               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 2.4.2019
            COM(2019) 165 final
            Rekommendation till
            RÅDETS BESLUT
            om komplettering av förhandlingsdirektiven för utvecklingsagendan från Doha vad gäller de plurilaterala förhandlingarna om regler och åtaganden om elektronisk handel

               MOTIVERING

               1.BAKGRUND TILL FÖRSLAGET

               •Motiv och syfte med förslaget

                  Vid Världshandelsorganisationens (WTO) elfte ministerkonferens den 13 december 2017 antog 70 WTO-medlemmar ett gemensamt uttalande om elektronisk handel
                     1
                   rörande inledande av förberedande arbete inför framtida WTO-förhandlingar om handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel.

                  Europeiska unionen (EU) gav sitt starka stöd till det förberedande arbete som genomfördes under 2018 inom WTO. Det förberedande arbetet var transparent och öppet för alla WTO-medlemmar och behandlade alla handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel som de deltagande medlemmarna lagt fram.

                  Efter det att det förberedande arbetet slutförts i december 2018 bekräftade 76 WTO-medlemmar, däribland EU, den 25 januari 2019 sin avsikt att inleda förhandlingar i WTO om handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel
                     2
                  . De deltagande medlemmarna har bekräftat att de kommer att sträva efter att uppnå ett resultat av hög kvalitet som bygger på befintliga WTO-avtal och ramar med deltagande av så många WTO-medlemmar som möjligt. De erkände och åtog sig att beakta de unika möjligheter och utmaningar som medlemmarna, däribland utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna, samt mikroföretag och små och medelstora företag, står inför när det gäller elektronisk handel. De bekräftade slutligen sin avsikt att fortsätta att uppmuntra alla WTO-medlemmar att delta för att företag, konsumenter och den globala ekonomin ska kunna dra så stor nytta som möjligt av den elektroniska handeln.

                  Därför bör förhandlingarna om e-handel äga rum i ett plurilateralt sammanhang inom ramen för WTO samt vara transparenta och stå öppna för alla WTO-medlemmar som vill ansluta sig. De deltagande medlemmarna får lägga fram förhandlingsförslag på området handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel, såväl i början som i en senare fas av förhandlingsprocessen i WTO.

                  Kommissionen bemyndigades av rådet inom ramen för utvecklingsagendan från Doha att inleda förhandlingar i WTO, bland annat om handel med tjänster och förenklade handelsprocedurer samt om en gradvis liberalisering av handelsregler
                     3
                  . Eftersom elektronisk handel utgör en integrerad del av handeln med varor och tjänster
                     4
                   omfattas de nya WTO-förhandlingarna om handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel av det befintliga bemyndigandet, eftersom förhandlingarna om elektronisk handel hör till området handel med tjänster, förenklade handelsprocedurer och en gradvis liberalisering av handelsreglerna
                     5
                  . Det krävs därför inget nytt rådsbeslut om bemyndigande för att inleda förhandlingar enligt artikel 218.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget).

                  Även om elektronisk handel inte är en ny fråga på WTO:s dagordning
                     6
                  , skulle de plurilaterala förhandlingarna om handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel dock kunna bli omfattande och komma att behandla ett antal frågor där EU har intern lagstiftning och specifika problem, särskilt när det gäller gränsöverskridande dataflöden och audiovisuella tjänster, samt särskilda prioriteringar. För att närmare definiera ramarna för förhandlingarna rekommenderar kommissionen således rådet att anta förhandlingsdirektiv som är specifika för WTO-förhandlingarna om elektronisk handel.

                  Syftet med de föreslagna förhandlingsdirektiven är att se till att EU kan delta i förhandlingarna om alla de handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel som kan komma att föreslås av de deltagande WTO-medlemmarna under förhandlingarna, med full respekt för EU:s regelverk, inklusive skyddet av personuppgifter, och EU:s politiska val i handelsförhandlingar.

                  För EU är syftet med förhandlingarna att förbättra den globala elektroniska handeln, underlätta verksamheten för företag, inklusive mikroföretag och små och medelstora företag, stärka konsumenternas förtroende för onlinemiljön och skapa nya möjligheter att främja tillväxt och utveckling för alla. För att uppnå ett resultat av hög standard med deltagande av så många WTO-medlemmar som möjligt bör reglerna och åtagandena ge medlemmarna tillräcklig flexibilitet.

                  Det mest sannolika resultatet av WTO-förhandlingarna om elektronisk handel är en uppsättning WTO-regler som medlemmarna senare och ensidigt kan besluta att foga till sina befintliga bindningslistor inom WTO.

               •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området

                  De mål som beskrivs ovan är fullt förenliga med fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) som fastställer att EU bör ”främja integreringen av alla länder i världsekonomin, även genom gradvis avskaffande av restriktioner för internationell handel”
                     7
                  .

                  Vid Europeiska rådets möte den 28–29 juni 2018 bemyndigades kommissionen att fortsätta moderniseringen av WTO för att uppnå målen 1) att göra WTO mer relevant och anpassningsbart till en föränderlig värld, och 2) att göra WTO mer ändamålsenligt. Att modernisera WTO:s regleringsverksamhet, vilket är ett av huvudmålen för förhandlingarna om elektronisk handel, utgör den centrala pelaren i denna process.

                  Den 18 september 2018 lade kommissionen fram ett diskussionsunderlag
                     8
                   om moderniseringen av WTO. När det gäller stärkandet av WTO:s regleringsfunktion underströk kommissionen bland annat behovet av att WTO tar itu med hinder för elektronisk handel. Rådet betonade att ”införandet av bestämmelser för digital handel är viktigt för att avlägsna omotiverade hinder för handel på elektronisk väg, för att skapa rättssäkerhet för företagen och för att säkerställa en säker onlinemiljö för konsumenterna. nya bestämmelser bör inte bara omfatta handel med tjänster utan gälla alla ekonomiska sektorer”.

                  EU lägger systematiskt fram ambitiösa regleringsbestämmelser för både telekommunikationstjänster och digital handel i sina frihandelsförhandlingar. De förhandlingsdirektiv som föreslås för WTO:s e-handelsförhandlingar följer samma tillvägagångssätt som EU följer i sina frihandelsavtal (punkterna 10–12 i bilagan).

               •Förenlighet med unionens politik inom andra områden

                  De bestämmelser som föreslagits av EU i bilaterala förhandlingar samt de som EU kan komma att föreslå i WTO bygger på och är helt i linje med EU:s lagstiftning om den inre marknaden på områdena digital handel och telekommunikationstjänster.

                  De föreslagna förhandlingsdirektiven bekräftar att alla regler eller åtaganden som EU har enats om bör överensstämma med EU:s rättsliga ram (punkt 9 i bilagan).

               2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN

               •Rättslig grund

                  Artikel 207.3 och 207.4 första stycket jämförd med artikel 218.3 och 218.4 i EUF-fördraget.

                  I de fall avtal om den gemensamma handelspolitiken ska förhandlas fram ska kommissionen enligt artikel 207.3 lägga fram rekommendationer för rådet. Sådana förhandlingar ska föras av kommissionen inom ramen för de direktiv som rådet får utfärda och i samråd med en särskild kommitté som utses av rådet för att biträda kommissionen i denna uppgift.

                  Enligt artikel 218.3 i EUF-fördraget ska kommissionen lägga fram rekommendationer för rådet. Rådet ges befogenhet att anta beslut om bemyndigande att inleda förhandlingar, och i enlighet med artikel 218.4 i EUF-fördraget får rådet ge förhandlaren direktiv och utse en särskild kommitté med vilken samråd ska ske under förhandlingarna.

                  När det gäller WTO-förhandlingarna om elektronisk handel har rådet redan gett bemyndigande att inleda förhandlingar och utfärdat direktiv till kommissionen om handel med tjänster och förenklade handelsprocedurer samt om en gradvis liberalisering av WTO:s handelsregler, vilket omfattar handelsregler och åtaganden som gäller elektronisk handel (se avsnitt 1). Antagandet av kompletterande förhandlingsdirektiv är dock nödvändigt för att närmare definiera ramarna för dessa förhandlingar. Kommissionen rekommenderar därför rådet att anta ett beslut på grundval av artikel 207.3 och 207.4 första stycket jämförd med artikel 218.3 och 218.4 i EUF-fördraget.

               •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet)

                  Den gemensamma handelspolitiken är ett område där EU har exklusiv befogenhet enligt artikel 3 i EUF-fördraget. Subsidiaritetsprincipen är därför inte tillämplig (artikel 5.3 i EU-fördraget).

               •Proportionalitetsprincipen

                  . Kommissionens rekommendation är förenlig med proportionalitetsprincipen.

               •Val av instrument

                  Rådets beslut om förhandlingsdirektiv för handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel för att komplettera de direktiv som utfärdats till kommissionen inom ramen för utvecklingsagendan från Doha.

               3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR

               •Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning

                  Ej tillämpligt.

               •Samråd med berörda parter

                  Något offentligt samråd har inte genomförts, eftersom de väsentliga delarna av WTO-förhandlingarna ännu inte är kända.

                  Kommissionen samråder regelbundet med berörda parter, bland annat i expertgruppen för handelsavtal
                     9
                   och dialogen med det civila samhället
                     10
                  .

               •Insamling och användning av sakkunnigutlåtanden

                  Ej tillämpligt.

               •Konsekvensbedömning

                  En konsekvensbedömning krävs inte i detta skede, eftersom WTO:s förhandlingar om elektronisk handel grundar sig på rådets befintliga bemyndigande för kommissionen att föra WTO-förhandlingar (se avsnitt 1). Innehållet i förhandlingarna utgör inte ett nytt politikområde, utan är en fortsättning på mer omfattande WTO-förhandlingar som pågår sedan flera år.

               (a)Dessutom är det viktigt att EU går snabbt fram och deltar redan i de tidiga skedena av förhandlingarna.

               (b)Konsekvenserna av eventuella nya regler och åtaganden till följd av de plurilaterala förhandlingarna i WTO kan inte fastställas på förhand. Detta beror för det första på att de deltagande WTO-medlemmarna ännu inte har lagt fram några förhandlingsförslag, och för det andra på att det inte är känt vilka medlemmar som kommer att göra åtaganden för alla eller några av de nya WTO-reglerna och skyldigheterna.

                  Det kommer att göras en ny bedömning av huruvida det behövs en konsekvensbedömning när WTO-förhandlingarna avslutas.

               •Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling

                  Ej tillämpligt.

               •Grundläggande rättigheter

                  Initiativet respekterar till fullo Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt artikel 8 om skydd av personuppgifter.

               4.BUDGETKONSEKVENSER

                  Initiativet har inga budgetkonsekvenser.

               5.ÖVRIGA INSLAG

               •Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering

                  Ej tillämpligt.

               •Förklarande dokument (för direktiv)

                  Ej tillämpligt.

               •Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget

                  Ej tillämpligt.

               Rekommendation till

               RÅDETS BESLUT

               om komplettering av förhandlingsdirektiven för utvecklingsagendan från Doha vad gäller de plurilaterala förhandlingarna om regler och åtaganden om elektronisk handel

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 207.3 och 207.4 första stycket jämförd med artikel 218.3 och 218.4,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               av följande skäl:

               (1)Vid Världshandelsorganisationens (WTO) elfte ministerkonferens den 13 december 2017 antog 70 WTO-medlemmar ett gemensamt uttalande om elektronisk handel
                  11
                rörande inledande av förberedande arbete inför framtida WTO-förhandlingar om handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel.

               (2)Den 25 januari 2019 bekräftade 76 WTO-medlemmar sin avsikt att inleda förhandlingar i WTO om handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel
                  12
               .

               (3)Inom ramen för utvecklingsagendan från Doha bemyndigade rådet inledandet av förhandlingar inom ramen för Världshandelsorganisationen och utfärdade förhandlingsdirektiv till kommissionen, bland annat om handel med tjänster, förenklade handelsprocedurer och en gradvis liberalisering av handelsregler.

               (4)Antagandet av kompletterande förhandlingsdirektiv är nödvändigt för att närmare definiera unionens ståndpunkt i WTO-förhandlingarna om handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel.

               (5)Enligt artikel 218.4 bör den handelspolitiska kommittén även i fortsättningen betecknas som den kommitté i samråd med vilken förhandlingarna ska föras.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

               Artikel 1

               De förhandlingsdirektiv som utfärdats till kommissionen inom ramen för utvecklingsagendan från Doha kompletteras av de förhandlingsdirektiv för plurilaterala förhandlingar om regler och åtaganden om elektronisk handel som anges i bilagan.

               Artikel 2

               Detta beslut riktar sig till kommissionen.

               Utfärdat i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        WT/MIN (17)/60

                     (2)

                        WT/L/1056

                     (3)

                        När det gäller utvecklingsagendan från Doha utgörs bemyndigandet av en uppsättning slutsatser från rådet från den 25 oktober 1999 till den 10 mars 2008.

                     (4)

                        I arbetsprogrammet av den 25 september 1998 anges att med elektronisk handel avses produktion, distribution, marknadsföring, försäljning eller leverans av varor eller tjänster på elektronisk väg.

                     (5)

                        Det hänvisas särskilt till rådets slutsatser av den 25 oktober 1999, den 21 november 2001, den 21 juli 2003 (där det uttryckligen anges att ministerförklaringarna från Singapore och Doha och tillhörande texter som antogs i Doha samt rådets tidigare slutsatser utgör grunden för unionens åtgärder i förhandlingarna om utvecklingsagendan från Doha), den 5 december 2003, den 6 oktober 2004, den 19 juli 2005, den 18 oktober 2005, den 21 november 2005, den 12 juni 2006 och den 10 mars 2008.

                     (6)

                        WTO:s arbetsprogram för elektronisk handel lanserades 1998.

                     (7)

                        Artikel 21.2 e i EU-fördraget

                     (8)

                  http://trade.ec.europa.eu/doclib/docs/2018/september/tradoc_157331.pdf

                     (9)

                  http://ec.europa.eu/trade/trade-policy-and-you/expert-groups/

                     (10)

                  http://trade.ec.europa.eu/civilsoc/meetdetails.cfm?meet=11531

                     (11)

                        WT/MIN (17)/60

                     (12)

                        WT/L/1056

    ---documentbreak---

               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 2.4.2019
            COM(2019) 165 final
            BILAGA
            till
            Rekommendation till rådets beslut
            om komplettering av förhandlingsdirektiven för utvecklingsagendan från Doha vad gäller de plurilaterala förhandlingarna om regler och åtaganden om elektronisk handel

               BILAGA

               1.REGLERNAS OCH ÅTAGANDENAS ART OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE

               1.På grundval av rådets befintliga bemyndigande för förhandlingar i Världshandelsorganisationen (WTO) inom ramen för utvecklingsagendan från Doha, bör syftet med de plurilaterala förhandlingarna vara att införa bestämmelser i WTO om handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel i syfte att stärka den globala elektroniska handeln, underlätta verksamheten för företag, inbegripet mikroföretag och små och medelstora företag, i synnerhet genom att stärka konsumenternas förtroende för onlinemiljön och genom att skapa nya möjligheter att främja en inkluderande och hållbar tillväxt och utveckling. Förhandlingarna bör också syfta till att liberalisera handeln med tjänster och varor inom vissa sektorer som är direkt relevanta när det gäller att möjliggöra elektronisk handel.

               2.Förhandlingarna bör föras och slutföras med vederbörlig hänsyn till medlemmarnas rättigheter och skyldigheter enligt WTO, med iakttagande av principerna om transparens och delaktighet och med utgångspunkt i befintliga WTO-avtal, inklusive de undantag som anges i dessa.

               3.Förhandlingarna bör syfta till att komma fram till bestämmelser och åtaganden som håller en hög standard och omfattar  så många WTO-medlemmar som möjligt. Förhandlingarna bör ta hänsyn till WTO:s medlemmars unika möjligheter och utmaningar när det gäller elektronisk handel. Därför bör reglerna och åtagandena ge tillräcklig flexibilitet.

               4.De regler och åtaganden som Europeiska unionen (EU) når en överenskommelse om bör ta hänsyn till skyldigheten att iaktta principen om behandling som mest gynnad nation i befintliga WTO-avtal, såvida inte WTO-medlemmarna enas om något annat.

               2.FÖRESLAGET INNEHÅLL I  REGLERNA OCH ÅTAGANDENA

               5.Förhandlingarna bör syfta till att utarbeta nya bestämmelser för de handelsrelaterade aspekterna av elektronisk handel inom ramen för WTO. Dessa bör syfta till att förbättra villkoren för den globala elektroniska handeln till förmån för företag och konsumenter i Europeiska unionen samt till att få mikroföretag, små och medelstora företag samt utvecklingsländerna och de minst utvecklade länderna att i ökad utsträckning delta i de globala värdekedjorna.

               6.Förhandlingarna ska föras på ett öppet och inkluderande sätt. De kan således omfatta alla handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel som föreslås av de deltagande medlemmarna. Med tanke på den elektroniska handelns övergripande karaktär kan förhandlingarna omfatta följande områden:

               –Underlättande av elektroniska transaktioner (t.ex. elektroniska signaturer och andra betrodda tjänster, elektronisk autentisering).

               –Tullar på elektroniska överföringar och överfört innehåll.

               –Konsumenternas förtroende (t.ex. konsumentskydd på nätet, icke begärd elektronisk kommunikation, tillgång till rättslig prövning).

               –Regleringsbestämmelser för telekommunikationstjänster för att säkerställa lika villkor och effektiv konkurrens inom telekommunikationssektorn.

               –Gränsöverskridande dataflöden, datalokaliseringskrav och skydd av personuppgifter.

               –Företagens förtroende (t.ex. skydd av datakällkod, påtvingad tekniköverföring).

               –Förbättrad tillgång till elektronisk handel (t.ex. tillgång till internet, onlinetjänster och offentliga uppgifter eller ansvar för och tillgång till mellanhänder på internet).

               –Åtgärder för förenklade handelsprocedurer av relevans för elektronisk handel (t.ex. papperslös handel), med vederbörlig hänsyn till WTO-avtalet om förenklade handelsprocedurer,

               –E-handelsrelaterade aspekter av immateriella rättigheter, inbegripet företagshemligheter.

               –Utvecklingsrelaterade frågor.

               –Transparens.

               –Samarbete (t.ex. mellan deltagande medlemmar, konsumentskyddsmyndigheter).

               7.Europeiska unionen får också inleda förhandlingar om andra handelsrelaterade aspekter av elektronisk handel som föreslås av de deltagande medlemmarna, i enlighet med dessa direktiv.

               8.Förhandlingarna bör också syfta till en gradvis liberalisering av handeln med tjänster och varor genom att minska begränsningarna av marknadstillträde och nationell behandling inom vissa specifika sektorer som är direkt relevanta när det gäller att möjliggöra elektronisk handel, i synnerhet telekommunikationstjänster och datatjänster och tillhörande tjänster, utöver medlemmarnas befintliga WTO-åtaganden.

               9.Alla regler eller åtaganden som Europeiska unionen kommer överens om bör vara förenliga med EU:s rättsliga ram.

               10.Europeiska unionen ska i synnerhet inte komma överens om bestämmelser eller åtaganden som skulle kunna påverka den rättsliga ramen för cybersäkerhet, särskilt vad gäller en hög gemensam nivå på säkerhet i nätverks- och informationssystem i hela Europeiska unionen.

               11.Dessutom ska Europeiska unionen inte komma överens om bestämmelser eller åtaganden som skulle kunna påverka dess rättsliga ram för skydd av personuppgifter. När det gäller gränsöverskridande dataflöden (krav på datalokalisering och skydd av personuppgifter) ska Europeiska unionen följa den horisontella strategi som godkänts i samband med bilaterala handels- och investeringsavtal.

               12.Dessutom ska Europeiska unionen och dess medlemsstater behålla möjligheten att bevara och utveckla sin kapacitet att utforma och genomföra sin egen politik på det kulturella och audiovisuella området i syfte att bevara sin kulturella mångfald. Europeiska unionen ska inte komma överens om regler eller åtaganden för audiovisuella tjänster. Europeiska unionen ska inte göra några åtaganden om tjänster som tillhandahålls eller verksamhet som bedrivs i samband med utövandet av statliga befogenheter.

               13.Reglerna och åtagandena ska inte hindra Europeiska unionen och dess medlemsstater och deras nationella, regionala och lokala myndigheter från att reglera ekonomisk verksamhet i allmänhetens intresse, för att uppnå legitima offentligpolitiska mål, t.ex. skydd och främjande av folkhälsa, sociala tjänster, offentlig utbildning, säkerhet, miljö, allmän moral, socialt skydd eller konsumentskydd, integritetsskydd och skydd av personuppgifter samt främjandet och skyddet av den kulturella mångfalden. Den höga kvaliteten på de offentliga tjänsterna i Europeiska unionen bör bevaras i enlighet med fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt protokoll nr 26 om tjänster av allmänt intresse, och beakta Europeiska unionens förbehåll på detta område, bland annat inom ramen för Gats.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 13.9.2019
            COM(2019) 417 final
            Rekommendation till
            RÅDETS BESLUT
            om bemyndigande att inleda förhandlingar om ett avtal mellan EU och Republiken Kap Verde om ändring av avtalet mellan EU och Republiken Kap Verde om förenklat utfärdande av viseringar för kortare vistelse till medborgare i Republiken Kap Verde och i Europeiska unionen

               MOTIVERING

               1.BAKGRUND TILL REKOMMENDATIONEN

                  Kap Verde och EU har i över 35 år upprätthållit nära och mycket konstruktiva förbindelser, först och främst på grundval av ett betydande och fortlöpande utvecklingssamarbete. Förbindelserna mellan EU och Kap Verde styrs sedan november 2007 av det särskilda partnerskapet mellan EU och Kap Verde, som är ett ambitiöst verktyg för att stärka de bilaterala förbindelserna och utgör ett unikt fall i förbindelserna med gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS). Ett av målen för det särskilda partnerskapet är att öka rörligheten och de direkta personkontakterna mellan EU:s och Kap Verdes medborgare samt att öka samarbetet i kampen mot irreguljär invandring. Inom ramen för detta partnerskap ingick Kap Verde 2008, som första afrikanska land, ett partnerskap för rörlighet med EU. Partnerskapet för rörlighet syftar till att stärka samarbetet med EU på området migration, gränsförvaltning, kampen mot irreguljär migration och människohandel.

                  Det särskilda partnerskapet banade väg för förhandlingarna om och ingåendet av avtalet mellan Europeiska unionen och Republiken Kap Verde om förenklat utfärdande av viseringar för kortare vistelse till medborgare i Republiken Kap Verde och i Europeiska unionen
                     1
                   (nedan kallat avtalet), som antogs parallellt med ett avtal mellan Europeiska unionen och Republiken Kap Verde om återtagande av personer utan uppehållstillstånd
                     2
                  . Båda avtalen trädde i kraft den 1 december 2014.

                  Förordning (EU) 2019/1155 av den 20 juni 2019 om ändring av viseringskodexen kommer att börja tillämpas den 2 februari 2020
                     3
                  .  Om avtalet och viseringskodexen skulle stå i strid med varandra skulle avtalet, som ett av unionens internationella avtal, ha företräde framför unionens sekundärrätt och skulle därmed fortsätta att gälla. Viseringskodexen kommer dock också att tillämpas på frågor som inte behandlas i avtalet. Vissa av bestämmelserna i den reviderade viseringskodexen kommer därför att påverka förfarandena för utfärdande av viseringar till Kap Verdes medborgare.

                  Genom den reviderade viseringskodexen införs till exempel en harmoniserad strategi för utfärdande av viseringar för flera inresor till personer som reser regelbundet och har en positiv viseringshistorik, för en period som gradvis ökar från ett till fem år, och införs en möjlighet att undanta barn mellan sex och arton år från viseringsskyldigheten. Genom den höjs också den allmänna nivån på viseringsavgiften från 60 euro till 80 euro, och införs möjligheten att – genom ett genomförandebeslut från rådet – upphäva vissa av de förenklade viseringsförfaranden som är tillämpliga på medborgare i ett tredjeland (och/eller vissa kategorier av resenärer från det landet), till exempel befrielse från viseringsavgift, giltighetstid för viseringar för flera inresor, minskat antal styrkande handlingar som ska tillhandahållas, om detta lands samarbete om återtagande bedöms vara otillräckligt.

                  I motsats till liknande avtal om förenklade viseringsförfaranden som EU ingått med andra tredjeländer innehåller avtalet med Kap Verde ingen sänkning av viseringsavgiften eller någon harmoniserad förteckning över styrkande handlingar som ska läggas fram av den sökande för att motivera syftet med resan. Dessutom medger inte avtalet att alla eller vissa av dess bestämmelser tillfälligt upphävs, om samarbetet om återtagande inte är tillräckligt.

                  Mot bakgrund av denna utveckling anser kommissionen att det är lämpligt att anpassa det avtal som ingåtts med Kap Verde.

                  Kap Verdes viseringspolitik gentemot EU-medborgare

                  Från och med den 1 januari 2019 undantar Kap Verde EU-medborgare från viseringskravet (för vistelser upp till 30 dagar) när de reser till dess territorium.

               EU-medborgarna kan dra nytta av de förenklade förfarandena enligt avtalet för vistelser som överstiger 30 dagar och varar upp till 90 dagar per 180-dagarsperiod.

                  Om Kap Verde återinför kravet på visering för EU-medborgare kommer bestämmelserna i avtalet att tillämpas fullt ut på EU-medborgare, på grundval av ömsesidighet.

               •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området

                  Såsom förklaras i föregående avsnitt är det främsta målet som ska uppnås genom förhandlingen om och ingåendet av ett ändrat avtal att de lättnader som gäller för Kap Verdes medborgare anpassas till de reviderade bestämmelserna i viseringskodexen.

               2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN

               •Rättslig grund

                  Den rättsliga grunden för denna rekommendation är artikel 218.3 och 218.4 i EUF-fördraget.

                  Föremålet för det ändrade avtalet skulle ingå i unionens gemensamma viseringspolitik för korttidsvistelser på upp till 90 dagar under en 180-dagarsperiod. Det kan därför förväntas att den materiella rättsliga grunden för besluten om undertecknande och ingående av avtalet kommer att vara artikel 77.2 a i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget).

               •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet)

                  Unionen har redan utövat sin behörighet på detta område och har fastställt regler i detta avseende genom att anta viseringskodexen, som fastställer de förfaranden och villkor för utfärdande av viseringar för kortare vistelse som är bindande för alla medlemsstater i Europeiska unionen som tillämpar Schengenregelverket.

               3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR

                  Den gemensamma kommitté som inrättats för att övervaka avtalets genomförande sammankallades tre gånger (den 5 oktober 2015, den 19 oktober 2016 och den 27 november 2017) och erkände det övergripande positiva genomförandet, samtidigt som den konstaterade att det fanns utrymme för förbättringar av vissa aspekter av förfarandet för handläggning av viseringsansökningar. Den gemensamma kommittén rekommenderade särskilt att de båda parternas insatser för att nå ut till de viseringssökande ska förstärkas, så att dessa på ett korrekt och uttömmande sätt kan informeras om kraven för och möjligheterna att ansöka om och erhålla en Schengenvisering.

               Antalet viseringsansökningar som lämnats in vid medlemsstaternas konsulat i Kap Verde har ökat stadigt sedan avtalet trädde i kraft. Under 2014 ingavs 14 694 viseringsansökningar. Antalet ökade till 20 158 under 2018 (+ 37,2 %). Även antalet utfärdade viseringar ökat, om än i en långsammare takt, från 11 370 år 2014 till 13 343 år 2018 (+ 17,3 %). Andelen avslagna viseringsansökningar uppgick år 2018 till 33,5 %.

                  De medlemsstater som utfärdar viseringar i Kap Verde (dvs. Spanien och Portugal, varav den senare företräder 19 medlemsstater vid det gemensamma viseringscentrumet i Praia) sammanträder regelbundet inom ramen för gruppen för det lokala Schengensamarbetet i Praia. EU:s delegation vid Kap Verde leder mötena.

                  Gruppen för det lokala Schengensamarbetet har enats om att säkerställa ett övergripande gott genomförande av avtalet samt av de tillämpliga bestämmelserna i viseringskodexen. Samtidigt har ett antal svårigheter konstaterats vid behandlingen av de viseringsansökningar som lämnats in av kapverdiska medborgare, särskilt när det gäller de skriftliga bevis som styrker syftet med resan och/eller tillhörigheten till någon av de kategorier av sökande som omfattas av lättnader enligt det nuvarande avtalet.

                  Rådets arbetsgrupp för visering diskuterade läget när det gäller genomförandet av avtalet fem gånger (den 26 oktober 2015, den 27 oktober 2016, den 11 december 2017, den 20 maj 2019 och den 10 juli 2019). Vid det senaste mötet informerade kommissionen medlemsstaterna om de sonderande samtal som kommissionen haft med Kap Verdes myndigheter om en eventuell ändring av avtalet och dess tillämpningsområde.

               4.BUDGETKONSEKVENSER

                  Det ändrade avtalet kommer inte att få några konsekvenser för EU:s budget.

               5.ÖVRIGA INSLAG

               •Förhandlingsdirektiv

               Viseringsavgift och befrielse från viseringsavgift

               I andra avtal om förenklade viseringsförfaranden som EU ingått med tredjeländer fastställs den allmänna viseringsavgiften till 35 euro. Detta belopp har angetts i tidigare förhandlingsdirektiv, men samtidigt har det beaktats att viseringsavgiften i viseringskodexen har fastställts till 60 euro. Avtalet med Kap Verde innehåller ingen bestämmelse om sänkning av den allmänna viseringsavgiften.

               Eftersom viseringsavgiften kommer att höjas från 60 euro till 80 euro i den reviderade viseringskodexen tillämpas denna höjda avgift också på kapverdiska sökande.

               Det föreslås därför att viseringsavgiften ska sänkas för de kapverdier som ansöker om visum, eftersom så har gjorts för medborgare från alla andra tredjeländer som har ingått ett avtal om förenklade viseringsförfaranden med EU. Nivån på den nedsatta avgiften bör dock stå i proportion till den reviderade viseringsavgiften. Det föreslås därför att den sänkta avgiften fastställs till hälften av det belopp som fastställs i parternas nationella lagstiftning (för EU:s vidkommande i viseringskodexen). Detta skulle göra det möjligt för EU att anpassa avgiftsnivån mot bakgrund av ändrade omständigheter.

               Under förhandlingarnas gång bör det övervägas att ta med ytterligare kategorier av sökande som ska befrias från viseringsavgift.

               Viseringar för flera inresor med lång giltighetstid

               Ändringsavtalet måste ta hänsyn till de ändringar som införs genom den reviderade viseringskodexen när det gäller utfärdande av viseringar för flera inresor med lång giltighetstid.

               Enligt det gällande avtalet kan femåriga viseringar för flera inresor beviljas för ett begränsat antal kategorier av personer som reser regelbundet (t.ex. ledamöter i nationella och regionala regeringar, permanenta medlemmar av officiella delegationer, affärsfolk, nära familjemedlemmar), medan det föreskriver ett ”kaskadsystem” för viseringar för flera inresor, med en gradvis ökande giltighetstid för andra kategorier av personer som reser regelbundet.

               Den reviderade viseringskodexen (artikel 24.2) föreskriver emellertid ett annat ”kaskadsystem” för att få viseringar för flera inresor, som inte är begränsat till särskilda kategorier.

               Det föreslås därför att det ändrade avtalet ska följa en liknande strategi, dvs. ett ”kaskadsystem” som skulle gälla för alla sökande utom de som hör till de kategorier för vilka viseringar för flera inresor redan kan beviljas i enlighet med artikel 5.1 i det nuvarande avtalet.

               Dessutom bör ändringsavtalet minska antalet viseringar vars lagliga användning är en förutsättning för att erhålla visering för flera inresor och/eller förlänga referensperioderna under vilka det fastställda antalet viseringar bör erhållas och lagligt användas.

               Förteckning över styrkande handlingar för resor/bevis för logi

               De befintliga avtal om förenklade viseringsförfaranden som EU har ingått med andra tredjeländer medger lättnader genom att minska antalet styrkande handlingar som krävs för att bevisa syftet med resan, i allmänhet till ett enda dokument för varje kategori av sökande. Avtalet med Kap Verde innehåller däremot ingen sådan bestämmelse.

               I ändringsavtalet bör det upprättas en förteckning över styrkande handlingar som de sökande ska lämna in när de bevisar sitt syfte med resan. Antalet styrkande handlingar som krävs bör minskas till, i allmänhet, endast en styrkande handling per kategori. Syftet med detta är att förenkla ansökningsförfarandet och underlätta identifieringen av sökande som ingår i någon av de kategorier som fastställs i avtalet.

               Dessutom innehåller viseringskodexen bestämmelser om vissa övergripande lättnader i fråga om styrkande handlingar som ska tillhandahållas av resenärer som reser regelbundet. Enligt artikel 14.6. får undantag göras från kravet på vissa styrkande handlingar ”när det gäller en sökande vars integritet och pålitlighet de känner till, särskilt den lagliga användningen av tidigare viseringar, om det inte finns några tvivel på att sökanden kommer att uppfylla kraven i artikel 6.1 i kodexen om Schengengränserna vid tidpunkten för passerandet av medlemsstaternas yttre gränser.”

               Mot bakgrund av denna princip bör det ändrade avtalet innehålla en bestämmelse om att när en person har erhållit de första långtidsviseringarna för flera inresor (på ett, två eller tre år), dvs. nått det andra steget i ”kaskaden”, bör han eller hon i princip befrias från att kravet på att lägga fram handlingar som styrker logi och/eller medlen för att betala för sådan logi.

               Undantag från viseringsskyldigheten för innehavare av en europeisk laissez-passer-handling

               Genom det ändrade avtalet bör innehavare av en europeisk laissez-passer-handling som utfärdats till vissa anställda vid unionens institutioner i enlighet med rådets förordning (EU) nr 1417/2013 befrias från viseringskravet.

               Avbrytande av tillämpningen till följd av bristande genomförande av återtagandeavtalet

               I avtalet föreskrivs en möjlighet att avbryta tillämpningen av skäl som anges i en omfattande förteckning, t.ex. allmän ordning, skydd av den nationella säkerheten och skydd av folkhälsan.

               I den reviderade viseringskodexen kopplas samarbete om återtagande till förenklade viseringsförfaranden. I överensstämmelse med detta bör därför skälen till avbrytande av tillämpningen utvidgas i avtalet, till att omfatta möjligheten för EU att helt eller delvis tillfälligt avbryta tillämpningen i fall av bristande genomförande av det återtagandeavtal som har ingåtts mellan EU och Kap Verde eller otillräckligt samarbete för att bekämpa irreguljär migration.

               6.SLUTSATSER

                  Mot bakgrund av ovanstående rekommenderar kommissionen rådet att bemyndiga inledandet av förhandlingar om ett avtal mellan EU och Republiken Kap Verde om ändring av det avtal mellan EU och Republiken Kap Verde om förenklat utfärdande av viseringar för kortare vistelse till medborgare i Republiken Kap Verde och i Europeiska unionen som för närvarande är i kraft.

               Rekommendation till

               RÅDETS BESLUT

               om bemyndigande att inleda förhandlingar om ett avtal mellan EU och Republiken Kap Verde om ändring av avtalet mellan EU och Republiken Kap Verde om förenklat utfärdande av viseringar för kortare vistelse till medborgare i Republiken Kap Verde och i Europeiska unionen

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 218.3 och 218.4,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och av följande skäl:

               Förhandlingar bör inledas för att ingå ett avtal med Republiken Kap Verde om ändring av avtalet mellan EU och Republiken Kap Verde om förenklat utfärdande av viseringar för kortare vistelse till medborgare i Republiken Kap Verde och i Europeiska unionen.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndigas härmed att på unionens vägnar inleda förhandlingar om ett internationellt avtal med Republiken Kap Verde om ändring av avtalet mellan EU och Republiken Kap Verde om förenklat utfärdande av viseringar för kortare vistelse till medborgare i Republiken Kap Verde och i Europeiska unionen.

               Artikel 2

               Förhandlingsdirektiven återges i bilagan till detta beslut.

               Artikel 3

               Förhandlingarna ska föras i samråd med rådets arbetsgrupp för visering.

               Utfärdat i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EUT L 282, 24.10.2013, s. 3–12.

                     (2)

                        EUT L 282, 24.10.2013, s. 15–34.

                     (3)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1155 av den 20 juni 2019 om ändring av förordning (EG) nr 810/2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex). EUT L 188, 12.7.2019, s. 25.

    ---documentbreak---

               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 13.9.2019
            COM(2019) 417 final
            BILAGA
            till
            Rekommendation till RÅDETS BESLUT
            om bemyndigande att inleda förhandlingar om ett avtal mellan EU och Republiken Kap Verde om ändring av avtalet mellan EU och Republiken Kap Verde om förenklat utfärdande av viseringar för kortare vistelse till medborgare i Republiken Kap Verde och i Europeiska unionen

               BILAGA

               Förhandlingsdirektiv

               Kommissionen bör i förhandlingarna sträva efter att uppnå de mål som anges i detalj nedan.

               1.Avtalets syfte och tillämpningsområde

               Syftet med avtalet är att ändra det befintliga avtalet mellan Europeiska unionen och Republiken Kap Verde om förenklat utfärdande av viseringar för kortare vistelse till medborgare i Republiken Kap Verde och i Europeiska unionen
                  1
                (nedan kallat det nuvarande avtalet). Det sistnämnda avtalet, som trädde i kraft den 1 december 2014, är tillämpligt på utfärdandet av viseringar till medborgare i Republiken Kap Verde (nedan kallat Kap Verde) för en planerad vistelse inom Schengenområdet på högst 90 dagar per 180 dagarsperiod.

               Sedan den 1 januari 2019 undantar Kap Verde EU-medborgare som reser till Kap Verde för vistelser på upp till 30 dagar från viseringskravet. EU-medborgare kan i princip komma i åtnjutande av lättnader enligt avtalet för vistelser som överstiger 30 dagar och varar upp till 90 dagar per varje 180 dagarsperiod.

               Ändringsavtalet skulle också gälla fullt ut, på ömsesidig grund, om Kap Verde skulle besluta att återinföra viseringskravet för EU-medborgare.

               Ändringsavtalet bör innehålla tydliga, entydiga och rättsligt bindande rättigheter och skyldigheter för att underlätta förfarandena för ansökan om och utfärdande av visering för medborgare i Kap Verde, samtidigt som hänsyn tas till bestämmelserna i den reviderade viseringskodexen
                  2
               .

               2.Särskilda frågor

               Ändringsavtalet bör beakta det nuvarande avtalet, tidigare avtal om förenklade viseringsförfaranden som unionen ingått med andra tredjeländer samt den särskilda situationen i Kap Verde, som var det första tredjeland utanför EU:s grannskap med vilket EU ingick ett avtal om förenklade viseringsförfaranden, parallellt med ett återtagandeavtal.

               Dessutom innehåller den reviderade viseringskodexen, som trädde i kraft den 2 augusti 2019 och kommer att börja tillämpas den 2 februari 2020, en rad ändringar av de allmänna reglerna om förfarandena för utfärdande av viseringar. De reviderade reglerna bör också beaktas för att säkerställa att de lättnader som Kap Verde erbjuds i ändringsavtalet fortsätter att gå utöver de allmänna regler som fastställs i den reviderade viseringskodexen.

               2.1.Viseringsavgift

               I ändringsavtalet bör avgiften för handläggning av viseringsansökningar fastställas till hälften av det belopp som fastställs i parternas nationella lagstiftning.

               Utöver för de kategorier som definieras i artikel 5.1 i det nuvarande avtalet bör även sökande som är yngre än 18 år befrias från avgiften. Det kan också övervägas att ta med andra kategorier av sökande, t.ex. nära anhöriga till EU-medborgare.

               2.2.
                     Viseringar för flera inresor med lång giltighet

               Reglerna för beviljande av femåriga viseringar för flera inresor för vissa kategorier av sökande, som fastställs i artikel 4.1 i det nuvarande avtalet, bör fortsätta att gälla.

               Dessutom bör man i ändringsavtalet fastställa reglerna för utfärdandet av viseringar för flera inresor till alla andra sökande, med utgångspunkt i bestämmelserna i artikel 24 i den reviderade viseringskodexen.

               I artikel 24.2 i den reviderade viseringskodexen införs ett allmänt ”kaskadsystem” för utfärdande av viseringar för alla sökande, oavsett resans syfte. Ett liknande tillvägagångssätt bör fastställas i ändringsavtalet.

               Ändringsavtalet bör underlätta utfärdandet av viseringar för flera inresor genom att minska det antal tidigare erhållna och lagligt använda viseringar som krävs och/eller genom att förlänga referensperioderna under vilka det fastställda antalet viseringar bör erhållas och lagligt användas. Ett sådant ”kaskadsystem” skulle till exempel kunna vara följande:

               –Efter en eller två viseringar som erhållits och lagligt använts under de senaste 24 månaderna bör sökande, när de ansöker om nästa visering, erhålla en visering för flera inresor med en giltighetstid på ett år.

               –Efter att lagligt ha använt en ettårig visering för flera inresor under de föregående 30 eller 36 månaderna bör sökanden beviljas en visering för flera inresor med längre giltighetstid (till exempel två eller tre år).

               –Efter att lagligt ha använt en två- eller treårig visering för flera inresor under de föregående 42 eller 48 månaderna bör sökanden beviljas en visering för flera inresor med längre giltighetstid (till exempel tre eller högst fem år).

               2.3.
                     Styrkande handlingar

               Det ändrade avtalet bör innehålla bestämmelser om lättnader när det gäller de styrkande handlingar som ska lämnas in vid ansökan om visering.

               De skriftliga bevis som ska läggas fram för att styrka sökandens syfte med resan bör minskas till, i allmänhet, en styrkande handling per kategori av sökande som omfattas av ändringsavtalet.

               Sökande som redan har erhållit och lagligt använt en visering för flera inresor (med minst ett års giltighetstid) bör i princip befrias från skyldigheten att lägga fram styrkande handlingar avseende logi, eller bevis på tillräckliga medel för att täcka kostnaderna.

               2.4.
                     Undantag från viseringsskyldigheten för innehavare av en europeisk laissez-passer-handling

               Ändringsavtalet bör befria innehavare av en laissez-passer-handling som utfärdas till vissa anställda vid unionens institutioner i enlighet med rådets förordning (EU) nr 1417/2013 från viseringskravet.

               2.5.
                     Bestämmelse om avbrytande av tillämpningen

               Ändringsavtalet bör ändra slutbestämmelserna i det nuvarande avtalet genom att föreskriva en möjlighet för parterna att helt eller delvis avbryta tillämpningen av avtalet av något skäl, och uttryckligen i det fall att Kap Verde inte anses samarbeta tillräckligt i fråga om återtagande.

                     (1)

                        EUT L 282, 24.10.2013, s. 3.

                     (2)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1155 av den 20 juni 2019 om ändring av förordning (EG) nr 810/2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar (viseringskodex). EUT L 188, 12.7.2019, s. 25.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 15.11.2019
            COM(2019) 595 final
            Rekommendation till
            RÅDETS BESLUT
            FMT:Font=Calibriom bemyndigande att inleda förhandlingar om en ändring av Internationella sockeravtalet 1992

               MOTIVERING

               Denna rekommendation gäller ett beslut om att bemyndiga kommissionen att på unionens vägnar inleda de förhandlingar för att delvis se över Internationella sockeravtalet (nedan kallat avtalet) som Internationella sockerrådet har beslutat att inleda, under ledning av Förenta nationernas konferens för handel och utveckling (Unctad). I enlighet med beslutet från Internationella sockerrådet av den 19 juli 2019 ska dessa förhandlingar avse den administrativa budgeten och medlemmarnas bidrag samt begränsade ändringar som rör målen och arbetsprogrammet för Internationella sockerorganisationen (nedan kallad organisationen).

               1.BAKGRUND TILL REKOMMENDATIONEN

               •Reformen av Internationella sockeravtalet 1992

               Europeiska unionen är part i avtalet.

               Syftet med avtalet är att säkerställa ett ökat globalt samarbete vad gäller internationella sockerfrågor och därmed sammanhängande frågor. Det ska utgöra ett forum för mellanstatliga samråd om socker och om sätt att förbättra världsmarknaden för socker, i syfte att underlätta handeln genom att samla in och tillhandahålla information om världsmarknaden för socker och andra sötningsmedel samt främja en ökad efterfrågan på socker, särskilt när det gäller icke-traditionella användningsområden. Avtalet trädde i kraft den 1 januari 1993 för en period på tre år till och med den 31 december 1995. Det har sedan dess förlängts regelbundet med ytterligare perioder på två år. Det förlängdes senast genom Internationella sockerrådets beslut i juli 2019 och kommer att fortsätta att gälla till och med den 31 december 2021.

               Enligt artikel 8 i avtalet är Internationella sockerrådet det ansvariga organet för alla de åtgärder som är nödvändiga för att genomföra bestämmelserna i avtalet. Enligt artikel 13 i avtalet ska alla beslut i Internationella sockerrådet i huvudsak fattas med konsensus om inte annat fastställs i avtalet. Om konsensus inte kan uppnås ska beslut fattas med enkel majoritet, såvida avtalet inte föreskriver särskild omröstning.

               Enligt artikel 25 i avtalet ska medlemmarna i organisationen inneha totalt 2 000 röster. Varje medlem i organisationen har ett visst antal röster som årligen anpassas enligt på förhand fastställda kriterier i avtalet.

               Avtalet, framför allt röstfördelningen bland medlemmarna som också avgör medlemmarnas bidrag, överensstämmer inte längre med verkligheten på världsmarknaden för socker. För närvarande är unionen den överlägset största bidragsgivaren till organisationens budget. Sedan 2015 har organisationen i arbetsgrupper diskuterat möjligheterna att se över röstfördelningen.

               Under 2017 fick kommissionen mandat av rådet att inom ramen för Internationella sockerrådet inleda förhandlingar med övriga parter i avtalet, i syfte att modernisera avtalet, särskilt när det gäller skillnaderna mellan å ena sidan det antal röster medlemmarna har i organisationen och det ekonomiska bidrag som krävs av dem, å andra sidan deras relativa ställning på världsmarknaden för socker. Mandatet fortsätter att gälla till och med den 31 december 2019. På grundval av detta mandat har kommissionen tagit initiativ till att inleda förhandlingar med medlemsländerna i organisationen och har lagt fram konkreta förslag till ändring av artikel 25 i avtalet, som reglerar antagandet av den administrativa budgeten och bidragen från medlemmarna.

               Vid sitt 55:e möte den 19 juli 2019 beslutade Internationella sockerrådet att inleda förhandlingar före rådets nästa möte i november 2019 under ledning av Unctad. Dessa förhandlingar kommer att handla om en partiell översyn av avtalet – med fokus på kapitel I och kapitel VII, särskilt när det gäller frågor om den administrativa budgeten och bidragen från medlemmarna samt andra begränsade ändringar, inbegripet kapitel IX och kapitel X, som medlemmarna har valt att lägga fram. Enligt Internationella sockerrådets beslut ska detta förfarande slutföras före den 31 december 2021. Detta innebär att den planerade moderniseringen av avtalet, utöver fördelningen av röster och det ekonomiska bidraget från medlemmarna (kapitel VII), nu även bör innefatta följande:

               (1)De övergripande målen för organisationen (kapitel I), särskilt för att inkludera etanol.

               (2)En bredare syn på information och studier (kapitel IX), framför allt för att göra det möjligt att inkludera etanol i sådan verksamhet.

               (3)En bredare syn på forskning och utveckling (kapitel X).

               Avsikten är inte att ändra organisationens övergripande syfte enligt artikel 1 i avtalet, även om avtalet skulle inkludera etanol.

               En reform av organisationen, i syfte att anpassa den till unionens arbetsmetoder i andra internationella varuorgan och till utvecklingen på världsmarknaden för socker sedan 1992, överensstämmer helt med unionens intressen. Reformen bör åtminstone ge insyn i medlemmarnas ansvar när det gäller omröstning och deras ekonomiska bidrag. Röstfördelningen i organisationen bör kunna mätas med indikatorer såsom handel, konsumtion, produktion och betalningsförmåga. Den sistnämnda indikatorn används inom FN för att erkänna sockrets betydelse inom bistånd och utveckling. Med hjälp av denna indikator kan en större del av det ekonomiska ansvaret ges till de medlemmar som har större möjligheter att bidra till organisationens budget. Att på ett formellt sätt inkludera etanol i organisationens mål och arbetsprogram överensstämmer med unionens mål att modernisera avtalet och anpassar avtalets innehåll till befintlig praxis.

               •Förenlighet med befintlig praxis i internationella varuorgan

                  I internationella varuorgan, t.ex. Internationella spannmålsrådet och Internationella olivrådet, har unionen förhandlat fram en fördelning av rösträtterna och tydliga årliga uppdateringssystem som motsvarar unionens relativa betydelse på spannmålsmarknaden och på marknaden för oliver och olivolja. I Internationella spannmålsrådet är indikatorerna handel, konsumtion och produktion. Detta går stick i stäv med nuvarande praxis inom organisationen, där det enligt avtalet från 1992 inte har varit möjligt att göra anpassningar när medlemmarnas ställning förändrats på världsmarknaden för socker. Dessutom kan medlemmarna för närvarande inte på förhand räkna ut hur rösträtterna fördelas, utan fördelningen baseras i stället på beräkningar utan insyn. Vid den partiella översynen av avtalet bör man sträva efter att få organisationens praxis att överensstämma med den i andra internationella varuorgan.

               •Förenlighet med unionens politik inom andra områden

                  Socker är en känslig produkt i unionens gemensamma handelspolitik och den gemensamma jordbrukspolitiken. I unionens internationella handelsförhandlingar spelar sockret en viktig roll, och kommissionen övervakar noga såväl produktionen av som handeln med socker. Socker är också en viktig vara i många utvecklingsländer, och sockrets betydelse inom bistånd och utveckling spelar en mycket viktig roll inom den gemensamma handelspolitiken. Organisationen är en neutral plattform, där alla medlemmar kan diskutera frågor som rör socker. Samtidigt främjar övervakningen av utvecklingen på världsmarknaden för socker möjligheterna till styrning av marknaden inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken.

               2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN

               •Rättslig grund

                  I artikel 218.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) fastställs bestämmelser om bemyndigande att inleda förhandlingar och, med hänsyn till vad det planerade avtalet gäller, utse unionens förhandlare eller chefen för unionens förhandlingsdelegation. Enligt artikel 218.4 i EUF-fördraget får rådet ge förhandlaren direktiv och utse en särskild kommitté, med vilken samråd ska ske under förhandlingarna.

               •Tillämpning i det aktuella fallet

               Det planerade förhandlingsmandatet bör ge förhandlarna på unionens vägnar medel för att uppnå de övergripande mål som anges i första punktsatsen i punkt 1.

                  Den förfarandemässiga rättsliga grunden för det föreslagna beslutet är därför artikel 218.3 och 218.4 i EUF-fördraget.

               •Slutsats

               Den rättsliga grunden till förslaget till beslut bör vara artikel 218.3 och 218.4 i EUF-fördraget.

               ·Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet)

               Unionen är part i avtalet och företräds av kommissionen i Internationella sockerrådet. Medlemsstaterna är inte enskilda parter i avtalet. Unionens förhandlingar om partiell översyn av avtalet omfattas av unionens exklusiva befogenhet.

               ·Proportionalitetsprincipen

                  En ändring av avtalet för att få till stånd en röstfördelning som motsvarar organisationens medlemmars relativa betydelse på världsmarknaden för socker samt andra frågor som medför en modernisering av avtalet ligger i unionens intresse. För närvarande gynnar EU:s deltagande i Internationella sockerorganisationen både unionen och andra medlemmar i organisationen. Eftersom EU:s relativa betydelse har ändrats men inte återspeglas i färre röster och därmed i lägre ekonomiska bidrag är priset för deltagandet dock alltför högt. Övriga medlemmar i organisationen har ökat sin närvaro på världsmarknaderna för socker, men deras bidrag har inte ökat i motsvarande grad. En modernisering av avtalet och en utvidgning av dess tillämpningsområde skulle inte leda till högre kostnader. Moderniseringen skulle dessutom kunna  öka intresset för organisationen, eventuellt genom att nya medlemmar ansluter sig, och dess arbete skulle bli mer relevant.

               3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR

               •Samråd med berörda parter

                  Unionen är medlem i organisationen, och såväl sockersektorn inom EU som de flesta medlemsstater har i allmänhet stött medlemskapet sedan 1992. Det anses inte nödvändigt att inleda ett samråd med berörda parter om ett förfarande som enbart syftar till att förlänga unionens medlemskap i organisationen, men däremot med bestämmelser som överensstämmer med dem i andra internationella varuorgan där EU är medlem. I slutändan bör EU:s minskade relativa betydelse på världsmarknaden för socker även leda till en måttlig minskning av bidragen till organisationen.

               •Konsekvensbedömning

               En fullständig konsekvensbedömning behövs inte, eftersom åtgärden sannolikt inte kommer att få någon betydande ekonomisk, miljömässig eller social inverkan. Om man får till stånd en ändring av avtalet skulle unionens ekonomiska bidrag till organisationen minska. Samtidigt kan en öppnare och rättvisare fördelning av rösterna till och med bidra till att nya medlemmar ansluter sig till organisationen, något som skulle leda till att kostnaderna minskade ytterligare.

                  Även om huvudsyftet med ändringen av avtalet är att se till att EU:s bidrag till organisationens budget är rättvist, finns det fler än budgetmässiga skäl för en reform. Om Internationella sockerorganisationen ska kunna moderniseras måste medlemmarna betala sin andel av organisationens administrativa budget och moderniseringen bör också leda till att medlemmarna deltar mer aktivt i organisationens arbete.

               4.BUDGETKONSEKVENSER

                  Inledandet av förhandlingar anses inte få några budgetkonsekvenser.

               Rekommendation till

               RÅDETS BESLUT

               om bemyndigande att inleda förhandlingar om en ändring av Internationella sockeravtalet 1992

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 218.3 och 218.4,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               av följande skäl:

               (1)Unionen är part i Internationella sockeravtalet 1992
                  1
                (nedan kallat avtalet) och medlem i Internationella sockerorganisationen (nedan kallad organisationen).

               (2)Sedan 1995 har unionen godkänt att avtalet förlängs med två år åt gången. Vid Internationella sockerrådets 55:e möte den 19 juli 2019 uttryckte kommissionen, efter rådets bemyndigande
                  2
               , sin ståndpunkt till förmån för att ytterligare förlänga avtalet med en period på upp till två år, som löper ut den 31 december 2021.

               (3)Enligt artikel 8 i avtalet ska Internationella sockerrådet vidta eller föranstalta om vidtagandet av alla de åtgärder som är nödvändiga för att genomföra bestämmelserna i avtalet. Enligt artikel 13 i avtalet ska alla beslut i Internationella sockerrådet i huvudsak fattas med konsensus. Om konsensus inte kan uppnås ska beslut fattas med enkel majoritetsomröstning, såvida bestämmelserna i avtalet inte föreskriver särskild omröstning.

               (4)Enligt artikel 25 i avtalet ska medlemmarna i organisationen inneha totalt 2000 röster. Varje medlem i organisationen har ett visst antal röster som årligen anpassas enligt de kriterier som fastställs i avtalet.

               (5)Det ligger i unionens intresse att delta i ett internationellt avtal om socker, eftersom sektorn är viktig för flera medlemsstater och för den europeiska sockersektorns ekonomi.

               (6)Avtalets institutionella ram, framför allt röstfördelningen bland medlemmarna som också avgör medlemmarnas ekonomiska bidrag till organisationen, överensstämmer dock inte längre med verkligheten på världsmarknaden för socker.

               (7)I enlighet med avtalets bestämmelser från 1992 om ekonomiska bidrag till organisationen har unionens andel förblivit densamma, trots att världsmarknaden för socker, och framför allt unionens relativa ställning på den, har genomgått stora förändringar sedan dess. Följaktligen har unionen under de senaste åren stått för en oproportionellt stor andel av budgetkostnaderna och burit ett ansvar motsvarande dessa kostnader i organisationen.

               (8)Genom rådets beslut (EU) 2017/2242
                  3
                fick kommissionen mandat av rådet att inom ramen för Internationella sockerrådet inleda förhandlingar med  övriga parter i avtalet, i syfte att modernisera avtalet, särskilt när det gäller skillnaderna mellan å ena sidan det antal röster medlemmarna har i organisationen och det  ekonomiska bidrag som krävs av dem, å andra sidan deras relativa ställning på världsmarknaden för socker. Mandatet fortsätter att gälla till och med den 31 december 2019.

               (9)På grundval av det mandat som kommissionen fick genom beslut (EU) 2017/2242 har den inlett förhandlingar med medlemsländerna i organisationen och lagt fram konkreta förslag till ändring av artikel 25 i avtalet, som reglerar antagandet av den administrativa budgeten och bidrag från medlemmarna. Vid sitt 55:e möte den 19 juli 2019 beslutade Internationella sockerrådet att inleda förhandlingar om en partiell översyn av avtalet före nästa möte i november 2019, under ledning av Förenta nationernas konferens för handel och utveckling (Unctad). Efter förfrågningar från flera av organisationens medlemsländer beslutade Internationella sockerrådet att utöver den översyn av artikel 25 i avtalet som unionen föreslagit ska andra områden i avtalet bli föremål för formella förhandlingar. Dessa andra områden är särskilt organisationens mål och prioriteringar.

               (10)Enligt Internationella sockerrådets beslut av den 19 juli 2019 ska förhandlingarna avslutas senast den 31 december 2021. Denna tidsfrist innebär att förhandlingarna inte bör slutföras förrän giltighetstiden för det mandat som gavs genom beslut (EU) 2017/2242 löper ut. Det krävs därför ett nytt mandat från rådet för att täcka den förlängda tidsfristen och förhandlingarnas omfattning.

               (11)Eventuella ändringar som överenskommits i dessa förhandlingar bör antas i enlighet med det förfarande som anges i artikel 44 i avtalet. Enligt den artikeln får Internationella sockerrådet genom särskild omröstning rekommendera en ändring av avtalet för medlemmarna i organisationen. Unionen bör, i egenskap av medlem i Internationella sockerrådet, i enlighet med artikel 7 i avtalet kunna delta i förhandlingar som syftar till att ändra avtalets institutionella ram.

               (12)Det är därför lämpligt att kommissionen inom ramen för Internationella sockerrådet bemyndigas att inleda förhandlingar om att ändra avtalet, att riktlinjer för förhandlingarna fastställs och att samma särskilda kommitté som utsetts genom beslut (EU) 2017/2242 fortsätter att rådfrågas av kommissionen under förhandlingarna.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndigas härmed att på unionens vägnar förhandla om ändringar av Internationella sockeravtalet 1992.

               Artikel 2

               Förhandlingsdirektiven fastställs i bilagan.

               Artikel 3

               Förhandlingarna ska föras i samråd med arbetsgruppen för råvaror.

               Artikel 4

               Detta beslut ska tillämpas till och med den 31 december 2021.

               Artikel 5

               Detta beslut riktar sig till kommissionen.

               Utfärdat i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        Rådets beslut 92/580/EEG av den 13 november 1992 om undertecknande och ingående av Internationella sockeravtalet 1992 (EGT L 379, 23.12.1992, s. 15).

                     (2)

                        Rådets beslut (EU) 2019/1251 av den 15 juli 2019 om den ståndpunkt som ska intas på Europeiska unionens vägnar i Internationella sockerrådet vad gäller förlängningen av Internationella sockeravtalet 1992 (EUT L 195, 23.7.2019, s. 18).

                     (3)

                        Rådets beslut (EU) 2017/2242 av den 30 november 2017 om bemyndigande att inleda förhandlingar om en ändring av Internationella sockeravtalet 1992 (EUT L 322, 7.12.2017, s. 29).

    ---documentbreak---

               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 15.11.2019
            COM(2019) 595 final
            BILAGA
            till
            rekommendation till RÅDETS BESLUT
            FMT:Font=Calibriom bemyndigande att inleda förhandlingar om en ändring av Internationella sockeravtalet 1992

               BILAGA

               Förhandlingsdirektiv för ändringar av Internationella sockeravtalet 1992.

               Kommissionen får delta i de förhandlingar som Internationella sockerrådet beslutat att inleda för att ändra Internationella sockeravtalet i frågor som rör Internationella sockerorganisationens administrativa budget och bidrag samt mål och arbetsprogram. Kommissionen ska delta i dessa förhandlingar i syfte att modernisera Internationella sockeravtalet, särskilt i syfte att ta itu med de nuvarande skillnaderna mellan å ena sidan röstfördelningen i Internationella sockerorganisationen och de ekonomiska bidrag som krävs av medlemmarna, å andra sidan deras relativa ställning på världsmarknaden för socker, genom att hänsyn tas till utvecklingen på världsmarknaden för socker.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 4.6.2019
            COM(2019) 248 final
            Rekommendation till
            RÅDETS BESLUT
            om bemyndigande för kommissionen att inleda förhandlingar på Europeiska unionens vägnar för att ingå ett partnerskapsavtal och protokoll om hållbart fiske med Islamiska republiken Mauretanien
            {SWD(2019) 195 final} - {SWD(2019) 196 final}

               MOTIVERING

               1.BAKGRUND TILL REKOMMENDATIONEN

               •Motiv och syfte med förslaget

               Kommissionen föreslår förhandlingar om ett nytt partnerskapsavtal om hållbart fiske och ett nytt protokoll till detta med Islamiska republiken Mauretanien (nedan kallad Mauretanien) vilka båda svarar mot unionsflottans behov och är förenliga med förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken och rådets slutsatser av den 19 mars 2012 om kommissionens meddelande om den gemensamma fiskeripolitikens internationella dimension.

               •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området

                  Det nuvarande partnerskapsavtalet om fiske mellan Europeiska unionen och Mauretanien
                     1
                   undertecknades den 4 augusti 2008
                     2
                  . Det föreslås härmed att ett nytt partnerskapsavtal om hållbart fiske förhandlas fram för att införliva vissa bestämmelser som ingår i förordning (EU) nr nr1380/2013
                     3
                   vilka inte omfattas av det gällande partnerskapsavtalet om fiske. Det nuvarande fyraåriga protokollet
                     4
                   till partnerskapsavtalet om fiske började tillämpas den 16 november 2015
                     5
                   och löper ut den 15 november 2019. Detta protokoll har ändrats genom kommissionens beslut 2017/451/EU
                     6
                   och genom kommissionens beslut (EU) 2017/1373
                     7
                  . I det fastställs fiskemöjligheterna för unionens flotta och motsvarande ekonomiska ersättning som betalas av unionen och fartygsägarna.

                  EU:s årliga offentliga ekonomiska ersättning till Mauretanien uppgår till 61 625 000 euro
                     8
                  , varav 4 125 000 euro är öronmärkta för sektorsstöd.

               Partnerskapsavtalet om fiske med Mauretanien omfattar fiskemöjligheter med inriktning på bottenlevande och pelagiska arter samt tonfisk och långvandrande arter för EU-fartyg från 10
                  9
                medlemsstater (Tyskland, Irland, Spanien, Frankrike, Italien, Lettland, Litauen, Nederländerna, Polen och Portugal). Europeiska unionen har redan ett utvecklat nät av bilaterala partnerskapsavtal om hållbart fiske (FPA) i Atlanten utanför västra Afrika, närmare bestämt med Marocko, Senegal, Gambia, Guinea-Bissau, Liberia och Elfenbenskusten.

                  Partnerskapsavtalen om hållbart fiske bidrar till att främja den gemensamma fiskeripolitikens mål på internationell nivå och säkerställer att unionens fiske utanför unionens vatten följer samma principer och standarder som de som tillämpas enligt unionsrätten. Dessutom bidrar partnerskapsavtal om hållbart fiske till att gynna vetenskapligt samarbete mellan EU och dess partner, främja öppenhet och hållbarhet för en bättre förvaltning av fiskeresurser samt uppmuntra styrning genom att stödja uppföljning, kontroll och övervakning av nationella och utländska flottors verksamhet och ge finansiering till kampen mot olagligt, orapporterat och oreglerat fiske (IUU). Partnerskapsavtalen om hållbart fiske bidrar till en hållbar utveckling av den lokala fiskerinäringen och till att främja tillväxt och anständigt arbete med anknytning till maritim verksamhet: Partnerskapsavtal om hållbart fiske stärker Europeiska unionens ställning i internationella och regionala fiskeriorganisationer: Vad Mauretanien beträffar är detta särskilt fallet inom ramen för Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (Iccat)
                     10
                   och Fiskerikommittén för östra Centralatlanten (Cecaf)
                     11
                  .

               •Förenlighet med unionens politik inom andra områden

                  Förhandlingarna om ett nytt avtal och protokoll med Mauretanien är i linje med EU:s yttre åtgärder i förhållande till länderna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet (AVS-länderna), framför allt med unionens mål när det gäller respekt för demokratiska principer och mänskliga rättigheter.

               2.REKOMMENDATIONENS RÄTTSLIGA UTFORMNING

               •Rättslig grund

                  Den rättsliga grunden för beslutet återfinns i artikel 218 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, närmare bestämt i femte delen (om unionens yttre åtgärder) avdelning V (om internationella avtal), där förfarandet för förhandlingar om och ingående av avtal mellan EU och tredjeländer anges.

               •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet)

                  Ej tillämpligt, exklusiv befogenhet.

               •Proportionalitetsprincipen

                  Beslutet står i proportion till målet.

               •Val av instrument

                  Instrumentet föreskrivs i artikel 218.3 och 218.4 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

               3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR

               •Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning

                  Under 2018–2019 gjorde kommissionen en efterhandsutvärdering av det nuvarande protokollet till partnerskapsavtalet om fiske med Mauretanien liksom en förhandsutvärdering av en eventuell förnyelse av protokollet. Slutsatserna av utvärderingen återfinns i ett separat arbetsdokument från kommissionens avdelningar.

                  I utvärderingen konstaterades att det i EU:s fiskerisektorer definitivt finns ett intresse av att fiska i Mauretaniens vatten, och att en förnyelse av protokollet skulle förbättra uppföljningen, kontrollen och övervakningen samt bidra till en bättre förvaltning av fisket i regionen.

                  För EU är det viktigt att behålla ett instrument som möjliggör ett fördjupat sektoriellt samarbete med en viktig aktör inom förvaltningen av världshaven på subregional nivå, särskilt med tanke på omfattningen av det fiskeområde som står under dess jurisdiktion. För sådana EU-fartyg, däribland de som är baserade i de yttersta randområdena, t.ex. Kanarieöarna, som är inriktade på bottenlevande arter och pelagiska arter, men också för notfartyg och långrevsfartyg för tonfisk, innebär detta dessutom att man behåller tillgången till ett viktigt fiskeområde för att kunna ta fram fångststrategier inom ramen för ett flerårigt internationellt regelverk.

                  För de mauretanska myndigheterna är målet att upprätthålla förbindelserna med EU i syfte att stärka havsförvaltningen, samtidigt som man får tillgång till ett särskilt sektorsstöd som ger möjlighet till finansering över flera år.

               •Samråd med berörda parter

                  Medlemsstaterna, branschföreträdare, internationella organisationer i det civila samhället liksom Mauretaniens fiskeriförvaltning och civila samhälle har rådfrågats inom ramen för utvärderingen. Samråd har också ägt rum inom ramen för rådgivande nämnden för fjärrfiske, bland annat i samband med dess möte den 27 mars 2019.

               •Insamling och användning av sakkunnigutlåtanden

                  Ej tillämpligt

               •Konsekvensbedömning

                  Ej tillämpligt

               •Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling

                  Ej tillämpligt

               •Grundläggande rättigheter

                  I de förhandlingsdirektiv som föreslås som bilaga till beslutet rekommenderas bemyndigande att inleda förhandlingar, inbegripet en klausul om konsekvenserna av kränkningar av mänskliga rättigheter och demokratiska principer.

               4.BUDGETKONSEKVENSER

               Budgetkonsekvenserna av det nya protokollet omfattar utbetalning av en ekonomisk ersättning till Mauretanien. Budgetanslagen i form av åtagandebemyndiganden och betalningsbemyndiganden måste varje år föras in i budgetposten för partnerskapsavtal om hållbart fiske (11 03 01) och vara förenliga med budgetplaneringen för den relevanta fleråriga budgetramen. De årliga beloppen för åtaganden och betalningar fastställs inom ramen för det årliga budgetförfarandet, med reservposten för protokoll som inte hade trätt i kraft vid årets början
                  12
               .

               5.ÖVRIGA INSLAG

               •Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering

                  Förhandlingarna kommer enligt planerna att inledas under andra kvartalet 2019.

               •Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i förslaget

                  Kommissionen rekommenderar följande:

                  - Rådet bör bemyndiga kommissionen att inleda och föra förhandlingar för att ingå ett nytt partnerskapsavtal och protokoll om hållbart fiske med Mauretanien.

                  - Kommissionen bör utses till EU:s förhandlare i detta ärende.

                  - Kommissionen bör föra dessa förhandlingar i samråd med den särskilda kommittén i enlighet med fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

                  - Rådet bör godkänna förhandlingsdirektiven i bilagan till denna rekommendation.

               Rekommendation till

               RÅDETS BESLUT

               om bemyndigande för kommissionen att inleda förhandlingar på Europeiska unionens vägnar för att ingå ett partnerskapsavtal och protokoll om hållbart fiske med Islamiska republiken Mauretanien

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 218.3 och 218.4,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               av följande skäl:

               Förhandlingar bör inledas för att ingå ett nytt partnerskapsavtal och protokoll om hållbart fiske med Islamiska republiken Mauretanien.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndigas härmed att inleda förhandlingar med Mauretanien i syfte att ingå ett nytt partnerskapsavtal och protokoll om hållbart fiske med Mauretanien.

               Artikel 2

               Förhandlingarna ska föras i samråd med rådets arbetsgrupp för extern fiskeripolitik och på grundval av de förhandlingsdirektiv som återges i bilagan till detta beslut.

               Artikel 3

               Detta beslut riktar sig till kommissionen.

               Utfärdat i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EUT L 343, 8.12.2006, s. 4.

                     (2)

                  https://www.consilium.europa.eu/en/documents-publications/treaties-agreements/agreement/?id=2006111&DocLanguage=en

                     (3)

                        Se förordning (EU) nr 1380/2013, del IV, avdelning II.

                     (4)

                        EUT L 315, 1.12.2015, s. 3.

                     (5)

                  https://www.consilium.europa.eu/en/documents-publications/treaties-agreements/agreement/?id=2015063&DocLanguage=en

                     (6)

                        EUT L 69, 15.3.2017, s. 34.

                     (7)

                        EUT L 193, 25.7.2017, s. 4.

                     (8)

                        För de två senaste åren av protokollets giltighetstid.  För de två föregående åren uppgick den till 59 125 000 euro (se artikel 2.1 och artikel 3.1 i protokollet, i dess ändrade lydelse enligt kommissionens beslut (EU) 2017/451 av den 14 mars 2017). EUT L 69, 15.3.2017, s. 34.

                     (9)

                        Förenade kungariket hade fiskemöjligheter genom detta partnerskapsavtal om hållbart fiske fram till 2019.

                     (10)

                  http://www.fao.org/fishery/rfb/iccat/en
                  , det organ som inrättats enligt internationell rätt för att bevara och förvalta långvandrande arter i regionen.

                     (11)

                  http://www.fao.org/fishery/rfb/cecaf/en
                  , för bottenlevande och pelagiska arter.

                     (12)

                        Kapitel 40 (reservpost 40 02 41) i linje med det interinstitutionella avtalet om den fleråriga budgetramen (2013/C 373/01).

    ---documentbreak---

               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 4.6.2019
            COM(2019) 248 final
            BILAGA
            till
            rekommendationen
            till rådets beslut om bemyndigande för kommissionen att inleda förhandlingar på Europeiska unionens vägnar för att ingå ett partnerskapsavtal och protokoll om hållbart fiske med Islamiska republiken Mauretanien
            {SWD(2019) 195 final} - {SWD(2019) 196 final}

               BILAGA

               Förhandlingsdirektiv

               –Syftet med förhandlingarna är att det ska ingås ett partnerskapsavtal och protokoll om hållbart fiske mellan Europeiska unionen och Islamiska republiken Mauretanien (nedan kallad Mauretanien) i enlighet med förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken och med rådets slutsatser av den 19 mars 2012 om kommissionens meddelande av den 13 juli 2011 om den gemensamma fiskeripolitikens internationella dimension.

               –I partnerskapsavtalet om hållbart fiske bör det därför fastställas en allmän ram, allmänna principer och mål som ska ligga till grund för partnerskapet med Mauretanien. Det bör innehålla en klausul om upphävande av det nuvarande partnerskapsavtalet om fiske mellan Europeiska gemenskapen och Islamiska republiken Mauretanien
                  1
               .

               –För att främja ett hållbart och ansvarsfullt fiske och samtidigt säkerställa fördelar för både EU och Mauretanien genom detta nya avtal och protokoll ska kommissionens förhandlingsmål grundas på följande:

               ·Säkerställa tillträde till Mauretaniens fiskezon och nödvändiga tillstånd för att fartyg som tillhör EU-flottan ska kunna fiska i den zonen, och därigenom bland annat utveckla det nät av partnerskapsavtal om hållbart fiske som är tillgängligt för EU-operatörer i Västafrika.

               ·Beakta bästa tillgängliga vetenskapliga utlåtanden och relevanta förvaltningsplaner som antagits av regionala fiskeriförvaltningsorganisationer i syfte att säkerställa fiskets miljömässiga hållbarhet och främja världshavsförvaltningen på internationell nivå. Fisket bör inriktas uteslutande på tillgängliga resurser, med beaktande av den lokala flottans fiskekapacitet, samtidigt som särskild uppmärksamhet ägnas åt att de berörda bestånden är långvandrande.

               ·Eftersträva tillgång till en lämplig andel av överskottet av fiskeresurser, som står helt i proportion till EU-flottornas intressen, när dessa resurser också är av intresse för andra utländska flottor, samt tillämpning av samma tekniska villkor för alla utländska flottor.

               ·Säkerställa att tillträdet till fisket baseras på den historiska och förväntade framtida verksamheten för EU-flottan i regionen, mot bakgrund av de mest aktuella och bästa vetenskapliga bedömningar som finns tillgängliga och med beaktande av intressena för EU:s yttersta randområden.

               ·Etablera en dialog för att stärka sektorspolitiken i syfte att främja genomförandet av en ansvarsfull fiskeripolitik kopplad till landets utvecklingsmål, i synnerhet när det gäller fiskeriförvaltning, kampen mot olagligt, orapporterat och oreglerat fiske, uppföljning, kontroll och övervakning av fiske och tillhandahållande av vetenskapliga utlåtanden; främja ekonomisk verksamhet och ta itu med bland annat orsakerna till att migranter avreser irreguljärt från Mauretanien.

               ·Säkerställa att protokollet kommer att bidra till att främja tillväxt och anständigt arbete med anknytning till maritim verksamhet, med beaktande av relevanta konventioner från Internationella arbetsorganisationen (ILO).

               ·Införa en klausul om konsekvenserna av kränkningar av mänskliga rättigheter och demokratiska principer.

               –I protokollet bör i synnerhet anges

               ·vilka fiskemöjligheter, fördelat per kategori, som ska beviljas fartyg från Europeiska unionen,

               ·den ekonomiska ersättningen och villkoren för betalning av denna och

               ·mekanismerna för att genomföra sektorstödet.

               –Om förhandlingarna om ett nytt partnerskapsavtal och protokoll om hållbart fiske mellan Europeiska unionen och Mauretanien skulle ta längre tid än väntat, och för att undvika en lång period av avbrott i fiskeverksamheten, bör kommissionen ha möjlighet att komma överens med Mauretanien om en förlängning av det nuvarande avtalet och protokollet för en period av högst ett år, samtidigt som man fortsätter att försöka nå en överenskommelse om ett nytt partnerskapsavtal och protokoll om hållbart fiske i linje med ovannämnda mål.

                     (1)

                        EUT L 343, 8.12.2006, s. 4.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 5.6.2019
            COM(2019) 539 final
            Rekommendation till
            RÅDETS BESLUT
            om fastställande av att Ungern inte har vidtagit effektiva åtgärder till följd av rådets rekommendation av den 4 december 2018
            {SWD(2019) 534 final}

               Rekommendation till

               RÅDETS BESLUT

               om fastställande av att Ungern inte har vidtagit effektiva åtgärder till följd av rådets rekommendation av den 4 december 2018

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97
                  1
               , särskilt artikel 10.2 fjärde stycket,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               av följande skäl:

               (1)Den 22 juni 2018 beslutade rådet i enlighet med artikel 121.4 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) att en betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet på -1,5 % av BNP kunde konstateras i Ungern. Med anledning av den betydande avvikelse som konstaterats, utfärdade rådet den 22 juni 2018 en rekommendation
                  2
                om att Ungern skulle vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen i primära offentliga nettoutgifter
                  3
                inte överstiger 2,8 % under 2018, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 1,0 % av BNP.

               (2)Den 4 december 2018 slog rådet fast att Ungern inte vidtagit några effektiva åtgärder till följd av rådets rekommendation av den 22 juni 2018. På denna grundval utfärdade rådet den 4 december 2018 en reviderad rekommendation till Ungern om att landet skulle vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen i primära offentliga nettoutgifter inte överstiger 3,3 % under 2019, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 1,0 % av BNP
                  4
               . Ungern rekommenderades även att använda alla oförutsedda inkomster till att minska sitt underskott, samtidigt som budgetkonsolideringsåtgärder borde syfta till att varaktigt förbättra det strukturella saldot i de offentliga finanserna på ett tillväxtfrämjande sätt. Rådet fastställde en tidsfrist fram till den 15 april 2019 för Ungern att rapportera om vilka åtgärder som vidtagits till följd av denna rekommendation.

               (3)Den 20 mars 2019 utförde kommissionen ett utökat övervakningsuppdrag på plats i Ungern enligt artikel -11.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97. Efter att ha översänt sina preliminära resultat till de ungerska myndigheterna för synpunkter lade kommissionen fram resultaten för rådet den 5 juni 2019. Dessa resultat har därefter offentliggjorts. I kommissionens rapport fastställs att de ungerska myndigheterna inte planerar att följa rådets rekommendation av den 4 december 2018. Myndigheterna bekräftade under övervakningsuppdraget att deras finanspolitiska mål för 2019 var ett samlat underskott på 1,8 % i enlighet med den budget för 2019 som antogs i juli 2018, trots ett mer gynnsamt makroekonomiskt scenario och ett bättre än väntat offentligfinansiellt utfall för 2018.

               (4)Den 15 april 2019 lämnade de ungerska myndigheterna in en rapport om vilka åtgärder som vidtagits till följd av rådets rekommendation av den 4 december 2018. I rapporten upprepade myndigheterna att deras mål för 2019 var ett samlat underskott på 1,8 % av BNP för 2019, en minskning med 0,4 % av BNP jämfört med utfallet för 2018. Rapporten innehåller inga planer på att genomföra den finanspolitiska anpassning som rekommenderats av rådet. Vidare är den breda uppsättning av ekonomiska program med offentligfinansiella effekter som förtecknas i rapporten till stor del inte underbyggd med kvantifierade beräkningar, och rapporten innehåller inte heller några budgetberäkningar för 2019. Rapporten efterlever således inte rådets rapporteringskrav. Förbättringen av det underliggande strukturella underskottet är klart sämre än vad som krävs enligt rådets rekommendation.

               (5)Utgående från kommissionens vårprognos 2019, publicerad den 7 maj 2019, beräknas de primära offentliga nettoutgifterna öka med 6,5 % under 2019, långt över den rekommenderade takten på 3,3 %. Det strukturella saldot kommer jämfört med 2018 att förbättras med 0,4 % av BNP, vilket inte når upp till den rekommenderade anpassningen på 1,0 % av BNP. Båda indikatorerna tyder således på en avvikelse från den rekommenderade anpassningen. Gapet till utgiftsriktmärket motsvarar 1,2 % av BNP. Gapet till det strukturella saldot är något mindre och uppgår till 0,6 % av BNP. Det strukturella saldot påverkas negativt av vissa inkomstbortfall. Avläsningen av utgiftsriktmärket påverkas i betydande mån negativt av den potentiella BNP-tillväxt på medellång sikt som används i dess beräkning, utgående från en mycket låg potentiell BNP-tillväxt efter krisen. Den BNP-deflator som ligger till grund för utgiftsriktmärket verkar vidare inte i tillbörlig mån beakta den ökade kostnadsbörda som inverkar på de offentliga utgifterna. Efter justering för dessa faktorer förefaller utgiftsriktmärket ge en korrekt bild av budgetansträngningen, men tyder fortfarande på en avvikelse från den rekommenderade anpassningen.

               (6)Sedan kommissionens höstprognos 2018, som låg till grund för rådets rekommendation av den 4 december 2018, har de ungerska myndigheterna tillkännagett nya expansiva åtgärder på utgiftssidan. Efter det att de offentliganställdas löner ökat mer än väntat under 2018, har nya lönehöjningar för vissa kategorier också tillkännagetts sedan hösten 2018. Slutligen har större reserver i budgeten, som enligt regeringens uttryckliga avsikt kommer att vara helt uttömda vid utgången av året, höjt utgiftsprognoserna för 2019. Avvikelsen från utgiftsriktmärket väntas följaktligen bli betydligt större än den avvikelse som konstaterades i bedömningen under hösten 2018.

               (7)Slutsatsen blir därför att Ungerns åtgärder för att följa rådets rekommendation av den 4 december 2018 har varit otillräckliga. Budgetansträngningen är inte tillräcklig för att säkerställa att den nominella ökningen i primära offentliga nettoutgifter inte överstiger 3,3 % 2019, vilket skulle motsvara en årlig strukturell anpassning på 1,0 % av BNP.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

               Artikel 1

               Ungern har inte vidtagit effektiva åtgärder till följd av rådets rekommendation av den 4 december 2018.

               Artikel 2

               Detta beslut riktar sig till Ungern.

               Utfärdat i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        EUT C 223, 27.6.2018, s. 1.

                     (3)

                        Primära offentliga nettoutgifter omfattar totala offentliga utgifter exklusive ränteutgifter, utgifter för EU-program som motsvaras fullt ut av inkomster från EU-fonder samt icke-diskretionära förändringar i utgifter för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar är utjämnade över en fyraårsperiod. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

                     (4)

                        EUT C 460, 21.12.2018, s. 4.