title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Irlands reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Irlands stabilitetsprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/42

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Irlands reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Irlands stabilitetsprogram 2015
   (2015/C 272/12)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (4) om Irlands nationella reformprogram för 2014 och avgav ett yttrande om Irlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2014. Den 28 november 2014 avgav kommissionen i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5) ett yttrande om Irlands utkast till budgetplan för 2015.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Irland identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Irland. Den innehöll en bedömning av hur väl Irland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014. Landsrapporten innehöll också resultaten av den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Irland har makroekonomiska obalanser som kräver kraftfulla politiska åtgärder och särskild övervakning. Irland slutförde EU–IMF:s program för finansiellt stöd 2013 och omfattas för närvarande av övervakning efter avslutat program och inom den europeiska planeringsterminen. De ekonomiska utsikterna har visserligen förbättrats markant, men faktorer som bör följas noggrant är risker i samband med hög privat och offentlig skuldsättning, kvardröjande utmaningar i finanssektorn, särskilt när det gäller bankernas lönsamhet, samt anpassning av arbetsmarknaden som kännetecknas av hög strukturell arbetslöshet.

               (7)

               Den 29 april 2015 lade Irland fram sitt nationella reformprogram för 2015 och den 30 april 2015 sitt stabilitetsprogram för 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Irland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens korrigerande del. Enligt stabilitetsprogrammet 2015 avser regeringen att korrigera det alltför stora underskottet under 2015, i linje med rådets tidsfrist. Därefter planerar regeringen att till 2019 nå det medelfristiga målet, en balanserad budget i strukturella termer. Regeringen planerar att minska det nominella underskottet till 2,3 % av BNP under 2015 för att sedan omvandla det till ett överskott på 0,7 % av BNP under 2019. Enligt stabilitetsprogrammet väntas den offentliga skuldkvoten sjunka från 109,7 % för 2014 till 105,0 % av BNP under 2015 och sedan successivt till 89,4 % av BNP 2019. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska prognoser är gynnsamt för 2015 och rimligt för 2016. Enligt kommissionens vårprognos 2015 förväntas en snabb och varaktig korrigering av det alltför stora underskottet under 2015. Den finanspolitiska insatsen under 2011–2015 beräknas ligger under den rekommenderade insatsen, men den mängd diskretionära åtgärder som vidtagits under programmet och senare ligger i linje med vad som krävs. Om det alltför stora underskottet korrigeras på ett snabbt och varaktigt sätt som planerat, skulle Irland omfattas av paktens förebyggande del från och med 2016. De åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen och framstegen på väg mot det medelfristiga målet från 2016 och framåt har inte beskrivits tillräckligt. Det verkar därför, mot bakgrund av kommissionens vårprognos 2015, finnas en risk för en betydande avvikelse från den nödvändiga anpassningen mot det medelfristiga målet 2016, och ytterligare strukturåtgärder kommer att krävas det året. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2015, att det finns risk för att Irland inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (9)

               Skattereformer har bidragit till den finanspolitiska anpassningen, men det finns utrymme kvar att minska snedvridningarna, effektivisera skattesystemet och göra det mer tillväxt- och miljövänligt. Fastighetsbeskattningen har omvandlats till en periodisk skatt, men basen är ännu relativt snäv eftersom vissa fastigheter som inte är bostäder inte omfattas av skatten. Skatterna på arbete är svårbegripliga på grund av komplicerade sociala avgifter. Skattebaserna för konsumtions- och miljöskatter begränsas av reducerade skattesatser och undantag. Momsfrihet eller reducerade skattesatser inom mervärdesskatten gör den mindre effektiv än EU-genomsnittet och sådana skatteutgifter verkar inte utvärderas på något systematiskt sätt. Det går att effektivisera miljöskatteinstrumenten och ta bort subventioner som är skadliga för miljön. Nya ändringar av reglerna för skatterättslig hemvist är välkomna, även om det kan ta tid att bedöma deras genomslag. Stora reformer av det finanspolitiska ramverket har gjorts på senare år. Nya regler och förfaranden, i synnerhet den medelfristiga utgiftsramen, väntas fungera som ett skydd mot en konjunkturförstärkande finanspolitik och är viktiga för hållbarheten i finanspolitiken. Men enligt gällande regler har regeringen ett stort handlingsutrymme att ändra utgiftstaken utöver tidigare bestämda anslag för oförutsedda utgifter, vilket försvagar de medelfristiga budgetplanerna.

               (10)

               De offentliga hälso- och sjukvårdsutgifterna är jämförelsevis höga trots att indikatorerna på befolkningens hälsotillstånd inte är bättre än i resten av EU. Man har gjort effektivitetsvinster på senare år. Det krävs dock mer långtgående strukturreformer av hälso- och sjukvårdssystemet för att tygla de förväntade kostnadsökningarna och behålla goda vårdresultat med tanke på den åldrande befolkningen. Irland tänker införa en allmän sjukförsäkring på inte alltför lång sikt och genomför reformer enligt strategin för framtidens hälso- och sjukvård. Övergångsåtgärder vidtas inför införandet av den allmänna sjukförsäkringen för att ta itu med några av de mest överhängande problemen och förbättra kostnadseffektiviteten. Ett ändamålsenligt införande av e-hälsoverktyg, aktivitetsbaserad finansiering och bättre förskrivningsrutiner har stor potential att öka kostnadseffektiviteten. Det finns dock ännu utrymme att minska de offentliga utgifterna för läkemedel, främst originalläkemedel, som ligger väl över EU-genomsnittet.

               (11)

               I Irland är andelen personer som bor i hushåll med låg arbetsintensitet bland de högsta i unionen. Det skapar allvarliga sociala problem och ökar risken för barnfattigdom. Det är särskilt vanligt med låg arbetsintensitet i hushåll med ensamstående föräldrar, där andelen barn som bor i hushåll med låg arbetsintensitet är nästan tre gånger högre än EU-genomsnittet. Vissa framsteg har gjorts för att göra något åt inaktivitetsfällorna genom att ändra vissa sociala förmåner. Dock är barnomsorg på heltid dyr och tillgången begränsad, vilket är ett hinder för kvinnors och ensamstående föräldrars deltagande på arbetsmarknaden.

               (12)

               Med förbättrade makroekonomiska förutsättningar ser det övergripande läget för små och medelstora företag ljusare ut, men de befinner sig i mycket skilda finansiella positioner. En ganska liten andel lider fortfarande av krisens efterverkningar och står för sektorns kommande behov av skuldminskning. Efterfrågan på krediter visar också tecken på att ha återhämtat sig. De små och medelstora företagen är fortsatt mycket beroende av bankfinansiering för sina investeringar och andra finansieringskällor än banker är relativt outvecklade. När återhämtningen tar fart och den inhemska efterfrågan stiger igen, kommer utbudsbegränsningarna troligtvis att öka om inte kreditkanalerna återställs och finansieringskällorna diversifieras. Detta är mycket viktigt för investeringarna och tillväxten. Viktiga politiska initiativ har tagits för att stödja de små och medelstora företagens tillgång till finansiering och erbjuda nya produkter med längre löptid. Bland annat har man inrättat Strategic Banking Corporation of Ireland (SBCI), Ireland Strategic Investment Fund (ISIF) och andra program. Genomslaget för de här programmen, som befinner sig i ett tidigt skede, har hittills varit litet och det går bara att utvärdera SBCI:s och ISIF:s ändamålsenlighet och verkan mot bakgrund av erfarenhet.

               (13)

               Irland har gjort goda framsteg med att omstrukturera, rationalisera och rekapitalisera sina inhemska banker. Bankernas finansieringsprofiler har återgått till det normala och lönsamheten fortsätter att förbättras, men krisens efterverkningar spelar fortfarande en viktig roll. Den stora stocken av nödlidande lån minskar bara långsamt och fortsätter att tynga bankernas kapacitet att stödja den ekonomiska återhämtningen. Nödlidande lån utgjorde 23,2 % av de totala lånen i de tre största inhemska bankerna under det fjärde kvartalet 2014, en av de högsta andelarna i unionen. Medan bankerna fortsätter att uppfylla sina mål för omstrukturering av förfallna bostadslån, fortsätter de lån som släpar efter mest (över 720 dagar) att öka i omfattning och utgjorde 9,8 % av det totala lånebeloppet under fjärde kvartalet 2014. Hållbara omstruktureringslösningar har också genomförts med framgång. I april ställde Irlands centralbank kravet att bankerna måste ha tagit fram lösningar för den stora majoriteten låntagare i slutet av 2015. Bankerna har dock till stor del förlitat sig på självregleringsmetoder som innebär att amorteringar eller räntebetalningar har lagts om i stället för att sänka räntan eller skriva ned lånen. Bankerna fortsätter dessutom att förlita sig på rättsliga förfaranden som ett sätt att förmå sina kunder med nödlidande lån att betala. Planerna på ett nytt centralt kreditregister har inte kommit så långt trots att det är mycket viktigt att skärpa tillsyn, kreditförsäkring och riskhantering.

               (14)

               Läget på arbetsmarknaden har förbättrats sedan 2013 med nya jobb i den privata sektorn och en stadigt sjunkande arbetslöshet. Arbetslösheten är ändå hög och långtidsarbetslösheten är ett stort problem. Det finns risk för att viss konjunkturbetingad arbetslöshet övergår i strukturell eftersom kompetensglapp uppstått i och med ombalanseringen av ekonomin. Ungdomsarbetslösheten är fortfarande mycket högre än före krisen. Aktiveringsreformer har slagit väl ut de senaste åren, men det återstår vissa frågetecken kring de gällande aktiveringsåtgärdernas och utbildningsprogrammens effektivitet och kring arbetsförmedlingens förmåga att klara sitt uppdrag i den skala som krävs. Det nya initiativet JobPath är ett steg i rätt riktning, men dess genomslag måste utvärderas. Tidigare har utbildnings- och fortbildningssystem inte lyckats ge den typ av kompetens som den ombalanserade ekonomin efterfrågar och reformer har inte inletts förrän helt nyligen.

               (15)

               Juridiska tjänster är fortsatt dyra och måste justeras i linje med andra professionella tjänster. En justering är viktig, eftersom juridiska tjänster används av alla sektorer i ekonomin och kostnaderna för dem påverkar Irlands konkurrenskraft. En reform av regelverket för juridiska tjänster för att skärpa konkurrensen och sänka kostnaderna är ett projekt som myndigheterna länge har utlovat. Men lagförslaget om reglering av juridiska tjänster, som lades fram 2011, har ännu inte antagits. Faktiska kostnadssänkningar kan dessutom bara bli verklighet om de konkurrensstärkande och kostnadssänkande bestämmelserna i det planerade regelverket behålls och införs i de förordningar som ska utfärdas av den tillsynsmyndighet för juridiska tjänster som håller på att inrättas. Därför kommer kommissionen att fortsätta att följa framstegen på det här området inom den europeiska planeringsterminen.

               (16)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Irlands ekonomiska politik och redogjort för den i 2015 års landsrapport. Den har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Irland fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Irland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendationerna 1 och 2 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1 och 4 nedan.

               (19)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Irland också säkerställa ett fullständigt och snabbt genomförande av dessa rekommendationer.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Irland att under 2015 och 2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Se till att det alltför stora underskottet korrigeras på ett varaktigt sätt under 2015. Uppnå en finanspolitisk korrigering på 0,6 % av BNP på väg mot det medelfristiga budgetmålet under 2016. Använda eventuella oförutsedda intäkter till att påskynda underskottsminskningen och skuldminskningen, om de ekonomiska och finansiella förhållandena skulle bli bättre än väntat. Begränsa de gällande diskretionära befogenheterna att ändra utgiftstaken utöver specifika och tidigare bestämda anslag för oförutsedda utgifter. Bredda skattebasen och se över skatteutgifter, inklusive för mervärdesskatterna.

               2.

               Vidta åtgärder för att förbättra kostnadseffektiviteten inom hälso- och sjukvården, bland annat genom att minska kostnaderna för originalläkemedel och successivt införa lämpliga förskrivningsrutiner. Införa aktivitetsbaserad finansiering inom hela det offentliga sjukhussystemet.

               3.

               Vidta åtgärder för att öka hushållens arbetsintensitet och ta itu med risken för barnfattigdom genom att se till att förmåner och tilläggsersättningar fasas ut successivt vid en återgång till sysselsättning och med hjälp av bättre tillgång till barnomsorg på heltid till rimlig kostnad.

               4.

               Färdigställa hållbara omstruktureringslösningar för den stora majoriteten av förfallna bostadslån till slutet av 2015 och stärka den irländska centralbankens tillsynsmöjligheter. Se till att omstruktureringslösningarna för lån till små och medelstora företag i kris och resterande lån till kommersiella fastigheter är hållbara genom att ytterligare bedöma bankernas resultat mot deras egna mål. Vidta nödvändiga åtgärder så att det centrala kreditregistret är i drift 2016.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Irlands nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Irlands stabilitetsprogram 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 29).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  EUT C 272, 18.8.2015, s. 98.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 27 mars 2014 om gemensamma regler och miniminormer för att insynsskydda den statistiska information som samlas in av Europeiska centralbanken med hjälp av de nationella centralbankerna (ECB/2014/14)

text:
               18.6.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 186/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 27 mars 2014
   om gemensamma regler och miniminormer för att insynsskydda den statistiska information som samlas in av Europeiska centralbanken med hjälp av de nationella centralbankerna
   (ECB/2014/14)
   2014/C 186/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 5, artikel 12.1, artikel 14.3 och artikel 38,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2533/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens insamling av statistiska uppgifter (1), särskilt artiklarna 8, 8a och 8b, och
   av följande skäl:

               (1)

               Riktlinje ECB/1998/NP28 (2) uppställer de gemensamma regler och miniminormer som krävs enligt artikel 8.3 i förordning (EG) nr 2533/98 som säkerställer ett grundläggande insynsskydd för statistisk information som samlas in av Europeiska centralbanken (ECB) med hjälp av de nationella centralbankerna i Eurosystemet.

               (2)

               Trots att de statistikuppgifter som behövs för att uppfylla ECB:s rapporteringskrav inte är desamma för medlemsstater som har euron som valuta och medlemsstater med ett undantag, så gäller artikel 5 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken för alla medlemsstater; detta faktum, tillsammans med artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen, medför en skyldighet för medlemsstaterna att på nationell nivå utforma och genomföra alla de åtgärder som de anser lämpliga för att kunna inhämta de statistiska uppgifter som behövs för att uppfylla ECB:s rapporteringskrav och för att i tid fullborda förberedelserna på statistikområdet för att medlemsstater med ett undantag ska kunna införa euron (3).

               (3)

               Det finns ett ökat behov av att utbyta insynsskyddade statistiska uppgifter inom Europeiska centralbankssystemet (ECBS) för att kunna utföra ECBS uppgifter.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   I.

      Tillämpning av riktlinje ECB/1998/NP28

   Denna rekommendations adressater ska tillämpa bestämmelserna i riktlinje ECB/1998/NP28 avseende insynsskyddad statistisk information som erhållits från en annan ECBS-medlem och ska bekräfta detta genom att ingå ett avtal med de övriga ECBS-medlemmarna.
   II.

      Slutbestämmelser

               1.

               Denna rekommendation riktar sig till de nationella centralbankerna i de medlemsstater som inte har euron som valuta, i mån av tillämplighet och i den utsträckning som sådana nationella centralbanker deltar i överföringen av insynsskyddad statistisk information inom ECBS.

               2.

               Denna rekommendation ska tillämpas från och med den 1 april 2014.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 27 mars 2014.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande

      (1)  EGT L 318, 27.11.1998, s. 8.

      (2)  Riktlinje ECB/1998/NP28 av den 22 december 1998 om gemensamma regler och miniminormer för att insynsskydda vissa individuella statistiska uppgifter som samlats in av Europeiska centralbanken med hjälp av de nationella centralbankerna (EGT L 55, 24.2.2001, s. 72).

      (3)  Se skäl 17 i förordning (EG) nr 2533/98.


Avis juridique important

|

32003H0361

Kommissionens rekommendation av den 6 maj 2003 om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag (Text av betydelse för EES) [delgivet med nr K(2003) 1422]

Europeiska unionens officiella tidning nr L 124 , 20/05/2003 s. 0036 - 0041

Kommissionens rekommendationav den 6 maj 2003om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag[delgivet med nr K(2003) 1422](Text av betydelse för EES)(2003/361/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 andra strecksatsen i detta, ochav följande skäl:(1) I en rapport som 1992 lades fram för rådet på begäran av rådet (industri) den 28 maj 1990 föreslog kommissionen en begränsning av antalet definitioner av små och medelstora företag som används på gemenskapsnivå. Kommissionens rekommendation 96/280/EG av den 3 april 1996 om definitionen av små och medelstora företag(1) byggde på uppfattningen att olika definitioner på gemenskaps- och medlemsstatsnivå skulle kunna leda till brister i överensstämmelsen. Förekomsten av en enda marknad utan inre gränser, ansågs redan i sig som ett skäl till att företagen borde behandlas enligt gemensamma regler. Att arbeta med den målsättningen är särskilt viktigt, eftersom det finns många beröringspunkter mellan medlemsstaternas och gemenskapens stöd till mikroföretagen och de små och medelstora företagen (SMF-kategorin), t.ex. då det gäller strukturfonderna och forskning, och eftersom man måste undvika att gemenskapen inriktar sina åtgärder på en viss typ av företag som ingår i SMF-kategorin och medlemsstaterna på en annan typ. Om kommissionen, medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska investeringsfonden (EIF) tillämpar samma definition, blir de åtgärder som riktar sig till SMF-kategorin mer enhetliga och effektiva och riskerna för en snedvriden konkurrens skulle på så sätt begränsas.(2) Rekommendation 96/280/EG har fått stor användning i medlemsstaterna och definitionen i dess bilaga återges bland annat i kommissionens förordning (EG) nr 70/2001 av den 12 januari 2001 om tillämpningen av artiklarna 87 och 88 i EG-fördraget på statligt stöd till små och medelstora företag(2). Utöver de anpassningar som måste göras till den ekonomiska utvecklingen i enlighet med artikel 2 i bilagan till den rekommendationen bör hänsyn tas både till vissa tolkningssvårigheter som visat sig under tillämpningen och till synpunkter från företagen. Med tanke på det antal ändringar som behöver göras i rekommendation 96/280/EG liksom kraven på tydlighet bör den ersättas.(3) Det bör också påpekas att i enlighet med artiklarna 48, 81 och 82 i fördraget, såsom de tolkats av EG-domstolen, bör man anse som ett företag varje enhet oberoende av juridisk form som bedriver en ekonomisk verksamhet, däribland sådana enheter som bedriver ett hantverk eller annan verksamhet enskilt eller inom familjen, personsammanslutningar eller föreningar som bedriver en regelbunden ekonomisk verksamhet.(4) Ett av de viktigaste kriterierna är fortfarande antalet personer som är sysselsatta i företaget, nedan kallad "personalstyrkan", och det bör ses som huvudkriterium, men ett finansiellt kriterium är ett nödvändigt komplement för att få en bild av ett företags verkliga betydelse, uppträdande och konkurrenssituation. Det är dock inte önskvärt att använda omsättningen som enda finansiella kriterium, i synnerhet som handels- och distributionsföretagens omsättning till sin natur är högre än inom tillverkningssektorn. Kriteriet omsättning bör följaktligen kombineras med kriteriet balansomslutning, som ger en bild av ett företags totala tillgångar. Att överskrida ett av dessa båda kriterier är tillåtet.(5) Trösklarna för omsättningen berör företag med mycket olika ekonomisk verksamhet. För att inte otillbörligt begränsa fördelarna med definitionen bör en uppdatering ske som tar hänsyn till både pris- och produktivitetsutvecklingen.(6) Då det gäller trösklarna för balansomslutningen är det rimligt att i brist på nya omständigheter behålla tillvägagångssättet enligt vilket man på trösklarna för omsättningen tillämpar en koefficient som bygger på det statistiska förhållandet mellan dessa båda variabler. Den konstaterade statistiska utvecklingen medför en kraftigare höjning av tröskeln för omsättningen. Eftersom denna utveckling är olika beroende på företagens storlekskategori, bör koefficienten justeras så att den så nära som möjligt återger den ekonomiska utvecklingen och så att mikroföretagen eller de små företagen inte missgynnas jämfört med de medelstora företagen. Koefficienten ligger mycket nära 1 för mikroföretagen och de små företagen. För enkelhetens skull bör därför ett och samma värde antas för dessa kategorier då det gäller tröskeln för omsättningen och tröskeln för balansomslutningen.(7) Precis som i rekommendation 96/280/EG är de finansiella trösklarna och trösklarna för personalstyrkan maximivärden och medlemsstaterna, EIB och EIF bör kunna fastställa lägre trösklar än gemenskapens för att kunna rikta in åtgärder på en viss typ av företag som ingår i SMF-kategorin. För att administrationen skall bli enklare bör de även kunna använda bara ett kriterium, nämligen personalstyrkan för att genomföra vissa åtgärder, dock inte på de områden som omfattas av konkurrensrättens regler, där det också krävs att de finansiella kriterierna respekteras.(8) Som ett resultat av att den europeiska stadgan för småföretagen godkändes i juni 2000 då Europeiska rådet höll sitt möte i Santa Maria da Feira, bör definitionen av mikroföretag förbättras, eftersom detta är en kategori av små företag som är särskilt viktiga för att skapa företagaranda och sysselsättning.(9) För att bättre förstå den ekonomiska verkligheten för företag i SMF-kategorin och inte använda den benämningen på sådana grupper av företag vars ekonomiska styrkeförhållanden överstiger ett företag i SMF-kategorinbör man dela upp de olika typerna av företag beroende på om de är fristående, har ett aktieinnehav som inte ger kontroll (partnerföretag) eller är anknutna till andra företag. Den ägarandel som i rekommendation 96/280/EG sätts till 25 %, under vilken ett företag betraktas som fristående, bevaras.(10) För att stimulera etableringen av företag liksom finansieringen av mikroföretags och små och medelstora företags eget kapital och för att stimulera lokal och landsbygdsutveckling kan företagen anses vara fristående, även om vissa kategorier av investerare innehar 25 % eller mer av kapitalet, eftersom dessa anses ha en positiv inverkan på finansiering och etablering av detta slag. Man måste emellertid fastställa villkoren för dessa investerare. När det gäller fysiska personer eller grupper av fysiska personer som regelbundet ägnar sig åt riskkapitalinvesteringar (så kallade "business angels"), nämns dessa särskilt eftersom de, i jämförelse med andra riskkapitalsinvesterare, erbjuder ett värdefullt stöd genom att bistå de nya företagarna med relevanta råd. Deras investeringar i eget kapital är ett komplement till riskkapitalbolagens verksamhet genom att de bidrar med mindre belopp i tidiga skeden av företagens livscykel.(11) När det gäller definitionen av anknutna företag bör man för att förenkla särskilt för medlemsstaterna och företagen överta bestämmelserna i artikel 1 i rådets direktiv 83/349/EEG av den 13 juni 1983 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om sammanställd redovisning(3), senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/65/EG(4), förutsatt att de motsvarar syftet med denna rekommendation. För att stärka incitamenten att investera eget kapital i SMF-kategorin antas det att det inte föreligger något dominerande inflytande över företaget i fråga i enlighet med de kriterier som anges i artikel 5.3 i rådets direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag(5), senast ändrat genom direktiv 2001/65/EG.(12) För att se till att de fördelar som ges SMF-kategorin i lagstiftning och genom andra åtgärder kommer de företag till godo som har ett verkligt behov av dem bör även förbindelserna mellan företagen via fysiska personer beaktas. För att begränsa undersökningen av dessa situationer till det absolut nödvändiga bör hänsyn tas till dessa förbindelser endast då det handlar om bolag som utövar verksamhet på samma eller angränsande marknad, eventuellt med hänvisning till kommissionens definition av den aktuella marknaden i kommissionens tillkännagivande om definitionen av relevant marknad i gemenskapens konkurrenslagstiftning(6).(13) För att undvika godtyckliga distinktioner mellan en medlemsstats olika offentliga organ och i rättssäkerhetens intresse bör det klargöras att ett företag vars kapital- eller röstandel till minst 25 % kontrolleras av offentliga organ inte tillhör SMF-kategorin.(14) För att minska företagens administrativa arbete, underlätta och påskynda behandlingen av de ärenden där det krävs att företag tillhör SMF-kategorin, bör vissa uppgifter om det berörda företaget kunna lämnas på heder och samvete.(15) Det är nödvändigt att precisera den sammansättning av personalstyrkan som gäller för definitionen av SMF-kategorin. För att stimulera yrkesutbildning och varvad utbildning är det önskvärt att inte räkna in lärlingar och studerande med yrkesutbildningskontrakt vid beräkningen av personalstyrkan. Inte heller de som har mödraledighet eller föräldraledighet bör räknas in.(16) De olika typer av företag som definieras i förhållande till sina förbindelser med andra företag motsvarar objektivt sett olika grad av integrering. Därför bör olika villkor gälla för var och en av dessa typer av företag, då man beräknar de tal som motsvarar deras verksamhet och ekonomiska styrka.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS:Artikel 11. Denna rekommendation gäller den definition av mikroföretag samt små och medelstora företag som används i olika gemenskapspolitiska områden inom gemenskapen och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.2. Medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken, nedan kallad "EIB", och Europeiska investeringsfonden, nedan kallad "EIF", rekommenderas atta) rätta sig efter avdelning I i bilagan för samtliga program som riktar sig till medelstora företag, "små företag" och mikroföretag,b) vidta nödvändiga åtgärder för att använda storleksklasserna i artikel 7 i bilagan, framför allt när det gäller att kartlägga användningen av gemenskapens finansiella instrument.Artikel 2Trösklarna i artikel 2 i bilagan är maximivärden. Medlemsstaterna, EIB och EIF kan fastställa lägre trösklar. De kan också ta fasta enbart på kriteriet personalstyrka för att genomföra vissa delar av sin politik, dock inte på de områden som omfattas av bestämmelserna för statligt stöd.Artikel 3Denna rekommendation ersätter rekommendation 96/280/EG från och med den1 januari 2005.Artikel 4Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna, EIB och EIF.Medlemsstaterna, EIB och EIF uppmanas att informera kommissionen senast den 31 december 2004 om de åtgärder som de har vidtagit med anledning av den här rekommendationen och senast den 30 september 2005 om de första resultaten av tillämpningen av den.Utfärdad i Bryssel den 6 maj 2003.På kommissionens vägnarErkki LiikanenLedamot av kommissionen(1) EGT L 107, 30.4.1996, s. 4.(2) EGT L 10, 13.1.2001, s. 33.(3) EGT L 193, 18.7.1983, s. 1.(4) EGT L 283, 27.10.2001, s. 28.(5) EGT L 222, 14.8.1978, s. 11.(6) EGT C 372, 9.12.1997, s. 5.BILAGAAVDELNING IDEFINITION AV MIKROFÖRETAG SAMT SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAG ANTAGEN AV KOMMISSIONENArtikel 1FöretagVarje enhet, oberoende av juridisk form, som bedriver en ekonomisk verksamhet skall anses som ett företag. Som företag anses således sådana enheter som utövar ett hantverk eller annan verksamhet enskilt eller inom familjen, personsammanslutningar eller föreningar som bedriver en regelbunden ekonomisk verksamhet.Artikel 2Personalstyrka och finansiella trösklar som definition av olika företagskategorier1. Kategorin mikroföretag samt små och medelstora företag (SMF-kategorin) utgörs av företag som sysselsätter färre än 250 personer och vars årsomsättning inte överstiger 50 miljoner euro eller vars balansomslutning inte överstiger 43 miljoner euro per år.2. Inom SMF-kategorin definieras små företag som företag som sysselsätter färre än 50 personer och vars omsättning eller balansomslutning inte överstiger 10 miljoner euro per år.3. Inom SMF-kategorin definieras mikroföretag som företag som sysselsätter färre än 10 personer och vars omsättning eller balansomslutning inte överstiger 2 miljoner euro per år.Artikel 3Typer av företag som beaktas vid beräkning av personalstyrkan och de finansiella beloppen1. "Fristående företag" är de företag som inte betecknas som partnerföretag enligt punkt 2 eller anknutet företag enligt punkt 3.2. "Partnerföretag" är de företag som inte betecknas som anknutna företag enligt punkt 3 och mellan vilka det finns följande förbindelse: ett företag (företag i tidigare marknadsled) innehar ensamt eller tillsammans med ett eller flera andra anknutna företag enligt punkt 3 minst 25 % av kapitalet eller rösterna i ett annat företag (företag i senare marknadsled).Ett företag kan dock betecknas som fristående, och alltså inte anses ha ett partnerföretag, även om tröskelvärdet på 25 % har uppnåtts eller överskridits, om det gäller följande kategorier av investerare och dessa enskilt eller tillsammans inte är anknutna i den mening som avses i punkt 3 till det berörda företaget:a) Offentliga investeringsbolag, riskkapitalbolag, fysiska personer eller grupper av fysiska personer som regelbundet ägnar sig åt riskkapitalinvesteringar (så kallade "business angels") och som investerar eget kapital i icke börsnoterade företag, förutsatt att dessa "business angels" sammanlagda investering i ett och samma företag inte överstiger 1250000 euro.b) Universitet eller forskningcentra utan vinstsyfte.c) Institutionella investerare, inklusive regionala utvecklingsfonder.d) självständiga lokala myndigheter som har en årlig budget som understiger 10 miljoner euro och som har färre än 5000 invånare.3. "Anknutna företag" är de företag som mellan sig upprätthåller en av följande förbindelser:a) Ett företag innehar en majoritet av rösterna för aktierna eller andelarna i ett annat företag.b) Ett företag har rätt att utse eller entlediga en majoritet av ledamöterna i ett annat företags styrelse, ledning eller tillsynsorgan.c) Ett företag har rätt att utöva ett bestämmande inflytande över ett annat företag enligt ett avtal som är slutet med detta eller enligt en bestämmelse i det företagets stadgar.d) Ett företag som är aktieägare eller delägare i ett annat företag förfogar till följd av en överenskommelse med andra aktieägare eller delägare i företaget ensamt över en majoritet av rösterna för aktierna eller andelarna i det företaget.Ett bestämmande inflytande anses inte föreligga då de investerare som avses i punkt 2 andra stycket inte direkt eller indirekt deltar i förvaltningen av det berörda företaget, dock utan detta påverkar deras rättigheter som aktieägare eller delägare.De företag som upprätthåller någon av de förbindelser som avses i första stycket via ett eller flera andra företag eller via de investerare som avses i punkt 2 skall också anses som anknutna företag.De företag som upprätthåller någon av dessa förbindelser via en fysisk person eller en grupp fysiska personer i samverkan skall också anses som anknutna företag, om dessa företag helt eller delvis bedriver sin verksamhet på samma eller angränsande marknader.Som angränsande marknad skall betraktas marknaden för en produkt eller en tjänst i ett tidigare eller senare marknadsled.4. Utom i de fall som avses i punkt 2 andra stycket, kan ett företag inte anses tillhöra SMF-kategorin, om 25 % eller mer av dess kapital eller dess röstandel direkt eller indirekt kontrolleras av ett eller flera offentliga organ, individuellt eller gemensamt.5. Företagen får avge en försäkran om sin status som fristående företag, partnerföretag eller anknutet företag och om uppgifter rörande trösklarna i artikel 2. Även om kapitalspridningen inte gör det möjligt att exakt veta vem som innehar kapitalet, får företaget avge en sådan försäkran om det kan försäkra att det har rimliga skäl att anta att det inte till 25 % eller mer ägs av ett företag eller gemensamt av anknutna företag eller via fysiska personer eller grupper av fysiska personer. Sådana försäkringar skall avges utan att det påverkar de kontroller eller granskningar som föreskrivs i nationell lagstiftning eller i gemenskapslagstiftningen.Artikel 4Uppgifter som behövs för att beräkna personalstyrkan och de finansiella beloppen samt referensperiod1. Uppgifterna för beräkning av personalstyrkan och de finansiella beloppen skall hämtas från det senast godkända räkenskapsåret och beräknas på årsbasis. De beaktas från och med att räkenskaperna har godkänts. Omsättningen skall beräknas exklusive mervärdesskatt och andra indirekta skatter.2. Om uppgifterna om ett företag beräknade på årsbasis vid datum för bokslut överstiger eller understiger de trösklar som anges i artikel 2 för personalstyrkan eller för de finansiella beloppen, erhåller eller förlorar företaget sin status av medelstort företag, litet företag eller mikroföretag först om detta inträffar under två på varandra följande år.3. Om företaget är nyetablerat och bokslutet ännu inte har blivit godkänt, skall uppgifterna i fråga grunda sig på en skälig uppskattning som görs under räkenskapsåret.Artikel 5PersonalstyrkanPersonalstyrkan motsvarar antalet årsarbetskrafter, det vill säga antalet personer som på heltid arbetat i företaget eller för företagets räkning under hela referensåret. Det arbete som utförs av personer som inte har arbetat hela året, som har arbetat deltid, oberoende av varaktighet, eller som utfört säsongsarbete skall beräknas som delar av årsarbetskrafter. Personalstyrkan utgörs ava) löntagarna,b) de personer som arbetar för företaget och som har en underordnad ställning i förhållande till detta och som i nationell rätt jämställs med löntagare,c) de ägare som driver företaget,d) de delägare som utövar en regelbunden verksamhet i företaget och som erhåller ekonomiska förmåner från företaget.Lärlingar och studerande under yrkesutbildning som omfattas av lärlings- eller yrkesutbildningsavtal skall inte räknas in vid beräkningen av personalstyrkan. Den tid som utgörs av mödraledighet eller föräldraledighet skall inte räknas in.Artikel 6Fastställande av uppgifterna om företaget1. I fråga om ett fristående företag skall fastställandet av uppgifterna, inklusive personalstyrkan, göras enbart på grundval av företagets egna räkenskaper.2. Uppgifterna, inklusive personalstyrkan, om ett företag som har partnerföretag eller anknutna företag skall beräknas på grundval av räkenskaperna och andra uppgifter om företaget eller - om sådana finns - företagets konsoliderade räkenskaper eller de konsoliderade räkenskaperna där företaget räknats in genom konsolidering.Till uppgifterna i första stycket skall aggregeras uppgifterna om det berörda företagets eventuella partnerföretag som befinner sig i ett omedelbart tidigare eller senare marknadsled i förhållande till det berörda företaget. Uppgifterna skall aggregeras i proportion till andelen av kapitalet eller rösträtten (den högsta av dessa båda andelar). Vid korsvist ägande skall den högsta andelen tillämpas.Till uppgifterna i det första och andra stycket skall läggas 100 % av uppgifterna för de eventuella företag som är direkt eller indirekt anknutna till det berörda företaget och som inte redan har tagits med i räkenskaperna genom konsolidering.3. Vid tillämpningen av punkt 2 skall uppgifterna om det berörda företagets partnerföretag hämtas från räkenskaperna och andra uppgifter, konsoliderade om sådana finns, till vilka skall läggas 100 % av uppgifterna för de företag som är anknutna till dessa partnerföretag, såvida inte uppgifterna om dessa har räknats in genom konsolidering.Vid tillämpningen av punkt 2 skall uppgifterna om de företag som är anknutna till det berörda företaget hämtas från räkenskaperna och andra uppgifter, konsoliderade om sådana finns. Till dessa skall aggregeras proportionellt uppgifterna om de eventuella partnerföretagen till dessa anknutna företag som befinner sig i ett omedelbart tidigare eller senare marknadsled i förhållande till dessa, om de inte redan har räknats in i de konsoliderade räkenskaperna i en proportion som motsvarar minst den procentsats som anges i punkt 2 andra stycket.4. När personalstyrkan inte framgår av de konsoliderade räkenskaperna, skall den beräknas genom att proportionellt aggregera uppgifterna om de företag till vilka detta företag är partnerföretag och lägga till uppgifterna om de företag till vilka det är anknutet.AVDELNING IIÖVRIGA BESTÄMMELSERArtikel 7StatistikKommissionen skall vidta nödvändiga åtgärder för att lägga fram den statistik som den upprättar enligt följande företagsklasser:a) 0-1 person.b) 2-9 personer.c) 10-49 personer.d) 50-249 personer.Artikel 8Hänvisningar1. Alla gemenskapsbestämmelser och alla gemenskapsprogram som ändras eller antas och i vilka begreppen "SMF-kategorin", "mikroföretag", "små företag" eller "medelstora företag" eller liknande begrepp nämns bör hänvisa till definitionen i denna rekommendation.2. Under en övergångsperiod fortsätter nuvarande gemenskapsprogram, där definitionen av SMF-kategorin i rekommendation 96/280/EG används, att gälla till förmån för de företag som ansågs tillhöra SMF-kategorin när dessa program antogs. Rättsligt bindande åtaganden som kommissionen ingått på grundval av dessa program förblir opåverkade.Utan att det påverkar tillämpningen av första stycket kan ändringar i dessa program av definitionen av SMF-kategorin ske endast på villkor att definitionen enligt denna rekommendation antas i enlighet med punkt 1.Artikel 9ÖversynPå grundval av en genomgång av tillämpningen av definitionen i denna rekommendation som skall göras senast den 31 mars 2006 och med beaktande av eventuella ändringar av artikel 1 i direktiv 83/349/EEG rörande definitionen av anknutna företag enligt det direktivet, skall kommissionen om så är nödvändigt anpassa definitionen i denna rekommendation, och särskilt trösklarna för omsättning och balansomslutning, för att ta hänsyn till erfarenheter och ekonomisk utveckling i gemenskapen.


Avis juridique important

|

31998H0463

Rådets rekommendation av den 29 juni 1998 om blod- och plasmagivares lämplighet och screening av donerat blod inom Europeiska gemenskapen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 203 , 21/07/1998 s. 0014 - 0026

RÅDETS REKOMMENDATION av den 29 juni 1998 om blod- och plasmagivares lämplighet och screening av donerat blod inom Europeiska gemenskapen (98/463/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 129.4 andra strecksatsen,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1), ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 3 o i fördraget skall gemenskapens verksamhet innefatta ett bidrag till att uppnå hög hälsoskyddsnivå.(2) I kommissionens meddelande om säkerhet vid blodtransfusioner och självförsörjning med blod inom Europeiska gemenskapen av den 21 december 1994 fastställdes behovet av en blodstrategi för att stärka tilltron till säkerheten i blodtransfusionskedjan och för att främja självförsörjningen när det gäller blod inom gemenskapen.(3) Som svar på kommissionens meddelande antog rådet den 2 juni 1995 en resolution om säkerheten vid blodtransfusioner och självförsörjning av blod inom gemenskapen (2);(4) Rådet antog den 12 november 1996 en resolution om en strategi för blodsäkerhet och självförsörjning med blod inom Europeiska gemenskapen (3);(5) I Europaparlamentets resolutioner om säkerheten vid blodtransfusioner och självförsörjning av blod inom Europeiska gemenskapen (4) (5) (6) (7) betonas vikten av att säkerställa den högsta säkerhetsnivån vid urval av blodgivare och undersökning av donationer samt principen om frivilliga donationer utan ersättning och att stödet för målet om självförsörjning av blod inom gemenskapen skall fortsätta.(6) Genom direktiv 89/381/EEG (8) utvidgades tillämpningsområdet för läkemedelslagstiftningen till att garantera kvaliteten, säkerheten och effektiviteten när det gäller industriellt tillverkade registrerade läkemedel som härrör från blod eller plasma från människa. I själva direktivet undantas däremot helblod, plasma eller blodceller från människa.(7) Terapeutisk användning av blod och läkemedel som härrör från blod och plasma från människa bidrar i väsentlig utsträckning till att rädda liv och är av avsevärd nytta för personer som lider av långvariga blodsjukdomar, men trots sitt stora terapeutiska värde kan blod, blodkomponenter och blod- och plasmaderivat överföra smittsamma sjukdomar.(8) Tillgången till blod och plasma som kan användas för terapeutiska ändamål och som utgångsmaterial för tillverkning av läkemedel beror på viljan och generositeten hos gemenskapens medborgare när det gäller att ge blod och plasma.(9) Blod- och plasmagivning bör vara frivillig och ske utan ersättning.(10) I fråga om användningen av blod och plasma som utgångsmaterial vid tillverkning av läkemedel hänvisas det i artikel 3 i direktiv 89/381/EEG till åtgärder som omfattas av ändringar som rör kraven på undersökning, enligt artikel 6 i det direktivet, och som medlemsstaterna skall vidta för att förebygga överföring av smittsamma sjukdomar, däri inbegripet tillämpning av monografierna i Europeiska farmakopén och de åtgärder som rekommenderats av Europarådet och Världshälsoorganisationen (WHO), särskilt när det gäller urval och undersökning av blod- och plasmagivare, och medlemsstaterna skall också främja självförsörjning av blod och plasma från människa och uppmuntra till frivillig blod- och plasmagivning utan ersättning.(11) När insamling av helblod eller plasma görs, är det inte alltid möjligt att veta vilken donation som kommer att användas för vidare tillverkning och vilken som kommer att användas för transfusion.(12) Allt blod och all plasma som används för terapeutiska ändamål, antingen för transfusion eller vidare tillverkning av industriellt framställda läkemedel, bör erhållas från personer vars hälsotillstånd är sådant att donationen inte kommer att medföra några skadliga följder för deras hälsa och att all risk för överföring av smittsamma sjukdomar minimeras samt att allt blod som lämnas skall undersökas i enlighet med regler som säkerställer att alla nödvändiga åtgärder har vidtagits för att skydda hälsan hos de av gemenskapens medborgare som är mottagare av blod eller blodprodukter.(13) Eftersom blodtransfusionssystemen i medlemsstaterna skall betjäna medlemsstaternas medborgare, är det nödvändigt att se till att medborgarna har tilltro till säkerheten i dessa system.(14) Det finns skillnader i policy och praxis mellan medlemsstaterna av epidemiologiska, historiska och kulturella skäl när det gäller urval av blodgivare och screening av donerat blod inom gemenskapen.(15) För att säkerställa att tillgången är tillräcklig för kliniska ändamål är det väsentligt att medlemsstaterna samarbetar för att undanröja sådana skillnader och bygga upp ömsesidig tilltro när det gäller alla säkerhetsaspekter i blodtransfusionskedjan.(16) En persons lämplighet att lämna blod och plasma är en viktig faktor i strävan efter säkerhet när det gäller blod och blodprodukter.(17) Information från potentiella givare bör inhämtas genom ett skriftligt frågeformulär, som kan variera från en medlemsstat till en annan och vars syfte är att fastställa ofta förekommande riskbeteenden och sjukdomar.(18) Det är väsentligt att vidta alla tänkbara åtgärder för att skydda hälsan hos dem som lämnar blod och plasma och för att minimera risken för att smittsamma sjukdomar överförs genom blod och blodprodukter.(19) Konvergerande praxis inom gemenskapen när det gäller vilka personer som får ge blod, screening av donerat blod och registrering av relevanta uppgifter kommer att bidra till att öka tilltron till säkerheten när det gäller blod- och plasmagivning samt till transfusionsförfarandet. För att en sådan konvergerande praxis skall kunna uppnås krävs åtgärder på gemenskapsnivå.(20) Åtgärder på gemenskapsnivå bör beakta befintliga riktlinjer, rekommendationer och standarder när det gäller blod, såväl på nationell nivå som på internationell nivå, särskilt dem som WHO och Europarådet har utfärdat.(21) I enlighet med subsidiaritetsprincipen kan gemenskapen vidta nya åtgärder på områden som inte faller under gemenskapens exklusiva behörighet, såsom givares lämplighet och undersökning av donationer, endast om målen för den tilltänkta åtgärden kan uppnås bättre på gemenskapsnivå än av medlemsstaterna på grund av åtgärdens omfattning eller effekter. Gemensamt överenskomna rekommendationer om givares lämplighet och undersökning av donationer behöver därför införas för att bidra till säkerheten när det gäller blod och plasma som donerats och till skydd för givarnas, och för att hos medborgarna skapa tilltro till säkerheten i transfusionskedjan, särskilt när de flyttar inom gemenskapen, och för att bidra till att målet med självförsörjning med blod inom gemenskapen uppnås, såsom det fastställs i gemenskapslagstiftningen.(22) Det står emellertid medlemsstaterna fritt att, samtidigt som de respekterar bestämmelserna i fördraget eller åtgärder som antagits enligt detta, behålla eller införa krav som går längre än de centrala kriterier som anges i den här rekommendationen och fortsatt ansvara för beslut om import och export av blod och plasma som donerats.(23) I enlighet med proportionalitetsprincipen måste de medel som används på gemenskapsnivå för att främja god praxis och enhetlighet inom hela gemenskapen när det gäller blod- och plasmagivares lämplighet och screening av donerat blod stå i proportion till det eftersträvade målet. Rekommendationer från rådet utgör enligt artikel 129 i fördraget lämpliga sådana medel på gemenskapsnivå; sådana rekommendationer måste stämma överens med direktiv 89/381/EEG.(24) Rekommendationer om givarnas lämplighet och undersökningskrav ingår i en strategi för att öka säkerheten i blodtransfusionskedjan i vilken även andra faktorer ingår, som tillsyn och godkännande av blodinsamlingsinrättningar, krav gällande kvalitetssäkring av de förfaranden som används, optimalt utnyttjande av blod- och blodprodukter, blodövervakning och medvetandegörande av allmänheten.(25) Det är nödvändigt att gemenskapen har tillgång till bästa möjliga vetenskapliga rådgivning när det gäller säkerheten beträffande blod och blodprodukter och att försiktighetsprincipen iakttas när vetenskapliga underlag saknas.(26) I Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (9) anges särskilda krav för behandling av uppgifter som rör personers hälsotillstånd.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Definitioner Vid tillämpningen av denna rekommendation bör medlemsstaterna använda de termer som förtecknas i bilaga I med de betydelser som där anges.2. Tillhandahållande av information till potentiella givare Medlemsstaterna bör säkerställa att alla potentiella blod- och plasmagivare får tillgång till följande:2.1 Medvetandegörande av givarna a) Korrekt och allmänt begripligt informationsmaterial om blodets grundläggande betydelse, de produkter som erhålls ur blod, liksom blod- och plasmagivningens stora fördelar för patienter.b) Orsakerna till att givaren måste redogöra för sin sjukdomshistoria, att det krävs läkarundersökning och att blodet måste undersökas, information om riskerna med de smittsamma sjukdomar som kan överföras med blod och blodprodukter, tecken och symtom på hiv/aids och hepatit, betydelsen av begreppen "informerat samtycke", frivilligt avstående från att lämna blod och tillfällig eller permanent uteslutning från att lämna blod.c) Upplysning om i vilka situationer givare inte bör lämna blod eftersom det kan vara skadligt för deras egen hälsa.d) Upplysning om i vilka situationer de bör avstå från att lämna blod, eftersom det kan medföra en risk för mottagarna, t.ex. riskfyllt sexuellt beteende, hiv/aids, hepatit, läkemedelsberoende samt bruk och missbruk av narkotika.e) Upplysning om att de har möjlighet att ändra uppfattning om huruvida de vill ge blod och plasma eller inte, innan de går vidare i förfarandet, utan att de behöver känna förlägenhet eller obehag.f) Upplysning om att de har möjlighet att avbryta eller frivilligt avstå från att lämna blod och plasma när som helst under donationsförfarandet.g) Upplysning om att de har möjlighet att ställa frågor när som helst.h) Försäkran om att om testresultaten visar på något sjukdomstillstånd, kommer de att informeras och undantas från blod- och plasmagivning enligt rekommendationerna i bilaga II B och II C av hänsyn till egen säkerhet liksom de potentiella mottagarnas. En potentiell givare som motsätter sig att bli informerad om detta bör uteslutas från donationsförfarandet.i) Särskild information om förfarandet i samband med donation och därmed förbundna risker för dem som är villiga att delta i donation av helblod eller i aferesprogram.2.2 Konfidentiella uppgifter a) Upplysning om vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa att följande information är konfidentiell: information om den enskildes hälsa till hälsovårdspersonal, resultatet av testerna av deras donationer samt eventuell framtida spårning av deras donation.b) Försäkran om att alla intervjuer med potentiella givare är konfidentiella.c) Upplysning om att det är möjligt att genom ett konfidentiellt förfarande be personalen vid inrättningen för blod- och plasmainsamling att inte använda en donation (frivillig avstående).3. Uppgifter som krävs av potentiella givare Medlemsstaterna bör säkerställa att alla potentiella givare, efter det att de har förklarat sig beredda att lämna blod eller plasma, lämnar följande uppgifter till inrättningen för blod- och plasmainsamling:3.1 Identifiering Identifiering genom lämpliga handlingar, där namn (förnamn och efternamn), adress och födelsedatum anges, eller alternativa sätt som gör det möjligt att entydigt identifiera varje enskild givare.3.2 Sjukdomshistoria a) Uppgifter om hälsa och sjukdomshistoria med angivande av alla relevanta beteenden som kan bidra till att identifiera och sålla bort personer vars donation skulle kunna utgöra en hälsorisk för dem själva eller risk för överföring av sjukdomar till andra, med hjälp av ett skriftligt frågeformulär som tar upp de kriterier som rekommenderas i bilaga II och en personlig intervju med en hälso- och sjukvårdsutbildad person.b) Deras underskrift på frågeformuläret för givare bredvid underskriften av den person ur hälso- och sjukvårdspersonalen som genomförde intervjuerna, eller deras namnteckning på ett särskilt intyg, som bevis för att det tillhandahållna informationsmaterialet är genomläst och har förståtts, att möjlighet att ställa frågor har getts samt att dessa har besvarats på ett tillfredsställande sätt, att de förklarar sig införstådda med att deras blod- eller plasmadonation kan användas för patienter som behöver transfusion eller blodprodukter i det land där donationen gjorts eller i något annat land dit den kan överföras i enlighet med bestämmelserna i den medlemsstat där donationen gjorts, särskilt vad gäller donationens slutliga bestämmelseort, och att de efter information samtycker (informerat samtycke) till att gå vidare med donationsförfarandet.4. Registrering av givare Medlemsstaterna bör se till att ett system för identifiering/registrering av givare inrättas för att4.1 Identifiering av insamlingscentrum varje inrättning för donation i varje medlemsstat entydigt skall kunna identifieras,4.2 Identifiering och dokumentering av givare a) dokumentera uppgifter om identifiering av potentiella givare i ett automatiskt eller manuellt system som möjliggör kontroll varje gång en donation görs,b) tillse att det förs journal över givare och potentiella givare på ett sätt som garanterar entydigt identifiering, skyddar givarens identitet mot obehörig tillgång till konfidentiell information, men underlättar framtida spårning av donationer,c) föra in information om när en givare har reagerat ogynnsamt vid en donation, skäl för att en person inte får lämna blod, tillfälligt eller permanent, dock så att uppgifterna förblir konfidentiella.5. Givares lämplighet För att säkerställa att personer som godkänns för blod- och plasmagivning är lämpliga, bör medlemsstaterna tillse att5.1 Lämplighetskriterier för godkännande av helblodsgivare och givare av blodkomponenter a) de allmänna kriterierna för godkännande av blod- och plasmagivare anslås på varje inrättning för donation och att givarna får tydlig information både om vikten av att de lämnar blod frivilligt och om vikten av kriterierna för att bli godkända,b) svaren som ges på frågorna i det skriftliga frågeformuläret och/eller vid den personliga intervjun ger den nödvändiga tilltron till att en donation inte ogynnsamt kommer att påverka hälsan hos en framtida mottagare av produkter som härrör från donationen,c) den potentiella givaren uppfyller de kriterier avseende fysiska krav som rekommenderas i bilaga II A, så att hans/hennes egen hälsa inte kommer att lida skada av donationen,d) den potentiella givarens lämplighet avgörs vid varje donationstillfälle,e) användningen av "ersättningsgivare" avvecklas,f) en ansvarig läkare skriftligen godkänner potentiella givare när deras lämplighet kan ifrågasättas,5.2 Kriterier för uteslutning när det gäller helblodsgivare och givare av blodkomponenter personer som visar tecken på sådana tillstånd och faktorer som förtecknas i bilaga II B och II C bör förklaras vara permanent eller tillfälligt olämpliga att lämna blod och plasma,5.3 Register över uteslutning blodinsamlingsinrättningarna skall hålla ett register över alla potentiella givare som avstår, antingen permanent eller tillfälligt, från att lämna blod eller plasma med angivande av skälen.6. Skydd av uppgifter Medlemsstaterna bör i enlighet med direktiv 95/46/EG säkerställa att känsliga medicinska uppgifter om potentiella givare är konfidentiella, och särskilta) säkerställa att det vidtas åtgärder till skydd för uppgifterna, liksom skydd mot obehöriga tillägg, borttaganden eller ändringar av uppgifter i förteckningar över givare eller register över personer som avstått samt för överföring av uppgifter,b) säkerställa att det finns förfaranden för korrigering av bristande överensstämmelse mellan uppgifter,c) förhindra obehörigt avslöjande av sådana uppgifter, samtidigt som möjligheten att spåra donationer säkerställs.7. Volymer och tidsintervall För att skydda givarens hälsa bör medlemsstaterna säkerställa atta) de maximala volymer för tappat blod och tappad plasma som rekommenderas i bilaga III inte överskrids,b) tidsintervallerna mellan donationerna inte är kortare än de som rekommenderas i bilaga III,c) givaren kan få läkarhjälp om han/hon reagerar ogynnsamt vid donationen.8. Undersökning av donerat blod För att garantera säkerheten vid alla donationer av blod och plasma bör medlemsstaternaa) säkerställa att ett prov av alla donationer av blod eller plasma, oavsett om de skall användas för transfusion eller för vidare tillverkning av industriellt framställda läkemedel, undersöks med avseende på sjukdomar som kan överföras via blod eller plasma, genom godkända screeningtester för att eliminera enheter som är upprepat reaktiva,b) säkerställa att alla donationer av blod och plasma är icke-reaktiva, när det gäller de smittsamma sjukdomar som förtecknas i bilaga IV, innan de används,c) begära att prov av blod som befunnits vara reaktiva i ett inledande screeningtest, undersöks på nytt, med beaktande av den vägledande algoritm som finns i bilaga V.9. Ytterligare åtgärder Medlemsstaterna böra) säkerställa att det på inrättningen för donation finns möjlighet till rådgivning, när så erfordras, för potentiella givare som avstår,b) främja insamling, analys och utvärdering av epidemiologiska uppgifter om givare och donationer för att förbättra säkerheten vid blodtransfusion,c) vid alla nödvändiga åtgärder för att förmedla denna rekommendation till alla berörda parter, och särskilt till blodinsamlingsinrättningar inom deras territorier,d) vidta alla nödvändiga åtgärder för att uppmuntra till att donation av blod och plasma sker frivilligt och utan ersättning och till fullo stödja Europarådets insatser inom detta område samt beakta Europarådets följande definition av frivilliga och obetalda donationer:"En donation skall betraktas som frivillig och obetald om personen i fråga lämnar blod, plasma eller cellkomponenter av egen fri vilja och inte erhåller någon betalning därför, vare sig i form av kontanter eller naturaförmåner som kan anses utgöra ersättningar för penningmedel. Detta skulle kunna innefatta ledig tid från arbete utöver vad som rimligen krävs för donation och resa. Små symboliska presenter, förfriskningar och återbetalande av direkta resekostnader är förenliga med frivilliga och obetalda donationer."KOMMISSIONEN UPPMANAS- att rapportera om tillämpningen av dessa rekommendationer och att hålla de frågor som tas upp där under uppsikt för att kunna lämna nödvändiga förslag till omarbetning och uppdatering och att engagera nationella sakkunniga från alla medlemsstater när sådana förslag utformas,- att med prioritet och mot bakgrund av vetenskapliga studier främja arbete rörande de eventuella hälsoeffekterna av att avvika från de gränser för största volymer och minsta tidsintervall mellan donationerna enligt bilaga III för att särskilt fastställa huruvida ogynnsamma hälsoeffekter kan uppstå eller inte genom att genom aferes årligen insamla plasmavolymer som är större än de som rekommenderas i befintliga internationella riktlinjer, samt att inleda arbete på gemensamma volym- och frekvensgränser för andra typer av aferes,- att när så är lämpligt föreslå gemensam terminologi i syfte att kunna vidareutveckla gemenskapens strategi för blodsäkerhet och självförsörjning med blod,- att så snart som möjligt och i nära samarbete med medlemsstaterna undersöka alla aspekter med anknytning till användandet av genamplifieringsteknik (GAT), inbegripet PCR-screening, för att förhindra att smittsamma sjukdomar överförs genom blodtransfusion.Utfärdad i Luxemburg den 29 juni 1998.På rådets vägnarR. COOKOrdförande(1) EGT C 138, 4.5.1998, s. 139.(2) EGT C 164, 30.6.1995, s. 1.(3) EGT C 374, 11.12.1996, s. 1.(4) EGT C 268, 4.10.1993, s. 29.(5) EGT C 329, 6.12.1993, s. 268.(6) EGT C 141, 13.5.1996, s. 131.(7) EGT C 249, 25.9.1995, s. 231.(8) Rådets direktiv 89/381/EEG av den 14 juni 1989 om utvidgning av tillämpningsområdet för direktiven 65/65/EEG och 75/319/EEG om tillnärmning av bestämmelser som fastställts genom lagar eller andra författningar som rör farmaceutiska specialiteter och som fastställer särskilda bestämmelser för läkemedel som härrör från blod eller plasma från människa (EGT L, 28.6.1989, s. 44.(9) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.BILAGA I >Plats för tabell>BILAGA II CENTRALA KRITERIER FÖR GODKÄNNANDE ELLER UTESLUTNING NÄR DET GÄLLER BLOD- OCH PLASMAGIVARE A. Fysiska lämplighetskriterier för godkännande av blod- och plasmagivare i syfte att skydda givarnas egen hälsa Ålder Blod- eller plasmagivaren bör vara mellan 18 och 65 år. Om givaren är mellan 60 och 65 år och är förstagångsgivare avgör hans ansvarige läkare om han får lämna blod. Återkommande givare får fortsätta lämna blod efter det att de har fyllt 65 år förutsatt att de har fått tillstånd av sin ansvarige läkare; tillståndet skall förnyas årligen.Givare som är 17 år och som inte anses vara minderårig enligt lag, får godkännas som givare av helblod. I övriga fall krävs skriftlig medgivande enligt gällande lag.Kroppsvikt Givare som väger minst 50 kg får lämna helblod och plasma.Blodtryck Det systoliska trycket får inte överstiga 180 mm Hg och det diastoliska trycket får inte överstiga 100 mm Hg.Puls Pulsen bör vara regelbunden med 50-110 slag per minut. Potentiella givare som tränar hårt och vars puls är lägre än 50 slag per minut får godkännas.Antingen:Hemoglobin Hemoglobinhalten bör bestämmas vid tidpunkten för donationen och bör inte vara lägre än 12,5 g/100 ml hos kvinnor och 13,5 g/100 ml hos män (eller motsvarande värden uttryckt i mmol/l).eller:Hematokrit Volymfraktionen (hematokrit) bör fastställas vid tidpunkten för donationen och bör inte understiga 38 % hos kvinnor och 40 % hos män. För givare av aferesplasma bör 38 % vara minimum.För enbart plasmaferes Proteinkoncentrationen bör vara minst 60 g/l.B. Kriterier för uteslutning när det gäller blod- eller plasmagivare i syfte att skydda givaren Om potentiella givare har eller har haft någon av följande sjukdomar bör en legitimerad läkare vid blodinsamlingsinrättningen överväga att förklara dem permanent eller tillfälligt olämpliga som blod- eller plasmagivare för att skydda deras egen hälsa1. Permanent uteslutning - Autoimmuna sjukdomar- Hjärt- och kärlsjukdomar- Sjukdomar i det centrala nervsystemet- Maligna sjukdomar- Benägenhet till abnorma blödningar- Svimningsanfall (synkope) eller konvulsioner- Allvarliga eller kroniska gastrointestinala sjukdomar, hematologiska sjukdomar, ämnesomsättningssjukdomar, sjukdomar i andningsorganen eller njursjukdomar vilka inte ingår i de ovannämnda kategorierna2. Tillfällig uteslutning Olämplig som givare under nio månader- Graviditet (efter nedkomst)- AbortOlämplig (under varierande tid)- Deltagande i riskidrotter- Sysselsättning som kan vålla problem kort tid efter bloddonation- Andra skälC. Kriterier för uteslutning när det gäller blod- och plasmagivare i syfte att skydda mottagaren Om potentiella givare har eller har haft någon av följande sjukdomar bör en legitimerad läkare vid blodinsamlingsinrättningen överväga att förklara dem permanent eller tillfälligt olämpliga som blod- eller plasmagivare för att skydda potentiella mottagare.1. Permanent uteslutning - Autoimmuna sjukdomar- Infektionssjukdomar - personer som har eller har haft- Babesios- Hepatit B (HBsAg positiv)- Hepatit C- Hepatit, smittsam (okänd sjukdomsorsak)- Hiv/aids- HTLV I/II- Lepra- Kala Azar (leishmaniasis)- Q-feber- Syfilis- Trypanosoma cruzi (Chagas sjukdom)- Maligna sjukdomar- TSE (eller om TSE har förekommit i den genetiska familjen)- Alkoholism, kronisk- Mottagare av transplantat av hornhinna/dura mater- Diabetes som behandlas med insulin- Intravenöst narkotikabruk- Personer som får hormon av mänskligt ursprung, (t.ex. tillväxthormon från människa), som påverkar hypofysen- Personer med sådant sexuellt beteende som gör att de riskerar att överföra infektionssjukdomar, inbegripet personer som har haft sexuellt umgänge i utbyte mot pengar eller narkotika2. Tillfällig uteslutning 2.1 Olämplig som givare under två år- Tuberkulos (efter friskförklaring)- Toxoplasmos (efter tillfrisknande och när IgM-antikroppar saknas)- Brucellos (efter fullständigt tillfrisknande)2.2 Olämplig som givare under ett år- Oavsiktlig exponering för blod eller instrument som kontaminerats av blod- Akupunktur (som inte har utförts av legitimerad praktiker)- Endoskopiundersökning- Behandling där katetrar används- Blodtransfusion eller större operation- Transplantat av vävnad eller celler- Body piercing- Läkemedelsallergi, särskilt allergi mot penicillin (efter senaste exponering)- Tatuering- Nära kontakt med fall av hepatit B eller C- Vaccinering mot rabies (efter att ha utsatts för smitta)2.3 Olämplig som givare i sex månader- Mononukleos (efter tillfrisknande)2.4 Olämplig som givare i fyra veckor- Person som har vaccinerats med levande viralt vaccin2.5 Olämplig som givare i två veckor- Mindre allvarliga infektionssjukdomar2.6 Olämplig som givare i en vecka- Mindre operation2.7 Olämplig som givare i 72 timmar- Person som har vaccinerats (desensibilisering)2.8 Olämplig som givare 48 timmar- Tandläkar- eller tandhygienistbehandling- Person som har vaccinerats med avdödat/inaktiverat viralt/bakteriellt vaccin och vaccin som avser Rickettsia- Person som har vaccinerats mot rabies (förebyggande administrering)2.9 Olämplig som givare (varierande tidsperiod)- Hepatit A- Ordinerad medicinering- Malaria (gäller inte vid plasmaferes)- Tropiska sjukdomar (övriga)Det kan finnas ytterligare orsaker till att en potentiell givare bedöms som tillfälligt olämplig av hänsyn till mottagarens hälsa. Beslutet om hur lång tid en potentiell givare är tillfälligt olämplig fattas av legitimerad läkare vid blodinsamlingsinrättningen.BILAGA III DONATIONER AV HELBLOD OCH PLASMA >Plats för tabell>Befintliga riktlinjer inom blodområdet på internationell nivå rekommenderar 15 liter som största årliga plasmavolym vid insamling via automatisk plasmaferes, men det finns inga vetenskapliga bevis på huruvida skadliga hälsoeffekter kan uppstå eller inte på grund av större donationsvolym, och detta område bör därför bli ett prioriterat område för vetenskapligt studium.När en lämplig individuell donationsvolym fastställs bör hänsyn också tas till fysiska karakteristika som t.ex. kön och kroppsvikt.BILAGA IV CENTRALA SCREENINGTESTER FÖR ALLA BLODPROVER FÖR SÅVÄL DONATIONER AV HELBLOD SOM DONATIONER AV PLASMA >Plats för tabell>Grupp enligt ABO-grupp (1A)(2B)Typ enligt Rh-grupp (3A)(4B)Malaria (5B) för personer som reser till endemismittade områden (såvida inte risken för malariasmitta hanteras genom uteslutning under tre år för dessa resenärer)Treponema pallidum (syfilis) (6B)(1A) Om det kan bevisas att en redan känd blodgivares blodgrupp vars blod tidigare har bestämts och kontrollerats genom två separata donationer på ett tillförlitligt sätt kan överföras till markeringen för blodkomponenten genom att ett godkänt automatiskt system för informationsteknik används, är det inte nödvändigt att upprepa bestämningen av ABO- och Rh-grupp vid varje bloddonation. I sådana fall bör blodgivarens blodgrupp regelbundet kontrolleras.(2B) Inte nödvändigt för aferesplasma som endast är avsedd för fraktionering.BILAGA V Vägledande algoritm för tolkning av reaktiva resultat vid screening i samband med klinisk användning av donation och reaktiva resultat vid kompletterande/bekräftande tester när det gäller givares uteslutning från donation >Hänvisning till film>


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Belgiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Belgiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram 2014
   2014/C 247/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om åtgärder som ska vidtas på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (4) om Belgiens nationella reformprogram för 2013 och avgav sitt yttrande om Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2016. Den 15 november 2013 lade kommissionen, i linje med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5), fram sitt yttrande om Belgiens utkast till budgetplan för 2014.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen även, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen, i vilken Belgien angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen resultatet av sin fördjupade granskning av Belgien, i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Belgien fortfarande har makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och politiska åtgärder. I synnerhet kräver utvecklingen av den externa konkurrenskraften för varor fortsatt uppmärksamhet eftersom en ihållande försämring skulle hota den makroekonomiska stabiliteten.

               (8)

               Den 30 april 2014 lade Belgien fram sitt nationella reformprogram för 2014 och sitt stabilitetsprogram för 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Målet för den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet för 2014 är att nå budgetbalans i strukturella termer till 2016 och uppfylla det medelfristiga målet året därpå. I stabilitetsprogrammet bekräftas det tidigare medelfristiga målet på 0,75 % av BNP, vilket återspeglar stabilitets- och tillväxtpaktens mål, men man har skjutit upp måluppfyllelsen till 2017, dvs. ett år senare än vad som anges i fjolårets stabilitetsprogram. Den planerade årliga utvecklingen med sikte på det medelfristiga målet ligger i linje med de anpassningar som krävs enligt stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt stabilitetsprogrammet klarar man i stort av att uppnå riktmärket för utgifterna under programperioden. Den offentliga skulden är 101,5 % av BNP under 2013, vilket är högre än fördragets referensvärde på 60 % av BNP, och den förväntas enligt stabilitetsprogrammet sjunka gradvis till runt 93 % av BNP under 2017. Därför ligger målen i stabilitetsprogrammet i stort sett i linje med stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetprognoserna i stabilitetsprogrammet och som har utarbetats av en oberoende institution (Federala planeringsbyrån) är rimligt. Tillväxtprognoserna ligger nära beräkningarna i 2014 års vårprognos från kommissionens avdelningar. Den finanspolitiska planen backas ännu inte upp av några åtgärder. Enligt kommissionens prognos inträffar inga strukturella förbättringar under 2014 och en strukturell försämring under 2015, enligt det vanliga antagandet om oförändrad politik. Det innebär en risk för att målen inte nås, vilket kan leda till en betydande avvikelse från anpassningen för att nå det medelfristiga målet under 2014–15. Dessutom kommer Belgien enligt kommissionens prognos varken under 2014 eller 2015 att iaktta skuldregeln. Baserat på bedömningen av stabilitetsprogrammet och kommissionens prognos, enligt förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att Belgien har lyckats att på ett varaktigt sätt få ner det offentliga underskottet under 3 % av BNP under 2013, men riskerar att påtagligt avvika från kraven i förfarandets förebyggande del från och med 2014.

               (10)

               Belgien har gjort stora framsteg med att införa fler arrangemang för strukturell samordning. Enligt ett samarbetsavtal om finanspolitisk samordning från slutet av 2013 införs en regel om strukturell budgetbalans (som ligger i linje med det medelfristiga målet) i den offentliga sektorn i enlighet med kraven i finanspakten. Avtalet formaliserar också vedertagna samordningsrutiner genom att i) officiellt fastställa rollen för den interinstitutionella samrådskommittén i förfarandet och ii) klargöra den rådgivande rollen för det höga finansrådet. Dessutom stärks enligt avtalet den övervakande rollen för det höga finansrådet genom att det införs en explicit korrigeringsmekanism i händelse av väsentliga avvikelser från de överenskomna målen. Det kan komma att krävas ytterligare arrangemang för att göra målen efter 2014 bindande.

               (11)

               Belgien har nyligen lyckats med att tygla ökningen av den offentliga skuldkvoten, men skuldbördan på 101,5 % av BNP är hög och det finns stora betalningsförpliktelser och framtida pensionsåtaganden. Om de utgifterna ska täckas samtidigt som en hög levnadsstandard ska upprätthållas, måste man få kontroll över den framtida kostnadsutvecklingen i budgeten, arbetskraften och sysselsättningen måste öka och den internationella konkurrenskraften stärkas. På samtliga områden står Belgien inför stora utmaningar. Belgien har visserligen vidtagit åtgärder i rätt riktning som kommer att få genomslag under de kommande åren, men fler ambitiösa insatser krävs, särskilt som landets handelspartner också genomför reformer.

               (12)

               Belgiens totala skattetryck är bland de högsta i unionen och skattebördan är särskilt stor på arbete, med en av största skattekilarna i unionen som följd. Flera specifika inslag i skattesystemet är skadliga för miljön, till exempel beskattningen av företagsbilar. Vissa målinriktade åtgärder har vidtagits för att sänka arbetskostnaden för specifika grupper och för att minska klyftan mellan brutto- och nettolöner i botten på löneskalan. Inga större omläggningar av skattebördan till baser som är mindre skadliga för tillväxten har dock gjorts. Diskussioner har startats om en omfattande skattereform som ska göra det lättare att uppnå hållbara offentliga finanser, främja konkurrenskraften och sysselsättningstillväxten och skydda miljön. En sådan genomgripande skattereform måste innebära en skatteväxling för arbete, förenkla skattesystemet, effektivisera momssystem, bredda skattebasen, minska skatteutgifterna, täppa till kryphål i lagstiftningen och fasa ut subventioner som är skadliga för miljön.

               (13)

               Den åldrande befolkningen kommer att få stor inverkan på Belgien framöver, där kostnaderna för äldre beräknas öka med över 8 % av BNP mellan 2010 och 2060, i synnerhet i form av pensioner och långtidsvård. Den nyligen inledda reformen av de sociala förmånerna till äldre kommer att få positiva effekter på sysselsättningen i den gruppen. Med tanke på problemets omfattning krävs dock ytterligare satsningar för att lyckas nå hållbara offentliga finanser. Man måste se till att de sociala förmånerna för äldre är tillräckliga. Det krävs åtgärder för att koppla pensionsåldern till den förväntade livslängden, minska gapet mellan den lagstadgade och den faktiska pensionsåldern och göra de offentliga utgifterna för långtidsvård mer kostnadseffektiva.

               (14)

               Belgien lider av ett kroniskt underutnyttjande av arbetskraften. Nivåerna på arbetskraftsdeltagande och sysselsättning ligger under EU-genomsnittet och är stagnerande, medan de långtidsarbetslösas andel av den totala arbetslösheten fortfarande är hög. Genom att samverka med förmånssystemet gör den stora skattekilen arbetslöshet och inaktivitet attraktivt för de flesta arbetstagarkategorier. Man har vidtagit åtgärder för att komma till rätta med arbetslöshetsfällan för personer med låga löner, men fällan har blivit större för flertalet andra kategorier och det är fortfarande lockande att inte förvärvsarbeta. Med fortsatt höga arbetskraftskostnader tenderar rekryteringsstrategier att minimera riskerna och straffa svaga grupper som unga, lågutbildade och personer med invandrarbakgrund som tillsammans med äldre arbetstagare har ett arbetskraftsdeltagande som är betydligt lägre än EU-genomsnittet. Det finns ett starkt skydd för dem som redan har jobb och att byta jobb innebär därför att man går miste om intjänade rättigheter (t.ex. rätten till avgångsvederlag, tidig pensionering och förmåner på grund av lång anställning), vilket avskräcker från att byta jobb eller bransch. Denna tröghet gör att aktiva arbetsmarknadsåtgärder är relativt ineffektiva i Belgien och det leder till ett läge där hög arbetslöshet i vissa områden och branscher existerar sida vid sida med arbetskraftsbrist och tillväxthämmande kompetensbrist i andra. Ungdomsarbetslösheten har ökat betydligt det senaste året, med stora skillnader mellan regioner och grupper. Man måste på samma gång ta itu med både de strukturella problemen med kompetens som inte matchar efterfrågan och det trängande behovet av att göra något åt unga som hoppar av skolan i förtid och unga som går ut skolan utan kvalifikationer. Den sjätte statsreformen är ett tillfälle att effektivisera sysselsättningspolitiken och göra den mer målinriktad, under förutsättning att man kan optimera samarbetet mellan federal och regional nivå.

               (15)

               Belgiens konkurrenskraft fortsätter att försämras, också när det gäller aspekter som inte rör kostnadsläget. Framför allt har tillverkningsindustrins förmåga att konkurrera på världsmarknaden urholkats, vilket återspeglas både i tillverkarnas krympande marginaler och förlorade arbetstillfällen. Belgien har traditionellt sett förlitat sig på löneindexering för att upprätthålla köpkraften. För stora löneökningar har dock korrigerats för sent och inte fullt ut. Med den centrala lönenormen är det dessutom inte alltid möjligt att korrekt ta hänsyn till produktivitetsutvecklingen i olika sektorer och förhållandena på lokala arbetsmarknader. Följaktligen har lönerna ökat snabbare än produktiviteten, vilket lett till förlorade jobb och försämrad konkurrenskraft. I samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis behöver Belgien reformera sitt lönebildningssystem för att ge utrymme för större lönespridning i olika sektorer och för att se till att lönerna bättre följer produktivitetsutvecklingen. Priserna i detaljhandeln är fortfarande högre än i grannländerna, medan restriktioner för de reglerade yrkena hindrar framväxten av innovativa företagsmodeller och begränsar investeringarna. Distributionsavgifterna för el är fortfarande bland de högsta i Europa och den planerade regionaliseringen av avgifterna ökar ytterligare osäkerheten kring den framtida utvecklingen av slutanvändarnas distributionskostnader eftersom de tillfälligt frysta avgifterna inte täcker distributörernas stigande kostnader. Om Belgien ska ha bibehållet höga löner och samtidigt skapa nya jobb måste man producera och sälja mer sofistikerade varor med högre förädlingsvärde på världsmarknaderna än vad man gör i dag. Belgien saknar snabbväxande företag inom innovativa sektorer. Innovationsstödet är välutvecklat och omfattar hela innovationscykeln men har blivit komplicerat och är fragmenterat. Tillväxten i verksamhet med högt förädlingsvärde dämpas ofta av bristen på tillräckligt utbildad arbetskraft.

               (16)

               Belgien kommer troligtvis att misslyckas med att till 2020 nå sitt mål att sänka utsläppen av växthusgaser med 15 % i de sektorer som inte omfattas av EU:s system för utsläppshandel, åtminstone om man inte förlitar sig på flexibilitetsmekanismer. Vissa initiativ har visserligen tagits men de verkar inte gå i samma riktning och det är oklart vilken effekt de sammantaget kommer att få på utsläppsminskningen, i synnerhet från transportsektorn och byggnader. Momssänkningen på el kan ytterligare undergräva satsningarna i detta avseende. Förhandlingarna om ett avtal om samarbete och arbetsfördelning mellan den federala nivån och regionerna har inte lett till någon tydlig arbetsfördelning. Trafikstockningarna är mycket kostsamma för den belgiska ekonomin jämfört med de flesta andra länder. Problemets allvar kräver ett samlat politiskt svar där man väger in potentialen för tidsdifferentierade vägavgifter, ser över den gynnsamma skattebehandlingen av privat användning av företagsbilar och bränslekort samt effektiviserar kollektivtrafiken.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en fördjupad analys av Belgiens ekonomiska politik. Den har bedömt både det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Belgien utan också i vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 2, 4 och 5 nedan.

               (20)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Belgien också se till att de rekommendationerna genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Belgien att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder :

               1.

               Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet stärka de finanspolitiska åtgärderna för 2014 mot bakgrund av den framväxande klyftan på 0,5 % av BNP, baserat på 2014 års vårprognos från kommissionens avdelningar, som pekar på risken för en betydande avvikelse från kraven i stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Avsevärt stärka budgetstrategin under 2015 för att säkerställa den efterfrågade anpassningen på 0,6 % av BNP i riktning mot det medelfristiga målet, vilket skulle säkra efterlevnaden av skuldregeln. Därefter fortsätta med den planerade årliga strukturanpassningen mot det medelfristiga målet tills det är uppnått, i enlighet med kravet på en årlig strukturanpassning på minst 0,5 % av BNP, eller mer vid goda ekonomiska förhållanden eller om det krävs för att se till att skuldregeln iakttas, i syfte att varaktigt sänka den höga offentliga skuldkvoten. Se till att alla nivåer i den offentliga sektorn på ett balanserat sätt bidrar till att iaktta de finanspolitiska reglerna, inklusive regeln om strukturell budgetbalans, med hjälp av ett bindande instrument med en explicit fördelning av målen i ett medelfristigt planeringsperspektiv.

               2.

               Göra det övergripande skattesystemet mer balanserat och rättvist och förbereda en omfattande skattereform som möjliggör en skatteväxling från arbete till mer tillväxtvänliga skattebaser, förenklar skattesystemet, täpper till kryphål, effektiviserar momssystemet, breddar skattebasen, minskar skatteutgifterna och fasar ut subventioner som är skadliga för miljön.

               3.

               Tygla framtida utgiftsökningar som gäller äldre, i synnerhet pensioner och långtidsvård, genom större satsningar på att minska gapet mellan den faktiska och den lagstadgade pensionsåldern, se till att möjligheterna till förtida pensionering kringskärs snabbare, främja aktivt åldrande, koppla pensionsåldern till förändringar i den förväntade livslängden, samt göra de offentliga utgifterna för långtidsvård mer kostnadseffektiva.

               4.

               Öka deltagandet på arbetsmarknaden, främst genom att minska de negativa ekonomiska incitamenten för arbete, underlätta för missgynnade grupper som unga och personer med invandrarbakgrund att ta sig in på arbetsmarknaden, öka rörligheten i arbetslivet och ta itu med kompetensbrister och dålig matchning samt förtida avhopp från skolan. Stärka partnerskap mellan myndigheter, offentlig arbetsförmedling och utbildningsinstitutioner i hela landet för att erbjuda tidigt och individanpassat stöd till unga.

               5.

               Återställa konkurrenskraften genom fortsatta reformer av lönebildningssystemet, inklusive löneindexering, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis för att se till att löneutvecklingen speglar produktivitetsutvecklingen på bransch- eller företagsnivå och ekonomiska förhållanden samt vid behov ger utrymme för ändamålsenliga automatiska korrigeringar, genom att stärka konkurrensen i detaljhandeln, undanröja överdrivna restriktioner i tjänstesektorn, inklusive reglerade yrken, och ta itu med risken för ytterligare ökningar av kostnaderna för energidistribution, genom att främja innovation med hjälp av rationaliserade stimulansprogram och minskade administrativa hinder, och genom att gå vidare med en samordnad utbildnings- och yrkesutbildningspolitik för att åtgärda det stora kompetensglappet och regionala skillnader i förtida skolavhopp.

               6.

               Säkerställa att man uppnår målen för 2020 om sänkta utsläpp av växthusgaser i de sektorer som inte omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter, särskilt byggnader och transporter. Se till att transporternas bidrag anpassas till målet att minska trafikstockningarna. Komma överens om en tydlig arbets- och ansvarsfördelning mellan federala och regionala enheter.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P. C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 5.

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  Se sidan 141 i detta nummer av EUT.


title: Rådets rekommendation av den 15 februari 2011 om utseende av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion

text:
               22.2.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 56/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 15 februari 2011
   om utseende av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion
   2011/C 56/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 283.2 och 139.2 h, samt artiklarna 11.2 och 42.3 i protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken.
   HÄRIGENOM REKOMMENDERAS
   att Peter PRAET ska utses till ledamot i Europeiska centralbankens direktion för en mandattid på åtta år från och med den 1 juni 2011.

      Utfärdad i Bryssel den 15 februari 2011.

            På rådets vägnar

         MATOLCSY Gy.

            Ordförande


Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram för 2002–2006 (framlagd av kommissionen)