title: Kommissionens rekommendation (EU) 2021/801 av den 18 maj 2021 om den skattemässiga behandlingen av förluster under covid-19-krisen

text:
               20.5.2021

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 179/10

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2021/801
      av den 18 maj 2021
      om den skattemässiga behandlingen av förluster under covid-19-krisen
      EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Covid-19-utbrottet har föranlett exceptionella åtgärder på både nationell nivå och EU-nivå för att stödja EU:s ekonomi och underlätta dess återhämtning. Syftet med de flesta kortsiktiga krishanteringsåtgärderna är att säkerställa att företagen har ett tillräckligt kassaflöde.

                  (2)

                  Särskilt små och medelstora företag (1) har drabbats hårt av folkhälsoåtgärderna, eftersom de ofta har svårare att täcka och finansiera förluster än större företag. Små och medelstora företag bedriver också oftare sin verksamhet inom de affärssektorer som tvingats stänga på grund av folkhälsoåtgärderna, som hotell, restauranger, kaféer och barer.

                  (3)

                  Många jurisdiktioner har agerat snabbt för att lätta det omedelbara skattetrycket på företagen genom lämpliga stödåtgärder, varav en stor del har omfattats av unionens regler om statligt stöd, särskilt den nya tillfälliga ramen för statligt stöd (2). Den vanligaste typen av skatteåtgärd för att förbättra företagens kassaflöde har varit anstånd med inbetalning av skatt, men även ändringar av bestämmelserna om förlustutjämning har varit ett viktigt skattepolitiskt verktyg.

                  (4)

                  Medlemsstaterna tillåter vanligtvis tre metoder för den skattemässiga behandlingen av förluster. Förluster kan normalt a) användas under den aktuella räkenskapsperiod under vilken de uppkommer, så att ingen skatt behöver betalas under den perioden. Dessutom kan överskjutande förluster antingen b) utjämnas framåt och räknas av mot nästa tillgängliga framtida vinst för att minska skatteskulden, eller, som i vissa medlemsstater, c) utjämnas bakåt och räknas av mot den totala vinsten under föregående beskattningsår eller ett antal föregående beskattningsår, så att en återbetalning av tidigare inbetald skatt genereras.

                  (5)

                  Som en politisk åtgärd är förlustutjämning framåt inte lika användbar för att omedelbart hjälpa företag i svårigheter, eftersom skattebetalaren endast får likviditetsfördelar när företaget är lönsamt igen och betalar skatt. Förluster från tidigare år kan användas under innevarande räkenskapsperiod, men detta frigör inte någon likviditet förrän skattebetalaren går med vinst. Förlustutjämning bakåt är mycket bättre för de företag som drabbats av krisen, eftersom den leder till återbetalning av skatt som betalats under tidigare beskattningsår och ger företagen ytterligare likviditet. Detta är särskilt bra för små och medelstora företag.

                  (6)

                  Fördelen med förlustutjämning bakåt är att endast de företag som varit lönsamma under åren före pandemin gynnas, vilket innebär att det i princip endast är sunda företag som gynnas. I praktiken kommer endast företag som gick med vinst och betalade skatt under åren före 2020 att kunna utjämna sina förluster för 2020 och 2021 mot dessa inbetalda skatter. Detta säkerställer att åtgärden riktar sig till företag som drabbas direkt av pandemin och att offentliga medel inte används för att hjälpa privata företag som har svårigheter av orsaker som inte har något samband med krisen.

                  (7)

                  För att säkerställa en riktad åtgärd bör de medlemsstater som beslutar att tillåta förlustutjämning bakåt med mer än ett år begränsa detta till företag som inte gått med förlust under de föregående åren. Om förlustutjämning bakåt tillåts med två eller tre år bör detta därför gälla för företag som inte gick med förlust under 2019, 2018 eller 2017.

                  (8)

                  Kostnaderna för åtgärderna avgörs huvudsakligen av vid vilken tidpunkt de vidtas, dvs. företagen får pengarna nu när de behöver dem mest, och de kommer inte att behöva vänta tills de kan utjämna sina förluster mot framtida skattskyldighet. Medlemsstaterna kommer att gå miste om skatteintäkter nu, men de kommer i framtiden att få skatteintäkter från företag som har kunnat hålla sig flytande och som kommer att återgå till lönsamhet. Dessutom kommer användningen av förlustutjämning bakåt att minska förlustutjämningarna framåt under kommande perioder, vilket ytterligare lindrar effekterna på skatteintäkterna.

                  (9)

                  Vissa medlemsstater har redan infört eller aviserat åtgärder som möjliggör förlustutjämning bakåt för beskattningsåret 2020, vilket kommer att göra det möjligt för skattebetalarna att utjämna sina förluster för 2020 mot vinster som gjorts under tidigare beskattningsår.

                  (10)

                  Medlemsstaterna har dock vanligtvis olika regler för behandlingen av förluster, vilket ofta skapar ojämlika villkor.

                  (11)

                  Denna rekommendation till medlemsstaterna om hur de kan behandla förluster nationellt, med utgångspunkt i bästa praxis, skulle kunna bidra till jämlika villkor för företag i hela unionen.

                  (12)

                  Denna rekommendation bör gälla för beskattningsåren 2020 och 2021 för att hjälpa företag under covid-19-krisen.

                  (13)

                  Medlemsstaterna bör tillåta förlustutjämning bakåt för företag, åtminstone till det förra beskattningsåret, dvs. till och med 2019. För att göra det möjligt för skattebetalarna att utjämna hela förlustbeloppet i förhållande till tidigare inbetalda skatter får medlemsstaterna förlänga möjligheten att utjämna bakåt med upp till de föregående tre åren, dvs. till och med 2017. Denna förlängda period för förlustutjämning bakåt gynnar särskilt små företag med lägre vinster.

                  (14)

                  Åtgärden bör begränsas för att förhindra alltför stora konsekvenser för de nationella budgetarna. En gräns på tre miljoner euro per förlustbringande beskattningsår skulle innebära ett värdefullt stöd, särskilt för mindre företag, samtidigt som det säkerställs att alla skattebetalare gynnas i viss utsträckning.

                  (15)

                  Kommissionen påminner medlemsstaterna om att de, i de fall då de inför åtgärder som uppfyller villkoren för att utgöra statligt stöd som inte är undantaget från anmälningsskyldigheten, måste anmäla sådana åtgärder till kommissionen i enlighet med de förfaranden som är allmänt tillämpliga på statligt stöd.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      1.   INNEHÅLL OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE

      I syfte att gynna företagen mot bakgrund av den ekonomiska situation som orsakats av covid-19-pandemin fastställs i denna rekommendation en samordnad strategi för den skattemässiga behandlingen av de förluster som företagen gjort under beskattningsåren 2020 och 2021.
      2.   SKATTEMÄSSIG BEHANDLING AV FÖRLUSTER

      Med tanke på de exceptionella ekonomiska omständigheterna under 2020 och 2021 till följd av covid-19-pandemin, bör medlemsstaterna tillåta förlustutjämning bakåt för företag, åtminstone till det förra beskattningsåret, dvs. till och med 2019.
      Medlemsstaterna får förlänga perioden för att möjliggöra förlustutjämning bakåt till och med de föregående tre åren, så att företagen kan räkna av sina förluster för beskattningsåren 2020 och 2021 mot redan beskattade vinster under beskattningsåren 2019, 2018 och 2017.
      Medlemsstaterna bör tillåta företagen att omedelbart begära förlustutjämning bakåt för de förluster som de uppskattar att de kommer att göra under beskattningsåret 2021, utan att behöva vänta till årets slut.
      3.   BEGRÄNSNINGAR

      För att begränsa effekterna på de nationella budgetarna bör medlemsstaterna begränsa vilka förlustbelopp som kan utjämnas bakåt. Det högsta beloppet för förlustutjämning bakåt bör vara tre miljoner euro per förlustbringande beskattningsår.
      Om medlemsstaterna tillåter förlustutjämning bakåt till och med 2017 bör de stödberättigade företagen inte ha ådragit sig förluster under något av beskattningsåren 2019, 2018 och 2017.
      4.   UPPFÖLJNING

      Medlemsstaterna uppmanas att informera kommissionen om de åtgärder som vidtas till följd av denna rekommendation och om eventuella ändringar av dessa åtgärder.
      Medlemsstaterna uppmanas att diskutera med kommissionen om sina planer för förlustutjämning bakåt för företag.
      5.   MOTTAGARE

      Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

         Utfärdad i Bryssel den 18 maj 2021.

               På kommissionens vägnar

            Paolo GENTILONI

               Ledamot av kommissionen

         (1)  Begreppet små och medelstora företag definieras i kommissionens rekommendation 2003/361/EG av den 6 maj 2003 om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag (EUT L 124, 20.5.2003, s. 36).

         (2)  Meddelande från kommissionen – Tillfällig ram för statliga stödåtgärder till stöd för ekonomin under det pågående utbrottet av covid-19 (EUT C 91 I, 20.3.2020, s. 1), ändrat genom kommissionens meddelanden C(2020) 2215 (EUT C 112 I, 4.4.2020, s. 1), C(2020) 3156 (EUT C 164, 13.5.2020, s. 3), C(2020) 4509 (EUT C 218, 2.7.2020, s. 3), C(2020) 7127 (EUT C 340, 13.10.2020, s. 1) och C(2021) 564 (EUT C 34, 1.2.2021, s. 6).


title: Rådets rekommendation (EU) 2021/816 av den 20 maj 2021 om ändring av rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner

text:
               21.5.2021

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 182/1

      RÅDETS REKOMMENDATION (EU) 2021/816
      av den 20 maj 2021
      om ändring av rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 77.2 b och e och artikel 292 första och andra meningen, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 30 juni 2020 antog rådet rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (1).

                  (2)

                  Den 2 februari 2021 ändrade rådet rekommendation (EU) 2020/912 om tillfälliga restriktioner för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt upphävande av sådana restriktioner (2) för att uppdatera de kriterier som används för att bedöma om icke nödvändiga resor från tredjeländer är säkra och bör tillåtas.

                  (3)

                  Genom samma ändring infördes mekanismer för att begränsa spridningen av oroande varianter av viruset sars-cov-2 i EU+-området (3).

                  (4)

                  Sedan dess har massvaccinationskampanjer mot viruset SARS-COV-2 genomförts i EU+-området samt i många andra regioner och tredjeländer.

                  (5)

                  Den 17 mars 2021 föreslog kommissionen två förordningar (4) för att utforma digitala gröna intyg i syfte att underlätta fri rörlighet inom EU under covid-19-pandemin. Inom EU blir det digitala gröna intyget ett bevis på att en person är vaccinerad mot covid-19, har fått ett negativt testresultat eller har tillfrisknat från covid-19. Medlemsstaterna förblir ansvariga för att besluta om vilka folkhälsorestriktioner som kan hävas för resenärer, men bör tillämpa sådana undantag utan diskrimination på resenärer med ett digitalt grönt intyg.

                  (6)

                  Det kommer allt fler vetenskapliga råd och empiriska belägg för vaccineringens effekter som konsekvent visar att vaccination bidrar till att smittkedjan bryts.

                  (7)

                  Dessa uppgifter tyder på att personer som kan visa att de har fått den sista rekommenderade dosen av ett covid-19-vaccin som godkänts i EU i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 726/2004 (5) på ett säkert sätt kan undantas från reserestriktionerna och att sådana undantag också kan motiveras i den mån en person har vaccinerats med ett covid-19-vaccin som har genomgått WHO:s godkännandeprocess för användning i nödsituationer.

                  (8)

                  Barn som på grund av sin ålder är uteslutna från covid-19-vaccination bör kunna resa med sina vaccinerade föräldrar, under förutsättning att de har fått negativt svar på ett PCR-test som tagits tidigast 72 timmar innan de passerar gränsen till EU+-området. I dessa fall kan medlemsstaterna kräva ytterligare tester efter ankomsten.

                  (9)

                  Det finns dock fortfarande få eller inga studier som visar om oroande varianter har förmågan att undgå det immunsvar som de olika covid-19-vaccinerna ger. Enligt försiktighetsprincipen bör därför en ”nödbromsmekanism” inrättas för att medlemsstaterna på ett samordnat sätt ska kunna vidta brådskande och tidsbegränsade åtgärder för att snabbt reagera på uppkomsten av en variant i ett visst tredjeland som har varit föremål för särskild granskning, och i synnerhet om Europeiskt centrum för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC) har pekat ut den som en variant av särskilt intresse. Tack vare nödbromsen bör det bli möjligt att vidta lämpliga åtgärder, inbegripet inresebegränsningar, för att förhindra införsel och spridning i EU+-området. Sådana åtgärder bör bli föremål för snabb samordning i rådet för att möjliggöra en gemensam strategi.

                  (10)

                  Framstegen med att vaccinera befolkningen i ett tredjeland mot viruset bör beaktas vid bedömningen av den epidemiologiska situationen i det landet.

                  (11)

                  När förordningarna om det digitala gröna intyget har antagits kommer de, genom en genomförandeakt från kommissionen, att utgöra grundvalen för att behandla vaccinationsintyg från tredjeländer på likvärdigt sätt som digitala gröna intyg, eller för att utfärda sådana intyg till personer som har vaccinerats i tredjeländer. För att säkerställa en samordnad strategi i medlemsstaterna och för att underlätta framtida resor för resenärer från tredjeländer inom EU+-området bör åtgärder vidtas för att underlätta tillämpningen av dessa bestämmelser. I detta syfte skulle medlemsstaterna kunna överväga att inrätta en portal, där personer som är bosatta utanför EU+-området skulle kunna ansöka om att få sina vaccinationsintyg som utfärdats av ett tredjeland erkända som tillförlitliga vaccinationsbevis och/eller att ett digitalt grönt intyg utfärdas.

                  (12)

                  Om medlemsstaterna godtar vaccinationsbevis i syfte att frångå restriktioner som införts i enlighet med unionsrätten för att begränsa spridningen av covid-19, såsom krav på karantän/självisolering eller testning för infektion med sars-CoV-2, bör det i princip göras undantag från dessa krav för resenärer som är bosatta i ett tredjeland och som senast 14 dagar innan de reser in i EU+-området har fått den sista rekommenderade dosen av ett covid-19-vaccin som är godkänt i EU enligt förordning (EG) nr 726/2004. Medlemsstaterna kan också besluta att frångå restriktioner för resenärer som vaccinerats med något annat covid-19-vaccin som har genomgått WHO:s godkännandeprocess för användning i nödsituationer. Ingen av dessa bör dock gälla om en medlemsstat har använt nödbromsen. Innan förordningarna om digitala gröna intyg har antagits och börjat tillämpas, och fram till dess att kommissionen har antagit en genomförandeakt om att behandla vaccinationsintyg från tredjeländer på likvärdigt sätt som digitala gröna intyg, bör medlemsstaterna kunna godta tredjelandsintyg som innehåller åtminstone en minimiuppsättning uppgifter på grundval av nationell lagstiftning, med beaktande av möjligheten att kontrollera intygets äkthet, giltighet och integritet samt huruvida det innehåller alla relevanta uppgifter.

                  (13)

                  I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av denna rekommendation, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark. Eftersom denna rekommendation är en utveckling av Schengenregelverket ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna rekommendation, besluta huruvida landet ska genomföra den.

                  (14)

                  Denna rekommendation utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Irland inte deltar i enlighet med rådets beslut 2002/192/EG (6). Irland deltar därför inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på Irland.

                  (15)

                  När det gäller Island och Norge utgör denna rekommendation, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i rådets beslut 1999/437/EG (7).

                  (16)

                  När det gäller Schweiz utgör denna rekommendation, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i rådets beslut 1999/437/EG (8) jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG (9).

                  (17)

                  När det gäller Liechtenstein utgör denna rekommendation, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1.A i rådets beslut 1999/437/EG (10) jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2011/350/EU (11).

                  (18)

                  Den rättsliga statusen för denna rekommendation, som det erinras om i skälen 13–17, påverkar inte det faktum att för att Schengenområdet ska fungera korrekt måste alla medlemsstater besluta om att på ett enhetligt sätt avskaffa restriktionerna för icke samordnade resor till EU.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      Rådets rekommendation (EU) 2020/912 ska ändras på följande sätt:

                  1.

                  I punkt 2 första stycket ska femte strecksatsen ersättas med följande:

                              ”

                              – Typ av virus vars förekomst har påvisats i ett land, i synnerhet om oroande varianter av viruset har påträffats. Varianter av särskilt intresse och oroande varianter bedöms av Europeiskt centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC) på grundval av viktiga egenskaper hos viruset såsom smittsamhet, allvarlighetsgrad och förmåga att undkomma immunsvaret.”.

                  2.

                  I femte stycket i punkt 2 i ska siffran ”25” ersättas med ”75”.
                  I punkt 2 ska tredje stycket ska ersättas med följande:
                  ”Uppgifter om testfrekvens, andel som testar positivt för covid-19 och oroande varianter och
                     varianter av särskilt intresse bör tillhandahållas av Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC) på grundval av information som gjorts tillgänglig för ECDC. Sådana uppgifter skulle kunna kompletteras med information från EU-delegationerna, WHO och andra centrum för kontroll av sjukdomar när sådan finns tillgänglig, även på grundval av den checklista som bifogas meddelandet av den 11 juni 2020.”.
                  I punkt 2 ska följande nya stycke läggas till som fjärde stycket:
                  ”Utöver den information som avses i punkt 2 första stycket bör ECDC offentliggöra och regelbundet uppdatera en karta som visar situationen vad gäller oroande varianter och varianter av särskilt intresse i tredjeländer.”.

                  3.

                  Punkt 6 ska ändras på följande sätt:

                              a)

                              Följande mening ska läggas till efter första stycket:
                              ”Nödvändiga resor bör dessutom vara tillåtna för de särskilda kategorier av resenärer som har en nödvändig funktion eller ett nödvändigt behov som anges i bilaga II.”

                              b)

                              Tidigare punkt 3 ska utgå.

                  4.

                  Följande nya punkt 6a ska införas efter punkt 6:

                              ”6a

                              Utan att det påverkar tillämpningen av punkt 6 a och b, där det anges att medlemsstaterna godtar vaccinationsbevis i syfte att frångå reserestriktioner som införts för att begränsa spridningen av covid-19, bör medlemsstaterna i princip häva de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU för resenärer från tredjeländer som har fått den sista rekommenderade dosen av något av de covid-19-vacciner som har godkänts i EU i enlighet med förordning (EG) nr 726/2004 senast 14 dagar innan de reser in i EU+-området.
                              Medlemsstaterna skulle också kunna häva de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU för sådana resenärer som har fått den sista rekommenderade dosen av något av de covid-19-vacciner som har genomgått WHO:s godkännandeprocess för användning i nödsituationer senast 14 dagar innan de reser in i EU+-området.
                              I detta syfte bör resenärer som vill företa icke nödvändiga resor till en medlemsstat inneha ett giltigt bevis på fullständig covid-19-vaccination. Medlemsstaternas skulle kunna godta vaccinationsintyg från tredjeländer innehållande åtminstone en minimiuppsättning uppgifter, såsom personens identitet, typ av vaccin och när det administrerades, i enlighet med nationell lagstiftning, med beaktande av behovet att kunna kontrollera intygets äkthet, giltighet och integritet samt huruvida det innehåller alla relevanta uppgifter.
                              Om medlemsstaterna beslutar att häva restriktionerna för resenärer som innehar ett giltigt bevis på fullständig covid-19-vaccination bör de i varje enskilt fall ta hänsyn till den reciprocitet som beviljas EU+-området.”.

                  5.

                  I punkt 7 ska orden ”utan att det påverkar tillämpningen av punkt 6a” införas mellan orden ”bör” och ”kräva” i första meningen.
                  Följande nya stycken ska införas som ny punkt 7a efter punkt 7 tredje stycket:
                  ”Om den epidemiologiska situationen i ett tredjeland eller en region snabbt förvärras och, särskilt om en oroande variant eller en variant av särskilt intresse har upptäckts, bör medlemsstaterna i undantagsfall och brådskande införa en tillfällig begränsning av alla resor till EU för tredjelandsmedborgare som är bosatta i det tredjelandet. Denna reserestriktion bör inte gälla personer som avses i punkt 6 a och b och resenärer som förtecknas i punkterna i och iv–ix i bilaga II. Dessa resenärer bör ändå bli föremål för lämplig och regelbunden testning, även före avresan i enlighet med punkt 7, samt underkastas självisolering eller karantän, även om de har fått den sista rekommenderade dosen av de covid-19-vacciner som är godkända i EU enligt förordning (EG) nr 726/2004 eller av något av de covid-19-vacciner som har genomgått WHO:s godkännandeprocess för användning i nödsituationer senast 14 dagar innan de reser in i EU+-området.
                  När en medlemsstat tillämpar sådana restriktioner, bör de medlemsstater som sammanträder inom rådets strukturer i nära samarbete med kommissionen brådskande se över situationen på ett koordinerat sätt. Sådana restriktioner bör ses över minst varannan vecka, med beaktande av hur den epidemiologiska situationen utvecklas.”
                  De fjärde och femte styckena i punkt 7 ska införas efter punkt 7a, och blir de första och andra styckena i en ny punkt 7b.

         Utfärdad i Bryssel den 20 maj 2021.

               På rådets vägnar

            A. SANTOS SILVA

               Ordförande

         (1)  Rådets rekommendation (EU) 2020/912 av den 30 juni 2020 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (EUT L 208 I, 1.7.2020, s. 1).

         (2)  Rådets rekommendation (EU) 2021/132 av den 2 februari 2021 om ändring av rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (EUT L 41, 4.2.2021, s. 1).

         (3)  ”EU+-området” omfattar alla Schengenmedlemsstater (inklusive Bulgarien, Kroatien, Cypern och Rumänien) samt de fyra Schengenassocierade länderna. Den omfattar även Irland om Irland så beslutar.

         (4)  Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om en ram för utfärdande, kontroll och godtagande av interoperabla intyg om vaccination, testning och tillfrisknande för att underlätta fri rörlighet under covid-19-pandemin (digitalt grönt intyg), COM(2021) 130 final, och förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om en ram för utfärdande, kontroll och godtagande av interoperabla intyg om vaccination, testning och tillfrisknande till tredjelandsmedborgare som lagligen vistas eller uppehåller sig på medlemsstaternas territorium under covid-19-pandemin (digitalt grönt intyg), COM(2021) 140 final.

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 726/2004 av den 31 mars 2004 om inrättande av unionsförfaranden för godkännande av och tillsyn över humanläkemedel och veterinärmedicinska läkemedel samt om inrättande av en europeisk läkemedelsmyndighet (EUT L 136, 30.4.2004, s. 1).

         (6)  Rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket (EGT L 64, 7.3.2002, s. 20).

         (7)  EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

         (8)  EUT L 53, 27.2.2008, s. 52.

         (9)  Rådets beslut 2008/146/EG av den 28 januari 2008 om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket (EUT L 53, 27.2.2008, s. 1).

         (10)  EUT L 160, 18.6.2011, s. 21.

         (11)  Rådets beslut 2011/350/EU av den 7 mars 2011 om ingående på Europeiska unionens vägnar av protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, om avskaffande av kontroller vid de inre gränserna och om personers rörlighet (EUT L 160, 18.6.2011, s. 19).


title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 30 april 2021 om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (ESRB/2021/3) 2021/C 222/01

text:
                  11.6.2021

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  C 222/1

         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
         av den 30 april 2021
         om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder
         (ESRB/2021/3)
         (2021/C 222/01)
         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
         med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artikel 3 och artiklarna 16–18,
         med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (2), särskilt artikel 458.8,
         med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG (3), särskilt artikel 134.5,
         med beaktande av Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2011/1 av den 20 januari 2011 om arbetsordningen för Europeiska systemrisknämnden (4), särskilt artiklarna 18–20,
         med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (5), särskilt bilaga IX, och
         av följande skäl:

                     (1)

                     För att säkerställa effektiva och konsekventa nationella makrotillsynsåtgärder är det viktigt att komplettera det obligatoriska erkännandet enligt unionsrätten med frivillig ömsesidighet.

                     (2)

                     Ramverket för frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder som framgår av Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2015/2 (6) har som mål att alla exponeringsbaserade makrotillsynsåtgärder som aktiveras i en medlemsstat (7) även vidtas i de andra medlemsstaterna.

                     (3)

                     Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 79/2019 av den 29 mars 2019 om ändring av bilaga IX (Finansiella tjänster) till EES-avtalet [2019/2133] (8) införlivade direktiv 2013/36/EU och förordning (EU) nr 575/2013 i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) med verkan från och med den 1 januari 2020. Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/878 (9) samt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/873 (10), som innebär avsevärda ändringar av direktiv 2013/36/EU och förordning (EU) nr 575/2013, har ännu inte införlivats i EES-avtalet.

                     (4)

                     Det norska Finansdepartementet är en utsedd myndighet både när det gäller artikel 133.1 i direktiv 2013/36/EU och artikel 458.1 i förordning (EU) nr 575/2013, eftersom det direktivet och den förordningen ska tillämpades på och i Norge den 1 januari 2020 i enlighet med villkoren i EES-avtalet (nedan kallade CRD såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020 respektive CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020). Den 5 november 2020 informerade det norska Finansdepartementet ESRB, enligt artikel 133.11 i CRD såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020, att det hade för avsikt att tillämpa ett systemriskbuffertvärde på kreditinstitut och ett vägt genomsnittligt riskviktsgolv avseende de exponeringar gentemot bostadsfastigheter eller kommersiella fastigheter som kreditinstitut har som tillämpar internmetoden.

                     (5)

                     Den 4 december 2020 antog Europeiska systemrisknämnden rekommendation ESRB/2020/14 (11) där man rekommenderar att systemriskbuffertvärde som ska tillämpas i Norge bör vara rimligt, passande, proportionerligt, verksamt och ändamålsenligt i förhållande till de risker som det norska Finansdepartementet vill kontrollera. Enligt artikel 458.10 i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020, utan hinder av det förfarande som framgår av artikel 458.4 i den förordningen, får medlemsstaterna öka riskvikterna så att de överstiger dem som fastställs i den förordningen.

                     (6)

                     Sedan den 31 december 2020 måste kreditinstitut som är auktoriserade i Norge iaktta i) ett systemriskbuffertvärde för exponeringar i Norge som uppgår till 4,5 %, enligt artikel 133 i CRD såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020, ii) ett genomsnittligt riskviktsgolv på 20 % avseende exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge, enligt artikel 458.2 d vi i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020, samt iii) ett lägsta genomsnittligt riskviktsgolv på 35 % avseende exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge, enligt artikel 458.2 d vi i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020. För kreditinstitut som inte tillämpar den avancerade internmetoden, gäller ett systemriskbuffertvärde på 3 % för alla exponeringar fram till den 31 december 2022, efter detta datum gäller sedan ett systemriskbuffertvärde på 4,5 % för alla inhemska exponeringar.

                     (7)

                     Den 2 februari 2021 inkom det norska Finansdepartementet med en ansökan till ESRB om ömsesidighet avseende ett systemriskbuffertvärde, enligt artikel 134.4 i CRD såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020, och avseende de vägda genomsnittliga riskviktsgolven, enligt artikel 458.8 i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020.

                     (8)

                     Efter en ansökan om ömsesidighet från Finansdepartementet till ESRB och för att i) förhindra negativa gränsöverskridande effekter (t.ex. regelarbitrage) som kan bli resultatet av genomförandet av de makrotillsynsåtgärder som tillämpas i Norge och ii) upprätthålla likvärdiga konkurrensförhållanden mellan bolåneföretagen i EU, har Europeiska systemrisknämndens styrelse beslutat att inkludera denna åtgärd på den förteckning över makrotillsynsåtgärder som bör antas baserat på ömsesidighet inom ramen för rekommendation ESRB/2015/2.

                     (9)

                     Eftersom kreditinstitut som är auktoriserade i Norge ännu inte omfattas av direktiv (EU) 2019/878, bör de relevanta myndigheterna i sådana medlemsstater som redan har genomfört det direktivet kunna tillämpa det norska systemriskbuffertvärdet på ett sätt och på en nivå som beaktar de eventuella överlappningar eller luckor som kan finnas mellan de kapitalkrav som gäller i deras medlemsstat och Norge, fram till dessa att direktiv (EU) 2019/878 också inarbetats i EES-avtalet.

                     (10)

                     Mot bakgrund av covid-19 pandemins fortsatta konsekvenser för banksektorn, och storleken på systemriskbuffertvärdet, är det lämpligt att bevilja en tillräckligt lång tidsfrist för att uppnå ömsesidighet med de norska åtgärderna.

                     (11)

                     Rekommendation ESRB/2015/2 bör därför ändras i enlighet med detta.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

            ÄNDRINGAR

         Rekommendation ESRB/2015/2 ska ändras på följande sätt:

                     1.

                     Avsnitt 1, delrekommendation C.1 ska ersättas med följande:

                                 ”1.

                                 Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna antar motsvarande makrotillsynsåtgärder som antagits av andra relevanta myndigheter om detta rekommenderas av ESRB. Det rekommenderas att följande åtgärder, som beskrivs mer i detalj i bilagan, antas baserat på ömsesidighet:
                                 Belgien:

                                             —

                                             En ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 för kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (internmetoden) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven, som består av

                                                         a)

                                                         ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter, och

                                                         b)

                                                         ett proportionellt riskvägt tillägg som uppgår till 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien.

                                       Frankrike:

                                             —

                                             En skärpning av gränsen för stora exponeringar enligt artikel 395.1 i förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller exponeringar mot högt skuldsatta stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike till 5 procent av det godtagbara kapitalet, vilken i enlighet med artikel 458.2 d ii i förordning (EU) nr 575/2013 ska tillämpas på globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter.

                                       Luxemburg:

                                             —

                                             Rättsligen bindande begränsningar av belåningsgraden (LTV-kvoten) för nya lån avseende bostadsfastigheter belägna i Luxemburg, där LTV-kvoten skiljer sig efter låntagarkategori:

                                                         a)

                                                         En LTV-kvot på 100 % för förstagångsköpare som köper sin huvudbostad.

                                                         b)

                                                         En LTV-kvot på 90 % för andra köpare (ej förstagångsköpare) som köper sin huvudbostad. Denna begränsning genomförs proportionellt via en buffert för hela låneportföljen. Långivare får bevilja maximalt 15 % av alla nya bostadslån som beviljas sådana låntagare en LTV-kvot över 90% men under det högsta tillåtna värdet på 100 %).

                                                         c)

                                                         En LTV-kvot på 80 % för andra bostadslån (inklusive förvärv för uthyrning).

                                       Norge:

                                             —

                                             Ett systemriskbuffertvärde motsvarande 4,5 % för exponeringar i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020, enligt bestämmelserna i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (*1) (EES-avtalet) (nedan kallat CRD såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020), för alla kreditinstitut som är auktoriserade i Norge.

                                             —

                                             Ett genomsnittligt riskviktsgolv på 20 % avseende exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013, såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020 enligt bestämmelserna EES-avtalet (nedan kallat CRR såsom tillämplig på och i Norge den1 januari 2020), för kreditinstitut som är auktoriserade i Norge och som tillämpar interna modeller (internmetoden) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                                             —

                                             Ett genomsnittligt riskviktsgolv på 35% avseende exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 458.2 d vi i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020, för kreditinstitut som är auktoriserade i Norge och som tillämpar interna modeller (internmetoden) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                                       Sverige:

                                             —

                                             Ett för varje kreditinstitut specifikt golv om 25 procent för den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013, för kreditinstitut som har tillstånd i Sverige och tillämpar internmetoden (IRB) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                        (*1)  EGT L 1, 3.1.1994, s. 3.”"

                     2.

                     Bilagan ska ersättas med bilagan till den här rekommendationen.

            Utfärdad i Frankfurt am Main den 30 april 2021.

                  På ESRB-styrelsens vägnar

               Francesco MAZZAFERRO

                  Chef för ESRB:s sekretariat

            (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

            (2)  EUT L 176, 27.6.2013, s. 1.

            (3)  EUT L 176, 27.6.2013, s. 338.

            (4)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

            (5)  EUT L 1, 3.1.1994, s. 3.

            (6)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2015/2 av den 15 december 2015 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (EUT C 97, 12.3.2016, s. 9).

            (7)  Enligt punkterna 14 och 14a a i bilaga IX till avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet ska termerna ”medlemsstat(er)” och ”behöriga myndigheter”, utöver den innebörd de har i direktiv 2013/36/EU och förordning (EU) nr 575/2013, anses inbegripa Eftastaterna respektive deras behöriga myndigheter.

            (8)  EUT L 321, 12.12.2019, s. 170.

            (9)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/878 av den 20 maj 2019 om ändring av direktiv 2013/36/EU vad gäller undantagna enheter, finansiella holdingföretag, blandade finansiella holdingföretag, ersättning, tillsynsåtgärder och tillsynsbefogenheter och kapitalbevarande åtgärder (EUT L 150, 7.6.2019, s. 253).

            (10)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/873 av den 24 juni 2020 om ändring av förordningarna (EU) nr 575/2013 och (EU) 2019/876 vad gäller vissa anpassningar mot bakgrund av covid-19-pandemin (EUT L 204, 26.6.2020, s. 4).

            (11)  Recommendation ESRB/2020/14 of the European Systemic Risk Board of 4 December 2020 regarding Norwegian notification of its intention to set a systemic risk buffer rate in accordance with Article 133 of Directive (EU) 2013/36/EU (inte översatt till svenska), finns på ESRB:s webbplats.

            BILAGA

                     ”BILAGA

                        Belgien

                           En ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, tillämpad på kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (internmetoden) i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013. Tillägget består av två komponenter:

                                 a)

                                       ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter, och

                                 b)

                                       ett proportionellt riskvägt tillägg som uppgår till 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien.

                           I.   Beskrivning av åtgärden

                                 1.

                                 Den belgiska åtgärden, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 på kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (internmetoden), består av en ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, som består av två komponenter:

                                             a)

                                             Den första komponenten består av ett tillägg om 5 procentenheter på den riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien som erhålls efter beräkningen av den andra delen av den ökade riskvikten i enlighet med punkt b.

                                             b)

                                             Den andra komponenten består av ett riskvägt tillägg på 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien. Det exponeringsviktade genomsnittet är genomsnittet av de individuella lånens riskvikter beräknat i enlighet med artikel 154 i förordning (EU) nr 575/2013, viktat med det relevanta exponeringsvärdet.

                           II.   Ömsesidighet

                                 2.

                                 I enlighet med artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater antar motsvarande åtgärder som antagits i Belgien för filialer i Belgien till nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                                 3.

                                 Relevanta myndigheter bör anta motsvarande åtgärder som antagits i Belgien genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) och som har direkta hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien. I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna tillämpa samma åtgärd som har genomförts i Belgien av den aktiverande myndigheten inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                                 4.

                                 Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen rekommenderas de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, tillämpa sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med sin nationella lagstiftning som bäst motsvarar de åtgärder som beskrivs ovan, inklusive antagandet av tillsynsåtgärder och utövandet av tillsynsbefogenheter enligt avdelning VII kapitel 2 avsnitt IV i direktiv 2013/36/EU. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 5.

                                 Åtgärden kompletteras av ett institutspecifikt relevant tröskelvärde på 2 miljarder euro för tillämpningen av de minimis principen av andra relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder.

                                 6.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda nationellt auktoriserade institut som använder internmetoden (IRB) som har icke-väsentliga exponeringar som säkras av bostäder i Belgien om dessa understiger det relevanta tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdet bör de granska hur exponeringarna utvecklas och de bör tillämpa de belgiska åtgärderna på tidigare undantagna enskilda nationellt auktoriserade kreditinstitut om det relevanta tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro överskrids.

                                 7.

                                 Om det saknas kreditinstitut som har tillstånd i de berörda medlemsstaterna, som har filialer belägna i Belgien eller som har direkta hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, som använder internmetoden (IRB) och som har exponeringar gentemot belgiska marknaden för bostadsfastigheter motsvarande minst 2 miljarder euro, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta motsvarande åtgärder enligt avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar de belgiska åtgärderna om kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) överskrider tröskelvärdet på 2 miljarder euro.

                                 8.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, istället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

                        Frankrike

                           En skärpning av gränsen för stora exponeringar enligt artikel 395.1 i förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller exponeringar mot högt skuldsatta stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike till 5 procent av det godtagbara kapitalet, vilken i enlighet med artikel 458.2 d ii i förordning (EU) nr 575/2013 ska tillämpas på globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter.

                     I.   Beskrivning av åtgärden

                                 1.

                                 Den franska åtgärden, som tillämpas i enlighet med artikel 458.2 d ii i förordning (EU) nr 575/2013 och införs för globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter (inte på undergruppsnivå), omfattar en skärpning av gränsen för stora exponeringar vad gäller exponeringar mot högt skuldsatta stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike till 5 procent av det godtagbara kapitalet.

                                 2.

                                 Ett icke-finansiellt företag definieras som en privaträttslig fysisk eller juridisk person som har sitt säte i Frankrike, och som på sin nivå respektive på högsta konsolideringsnivå ingår i sektorn icke-finansiella företag enligt definitionen i punkt 2.45 i bilaga A till Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 549/2013 (*1).

                                 3.

                                 Åtgärden är tillämplig på exponeringar mot icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike samt på exponeringar mot grupper av icke-finansiella företag med inbördes anknytning enligt följande:

                                             a)

                                             För icke-finansiella företag som ingår i en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå i Frankrike, är åtgärden tillämplig på summan av nettoexponeringarna mot gruppen och alla dess enheter med inbördes anknytning i den mening som avses i artikel 4.1.39 i förordning nr 575/2013.

                                             b)

                                             För icke-finansiella företag som ingår i en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå utanför Frankrike, är åtgärden tillämplig på summan av

                                                         i)

                                                         exponeringar mot icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike,

                                                         ii)

                                                         exponeringar mot enheter i Frankrike eller utomlands som icke-finansiella företag enligt punkt i har direkt eller indirekt kontroll över i den mening som avses i artikel 4.1.39 i förordning nr 575/2013,

                                                         iii)

                                                         exponeringar mot enheter i Frankrike eller utomlands som är ekonomiskt beroende av icke-finansiella företag enligt punkt i i den mening som avses i artikel 4.1.39 i förordning nr 575/2013.

                                       Åtgärden omfattar därför inte icke-finansiella företag som inte har sitt säte i Frankrike eller icke-finansiella företag som inte är ett dotterbolag eller en ekonomiskt beroende enhet i, och som inte direkt eller indirekt kontrolleras av, ett icke-finansiellt företag som har sitt säte i Frankrike.
                                 I enlighet med artikel 395.1 i förordning (EU) nr 575/2013 är åtgärden tillämplig med hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013.

                                 4.

                                 Ett globalt systemviktigt institut eller annat systemviktigt institut måste bedöma ett icke-finansiellt företag som har sitt säte i Frankrike som stort om dess ursprungliga exponering mot det icke-finansiella företaget, eller mot gruppen av icke-finansiella företag med inbördes anknytning enligt punkt 3, uppgår till minst 300 miljoner euro. Det ursprungliga exponeringsvärdet beräknas i enlighet med artiklarna 389 och 390 i förordning (EU) nr 575/2013 utan hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013, såsom rapporterats i enlighet med artikel 9 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014 (*2).

                                 5.

                                 Ett icke-finansiellt företag bedöms som högt skuldsatt om det har en skuldsättningsgrad över 100 procent och en finansieringstäckningsgrad under 3, beräknat på högsta gruppkonsolideringsnivå enligt följande:

                                             a)

                                             Bruttosoliditetsgrad är kvoten mellan den totala skulden minus likvida medel och eget kapital.

                                             b)

                                             Finansieringstäckningsgrad är kvoten mellan å ena sidan förädlingsvärde plus driftssubventioner minus i) löner, ii) rörelserelaterade skatter och avgifter, iii) övriga ordinarie nettorörelsekostnader exklusive nettoräntor och liknande kostnader, samt iv) avskrivningar och amorteringar, och å andra sidan räntor och liknande kostnader.

                                       Dessa kvoter beräknas baserat på redovisningsaggregat som definieras i enlighet med tillämpliga standarder, såsom framgår av det icke-finansiella företagets redovisning, som vid behov har godkänts av en auktoriserad revisor.

                           II.   Ömsesidighet

                                 6.

                                 Relevanta myndigheter bör anta motsvarande åtgärder som antagits i Frankrike genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom jurisdiktionen för sin banktillsynsperimeter.

                                 7.

                                 Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen i enlighet med delrekommendation C.2 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, antar en sådan makrotillsynsåtgärd i enlighet med den nationella lagstiftning som bäst motsvarar den aktiverade makrotillsynsåtgärden. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom sex månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 8.

                                 Åtgärden kompletteras av ett kombinerat relevant tröskelvärde för tillämpningen av de minimis principen av andra relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder.

                                             a)

                                             Ett tröskelvärde på 2 miljarder euro för de totala ursprungliga exponeringarna för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter gentemot den franska sektorn icke-finansiella företag.

                                             b)

                                             Ett tröskelvärde på 300 miljoner euro för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut motsvarande eller överstigande det tröskelvärde som anges i punkt a för

                                                         i)

                                                         en enstaka ursprunglig exponering mot ett icke-finansiellt företag som har sitt säte i Frankrike,

                                                         ii)

                                                         summan av ursprungliga exponeringar mot en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå i Frankrike, beräknat i enlighet med punkt 3 a,

                                                         iii)

                                                         summan av ursprungliga exponeringar mot icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike och som ingår i en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå utanför Frankrike såsom rapporterats i mallarna C 28.00 och C 29.00 i bilaga VIII till genomförandeförordning (EU) nr 680/2014.

                                             c)

                                             Ett tröskelvärde på 5 procent av de globalt systemviktiga institutens och de andra systemviktiga institutens godtagbara kapital på högsta konsolideringsnivå, för exponeringar identifierade under punkt b med hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013.

                                       De tröskelvärden som avses i punkterna b och c ska tillämpas oberoende av om enheten eller det icke-finansiella företaget är högt skuldsatt eller ej.
                                 Det ursprungliga exponeringsvärdet enligt punkterna a och b beräknas i enlighet med artiklarna 389 och 390 i förordning (EU) nr 575/2013 utan hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013, såsom rapporterats i enlighet med artikel 9 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014.

                                 9.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i den berörda medlemsstaten undanta de nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter som inte åsidosätter det kombinerade relevanta tröskelvärdet enligt punkt 8. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdet bör de granska hur exponeringarna för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut utvecklas mot den franska sektorn icke-finansiella företag samt hur koncentrationen av exponeringar för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut utvecklas mot stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike, och de bör tillämpa den franska åtgärden på tidigare undantagna nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter när det kombinerade relevanta tröskelvärdet enligt punkt 8 har åsidosatts. Relevanta myndigheter uppmanas även att uppmärksamma andra marknadsaktörer inom sin jurisdiktion på systemriskerna med den ökade skuldsättningsgraden i stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike.

                                 10.

                                 Om det saknas globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut som är auktoriserade i de berörda medlemsstaterna på högsta konsolideringsnivå inom deras banktillsynsperimeter och som har exponeringar mot den franska sektorn icke-finansiella företag över tröskelvärdet enligt punkt 8, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta motsvarande åtgärder enligt avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna granska hur exponeringarna för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut utvecklas mot den franska sektorn icke-finansiella företag samt hur koncentrationen av exponeringar för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut utvecklas mot stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike, och de bör tillämpa den franska åtgärden när ett globalt systemviktigt institut eller annat systemviktigt institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter överstiger det kombinerade relevanta tröskelvärdet enligt punkt 8. Relevanta myndigheter uppmanas även att uppmärksamma andra marknadsaktörer inom sin jurisdiktion på systemriskerna med den ökade skuldsättningsgraden i stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike.

                                 11.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är det kombinerade relevanta tröskelvärdet som avses i punkt 8 ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, istället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

                        Luxemburg:

                           Rättsligen bindande begränsningar av belåningsgraden (LTV-kvoten) för nya lån avseende bostadsfastigheter belägna i Luxemburg, där LTV-kvoten skiljer sig efter låntagarkategori:

                                 a)

                                       En LTV-kvot på 100 % för förstagångsköpare som köper sin huvudbostad.

                                 b)

                                       En LTV-kvot på 90 % för andra köpare (ej förstagångsköpare) som köper sin huvudbostad. Denna begränsning genomförs proportionellt via en buffert för hela låneportföljen. Långivare får bevilja maximalt 15 % av alla nya bostadslån som beviljas sådana låntagare en LTV-kvot över 90% men under det högsta tillåtna värdet på 100 %).

                                 c)

                                       En LTV-kvot på 80 % för andra bostadslån (inklusive förvärv för uthyrning).

                           I.   Beskrivning av åtgärden

                                 1.

                                 Myndigheterna i Luxemburg har aktiverat rättsligen bindande begränsningar av belåningsgraden (LTV-kvoten) för lån avseende bostadsfastigheter belägna i Luxemburg. På rekommendation av Comité du Risque Systémique (kommittén för systemrisker) (1), har Commission de Surveillance du Secteur Financier (kommittén för tillsyn över finanssektorn) (2) i samarbete med Banque centrale du Luxembourg aktiverat begränsningar av LTV-kvoten som skiljer sig efter låntagarkategori. LTV-kvoterna för var och en av dessa kategorier har fastställts enligt följande:

                                             a)

                                             En LTV-kvot på 100 % för förstagångsköpare som köper sin huvudbostad.

                                             b)

                                             En LTV-kvot på 90 % för andra köpare (ej förstagångsköpare) som köper sin huvudbostad. Denna begränsning genomförs proportionellt via en buffert för hela låneportföljen. Långivare får bevilja maximalt 15 % av alla nya bostadslån som beviljas sådana låntagare en LTV-kvot över 90% men under det högsta tillåtna värdet på 100 %).

                                             c)

                                             En LTV-kvot på 80 % för andra bostadslån (inklusive förvärv för uthyrning).

                                 2.

                                 LTV-kvoten (belåningsgraden) är förhållandet mellan summan av alla lån eller trancher av lån som låntagaren tagit ut på en bostad vid tidpunkten då lånet beviljas i förhållande till den fasta egendomens värde när lånet beviljas.

                                 3.

                                 Begränsningen av LTV-kvoten har inget samband med vilken typ av ägande det rör sig om.

                                 4.

                                 Åtgärden tillämpas på alla privata låntagare som tar ett bostadslån för att förvärva en bostad i Luxemburg för icke-kommersiella ändamål. Åtgärden tillämpas också på låntagare som använder sig av rättsliga konstruktioner som t.ex. fastighetsinvesteringsföretag för transaktionen, och även vid gemensamma ansökningar. ’Bostad’ inkluderar mark, oavsett om byggverksamheten sker omedelbart efter köpet eller flera år senare. Åtgärden tillämpas också för lån som beviljas en låntagare som avser att förvärva en egendom via ett avtal om långtidshyra. Bostadsfastigheten kan användas för eget bruk eller avse förvärv för uthyrning.

                           II.   Ömsesidighet

                                 5.

                                 Medlemsstater vars kreditinstitut, försäkringsbolag och enheter som yrkesmässigt bedriver utlåningsverksamhet (bolåneföretag) har relevanta väsentliga kreditexponeringar genom kreditgivning direkt över gränserna rekommenderas anta motsvarande åtgärder som i Luxemburg i sina respektive jurisdiktioner. Om samma åtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen för alla relevanta gränsöverskridande exponeringar, bör de relevanta myndigheterna tillämpa existerande åtgärder som bäst motsvarar den aktiverade makrotillsynsåtgärden.

                                 6.

                                 Medlemsstaterna bör underrätta ESRB huruvida de har vidtagit motsvarande åtgärder som i Luxemburg eller tillämpar de minimis undantagen i enlighet med rekommendation D i rekommendation ESRB/2015/2. Underrättelsen bör skickas senast en månad efter det att åtgärderna antagits och ske med hjälp av den förlaga som finns på ESRB:s webbplats. ESRB kommer att offentliggöra underrättelserna på ESRB:s webbplats och på så sätt informera allmänheten om att dessa nationella beslut antagits. Detta offentliggörande omfattar även undantag som medlemsstaterna inför och deras åtagande att övervaka situationen och vid behov vidta åtgärder.

                                 7.

                                 Det rekommenderas att medlemsstaterna antar motsvarande åtgärder inom tre månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 8.

                                 Åtgärden kompletteras av två tröskelvärden för tillämpningen av de minimis principen av medlemsstater som vidtar motsvarande åtgärder: ett landspecifikt tröskelvärde och ett institutspecifikt tröskelvärde. Det landspecifika tröskelvärdet för den samlade gränsöverskridande utlåningen avseende bolån till Luxemburg är 350 miljoner euro, vilket motsvarar ca 1 % av den samlade inhemska bolånemarknaden i december 2020. Det institutspecifika tröskelvärdet för den samlade gränsöverskridande utlåningen avseende bolån till Luxemburg är 35 miljoner euro, vilket motsvarar ca 0,1% av den samlade inhemska bolånemarknaden i Luxemburg i december 2020. Beslut om ömsesidighet behövs bara om både det landspecifika och det institutspecifika tröskelvärdet överskrids.

                        Norge

                                 —

                                    Ett systemriskbuffertvärde motsvarande 4,5 % för exponeringar i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020, enligt bestämmelserna i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) (nedan kallat CRD såsom tillämpligt på och i Norge den1 januari 2020), för alla kreditinstitut som är auktoriserade i Norge.

                                 —

                                    Ett genomsnittligt riskviktsgolv på 20 % avseende exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013, såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020 enligt bestämmelserna EES-avtalet (nedan kallat CRR såsom tillämplig på och i Norge den1 januari 2020), för kreditinstitut som är auktoriserade i Norge och som tillämpar interna modeller (internmetoden) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                                 —

                                    Ett genomsnittligt riskviktsgolv på 35% avseende exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 458.2 d vi i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020, för kreditinstitut som är auktoriserade i Norge och som tillämpar interna modeller (internmetoden) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                           I.   Beskrivning av åtgärderna

                                 1.

                                 Sedan den 31 december 2020 har det norska Finansdepartementet infört i) ett systemriskbuffertvärde för exponeringar i Norge, enligt artikel 133 i CRD såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020, ii) ett lägsta genomsnittligt riskviktsgolv för exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge, enligt artikel 458.2 d vi i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020, samt iii) ett lägsta genomsnittligt riskviktsgolv för exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge, enligt artikel 458.2 d vi i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020.

                                 2.

                                 Systemriskbuffertvärdet är 4,5 % och omfattar de inhemska exponeringarna som alla kreditinstitut som är auktoriserade i Norge har. För kreditinstitut som inte tillämpar den avancerade internmetoden, gäller ett systemriskbuffertvärde på 3 % för alla exponeringar fram till den 31 december 2022, efter detta datum gäller sedan ett systemriskbuffertvärde på 4,5 % för alla inhemska exponeringar.

                                 3.

                                 Riskviktsgolvet för exponeringar gentemot bostadsfastigheter är en institutspecifik åtgärd som innebär ett genomsnittligt riskviktsgolv för exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge, som tillämpas på kreditinstitut som använder internmetoden. Riskviktsgolvet för fastigheter berör den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten i bostadsfastighetsportföljen. Exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge ska tolkas som hushållsexponeringar som är säkrade genom fast egendom i Norge.

                                 4.

                                 Riskviktsgolvet för exponeringar gentemot kommersiella fastigheter är en institutspecifik åtgärd som innebär ett genomsnittligt riskviktsgolv för exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge, som tillämpas på kreditinstitut som använder internmetoden. Riskviktsgolvet för fastigheter berör den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten i portföljen med kommersiella fastigheter. Exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge ska tolkas som företagsexponeringar som är säkrade genom fast egendom i Norge.

                           II.   Ömsesidighet

                                 5.

                                 Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna antar åtgärder som motsvarar de norska avseende exponeringar belägna i Norge i enlighet med artikel 134.1 i direktiv 2013/36/EU respektive artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar åtgärder som motsvarar systemriskbuffertvärdet inom arton månader efter det att denna rekommendation, i dess ändrade lydelse enligt Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2021/3 (*3) har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning, utom i de fall som föreskrivs i punkt 7 nedan. Man bör anta åtgärder som motsvarar de genomsnittliga riskviktsgolven för exponeringar gentemot bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter i Norge inom den tre månader långa övergångsperioden som framgår av rekommendationen ESRB/2015/2.

                                 6.

                                 Om samma makrotillsynsåtgärder inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen i enlighet med delrekommendation C.2 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, antar sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med den nationella lagstiftning som bäst motsvarar de aktiverade makrotillsynsåtgärderna. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar åtgärder som motsvarar de genomsnittliga riskviktsgolven för exponeringar gentemot bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter inom tolv månader respektive inom arton månader för systemriskbuffertvärdet efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning, utom i de fall som föreskrivs i punkt 7 nedan vad gäller buffertvärdet avseende systemrisker.

                                 7.

                                 Fram tills dess att direktiv (EU) 2019/878 blir tillämpligt på och i Norge i enlighet med bestämmelserna EES-avtalet, får relevanta myndigheterna anta åtgärder motsvarande de norska avseende buffertvärdet för systemrisker på ett sätt och på en nivå som beaktar de eventuella överlappningar eller luckor som kan finnas mellan de kapitalkrav som gäller i deras medlemsstat och Norge, under förutsättning att följande principer beaktas:

                                             a)

                                             Risktäckning: de relevanta myndigheterna bör säkerställa att den systemrisk som den norska åtgärden riktar sig mot beaktas på ett adekvat sätt.

                                             b)

                                             Undvika regelarbitrage och säkerställa likvärdiga konkurrensvillkor: de relevanta myndigheterna bör minimera riskerna för negativa gränsöverskridande effekter och regelarbitrage och vid behov omgående stänga eventuella luckor i regelverket. De relevanta myndigheterna bör säkerställa likvärdiga konkurrensvillkor mellan kreditinstituten.

                                       Detta stycke är inte tillämpligt på åtgärder avseende de genomsnittliga riskviktsgolven för exponeringar mot bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 8.

                                 Åtgärderna kompletteras av institutspecifika relevanta tröskelvärden baserade på exponeringar belägna i Norge som riktlinje om de andra relevanta myndigheterna som vidtar motsvarande åtgärder avser tillämpa de minimis principen:

                                             a)

                                             För systemriskbuffertvärdet fastställs ett tröskelvärde motsvarande ett riskvägt exponeringsbelopp på 32 miljarder norska kronor (NOK), vilket motsvarar ca 1 % av kreditinstitutens samlade riskvägda exponeringsbelopp i Norge.

                                             b)

                                             För riskviktsgolvet avseende bostadsfastigheter fastställs ett tröskelvärde motsvarande en bruttoutlåning motsvarande 32,3 miljarder norska kronor (NOK), vilket motsvarar ca 1 % av den samlade utlåningen till norska kunder där säkerhet ställts i form av bostad.

                                             c)

                                             För riskviktsgolvet avseende kommersiella fastigheter fastställs ett tröskelvärde motsvarande en bruttoutlåning motsvarande 7,6 miljarder norska kronor (NOK), vilket motsvarar ca 1 % av den samlade utlåningen till norska kunder där säkerhet ställts i form av kommersiella fastigheter.

                                 9.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda nationella auktoriserade kreditinstitut som har icke-väsentliga exponeringar i Norge. Exponeringar som understiger de institutspecifika tröskelvärden som framgår av punkt 8 ovan bedöms vara icke-väsentliga. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdena bör de granska hur exponeringarna utvecklas och de bör tillämpa de norska åtgärderna på tidigare undantagna enskilda nationellt auktoriserade kreditinstitut om de relevanta tröskelvärdena som framgår av punkt 8 ovan överskrids.

                                 10.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är tröskelvärdena som framgår av punkt 8 ovan rekommenderade maximala tröskelvärden. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, istället för att tillämpa rekommenderade tröskelvärden, anta lägre tröskelvärden för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

                                 11.

                                 Om det inte finns några auktoriserade kreditinstitut i medlemsstaterna som har väsentliga exponeringar i Norge, får de relevanta myndigheterna i de berörda medlemsstaterna, i enlighet med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2, besluta att inte vidta några åtgärder som motsvarar de norska. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar åtgärder som motsvarar de norska om ett kreditinstitut överskrider något av tröskelvärdena.

                        Sverige

                           Ett för varje kreditinstitut specifikt golv om 25 procent för den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013, för kreditinstitut som har tillstånd i Sverige och tillämpar internmetoden (IRB) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                     I.   Beskrivning av åtgärden

                                 1.

                                 Den svenska åtgärden, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 på kreditinstitut med tillstånd i Sverige som tillämpar internmetoden (IRB), består av ett för kreditinstitutet specifikt golv om 25 procent för den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter.

                                 2.

                                 Det exponeringsviktade genomsnittet är genomsnittet av de individuella exponeringarnas riskvikter beräknat i enlighet med artikel 154 i förordning (EU) nr 575/2013, viktat med det relevanta exponeringsvärdet.

                           II.   Ömsesidighet

                                 3.

                                 I enlighet med artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater antar motsvarande åtgärder som antagits i Sverige för filialer i Sverige till nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                                 4.

                                 Relevanta myndigheter bör anta motsvarande åtgärder som antagits i Sverige genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) och som har direkta hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter. I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna tillämpa samma åtgärd som har genomförts i Sverige av den aktiverande myndigheten inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                                 5.

                                 Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen rekommenderas det att de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, antar en sådan makrotillsynsåtgärd i enlighet med den nationella lagstiftning som bäst motsvarar den aktiverade makrotillsynsåtgärden. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 6.

                                 Åtgärden kompletteras av ett institutspecifikt relevant tröskelvärde på 5 miljarder svenska kronor för en eventuell tillämpning av de minimis-principen av andra relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder.

                                 7.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda nationellt auktoriserade institut som använder internmetoden (IRB) som har icke-väsentliga hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter som understiger det relevanta tröskelvärdet om 5 miljarder svenska kronor. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdet bör de granska hur exponeringarna utvecklas och de bör tillämpa de svenska åtgärderna på tidigare undantagna enskilda nationellt auktoriserade kreditinstitut om det relevanta tröskelvärdet om 5 miljarder svenska kronor överskrids.

                                 8.

                                 Om det saknas kreditinstitut med tillstånd i de berörda medlemsstaterna med filialer belägna i Sverige eller med direkta hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige, som säkras genom fastigheter, som använder internmetoden (IRB) och har hushållsexponeringar motsvarande minst 5 miljarder svenska kronor mot gäldenärer med hemvist i Sverige, som säkras genom fastigheter, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta åtgärder motsvarande de svenska i enlighet med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar de svenska åtgärderna om kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) överskrider tröskelvärdet på 5 miljarder svenska kronor.

                                 9.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är tröskelvärdet motsvarande 5 miljarder svenska kronor ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, istället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

               (*1)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 549/2013 av den 21 maj 2013 om det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i Europeiska unionen (EUT L 174, 26.6.2013, s. 1).

               (*2)  Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014 av den 16 april 2014 om tekniska standarder för genomförande av instituts tillsynsrapportering enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (EUT L 191, 28.6.2014, s. 1).

               (*3)  Ännu ej offentliggjord i EUT.’

               (1)  Recommandation du comité du risque systémique du 9 novembre 2020 relative aux crédits portant sur des biens immobiliers à usage résidentiel situés sur le territoire du Luxembourg (CRS/2020/005).

               (2)  CSSF Regulation N.20-08 du 3 décembre 2020 fixant des conditions pour l’octroi de crédits relatifs à des biens immobiliers à usage résidentiel situés sur le territoire du Luxembourg.