title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Nederländernas nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/41

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Nederländernas nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/10)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Nederländerna var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Nederländerna, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten 2016 för Nederländerna offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Nederländerna hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskning som föreskrivs i artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultaten av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Nederländerna har makroekonomiska obalanser. Det är särskilt viktigt att ta itu med hushållens mycket stora skuldsättning. Det stora och ihållande bytesbalansöverskottet, som återspeglar strukturella drag i ekonomin och de politiska ramarna för icke-finansiella företag, utgör fortfarande en utmaning, även med tanke på spridningseffekterna på andra medlemsstater i euroområdet.

               (3)

               Den 28 april 2016 lade Nederländerna fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt stabilitetsprogram för samma år. Båda programmen bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Nederländerna omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av övergångsreglerna för skuldkriteriet. Enligt stabilitetsprogrammet för 2016 förutser regeringen en successiv förbättring av det totala saldot till 0,1 % av BNP 2019. Regeringen förutser också att det omräknade strukturella saldot (5) 2016 kommer att sjunka till -1,4 % av BNP och därefter förbättras. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP – räknar man med att nå 2019. Baserat på det omräknade strukturella saldot kommer dock det medelfristiga budgetmålet att nås redan 2018. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten uppgå till 65,4 % 2016 och därefter successivt minska till 58,9 % 2019. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är rimligt. Enligt kommissionens vårprognos 2016 finns det en risk för att Nederländerna kommer att avvika något från kraven i den förebyggande delen både under 2016 och under 2016 och 2017 tillsammans, om politiken förblir oförändrad. Nederländerna förväntas följa övergångsreglerna för skuldkriteriet under 2016 och, efter övergångsperiodens slut, uppnå riktvärdet för skuldminskning under 2017. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2016, att Nederländerna i stort sett kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det kommer dock att krävas ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnad både 2016 och 2017.

               (6)

               Den senaste tidens ökande sysselsättning beror helt och hållet på att antalet visstidsanställda och antalet egenföretagare har ökat. Nederländerna har vidtagit åtgärder för att åtgärda detta, men det saknas fortfarande en övergripande strategi. Få övergångar från visstidsavtal till tillsvidareanställningar innebär att arbetsmarknaden riskerar att segmenteras. Den stora och ökande andelen visstidsanställningar ska ses mot bakgrund av att det finns stora skillnader i fråga om anställningsskydd mellan visstidsanställningar och tillsvidareanställningar. Egenföretagare utan anställda är oftare underförsäkrade, såväl när det gäller funktionsnedsättning som i fråga om arbetslöshet och pension, och detta skulle kunna äventyra det sociala trygghetssystemets hållbarhet på lång sikt. Flera åtgärder har vidtagits som minskade skillnaderna mellan tillsvidare- och visstidsanställda. Gynnsamma skatteregler och inga skyldigheter att betala vissa sociala avgifter utgör fortfarande ekonomiska incitament till egenföretagande.

               (7)

               En stor utmaning när det gäller att ta itu med hushållens skuldsättning är bostadsmarknaden. Stelbenthet och snedvridande incitament har byggts upp över årtionden och präglar nu bostadsfinansieringen och sparmönstren inom sektorn. Hushållens tendens att öka sina bolån i takt med stigande fastighetsvärden speglar i stort de skatteincitament som länge erbjudits, särskilt att räntan på bolån är avdragsgill. Sedan 2012 har en rad åtgärder vidtagits för att delvis åtgärda detta, men insatserna har inte intensifierats i linje med rådets rekommendation 2015. Subventioner i andra delsektorer på bostadsmarknaden hämmar utvecklingen av en välfungerande privat hyresmarknad. Sektorn för subventionerat boende är en av de största i unionen men bostäder ges inte alltid på ett effektivt sätt till de mest behövande. Mer inkomstbaserade hyresskillnader har införts i sektorn för subventionerat boende. Bostadsbolag kommer att bli tvungna att separera verksamhet av allmänt ekonomiskt intresse (dvs. subventionerat boende) från annan verksamhet. Eftersom vissa snedvridande incitament när det gäller anpassning av hyrorna till inkomsterna på marknaden för subventionerat boende har åtgärdats, är det lämpligt att ändra denna del av rådets rekommendation 2015 till övervakning av situationen. Samtidigt är bostadsmarknaden dock alltjämt snedvriden och fortsätter att locka hushållen att ta lån. Ytterligare framsteg krävs i dessa frågor.

               (8)

               Förutom snedvridningen av bostadsmarknaden belastar obligatoriska icke skatteavgifter till den andra pelaren i pensionssystemet hushållens disponibla inkomster. Den andra pelaren i pensionssystemet fungerar väl i fråga om kvalitet och tillräcklighet, men har brister i fråga om rättvisa mellan generationer, öppenhet och motståndskraft mot ekonomiska chocker. Under de senaste åren har pensionssystemets långsiktiga hållbarhet förbättrats genom att pensionsåldern från och med 2021 höjs till 67 år och sedan koppas till den förväntade livslängden. I genomsnitt har pensionsavgifterna sänkts sedan den maximala skattebefriade tillväxtprocenten sänktes. En lämplig fördelning av kostnader och risker inom och mellan generationer, utöver de regler som antagits i fråga om indexreglering och finansiella reserver (ramverk för finansiell bedömning) skulle hjälpa hushållen att placera sina ekonomiska resurser på ett mer tillväxtvänligt sätt. Regeringen har tillkännagett sina avsikter att tillsammans med arbetsmarknadens parter reformera den andra pelaren i pensionssystemet avsevärt för att skapa ett mer öppet och försäkringstekniskt rättvisare system.

               (9)

               Investeringarna sjönk markant under den ekonomiska krisen och har endast delvis återhämtat sig sedan dess. Svagheten hos de investeringar som omfattar hela ekonomin tycks vara cyklisk. Det berodde på en nedgång på bostadsmarknaden och de val som gjorts i fråga om konsolidering av de offentliga finanserna. Det verkar inte finnas några större hinder för investeringar men den låga investeringstakten inom byggsektorn och förnybar energi verkar vara knuten till osäkerheten på marknaden och regleringen. Trots förbättrade kreditvillkor ökar riskerna vid ny utlåning i den nuvarande finansiella situationen. De offentliga utgifterna för forskning och utveckling har minskat sedan 2014 och de privata satsningarna på inom detta område ligger kvar på en låg nivå. Nederländerna rekommenderades 2015 av rådet att satsa offentliga utgifter på att främja investeringar i forskning och utveckling och arbeta för att förbättra privata satsningar inom detta område. De offentliga och privata utgifterna för forskning och utveckling är låga i förhållande till utbildningsnivån, studieresultaten och den ekonomiska utvecklingen i Nederländerna.

               (10)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Nederländernas ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Nederländerna fått under tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Nederländerna utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (11)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (12)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendation 3 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Nederländerna att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Begränsa avvikelsen från det medelfristiga budgetmålet 2016 och uppnå en årlig finanspolitisk korrigering på 0,6 % av BNP 2017. Satsa offentliga utgifter på att främja investeringar inom forskning och utveckling.

               2.

               Undanröja de sista hindren för rekrytering av tillsvidareanställd personal och underlätta övergången från visstidsanställning till tillsvidareanställning. Ta itu med den stora ökningen av egenföretagare utan anställda, bland annat genom att minska de skattesnedvridningar som främjar egenföretagande utan att för den skull äventyra entreprenörskapet, och göra det lättare för egenföretagare att få tillgång till ett socialt trygghetssystem till överkomligt pris.

               3.

               Vidta åtgärder för att göra den andra pelaren i pensionssystemet öppnare och mer motståndskraftig mot chocker samt att öka rättvisan mellan generationer. Vidta åtgärder för att minska de kvarvarande snedvridningarna på bostadsmarknaden och incitamenten för hushållen att ta lån, i synnerhet genom att begränsa möjligheterna till skatteavdrag för bolåneräntor.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Det strukturella saldot, omräknat av kommissionen på grundval av uppgifterna i stabilitetsprogrammet enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Eftas övervakningsmyndighets rekommendation av den 13 april 2011 om regleringen av termineringstaxor i fasta och mobila nät i Eftastaterna

text:
               8.11.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 340/5

         EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETS REKOMMENDATION
   av den 13 april 2011
   om regleringen av termineringstaxor i fasta och mobila nät i Eftastaterna (1)

   2012/C 340/04
   EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET (2) UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (3),
   med beaktande av avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, särskilt artikel 5.2 b,
   med beaktande av den rättsakt som det hänvisas till i punkt 5cl i bilaga XI till EES-avtalet (Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) (4)), särskilt artikel 19.1 i denna rättsakt, anpassad till EES-avtalet genom protokoll 1 till detta,
   efter att ha hört Eftas kommunikationskommitté, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 8.3 i ramdirektivet ska de nationella regleringsmyndigheterna bidra till utvecklingen av den inre marknaden bland annat genom att samarbeta med varandra och med Europeiska kommissionen eller övervakningsmyndigheten (beroende på vad som är lämpligt) på ett öppet sätt för att se till att enhetlig regleringspraxis utarbetas. Under granskningen av de mer än 850 förslag till åtgärder som anmälts enligt artikel 7 i ramdirektivet framkom att det fortfarande finns en del inkonsekvenser i regleringen av taxorna för terminering av röstsamtal.

               (2)

               Även om någon form av kostnadsorientering vanligen föreligger i de flesta EES-stater, är de åtgärder som vidtagits för priskontroll skiljaktiga i alla EES-stater. Förutom en stor variation när det gäller de kostnadsmetoder som valts, varierar även det sätt på vilket dessa metoder används. Detta ökar spännvidden mellan de termineringstaxor på grossistnivå som tillämpas inom EES, vilket bara delvis kan förklaras med nationella särdrag. Europeiska gruppen av regleringsmyndigheter (ERG), som inrättades genom den rättsakt som det hänvisas till i punkt 5ci i bilaga XI till EES-avtalet (kommissionens beslut 2002/627/EG (5)) (6), anpassad till EES-avtalet genom protokoll 1 till detta, konstaterade detta i sin gemensamma ståndpunkt om symmetri i termineringstaxorna för fasta samtal och symmetri i termineringstaxorna för mobila samtal. De nationella regleringsmyndigheterna har dessutom i ett flertal fall godkänt högre termineringstaxor för mindre operatörer av fasta eller mobila nät med motiveringen att dessa operatörer är nya på marknaden samt inte har dragit nytta av stordriftsfördelar och/eller omfattas av annorlunda kostnadsvillkor. Dessa asymmetrier finns både inom och över de nationella gränserna, även om de långsamt minskar. Europeiska gruppen av regleringsmyndigheter konstaterar i sin gemensamma ståndpunkt att termineringstaxor normalt bör vara symmetriska och att asymmetrier kräver en lämplig motivering.

               (3)

               Väsentliga skillnader i regleringen av termineringstaxor i fasta och mobila nät skapar betydande snedvridningar av konkurrensen. Termineringsmarknaderna präglas av dubbelt tillträde, varvid båda operatörerna i samtrafiken förutsätts kunna dra nytta av arrangemangen, men eftersom dessa operatörer också konkurrerar med varandra om abonnenter, kan termineringstaxorna få betydande strategiska och konkurrensmässiga konsekvenser. Om de sätts över de faktiska kostnaderna sker väsentliga överföringar av kapital mellan marknaderna för fasta och mobila nät och konsumenter. På marknader där operatörerna har asymmetriska marknadsandelar kan detta dessutom leda till betydande betalningar från mindre till större konkurrenter. Dessutom är den totala nivån på de mobila termineringstaxorna fortfarande hög i ett flertal EES-stater jämfört med dem som tillämpas i många länder utanför EES, samt jämfört med de fasta termineringstaxorna i allmänhet, vilket leder till höga, om än sjunkande, priser för slutkonsumenterna. Höga termineringstaxor har en tendens att leda till höga slutkundspriser för att ringa samtal och i motsvarande grad lägre användningsfrekvens, vilket innebär en försämring av konsumenternas välbefinnande.

               (4)

               Den hittillsvarande bristen på harmonisering när det gäller tillämpningen av principerna för kostnadsredovisning på termineringsmarknaderna visar att det behövs en gemensam metod som ger ökad rättssäkerhet och de rätta incitamenten för potentiella investerare, samt minskar regleringsbördan för befintliga operatörer som för närvarande är verksamma i flera EES-stater. Målet att uppnå en sammanhängande reglering på termineringsmarknaderna är tydligt och erkänt av de nationella regleringsmyndigheterna och har vid upprepade tillfällen framförts av Europeiska kommissionen och övervakningsmyndigheten i deras bedömningar av förslag till åtgärder enligt artikel 7 i ramdirektivet.

               (5)

               Enligt vissa bestämmelser i det gemensamma regelverket för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster ska nödvändiga och lämpliga kostnadsredovisningsmekanismer samt skyldigheter i samband med priskontroll införas, nämligen artiklarna 9, 11 och 13 jämförda med skäl 20 i den rättsakt som det hänvisas till i punkt 5cj i bilaga XI till EES-avtalet (Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/19/EG av den 7 mars 2002 om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter (tillträdesdirektiv) (7)) (8), anpassad till EES-avtalet genom protokoll 1 till detta.

               (6)

               Genom den rättsakt som det hänvisas till i punkt 26j i bilaga XI till EES-avtalet (kommissionens rekommendation 2005/698/EG av den 19 september 2005 om särredovisnings- och kostnadsredovisningssystem enligt regelverket för elektronisk kommunikation (9)) (10), anpassad till EES-avtalet genom protokoll 1 till detta, tillhandahålls en ram för enhetlig tillämpning av de särskilda bestämmelserna om kostnadsredovisning och särredovisning. Syftet är att förbättra insynen i föreskrivna redovisningssystem, metoder samt revisions- och rapporteringsprocesser till gagn för alla berörda parter.

               (7)

               Terminering av röstsamtal på grossistnivå är den tjänst som krävs för att terminera samtal till uppringda platser (i fasta nät) eller abonnenter (i mobila nät). Avgiftssystemet i EES är baserat på CPNP-principen (Calling Party Network Pays), vilket innebär att termineringsavgiften fastställs av det uppringda nätet och betalas av det nät som ringer upp. Den uppringda parten faktureras inte för den här tjänsten och har i allmänhet inget motiv för att reagera på det termineringspris som fastställs av nätleverantören. Mot denna bakgrund utgör för hög prissättning det främsta konkurrensproblemet för regleringsmyndigheterna. Höga termineringspriser återvinns slutligen genom högre samtalsavgifter för slutanvändarna. På grund av det dubbla tillträdet till termineringsmarknaderna är ett ytterligare potentiellt konkurrensproblem korssubventionering mellan operatörer. Dessa potentiella konkurrensproblem är gemensamma för termineringsmarknaderna när det gäller såväl fasta som mobila nät. Mot bakgrund av termineringsoperatörernas möjlighet och incitament att sätta priserna högt över kostnaderna, betraktas kostnadsorientering som den lämpligaste åtgärden för att ta itu med detta problem på medellång sikt. I skäl 20 i tillträdesdirektivet påpekas att metoden för kostnadstäckning bör vara lämplig med hänsyn till de särskilda förhållandena. Med hänsyn till de särskilda förhållandena på samtalstermineringsmarknaderna och de problem dessa medför i konkurrens- och distributionshänseende har Europeiska kommissionen och övervakningsmyndigheten sedan länge varit medvetna om att effektivitet och hållbar konkurrens skulle främjas och fördelarna för konsumenterna i fråga om pris- och tjänsteerbjudandena skulle maximeras om en gemensam metod fastställs som bygger på en ändamålsenlig kostnadsstandard och tillämpning av symmetriska termineringstaxor.

               (8)

               Enligt artikel 8.1 i ramdirektivet ska EES-staterna se till att de nationella regleringsmyndigheterna, när de fullgör de regleringsuppgifter som anges i det direktivet och i särdirektiven, i synnerhet de uppgifter som syftar till att säkerställa en effektiv konkurrens, i största möjliga utsträckning beaktar det önskvärda i att regleringen görs teknikneutral. Enligt artikel 8.2 i ramdirektivet ska de nationella regleringsmyndigheterna dessutom se till att främja konkurrens genom att bland annat se till att alla användare får maximalt utbyte när det gäller urval, pris och kvalitet på tjänster samt att det inte uppstår någon snedvridning eller begränsning av konkurrensen. För att uppnå dessa mål och säkerställa en enhetlig tillämpning i alla EES-stater bör de reglerade termineringstaxorna snarast möjligt sänkas till en nivå som motsvarar en effektiv operatörs kostnader.

               (9)

               I en konkurrensutsatt miljö ska operatörer konkurrera på grundval av nukostnader och inte kompenseras för kostnader som uppkommit på grund av ineffektivitet. Historiska kostnadsuppgifter måste därför justeras till nukostnader för att avspegla kostnaderna för en effektiv operatör som använder modern teknik.

               (10)

               Operatörer som kompenseras för faktiska termineringskostnader har få incitament för att öka effektiviteten. Införandet av en ”nedifrån och upp”-modell överensstämmer med idén om att utveckla ett nät för en effektiv operatör varigenom en ekonomisk/teknisk modell av ett effektivt nät konstrueras med utgångspunkt från nukostnader. Modellen avspeglar den mängd utrustning som behövs snarare än den som faktiskt tillhandahålls och tar inte hänsyn till äldre kostnader.

               (11)

               Med hänsyn till att en ”nedifrån och upp”-modell till stor del bygger på härledda data, dvs. nätverkskostnaderna beräknas med hjälp av uppgifter från utrustningsleverantörerna, kan regleringsmyndigheterna föredra att ställa resultaten av en sådan modell mot dem som erhålls genom en ”uppifrån och ned”-modell för att få fram så tillförlitliga resultat som möjligt och undvika alltför stora diskrepanser i driftskostnader, kapitalkostnader och kostnadsfördelning mellan en hypotetisk och en faktisk operatör. För att identifiera och åtgärda eventuella brister i ”nedifrån och upp”-modellen, såsom informationsasymmetri, kan de nationella regleringsmyndigheterna jämföra den modellens resultat med resultaten av en motsvarande ”uppifrån och ned”-modell som använder granskade uppgifter.

               (12)

               Kostnadsmodellen bör vara baserad på de effektiva teknikval som finns tillgängliga inom den tidsram som modellen utgår från, i den mån de kan kartläggas. En ”nedifrån och upp”-modell som byggs idag kan alltså i princip utgå från att stomnätet för fasta nät är baserat på nästa generations nät, dvs. NGN-nät (Next-Generation-Network). ”Nedifrån och upp”-modellen för mobila nät bör vara baserad på en kombination av 2G och 3G, som används i accessdelen av nätet och som avspeglar den förväntade situationen, medan stommen kan förutsättas vara NGN-baserad.

               (13)

               Med hänsyn till de särskilda förhållandena på samtalstermineringsmarknaderna bör kostnaderna för termineringstjänster beräknas på grundval av den framåtsyftande långsiktiga marginalkostnaden (LRIC). I en LRIC-modell blir alla kostnader rörliga, och eftersom det förutsätts att alla tillgångar ersätts på lång sikt innebär avgiftssättning på grundval av den framåtsyftande långsiktiga marginalkostnaden att en effektiv återvinning av kostnaderna blir möjlig. LRIC-modeller omfattar bara de kostnader som orsakas av tillhandahållandet av ett definierat tillägg. En marginalkostnadsmetod som bara fördelar faktiska kostnader som inte skulle ha uppstått om den tjänst som ingår i tillägget inte längre producerades (dvs. påverkbara kostnader) främjar effektiv produktion och konsumtion samt minimerar risken för snedvridningar av konkurrensen. Ju mer termineringstaxorna avlägsnar sig från marginalkostnaden, desto större blir snedvridningarna av konkurrensen mellan marknaderna för fasta respektive mobila nät och/eller mellan operatörer med asymmetriska marknadsandelar och trafikflöden. Det är därför motiverat att tillämpa en ren LRIC-metod där det relevanta tillägget utgörs av en samtalstermineringstjänst på grossistnivå och bara omfattar påverkbara kostnader. En LRIC-metod skulle också göra det möjligt att återvinna alla fasta och rörliga kostnader (eftersom de fasta kostnaderna antas bli rörliga i det långa loppet) som tillkommer vid tillhandahållande av termineringstjänster för röstsamtal på grossistnivå och därigenom underlätta en effektiv kostnadsåtervinning.

               (14)

               Påverkbara kostnader är skillnaden mellan de identifierade sammanlagda kostnaderna på lång sikt för en operatör som tillhandahåller hela sitt utbud av tjänster och de identifierade sammanlagda kostnaderna på lång sikt för en operatör som tillhandahåller hela sitt utbud av tjänster med undantag för samtalstermineringstjänsten på grossistnivå till tredje parter (dvs. fristående kostnader för en operatör som inte tillhandahåller terminering till tredje parter). För att säkerställa en lämplig fördelning av kostnaderna måste en åtskillnad göras mellan de kostnader som är trafikrelaterade, dvs. alla de fasta och rörliga kostnader som stiger vid ökade trafiknivåer, och de kostnader som inte är trafikrelaterade, dvs. alla de kostnader som inte stiger vid ökade trafiknivåer. För att identifiera de påverkbara kostnader som är relevanta för samtalsterminering på grossistnivå, bör icke trafikrelaterade kostnader undantas. Det kan även vara lämpligt att fördela trafikrelaterade kostnader till i första hand andra tjänster (t.ex. samtalsoriginering, SMS, MMS, bredband, förhyrda förbindelser etc.), varvid röstsamtalsterminering på grossistnivå är den slutliga tjänst som ska beaktas. Den kostnad som fördelas till samtalstermineringstjänsten på grossistnivå bör alltså motsvara enbart den extrakostnad som uppstår för att tillhandahålla tjänsten. Detta innebär att kostnadsredovisning baserad på en LRIC-metod för samtalstermineringstjänster på grossistnivå inom marknaderna för fasta och mobila nät bara bör medge återvinning av kostnader som skulle ha undvikits om en samtalstermineringstjänst på grossistnivå inte längre tillhandahölls till tredje parter.

               (15)

               Det framgår att samtalsterminering är en tjänst som ger fördelar för både den originerande och den mottagande parten (om mottagaren inte fick något utbyte skulle den inte acceptera samtalet), vilket i sin tur tyder på att båda parter har del i kostnadernas uppkomst. Användningen av principer om kostnadskausalitet för att fastställa kostnadsorienterade priser torde tyda på att den som skapat kostnaderna bör vara den som bär dem. Marknaderna för samtalsterminering har dock en dubbel natur, där kostnaderna drivs fram av två sidor. Därför behöver inte alla relaterade kostnader återvinnas via den reglerade grossistavgiften för terminering. I denna rekommendation antas dock att alla de påverkbara kostnaderna för att tillhandahålla samtalstermineringstjänster på grossistnivå, dvs. alla av dessa kostnader som ökar till följd av en ökning i termineringstrafiken på grossistnivå, kan återvinnas via grossistavgiften.

               (16)

               När termineringstaxor fastställs bör alla avvikelser från en enda effektiv kostnadsnivå vara grundad på objektiva kostnadsskillnader som operatörerna inte kan kontrollera. I fasta nät har inga sådana objektiva kostnadsskillnader som inte kan kontrolleras av operatören identifierats. I mobila nät kan ojämn frekvenstilldelning betraktas som en extern faktor som leder till skillnader i kostnaden per enhet mellan mobiloperatörer. Kostnadsskillnader som har sin grund i externa faktorer kan uppstå där frekvenstilldelningen inte har gjorts med hjälp av marknadsbaserade mekanismer, utan på grundval av en successiv licensieringsprocess. Där frekvenstilldelningen görs genom en marknadsbaserad mekanism, t.ex. en auktion, eller där det finns en andrahandsmarknad, blir de frekvensorsakade kostnadsskillnaderna mer internt fastställda och benägna att minska kraftigt eller undanröjas.

               (17)

               Nya aktörer på mobilmarknaden kan också under en övergångsperiod komma att få högre enhetskostnader innan de har nått minsta effektiva volym. I sådana situationer skulle de nationella regleringsmyndigheterna, efter att ha fastställt att det finns hinder på grossistmarknaden för marknadsinträde och -expandering, kunna tillåta dem att kompensera sina högre marginalkostnader i förhållande till modelloperatörer under en övergångsperiod på upp till fyra år efter marknadsinträdet. Med utgångspunkt i ERG:s gemensamma ståndpunkt är det rimligt att förutse en tidsram på fyra år för att fasa ut asymmetrierna om man bygger på uppskattningen att det på den mobila marknaden kan förväntas ta tre till fyra år efter marknadsinträdet att nå en marknadsandel på mellan 15 och 20 % och därigenom närma sig minsta effektiva volym. Detta skiljer sig från situationen för nya operatörer på marknaden för fasta nät, som kan få låga enhetskostnader genom att fokusera på förbindelser med hög trafikintensitet i särskilda geografiska områden och/eller hyra relevanta nätresurser från de etablerade operatörerna.

               (18)

               Den föredragna metoden är en avskrivningsmetod som avspeglar det ekonomiska värdet på en tillgång. Om det inte är möjligt att utveckla en stabil ekonomisk avskrivningsmodell är dock andra metoder möjliga, inklusive linjär avskrivning, progressiv avskrivning och degressiv avskrivning. Kriteriet för valet mellan de olika metoderna är dock hur nära de antas komma en ekonomisk avskrivningsåtgärd. Detta innebär att om det inte är möjligt att utveckla en stabil ekonomisk avskrivningsmodell, bör avskrivningsprofilen för varje större tillgång i ”nedifrån och upp”-modellen granskas separat, samt att den metod som ger en avskrivningsprofil som liknar den ekonomiska avskrivningens bör väljas.

               (19)

               Vad beträffar effektiv volym gäller olika hänsynstaganden på marknaderna för fasta respektive mobila nät. Minsta effektiva volym kan nås på olika nivåer i sektorerna för fasta och mobila nät, eftersom detta är beroende av de olika reglerande och kommersiella miljöer som dessa omfattas av.

               (20)

               Vid regleringen av termineringsavgifter på grossistnivå bör de nationella regleringsmyndigheterna varken utesluta eller hindra operatörer från att övergå till alternativa arrangemang för utbytet av termineringstrafik i framtiden, förutsatt att dessa arrangemang överensstämmer med en konkurrensutsatt marknad.

               (21)

               En övergångsperiod till den 31 december 2012 bör anses vara tillräckligt lång för att de nationella regleringsmyndigheterna ska kunna införa kostnadsmodellen och för att operatörerna ska kunna anpassa sina verksamhetsplaner i enlighet därmed. Samtidigt ska det trängande behovet att se till att konsumenterna får största möjliga nytta i form av effektiva kostnadsbaserade termineringstaxor erkännas.

               (22)

               För nationella regleringsmyndigheter med begränsade resurser kan en ytterligare övergångsperiod krävas för att förbereda den rekommenderade kostnadsmodellen. Om en nationell regleringsmyndighet kan visa att en annan metod (t.ex. benchmarking) än en LRIC-modell som bygger på principen ”nedifrån och upp” och är baserad på nukostnader ger resultat som överensstämmer med denna rekommendation samt ger effektiva resultat som överensstämmer med dem som fås på en konkurrensutsatt marknad, kan den under sådana omständigheter överväga att fastställa tillfälliga priser baserade på en alternativ modell till den 1 juli 2014. I de fall det objektivt sett skulle vara oproportionerligt för nationella regleringsmyndigheter med begränsade resurser att använda den rekommenderade kostnadsmodellen efter det datumet, kan de fortsätta använda en alternativ modell fram till översynen av den här rekommendationen, om inte det organ som inrättats för samarbete mellan nationella regleringsmyndigheter och Europeiska kommissionen och övervakningsmyndigheten, och dess arbetsgrupper, kan ge tillräckligt praktiskt stöd och vägledning för att kompensera för resursbristen och, i synnerhet, kostnaderna för att genomföra den rekommenderade metoden. Resultat som baseras på alternativa metoder får inte överskrida de genomsnittliga termineringstaxor som fastställs av de nationella regleringsmyndigheter som inför den rekommenderade kostnadsmetoden.

               (23)

               Denna rekommendation har varit föremål för samråd med Eftas kommunikationskommitté, som avgivit ett yttrande om rekommendationen.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Vid införandet av skyldigheter i samband med priskontroll och kostnadsredovisning i enlighet med artikel 13 i tillträdesdirektivet för de operatörer som av de nationella regleringsmyndigheterna har anmälts ha ett betydande inflytande på marknaderna för röstsamtalsterminering i grossistledet på enskilda allmänna telefonnät (termineringsmarknader för fasta och mobila nät) till följd av en marknadsanalys som genomförts i enlighet med artikel 16 i ramdirektivet, bör de nationella regleringsmyndigheterna fastställa termineringstaxor baserade på en effektiv operatörs kostnader. Detta innebär att de också kommer att vara symmetriska. Härvid bör de nationella regleringsmyndigheterna gå till väga på det sätt som anges nedan.

               2.

               Det rekommenderas att utvärderingen av faktiska kostnader baseras på nukostnader och användningen av en ”nedifrån och upp”-metod med långsiktiga marginalkostnader (LRIC) som den relevanta kostnadsmetoden.

               3.

               De nationella regleringsmyndigheterna får jämföra resultaten av ”nedifrån och upp”-modellen med resultaten av en ”uppifrån och ned”-modell som använder reviderade uppgifter för att kontrollera och förbättra resultatens stabilitet och vidta nödvändiga justeringar.

               4.

               Kostnadsmodellen bör vara baserad på effektiva tekniker som är tillgängliga inom den tidsram som modellen utgår från. Stommen i både de fasta och de mobila näten skulle därför i princip kunna vara NGN-baserad. Accessdelen av de mobila näten bör även vara baserad på en kombination av 2G- och 3G-telefoni.

               5.

               De olika kostnadskategorier som här avses bör definieras enligt följande:

                           a)

                              Marginalkostnader är de kostnader som kan undvikas om ett specifikt tillägg inte längre tillhandahålls (även kallade påverkbara kostnader).

                           b)

                              Trafikrelaterade kostnader är alla de fasta och rörliga kostnader som stiger i och med ökande trafiknivåer.

               6.

               Inom ramen för LRIC-modellen bör det relevanta tillägget definieras som den termineringstjänst för röstsamtal på grossistnivå som tillhandahålls till tredje parter. Detta innebär att de nationella regleringsmyndigheterna vid utvärderingen av marginalkostnaderna bör fastställa skillnaden mellan den sammanlagda långsiktiga kostnaden för en operatör som tillhandahåller hela sitt utbud av tjänster och de sammanlagda långsiktiga kostnaderna för denna operatör när termineringstjänsten för röstsamtal på grossistnivå inte tillhandahålls till tredje parter. En åtskillnad måste göras mellan trafikrelaterade kostnader och icke trafikrelaterade kostnader, varvid de sistnämnda kostnaderna bör undantas vid beräkningen av termineringstaxor i grossistledet. Den rekommenderade metoden för att identifiera den relevanta marginalkostnaden torde vara att fördela trafikrelaterade kostnader till i första hand andra tjänster än termineringstjänster för röstsamtal på grossistnivå, varvid bara de återstående trafikrelaterade kostnaderna fördelas till termineringstjänsten för röstsamtal på grossistnivå. Detta innebär att bara de kostnader som skulle ha undvikits om en termineringstjänst för röstsamtal på grossistnivå inte längre tillhandahölls till tredje parter skulle fördelas till de reglerade termineringstjänsterna för röstsamtal. Principerna för beräkning av grossisttillägget för termineringstjänster för röstsamtal i fasta respektive mobila termineringsnät utvecklas närmare i bilagan.

               7.

               Den rekommenderade metoden för avskrivning av tillgångar är ekonomisk avskrivning närhelst detta är möjligt.

               8.

               Vid beslut om val av lämplig effektiv volym för modelloperatören, bör de nationella regleringsmyndigheterna ta hänsyn till de principer för fastställande av lämplig effektiv volym i fasta och mobila termineringsnät som anges i bilagan.

               9.

               Alla fastställanden av faktiska kostnadsnivåer som avviker från ovan angivna principer bör motiveras med objektiva kostnadsskillnader som inte kan kontrolleras av de berörda operatörerna. Sådana objektiva kostnadsskillnader kan uppstå på marknader för mobil terminering på grund av ojämn frekvenstilldelning. Om ytterligare frekvenser som har köpts för att tillhandahålla samtalsterminering på grossistnivå är inkluderade i kostnadsmodellen, bör de nationella regleringsmyndigheterna regelbundet granska alla objektiva kostnadsskillnader. Granskningen bör göras med hänsyn till bland annat om det i framtiden är sannolikt att ytterligare frekvenser kommer att bli tillgängliga genom marknadsbaserade tilldelningsprocesser som kan undanröja kostnadsskillnader som har sin grund i befintliga tilldelningar eller om denna relativa kostnadsnackdel minskar över tid i takt med att de nyare operatörernas volymer ökar.

               10.

               I fall där det kan visas att en ny operatör på mobilmarknaden med en verksamhet under minsta effektiva volym har högre marginalkostnader per enhet än modelloperatören, kan de nationella regleringsmyndigheterna, efter att ha fastställt att det finns hinder på grossistmarknaden för marknadsinträde och -expandering, kunna tillåta operatören att kompensera sina högre marginalkostnader genom reglerade termineringstaxor under en övergångsperiod. Denna period bör inte sträcka sig längre än fyra år efter marknadsinträdet.

               11.

               Denna rekommendation påverkar inte tidigare regleringsbeslut som fattats av de nationella regleringsmyndigheterna när det gäller de frågor som här tas upp. Trots detta bör de nationella regleringsmyndigheterna se till att termineringstaxor tillämpas på en kostnadseffektiv och symmetrisk nivå senast den 31 december 2012 med förbehåll för eventuella kostnadsskillnader som påvisats enligt punkterna 9 och 10.

               12.

               Under exceptionella omständigheter då en nationell regleringsmyndighet, i synnerhet på grund av begränsade resurser, inte är i stånd att slutföra den rekommenderade kostnadsmodellen i rätt tid och om den kan visa att en annan metod än en LRIC-modell som bygger på principen ”nedifrån och upp” och är baserad på nukostnader ger resultat som överensstämmer med denna rekommendation samt ger effektiva resultat som överensstämmer med dem som fås på en konkurrensutsatt marknad, får denna myndighet överväga att fastställa tillfälliga priser baserade på en alternativ modell fram till den 1 juli 2014. I de fall det objektivt sett skulle vara oproportionerligt för nationella regleringsmyndigheter med begränsade resurser att använda den rekommenderade kostnadsmodellen efter det datumet, kan de fortsätta använda en alternativ modell fram till översynen av den här rekommendationen, om inte det organ som inrättats för samarbete mellan nationella regleringsmyndigheter och Europeiska kommissionen och övervakningsmyndigheten, och dess arbetsgrupper, kan ge tillräckligt praktiskt stöd och vägledning för att kompensera för resursbristen och, i synnerhet, kostnaderna för att genomföra den rekommenderade metoden. Resultat som baseras på alternativa metoder får inte överskrida de genomsnittliga termineringstaxor som fastställs av de nationella regleringsmyndigheter som inför den rekommenderade kostnadsmetoden.

               13.

               Denna rekommendation ska ses över i överensstämmelse med alla framtida ändringar av Europeiska kommissionens rekommendation 2009/396/EG om regleringen av termineringstaxor i fasta och mobila nät inom EU.

               14.

               Denna rekommendation riktar sig till Eftastaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 13 april 2011.

            För Eftas övervakningsmyndighet

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            Tillförordnad ordförande

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            Ledamot av kollegiet

      (1)  Denna rekommendation motsvarar Europeiska kommissionens rekommendation 2009/396/EG av den 7 maj 2009 om regleringen av termineringstaxor i fasta och mobila nät inom EU (EUT L 124, 20.5.2009, s. 67), anpassad till EES-avtalet.

      (2)  Nedan kallad övervakningsmyndigheten.

      (3)  Nedan kallat EES-avtalet.

      (4)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (5)  EGT L 200, 30.7.2002, s. 38.

      (6)  Rättsakten införlivad med EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 10/2004 (EUT L 116, 22.4.2004, s. 58 och EES-supplement nr 20, 22.4.2004, s. 13), som trädde i kraft den 7 februari 2004.

      (7)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 7.

      (8)  Rättsakten införlivad med EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 11/2004 (EUT L 116, 22.4.2004, s. 60 och EES-supplement nr 20, 22.4.2004, s. 14), som trädde i kraft den 1 november 2004.

      (9)  EUT L 266, 11.10.2005, s. 64.

      (10)  Rättsakten införlivad med EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 84/2008 (EUT L 280, 23.10.2008, s. 18 och EES-supplement nr 64, 23.10.2008, s. 11), som trädde i kraft den 5 juli 2008.

      BILAGA

         Principer för beräkningen av termineringstaxor på grossistnivå i fasta nät

      De relevanta marginalkostnaderna (dvs. påverkbara kostnader) för en termineringstjänst för röstsamtal på grossistnivå är skillnaden mellan de sammanlagda långsiktiga kostnaderna för en operatör som tillhandahåller hela sitt utbud av tjänster och de sammanlagda långsiktiga kostnaderna för denna operatör när en termineringstjänst för röstsamtal på grossistnivå inte tillhandahålls till tredje parter.
      En åtskillnad måste göras mellan trafikrelaterade kostnader och icke trafikrelaterade kostnader för att säkerställa en lämplig fördelning av dessa kostnader. De icke trafikrelaterade kostnaderna bör undantas vid beräkningen av termineringstaxor på grossistnivå. Av de trafikrelaterade kostnaderna bör bara de kostnader som skulle undvikas om en termineringstjänst för röstsamtal på grossistnivå inte tillhandahölls fördelas till det relevanta termineringstillägget. Dessa påverkbara kostnader kan beräknas genom en fördelning av de trafikrelaterade kostnaderna till i första hand andra tjänster än termineringstjänster för röstsamtal på grossistnivå (t.ex. samtalsoriginering, datatjänster, IPTV, etc.), varvid bara de återstående trafikrelaterade kostnaderna fördelas till termineringstjänsten för röstsamtal på grossistnivå.
      Den generella gränspunkten mellan trafikrelaterade och icke trafikrelaterade kostnader är vanligen där den första punkten av trafikkoncentration inträffar. I ett PSTN-nät anses detta normalt vara uppströmssidan i (fjärr)koncentratorns linjekretskort. Inom bredbandstekniken utgörs NGN-motsvarigheten av linjekretskortet i DSLAM/MSAN (1). Om DSLAM/MSAN är placerad i ett gatuskåp måste man överväga om den tidigare slingan mellan skåpet och korskopplingsskåpet (MDF) är ett delat medium och bör behandlas som en del av den trafikkänsliga kostnadskategorin. I så fall kommer gränspunkten mellan trafikrelaterade och icke trafikrelaterade kostnader att placeras i gatuskåpet. Om reserverad kapacitet fördelas till termineringstjänsten för röstsamtal oberoende av den teknik som används, förblir gränspunkten vid (fjärr)koncentratorns linjekretskort.
      Enligt den metod som beskrivs ovan ska de kostnader som inkluderas i termineringstjänstetillägget till exempel avse den ökade nätkapacitet som krävs för att transportera ytterligare grossisttrafik (t.ex. ytterligare nätinfrastruktur, i den mån denna har sin grund i behovet att öka kapaciteten för att överföra den ökade grossisttermineringstrafiken) och de extra affärskostnader i grossistledet som har ett direkt samband med tillhandahållandet av termineringstjänster på grossistnivå till tredje parter.
      För att fastställa en operatörs effektiva volym med hänsyn till kostnadsmodellen, bör de nationella regleringsmyndigheterna beakta att operatörerna i fasta nät har möjlighet att bygga sina nät i särskilda geografiska områden samt att fokusera på förbindelser med hög trafikintensitet och/eller hyra relevanta nätresurser från de etablerade operatörerna. Vid beslut om val av lämplig effektiv volym för modelloperatören, bör de nationella regleringsmyndigheterna därför beakta behovet av att främja effektivt marknadstillträde och samtidigt vara medvetna om att mindre operatörer under vissa omständigheter kan producera till lägre enhetskostnader i mindre geografiska områden. Mindre operatörer som inte kan nå upp till de största operatörernas stordriftsfördelar över bredare geografiska områden kan dessutom antas köpa resurser i grossistledet snarare än att själva tillhandahålla termineringstjänster.

         Principer för beräkningen av termineringstaxor på grossistnivå i mobila nät

      De relevanta marginalkostnaderna (dvs. påverkbara kostnader) för en termineringstjänst för röstsamtal på grossistnivå är skillnaden mellan de sammanlagda långsiktiga kostnaderna för en operatör som tillhandahåller hela sitt utbud av tjänster och de sammanlagda långsiktiga kostnaderna för en operatör som inte tillhandahåller en termineringstjänst för röstsamtal på grossistnivå till tredje parter.
      En åtskillnad måste göras mellan trafikrelaterade kostnader och icke trafikrelaterade kostnader för att säkerställa en lämplig fördelning av dessa kostnader. De icke trafikrelaterade kostnaderna bör undantas vid beräkningen av termineringstaxor på grossistnivå. Av de trafikrelaterade kostnaderna bör bara de kostnader som skulle undvikas om en termineringstjänst för röstsamtal på grossistnivå inte tillhandahölls fördelas till det relevanta termineringstillägget. Dessa påverkbara kostnader kan beräknas genom en fördelning av de trafikrelaterade kostnaderna till i första hand andra tjänster än termineringstjänster för röstsamtal på grossistnivå (t.ex. samtalsoriginering, SMS, MMS, etc.), varvid bara de återstående trafikrelaterade kostnaderna fördelas till termineringstjänsten för röstsamtal på grossistnivå.
      Kostnaderna för handenheten och SIM-kortet är inte trafikrelaterade och bör undantas från alla kostnadsmodeller för termineringstjänster för röstsamtal på grossistnivå.
      Täckning beskrivs bäst som förmågan eller möjligheten att ringa ett enskilt samtal från vilken punkt som helst i nätet och vid vilken tidpunkt som helst. Kapaciteten representeras av de extra nätkostnader som är nödvändiga för att överföra ökande trafiknivåer. Behovet av att tillhandahålla sådan täckning till abonnenter leder till uppkomsten av icke trafikrelaterade kostnader som inte bör tillskrivas grossisttillägget för samtalsterminering. Investeringar i fullt utvecklade mobilmarknader drivs i högre grad av kapacitetsökningar och av utvecklingen av nya tjänster, vilket är något som bör avspeglas i kostnadsmodellen. Tilläggskostnaden för samtalstermineringstjänster i grossistledet bör därför inte omfatta täckningskostnader, men däremot inkludera extra kapacitetskostnader i den utsträckning dessa orsakas av tillhandahållandet av termineringstjänster för röstsamtal på grossistnivå.
      Kostnaderna för frekvensanvändning (tillståndet att behålla och använda frekvensspektrum) i samband med tillhandahållande av slutanvändartjänster till nätabonnenter styrs i början av antalet abonnenter och är alltså inte trafikstyrda, vilket innebär att de inte ska beräknas som en del av grossisttillägget för samtalstermineringstjänster. Kostnaderna för att köpa ytterligare frekvensutrymme i syfte att öka kapaciteten (utöver det minimum som krävs för att tillhandahålla slutanvändartjänster till abonnenterna) för att överföra ytterligare trafik som beror på tillhandahållandet av en termineringstjänst för röstsamtal på grossistnivå bör om möjligt inkluderas på grundval av framåtsyftande alternativkostnader.
      Enligt den metod som beskrivs ovan ska de kostnader som inkluderas i termineringstjänstetillägget till exempel avse den ökade nätkapacitet som krävs för att transportera ytterligare grossisttrafik (dvs. ytterligare nätinfrastruktur, i den mån denna har sin grund i behovet att öka kapaciteten för att överföra den ökade grossisttermineringstrafiken). Sådana nätverksrelaterade kostnader skulle kunna avse ytterligare mobiltjänstväxlar eller stamnät som direkt krävs för att överföra termineringstrafik för tredje parter. När vissa element av nätverket delas för tillhandahållande av originerings- och termineringstjänster, t.ex. cellplatser eller basstationer, inkluderas dessa element i termineringstaxemodellen i den utsträckning som de krävs för den utbyggda kapacitet som är nödvändig för att överföra tredje parters termineringstrafik. Dessutom skulle man även beakta de extra kostnaderna för frekvensutrymme och de affärskostnader i grossistledet som har ett direkt samband med tillhandahållandet av termineringstjänster på grossistnivå till tredje parter. Detta innebär att kostnader för täckning, oundvikliga affärskostnader och saluföringskostnader i slutanvändarledet inte ska inkluderas.
      För att fastställa minsta effektiv volym med hänsyn till kostnadsmodellen, och med beaktande av utvecklingen av marknadsandelarna i flera EES-stater, rekommenderas det att volymen fastställs till 20 procents marknadsandel. Man kan förvänta sig att mobiloperatörer som har trätt in på marknaden strävar efter att maximera sin effektivitet och sina intäkter, och följaktligen att vara i stånd att uppnå en minsta marknadsandel som motsvarar 20 %. I fall där en nationell regleringsmyndighet kan visa att marknadsförhållandena inom dess territorium skulle motivera en annan minsta effektiv volym, får den avvika från denna rekommenderade norm.

         (1)  Digital Subscriber Line Access Multiplexer/Multi-Service Access Node.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Sloveniens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Sloveniens stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/90

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Sloveniens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Sloveniens stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/22)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Slovenien var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Slovenien, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten 2016 för Slovenien offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Slovenien hade lyckats genomföra de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och uppnå sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultaten av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Slovenien har makroekonomiska obalanser. Brister i banksektorn, skuldsättningen i företagssektorn, bristen på investeringar och långsiktiga finanspolitiska risker utgör sårbarheter som måste åtgärdas. Förtroendet har återvänt till Sloveniens banksektor. Kredittillväxten är dock fortfarande negativ och andelen nödlidande lån relativt stor. Det är mycket viktigt att Slovenien tar itu med de hot mot den finanspolitiska hållbarheten som kommer från den ökade belastningen på landets hälso- och sjukvårdssystem och pensionssystem, samt att det minskar den ökade statsskulden. Dessutom krävs det att man ytterligare minskar hindren för investeringar, särskilt inom offentlig förvaltning. Arbetsmarknadens parter behöver bli mer involverade i utformningen av politiken och genomförandet av strukturreformer, särskilt när det gäller pensioner, hälso- och sjukvård, långvarig vård och omsorg samt arbetsmarknaden.

               (3)

               Den 15 april 2016 lade Slovenien fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning.

               (5)

               I Sloveniens stabilitetsprogram för 2016 konstateras det att den exceptionella flyktingströmmen kommer att få betydande inverkan på budgeten och det ges även tillräckliga belägg för dessa extra budgetkostnaders art och omfattning. Enligt kommissionen uppgick de extra stödberättigande utgifterna till 0,06 % av BNP 2015 och beräknas för närvarande uppgå till 0,07 % av BNP 2016. Bestämmelserna i artiklarna 5.1 och 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att ta hänsyn till dessa extra utgifter, eftersom flyktingströmmen är en ovanlig händelse som har stor inverkan på Sloveniens offentliga finanser och eftersom den finanspolitiska hållbarheten inte äventyras av att medlemsstaten tillfälligt tillåts avvika från anpassningsbanan för att nå det medelfristiga budgetmålet. Bestämmelsen var inte tillämplig för 2015 eftersom Slovenien då omfattades av förfarandet vid alltför stora underskott, men under våren 2017 kommer man att göra en slutlig bedömning av år 2016 på grundval av uppgifter som tillhandahålls av de slovenska myndigheterna.

               (6)

               Efter upphävandet av förfarandet vid alltför stora underskott omfattas Slovenien av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av övergångsreglerna för skuldkriteriet. I stabilitetsprogrammet för 2016 planerar regeringen en successiv förbättring av det totala saldot från 2,2 % år 2016 till 0,4 % av BNP år 2019. Det medelfristiga budgetmålet – en balanserad budget i strukturella termer, vilket inte uppfyller kraven i stabilitets- och tillväxtpakten – beräknas uppnås 2020, efter programperiodens slut. Det omberäknade strukturella saldot (5) tyder dock på ett strukturellt underskott på 1,2 % av BNP under 2019. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten minska till 80,2 % av BNP under 2016 och sedan fortsätta att falla till 73,8 % 2019. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Men de åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2017 och framåt har inte beskrivits tillräckligt. Enligt kommissionens vårprognos 2016 beräknas Sloveniens produktionsgap 2017 till 1,8 % av BNP, medan den potentiella tillväxten beräknas till 1,1 % och den faktiska BNP-tillväxten till 2,3 % av BNP. På denna grund bedöms Slovenien ha ”goda tider” 2017, vilket kräver en strukturell anpassning på 1 % av BNP. Det finns dock en betydande osäkerhet kring beräkningen av den potentiella tillväxten och produktionsgapet i just Sloveniens fall, på grund av den speciella situationen på arbetsmarknaden, den särskilt stora ekonomiska nedgången 2008–2013 och de strukturreformer som genomförs. Alternativa beräkningar av produktionsgapet som täcker en längre tidsperiod och som avspeglar den pågående översynen av beräkningsmetoden tyder på en jämnare utveckling av produktionsgapet i Slovenien, vilket skulle betyda att det är förhastat att dra slutsatsen om goda tider för Sloveniens ekonomi 2017. I det nuvarande läget verkar det därför lämpligare att kräva en strukturanpassning 2017 som i normala tider. Det verkar finnas risk för en viss avvikelse från den rekommenderade anpassningen mot det medelfristiga målet under 2016 och, om politiken förblir oförändrad, en risk för stor avvikelse under 2017. Slutsatsen för 2016 skulle inte ändras om den exceptionella flyktingströmmens inverkan på budgeten räknas bort. Enligt prognoserna kommer Slovenien att följa övergångsreglerna för skuldkriteriet 2016 och i stort uppfylla dem 2017. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2016, att det finns en risk för att Slovenien inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det kommer därför att krävas ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnad 2016 och 2017.

               (7)

               Det slovenska parlamentet antog lagen om finanspolitiska regler i juli 2015. Det oberoende finanspolitiska råd som ska övervaka lagens genomförande har dock ännu inte inrättats. Man har inte heller gjort den översyn av lagen om offentliga finanser som behövs för att lagen om finanspolitiska regler ska kunna tillämpas fullt ut och som syftar till införandet av regler om flerårig budgetering.

               (8)

               Den stora offentliga skulden, som ligger gott och väl över 60 % av BNP, gör Slovenien sårbart vid negativa effekter på den nominella tillväxten och på räntenivåerna. Samtidigt åldras Sloveniens befolkning snabbare än befolkningen i de flesta andra medlemsstaterna. Slovenien står inför stora risker när det gäller den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna eftersom landet har den högsta indikatorn av alla medlemsstater för det långsiktiga hållbarhetsgapet, vilket beror på den förväntade ökningen av offentliga utgifter för pensioner samt utgifter för hälso- och sjukvård och långvarig vård och omsorg. De förväntade offentliga utgifterna för pensioner är högst bland medlemsstaterna och kommer enligt beräkningarna att öka från 11,8 % år 2013 till 15,3 % av BNP år 2060. Försörjningskvoten för äldre förväntas mer än fördubblas mellan 2013 och 2060, vilket innebär stora belastningar på pensionssystemen. Förväntade implicita skuldåtaganden i samband med kostnaderna för den åldrande befolkningen avspeglar de långsiktiga utmaningarna med åldrandet. Dessutom kan man förvänta sig problem i framtiden när pensionen inte räcker till för arbetstagare med otillräcklig tid i arbetslivet, eftersom allt fler människor har ett ofullständigt eller kort yrkesliv beroende på att de gjort ett sent inträde på arbetsmarknaden, att de haft oregelbundna anställningar och att de har betalat låga avgifter. En vitbok om pensioner offentliggjordes i april 2016 och kommer att ligga till grund för ett omfattande offentligt samråd. Resultaten från samrådet ska användas vid en ny pensionsreform som ska antas under innevarande mandatperiod, och arbetet ska inledas skyndsamt med ett avtal med arbetsmarknadens parter om viktiga delar av reformen, nämligen pensionsålder, pensionernas storlek, indexreglering samt optimering av den andra pensionspelaren.

               (9)

               De offentliga utgifterna för långvarig vård och omsorg förväntas mer än fördubblas till 2060 på grund av den åldrande befolkningen. Det utgör en betydande finanspolitisk utmaning för Slovenien. Andelen av befolkningen som är 80 år och äldre förväntas tredubblas, från 4,6 % 2013 till 12,4 % 2060. Mellan 2003 och 2013 ökade de sammanlagda utgifterna för långvarig vård och omsorg med 85 %, och de privata utgifterna ökade snabbare än de offentliga utgifterna. Det finns inte något integrerat system för långvarig vård och omsorg i Slovenien. Sloveniens utgifter fokuseras främst på formella vårdförmåner, och största delen går till institutionsvård snarare än vård i hemmet, även om båda vårdformerna ligger under EU-genomsnittet. Det finns stora möjligheter att öka kostnadseffektiviteten i vårdsystemet genom bättre prövning av vårdbehovet i primärvården, en övergång från sjukhusvård till öppenvård, ökad effektivitet och bättre förvaltning vid sjukhusen, bättre kontrakts- och betalningsprocesser för hälso- och sjukvårdstjänster, bättre kostnadsuppgifter för anpassning av importerade diagnosrelaterade grupper samt ytterligare utveckling av ett kvalitetsövervakningssystem. Andelen gemensam upphandling är låg och det viktigaste tilldelningskriteriet är låg kostnad. En omfattande översyn av hälso- och sjukvårdssystemet har gjorts och resolutionen om den nationella hälso- och sjukvårdsplanen 2016–2025 antogs av regeringen i slutet av 2015 och av parlamentet i mars 2016. Resolutionen utgör en strategisk plan för utvecklingen av hälso- och sjukvårdssystemet. Vissa åtgärder genomförs redan, medan förslag till andra centrala bindande genomförandeåtgärder håller på att utarbetas och har ännu inte lagts fram. Det är inte heller klart om reformen kommer att omfatta centrala frågor som system för inbyggda automatiska stabilisatorer som skulle dämpa inkomstfluktuationer över konjunkturcykeln eller tillgång till och kvaliteten hos de tjänster som tillhandahålls. Antagandet av lagen om långvarig vård och omsorg och sjukförsäkringslagen har skjutits upp gång på gång, och enligt de nuvarande planerna verkar det optimistiskt att lagarna ska antas under andra hälften av 2016.

               (10)

               Arbetsmarknaden förbättras undan för undan och de sociala förhållandena har stabiliserats. Betydligt fler arbetstillfällen skapas och arbetslösheten sjunker. Äldre och lågutbildade arbetstagares deltagande på arbetsmarknaden är dock fortfarande en utmaning. Långtidsarbetslösheten utgör fortfarande mer än hälften av all arbetslöshet, och de flesta långtidsarbetslösa är lågutbildade eller äldre än 50 år. Riktlinjerna för aktiva arbetsmarknadsåtgärder 2016–2020 utgör en fortsättning på den strategi som använts hittills, medan utgifterna på området fortfarande är låga. Tillfälliga undantag från arbetsgivaravgifterna för nyanställda äldre än 55 år antogs i november 2015. Ytterligare åtgärder för att förlänga arbetslivet, inklusive för att anpassa arbetsmiljön, vilket är relevant också för pensionssystemets hållbarhet, ska enligt planerna läggas fram 2016. Löneökningarna höll jämn takt med produktivitetsökningarna och fortsatte att gynna den externa konkurrenskraften. I november 2015 antog parlamentet ett lagförslag som lagts fram av fackföreningarna som innebar att vissa typer av bonusar inte längre ingår när man beräknar minimilönen. Detta ledde till att arbetsgivarorganisationerna drog sig ur överenskommelsen mellan arbetsmarknadens parter, vilket försvagade den sociala dialogen betydligt.

               (11)

               Framsteg har gjorts för att sanera nödlidande lån, även om de fortfarande ligger på en hög nivå jämfört med före krisen. Slovenien har genomfört flera åtgärder för att förbättra banksektorns hållbarhet. Där ingår att stärka bankernas kapacitet att sanera lån och att införa specifika mål för minskningen av nödlidande lån. Slovenien har också vidtagit flera åtgärder för att hantera kreditrisker. Positiva resultat förväntas till mitten av 2016. Avveckling av nödlidande lån och hantering av kreditrisker är dock fortfarande prioriterat på kort sikt. Den driftsmässiga och finansiella omstruktureringen av större företag har avslutats och övergripande omstruktureringsavtal övervakas kontinuerligt. Verksamheten i förvaltningsbolaget för banktillgångar (Bank Asset Management Company, BAMC) är i full gång och dess strategi för 2017–2022 har fastställts. BAMC har gjort framsteg när det gäller att sanera sin låneportfölj, men en betydande risk kvarstår för de offentliga finansernas hållbarhet. År 2015 var dess bidrag till BNP en procentenhet av det offentliga underskottet på 2,9 %. Tillsynen över BAMC:s verksamhet verkar vara otillräcklig eftersom myndigheterna gjorde en grov underskattning av BAMC:s underskott 2015 med 0,7 % av BNP, och dessutom inte verkade medvetna om omfattningen av BAMC:s avskrivningar. Det finns också ytterligare skuldsaneringsverktyg. Efter att ha gjort betydande framsteg med omstruktureringen av storföretagen har Slovenien inlett en omstrukturering av flera små och medelstora företag. Bankerna håller för närvarande på att genomföra riktlinjerna för omstrukturering av små och medelstora företag. Framsteg har gjorts för att förbättra tillgången till finansiering för små och medelstora företag och mikroföretag. Tillgången till alternativa finansieringskällor, t.ex. riskkapital, är dock fortfarande begränsad. Småföretagen är fortfarande alltför beroende av bankernas utlåning trots den ökade tillgången till skuld- och aktieinstrument på marknaden. Det segmentet är därför väldigt sårbart för utvecklingen på kreditmarknaden.

               (12)

               Investeringstillväxten har dämpats på senare år, vilket begränsar Sloveniens ekonomiska resultat och framtida tillväxt. De privata investeringarna minskade kraftigt under den ekonomiska krisen och sedan dess har deras andel av BNP fortsatt att minska. De offentliga investeringarna är starkt beroende av dynamiken i EU-fonderna, och det behövs därför mer produktiva investeringar för att stimulera och främja den ekonomiska tillväxten. De utländska direktinvesteringarna i Slovenien har ökat betydligt det två senaste åren, huvudsakligen beroende på ökade privatiseringssträvanden. Sloveniens företagsklimat påverkas dock fortfarande negativt av den pågående skuldminskningen och en stor administrativ börda, särskilt när det gäller byggande, fysisk planering och efterlevnad av skattelagstiftningen, men också av stränga bestämmelser när det gäller tillträde till och utövande av reglerade yrken, vilket hindrar inflödet av investeringar. För att det ska bli lättare att göra affärer i Slovenien behöver man öka företagens förtroende och ytterligare effektivisera den offentliga förvaltningen och minska den byråkrati som kommer från ett stort antal lagar och föreskrifter, och många ändringar av lagarna. Ungefär hälften av de åtgärder för att minska byråkratin som anges i regeringens samlade dokument har redan genomförts, men några viktiga åtgärder, särskilt vad gäller bygglov och fysisk planering, har blivit försenade.

               (13)

               Den strategi för att utveckla den offentliga förvaltningen 2015–2020, som antogs som en del av Sloveniens åtgärder för att uppfylla förhandskraven för att få tillgång till EU:s struktur- och investeringsfonder 2014–2020, omfattar flera olika politikområden vilket gör det viktigt med samordning mellan olika ministerier om strategin ska kunna genomföras korrekt och i tid. I februari 2016 antog regeringen sin andra interimsrapport om genomförandet av programmet för nolltolerans mot korruption. Vissa framsteg har gjorts i genomförandet, men vissa av åtgärderna inom programmet (gemensam offentlig upphandling inom hälso- och sjukvård, granskning av brottslighet inom banksektorn och antagandet av lagen om integritet och förebyggande av korruption) har försenats. Den planerade ändringen av lagen om integritet och förebyggande av korruption kommer att ge tillfälle att förbättra verksamheten i kommissionen för förebyggande av korruption, genom att man åtgärdar vissa problem vad gäller trovärdigheten och effektiviteten i dess arbete. I rättssystemet har man lyckats minska rättegångarnas längd ytterligare och antalet pågående mål har kunnat minskas från en mycket hög nivå, delvis beroende på att färre nya mål har tillkommit. Minskningen beror också till viss del på ändringar i förfaranden och statistik i fråga om verkställighetsärenden. Den högsta domstolen fortsätter att förnya domstolarnas processmodeller och att reformera ärendehanteringssystemen. Trots att insolvensreglerna förbättrats, vilket gett företag ökade möjligheter till omorganisation, är likvidationsförfarandet fortfarande tidskrävande och omständligt.

               (14)

               Staten är fortfarande i hög grad involverad i ekonomin. Staten är den största arbetsgivaren, kapitalförvaltaren och innehavaren av företagsskulder i Slovenien. Som en reaktion på rekommendationerna till Slovenien mellan 2012 och 2015 i den frågan har landet tagit fram ett nytt regelverk för Slovenian Sovereign Holding. Där ingår en strategi för att hantera statligt ägande, en uppsättning kriterier för tillgångsförvaltningen och en förvaltningsplan för 2016. Systemet kompletterar det nya regelverket för styrning av statsägda företag som antogs i slutet av 2014. Strategin bekräftar omfattningen av statens nuvarande involvering i ekonomin och riktar fokus mot förbättrade resultat vid de statsägda företagen. Det är därför än viktigare att Slovenian Sovereign Holding genomför det nya regelverket, för att man ska kunna skilja statens ägande och tillsynsfunktion från den professionella förvaltningen av statsägda företag. Detta, tillsammans med ytterligare privatiseringar av utvalda tillgångar, borde minska åtagandena för budgeten på området. Privatiseringen av Nova Ljubljanska Banka (NLB) ska inledas under 2016 i enlighet med förvaltningsplanen för Slovenian Sovereign Holding.

               (15)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Sloveniens ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Slovenien har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Slovenien utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (16)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1, 3 och 4 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Slovenien att under perioden 2016–2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Efter korrigeringen av det alltför höga underskottet, uppnå en årlig finanspolitisk korrigering på 0,6 % av BNP i riktning mot det medelfristiga budgetmålet både 2016 och 2017. Fastställa ett medelfristigt budgetmål som uppfyller kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Stärka det finanspolitiska regelverket genom att utnämna ett oberoende finanspolitiskt råd och ändra lagen om offentliga finanser. Slutföra och genomföra reformen av systemet för långvarig vård och omsorg samt hälso- och sjukvårdssystemet för att göra dem mer kostnadseffektiva och på så sätt uppnå en långsiktigt hållbar tillgång till vård av hög kvalitet. Anta de åtgärder som krävs för att säkerställa långsiktig hållbarhet och tillräcklighet i pensionssystemet till slutet av 2017.

               2.

               I samråd med arbetsmarknadens parter, öka anställbarheten hos lågutbildade och äldre arbetstagare, även genom riktat livslångt lärande och aktiveringsåtgärder.

               3.

               Förbättra finansieringsvillkoren för kreditvärdiga företag, även genom att underlätta en hållbar avveckling av nödlidande lån och tillgång till alternativa finansieringskällor. Säkerställa att strategin för förvaltningsbolaget för banktillgångar (Bank Asset Management Company) genomförs korrekt.

               4.

               Vidta åtgärder för att modernisera den offentliga förvaltningen och minska den administrativa bördan för företagen. Förbättra styrningen och resultaten för de statsägda företagen.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Det strukturella saldot, omräknat av kommissionen på grundval av uppgifterna i stabilitetsprogrammet enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

32004H0358

Kommissionens rekommendation av den 7 april 2004 om ett gemensamt europeiskt format för tillstånd som utfärdas i enlighet med rådets direktiv 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag [delgivet med nr K(2004) 1279]

Europeiska unionens officiella tidning nr L 113 , 20/04/2004 s. 0037 - 0044

Kommissionens rekommendationav den 7 april 2004om ett gemensamt europeiskt format för tillstånd som utfärdas i enlighet med rådets direktiv 95/18/EG om tillstånd för järnvägsföretag[delgivet med nr K(2004) 1279](2004/358/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 andra strecksatsen i detta, ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 4 i direktiv 95/18/EG av den 19 juni 1995 om tillstånd för järnvägsföretag(1), senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/13/EG av den 26 februari 2001(2), skall ett tillstånd vara giltigt inom hela gemenskapens territorium. Enligt artikel 11.8 i det direktivet skall medlemsstaterna informera kommissionen om när tillstånd utfärdas, tillfälligt dras in, återkallas eller ändras, och kommissionen skall omedelbart informera de andra medlemsstaterna om detta. Ett gemensamt format för tillstånd och kommunikation om tillstånden skulle därför underlätta medlemsstaternas och kommissionens arbete och innebära att alla berörda parter, framför allt tillståndsmyndigheter och infrastrukturförvaltare, lättare får tillgång till information om tillstånd.(2) Genom direktiv 2001/13/EG utvidgas medlemsstaternas skyldighet att bevilja tillstånd för järnvägstrafik. Enligt det direktivet skall alla berörda järnvägsföretag och inte bara järnvägsföretag som tillhandahåller tjänster enligt artikel 10 i rådets direktiv 91/440/EEG av den 29 juli 1991 om utvecklingen av gemenskapens järnvägar(3), ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/12/EG(4), beviljas tillstånd. Tillståndet för järnvägstrafik kommer hädanefter mer allmänt att erkännas och användas i gemenskapen.(3) Enligt direktiv 2001/12/EG skall järnvägsföretag med tillstånd ha tillträde till det transeuropeiska järnvägsnätet för godstransporter för att utföra internationella godstransporter från och med den 15 mars 2003, och ha tillträde till hela järnvägsnätet från och med den 15 mars 2008. Medlemsstaterna kommer i allt större utsträckning att utbyta information om tillstånd och kontrollera att järnvägsföretag som utövar dessa tillträdesrätter har ett giltigt tillstånd. Tillståndet och informationen i tillståndet måste därför standardiseras och vara lättare att tillgå.(4) Tillstånd för järnvägstrafik som utfärdas enligt bestämmelserna i direktiven 95/18/EG och 2001/13/EG är även giltiga i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, enligt Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 118/2001 av den 28 september 2001 om ändring av bilaga XIII (Transport) till EES-avtalet(5). Enligt samma beslut är tillstånd som utfärdas inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet giltiga i gemenskapen.(5) All information som krävs för att bekräfta att ett visst järnvägsföretag har tillstånd att utföra en viss typ av järnvägstransporttjänster kan rymmas på en sida i ett standarddokument. Ett standardformat för tillstånd skulle innebära att det blir lättare att offentliggöra all relevant information om tillstånd på kommissionens webbplats. Standardformatet skulle kunna ändras i framtiden på grundval av dels erfarenheter från användningen, dels hur behov av ytterligare information i tillstånden utvecklas.(6) Kraven enligt artikel 9 i direktiv 95/18/EG, som avser försäkringar eller likvärdiga arrangemang för att täcka ansvarsskyldigheten, kan dock variera mellan medlemsstaterna beroende på nationell lagstiftning, och därför måste bevis för att ett järnvägsföretag uppfyller dessa nationella krav ges i en bilaga till tillståndet. I de fall lagstiftningskraven på ekonomisk täckning för ansvarsskyldighet så kräver, bör en separat bilaga bifogas för varje medlemsstat där ett järnvägsföretag med tillstånd utövar tillträdesrätter.(7) Utöver kraven i direktiv 95/18/EG får en medlemsstat låta järnvägsföretag omfattas av nationella lagar och andra författningar, i enlighet med beskrivningen i artikel 12 i direktiv 95/18/EG. Det kan hänvisas till dessa bestämmelser i tillståndet, men det bör inte vara nödvändigt att meddela kommissionen dessa bestämmelser via standarddokumentet för tillstånd. De bör dock nämnas i dokumentet och göras tillgängliga på kommissionens begäran.(8) Bestämmelserna i denna rekommendation har överlämnats till kommittén för utveckling av de europeiska järnvägarna som inrättats enligt artikel 11a i direktiv 91/440/EEG och artikel 35 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/14/EG av den 26 februari 2001 om tilldelning av infrastrukturkapacitet, uttag av avgifter för utnyttjande av järnvägsinfrastruktur och utfärdande av säkerhetsintyg(6), ändrat genom kommissionens beslut 2002/844/EG(7). Kommittén har avgett ett positivt yttrande om rekommendationen.(9) När en medlemsstat med tillämpning av kraven i direktiv 95/18 fastställer bestämmelser om formatet för tillstånd för järnvägstrafik, bör dessa ha standardformatet som förebild.(10) När tillståndsmyndigheten i en medlemsstat underrättar berört järnvägsföretag och kommissionen om utfärdande, tillfällig indragning, återkallande eller ändring av tillstånd skall standardformatet för tillstånd användas.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. För tillstånd som utfärdas i enlighet med direktiv 95/18/EG bör standardformatet i bilaga I till denna rekommendation användas.Det bör utfärdas ett dokument om ett tillstånd ändras, tillfälligt dras in, återkallas eller ersätts av ett tillfälligt tillstånd, och detta dokument bör överensstämma med standardformatet.2. Beviset för att ett järnvägsföretag med tillstånd uppfyller de nationella kraven på försäkringar eller har vidtagit likvärdiga arrangemang för att täcka ansvarsskyldigheten bör anges i en bilaga till tillståndet, vilken överensstämmer med standardformatet i bilaga II till denna rekommendation.3. Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 7 april 2004.På kommissionens vägnarLoyola De PalacioVice ordförande(1) EGT L 143, 27.6.1995, s. 70.(2) EGT L 75, 15.3.2001, s. 26.(3) EGT L 237, 24.8.1991, s. 25.(4) EGT L 75, 15.3.2001, s. 1.(5) EGT L 322, 6.12.2001, s. 32.(6) EGT L 75, 15.3.2001, s. 29.(7) EGT L 289, 26.10.2002, s. 30.BILAGA IStandardformat för tillstånd för järnvägstrafikNedan följer standardformatet för tillstånd för järnvägstrafik liksom förklaringar och instruktioner som användaren av formuläret behöver.>PIC FILE= "L_2004113SV.004001.TIF">>PIC FILE= "L_2004113SV.004101.TIF">BILAGA IIStandardformat för försäkringsbilagan till tillståndet för järnvägstrafikNedan följer standardformatet för bilagan till tillståndet för järnvägstrafik liksom de förklaringar och instruktioner som användaren av formuläret behöver.>PIC FILE= "L_2004113SV.004301.TIF">>PIC FILE= "L_2004113SV.004401.TIF">


Avis juridique important

|

32002H0201

Kommissionens rekommendation av den 4 mars 2002 om reduktion av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel (Text av betydelse för EES) [delgivet med nr K(2002) 836]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 067 , 09/03/2002 s. 0069 - 0073

Kommissionens rekommendationav den 4 mars 2002om reduktion av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel[delgivet med nr K(2002) 836](Text av betydelse för EES)(2002/201/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 andra strecksatsen i detta, ochav följande skäl:(1) För närvarande måste de acceptabla dioxinhalterna i foder och livsmedel bedömas i ljuset av de aktuella bakgrundsnivåerna. De gränsvärden som fastställs för foder i rådets direktiv 1999/29/EG av den 22 april 1999 om främmande ämnen och produkter i djurfoder(1), senast ändrat genom direktiv 2001/102/EG(2), och för livsmedel i kommissionens förordning (EG) nr 466/2001 av den 8 mars 2001 om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i livsmedel(3), ändrad genom rådets förordning (EG) nr 2375/2001(4), ligger på en strikt men genomförbar nivå, med hänsyn till bakgrundskontamineringen. Dessa gränsvärden bör förhindra att djur och människor utsätts för en oacceptabelt hög exponering och att det distribueras foder och livsmedel med en oacceptabelt hög kontamineringshalt.(2) Den 30 maj 2001 antog Vetenskapliga livsmedelskommittén ett yttrande om riskbedömning av dioxiner och dioxinlika PCB i livsmedel, på grundval av nya vetenskapliga data som blivit tillgängliga sedan Vetenskapliga livsmedelskommittén antog ett yttrande i denna fråga den 22 november 2000. Kommittén fastställde ett tolerabelt veckointag (TWI) för dioxiner och dioxinlika PCB på 14 pg WHO-TEQ/kg kroppsvikt (toxiska ekvivalenter enligt Världshälsoorganisationen). Exponeringsbedömningar visar att en betydande del av gemenskapens befolkning får i sig mer än det tolerabla intaget via kosten.(3) För att skydda konsumenterna är det därför både viktigt och nödvändigt att reducera människors exponering för dioxiner genom livsmedelsintag. Drygt 90 % av människors exponering för dioxiner härrör från livsmedel. Livsmedel av animaliskt ursprung står vanligtvis för cirka 80 % av den sammanlagda exponeringen. Dioxiner i djur härrör huvudsakligen från fodret. Eftersom livsmedelskontaminering står i direkt relation till foderkontaminering bör ett integrerat angreppssätt användas för att reducera dioxinförekomsten i hela livsmedelskedjan, dvs. från foderråvaror via livsmedelsproducerande djur till människan.(4) Åtgärder bör vidtas för att ytterligare reducera förekomsten och utsläppen av dioxiner så att miljöföroreningarnas effekter på kontamineringen av foder och livsmedel kan begränsas. Den 24 oktober 2001 antog kommissionen ett meddelande till rådet, Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén om gemenskapens strategi för dioxiner, furaner och polyklorerade bifenyler (KOM(2001) 593, slutlig)(5). Strategin inriktas på nuvarande och kommande åtgärder för att minska utsläppen av dioxiner och PCB i miljön.(5) Bestämmelser som endast fastställer gränsvärden för dioxiner och dioxinlika PCB i foder och livsmedel skulle inte tillräckligt effektivt minska kontamineringen av foder och livsmedel om inte gränsvärdena sattes så lågt att en stor del av allt foder och alla livsmedel förklarades otjänlig som foder eller livsmedel. För att aktivt reducera förekomsten av dioxiner i foder och livsmedel anses det allmänt att gränsvärden bör åtföljas av åtgärder som främjar ett aktivt angreppssätt, inklusive fastställande av åtgärdsgränser och målvärden för foder och livsmedel, i kombination med åtgärder som begränsar utsläppen. Åtgärdsgränser bör vara ett redskap som gör det möjligt för behöriga myndigheter och aktörer att lyfta fram de fall där det är lämpligt att identifiera en föroreningskälla och vidta åtgärder för att reducera eller eliminera den, både när bestämmelserna i direktiv 1999/29/EG eller förordning (EG) nr 466/2001 inte efterlevs, och när signifikanta dioxinhalter över den normala bakgrundsnivån påträffas i foder och livsmedel. Detta angreppssätt bör leda till en successiv reduktion av dioxinhalten i foder och livsmedel, och till att målvärdena till slut uppnås.(6) Trots att alla gränsvärden i toxikologiskt hänseende bör gälla både dioxiner, furaner och dioxinlika PCB, gäller de gränsvärden som fastställs i direktiv 1999/29/EG och i förordning (EG) nr 466/2001 bara för dioxiner och furaner, och alltså inte för dioxinlika PCB, beroende på att så få uppgifter finns tillgängliga om förekomsten av dioxinlika PCB. Det är därför nödvändigt att, i enlighet med rekommendationerna från Vetenskapliga livsmedelskommittén och Vetenskapliga foderkommittén, ta fram tillförlitliga uppgifter om förekomsten av dioxinlika PCB i så många olika foderråvaror, fodermedel och livsmedel som möjligt, för att man relativt snabbt skall kunna bygga upp en tillförlitlig databas. Därigenom bör gränsvärdena i direktiv 1999/29/EG och förordning (EG) nr 466/2001 och åtgärdsgränserna i denna rekommendation kunna ses över, för att dioxinlika PCB skall kunna tas upp bland de ämnen för vilka värden skall fastställas.(7) Åtgärdsgränserna i bilagan bör ses över senast den 31 december 2004, så snart det finns tillräckliga uppgifter om förekomsten av dioxinlika PCB i foderråvaror, foder och livsmedel.(8) Parallellt med översynen i syfte att ta med dioxinlika PCB bör åtgärdsgränserna justeras regelbundet i takt med den sjunkande dioxinförekomsten och i överensstämmelse med det aktiva angreppssättet för att successivt reducera förekomsten av dioxiner i foder och livsmedel.(9) Målvärdena anger de kontamineringsnivåer som måste uppnås i foder och livsmedel för att man för en majoritet av befolkningen i gemenskapen på sikt skall kunna få ner exponeringen till det tolerabla veckointag för dioxiner och doixinlika PCB som Vetenskapliga livsmedelskommittén har fastställt. Målvärdena bör fastställas mot bakgrund av tillförlitligare uppgifter om vilka effekter miljöskyddsåtgärder och åtgärder som inriktas på källan för foder och livsmedel har på reduceringen av dioxiner och dioxinlika PCB i olika typer av foderråvaror, foder och livsmedel. Målvärdena bör fastställas senast den 31 december 2004, när mer information finns tillgänglig och när åtgärdsgränserna ses över i en första omgång med sikte på att inbegripa dioxinlika PCB.(10) Det är av största betydelse att kontrollen av samtliga foderråvaror, foder och livsmedel sker på ett enhetligt sätt i hela gemenskapen. Därför bör närmare riktlinjer för kontroll av dioxiner och dioxinlika PCB fastställas i Ständiga foderkommittén när det gäller foder och i Ständiga livsmedelskommittén när det gäller livsmedel. Dessa riktlinjer bör bland annat innehålla bestämmelser om hur ofta varje medlemsstat skall genomföra kontroller, vilka typer av foderråvaror, foder och livsmedel som skall kontrolleras samt hur resultaten skall rapporteras.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Att medlemsstaterna i proportion till sin produktion, användning och konsumtion av foderråvaror, foder och livsmedel gör stickprovskontroller av förekomsten av dioxiner och dioxinlika PCB i foderråvaror, foder och livsmedel; denna kontroll bör utföras enligt de riktlinjer och intervaller som fastställts av Ständiga foderkommittén när det gäller foder och av Ständiga livsmedelskommittén när det gäller livsmedel.2. Att medlemsstaterna, när bestämmelserna i direktiv 1999/29/EG och i förordning (EG) nr 466/2001 inte efterlevs och (om inget annat sägs i punkt 3) i de fall då dioxinhalter som överstiger de åtgärdsgränser som anges i bilagorna I och II påvisas, i samarbete med olika aktörera) inleder undersökningar för att identifiera föroreningskällan,b) kontrollerar förekomsten av dioxinlika PCB, ochc) vidtar åtgärder för att reducera eller eliminera föroreningskällan.3. Att de medlemsstater där bakgrundsnivåerna av dioxin är särskilt höga, fastställer nationella åtgärdsgränser för sin inhemska produktion av foderråvaror, foder och livsmedel, så att det i 5 % av resultaten av den kontroll som avses i punkt 1 genomförs en undersökning för att identifiera föroreningskällan.4. Att medlemsstaterna underrättar kommissionen och övriga medlemsstater om resultaten av sina undersökningar och om de åtgärder som vidtagits för att reducera eller eliminera föroreningskällan.5. Att medlemsstaterna lämnar de upplysningar som avses i punkt 4 senast den 31 december varje år i fråga om livsmedel, och i fråga om foder som en del av den årliga rapport som skall lämnas till kommissionen enligt artikel 22.2 i rådets direktiv 95/53/EG(6), senat ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 200/46/EG(7), utom när upplysningarna är av omedelbar betydelse för övriga medlemsstater och i så fall bör vidarebefordras genast.Utfärdad i Bryssel den 4 mars 2002.På kommissionens vägnarDavid ByrneLedamot av kommissionen(1) EGT L 115, 4.5.1999, s. 32.(2) EGT L 6, 10.1.2002, s. 45.(3) EGT L 77, 16.3.2001, s. 1.(4) EGT L 321, 6.12.2001, s. 1.(5) EGT C 322, 17.11.2001, s. 2.(6) EGT L 265, 8.11.1995, s. 17.(7) EGT L 234, 2.9.2001, s. 55.BILAGA IDioxin (summan av polyklorerade dibenso-para-dioxiner (PCDD) och polyklorerade dibensofuraner (PCDF), uttryckt i toxiska ekvivalenter enligt Världshälsoorganisationen (WHO) med användning av det av WHO fastställda TEF (toxic equivalency factors, 1997)>Plats för tabell>BILAGA IIDioxin (summan av polyklorerade dibenso-para-dioxiner (PCDD) och polyklorerade dibensofuraner (PCDF), uttryckt i toxiska ekvivalenter enligt Världshälsoorganisationen (WHO) med användning av det av WHO fastställda TEF [toxic equivalency factors, 1997])>Plats för tabell>


title: Rådets rekommendation (EU) 2016/213 av den 12 februari 2016 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens (elfte EUF) transaktioner för budgetåret 2014

text:
               16.2.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 39/62

         RÅDETS REKOMMENDATION (EU) 2016/213
   av den 12 februari 2016
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens (elfte EUF) transaktioner för budgetåret 2014
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 (1), i ändrad lydelse,
   med beaktande av det interna avtalet mellan företrädarna för regeringarna i Europeiska unionens medlemsstater, församlade i rådet, om finansiering av Europeiska unionens bistånd inom den fleråriga budgetramen för perioden 2014–2020 i enlighet med AVS–EU-partnerskapsavtalet och om tilldelning av ekonomiskt stöd till de utomeuropeiska länder och territorier på vilka den fjärde delen i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är tillämplig (2) (nedan kallat det interna avtalet) genom vilket bland annat elfte Europeiska utvecklingsfonden (elfte EUF) inrättas, särskilt artikel 11.7,
   med beaktande av rådets förordning (EU) 2015/323 av den 2 mars 2015 med budgetförordning för elfte Europeiska utvecklingsfonden (3), särskilt artiklarna 43–45,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för elfte EUF:s transaktioner till och med den 31 december 2014, samt revisionsrättens årsrapport om den verksamhet som finansieras genom åttonde, nionde, tionde och elfte Europeiska utvecklingsfonden (EUF) för budgetåret 2014 samt kommissionens svar i den årsrapporten (4), och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 11.7 i det interna avtalet ska ansvarsfrihet för kommissionen för den ekonomiska förvaltningen av elfte EUF beviljas av Europaparlamentet på rådets rekommendation.

               (2)

               Kommissionens genomförande av elfte EUF:s transaktioner under budgetåret 2014 har på det hela taget varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av elfte EUF:s transaktioner för budgetåret 2014.

      Utfärdad i Bryssel den 12 februari 2016.

            På rådets vägnar

         J.R.V.A. DIJSSELBLOEM

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 210, 6.8.2013, s. 1.

      (3)  EUT L 58, 3.3.2015, s. 17.

      (4)  EUT C 373, 10.11.2015, s. 289.