title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Danmark nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Danmarks konvergensprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/36

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Danmark nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Danmarks konvergensprogram 2015
   (2015/C 272/10)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (3) om Danmarks nationella reformprogram för 2014 och avgav ett yttrande om Danmarks uppdaterade konvergensprogram för 2014.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (4), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Danmark inte identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Danmark. Den innehöll en bedömning av hur väl Danmark hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014.

               (7)

               Den 27 mars 2015 lade Danmark fram sitt nationella reformprogram för 2015 och sitt konvergensprogram för 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Danmark omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt konvergensprogrammet för 2015 planerar regeringen att öka det nominella underskottet från 1,6 % av BNP under 2015 – då det får stöd av stora oförutsedda intäkter – till 2,6 % av BNP under 2016. Därefter tänker regeringen även minska underskottet och nå en budget i balans år 2020. Enligt konvergensprogrammet avser regeringen att från och med 2016 uppfylla det medelfristiga målet om ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP. Enligt konvergensprogrammet väntas den offentliga skuldkvoten att successivt sjunka från 39,8 % av BNP under 2015 till 36,7 % av BNP under 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska prognoser är rimligt. Enligt kommissionens vårprognos 2015 beräknas det strukturella saldot sammanfalla med det medelfristiga målet under 2015. Men enligt vårprognosen finns det för 2016 en viss risk för en avvikelse från det medelfristiga målet, då nettoutgiftsökningen överskrider riktmärket med 0,3 % av BNP. Trots att denna avvikelse väntas vara tillfällig eftersom ökningen i nettoutgifter under 2016 påverkas av utfasningen av engångsåtgärder som gäller beskattningen av pensionssparande, kan det bli nödvändigt med fler åtgärder 2016. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av konvergensprogrammet och kommissionens vårprognos 2015, att Danmark stort sett kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (9)

               Ett arbetskraftsutbud med rätt kompetens på lång sikt är en förutsättning för hållbar tillväxt i Danmark. Danmark har med 2014 års reform av de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna gjort vissa framsteg med att förbättra anställbarheten för människor med svag förankring på arbetsmarknaden. Reformen har bara börjat genomföras och resultaten måste övervakas. Det behövs fortfarande ytterligare åtgärder för de som står längst från arbetsmarknaden, i linje med rekommendationerna från expertgruppen Carsten-Koch II. Låg utbildningsnivå, begränsad arbetslivserfarenhet, låg ålder och utländsk bakgrund verkar vara viktiga faktorer i det här avseendet. I allmänhet utnyttjas potentialen hos personer med invandrarbakgrund på arbetsmarknaden inte fullt ut. Trots höga utbildningsanslag i Danmark är utbildningsresultaten medelmåttiga, i synnerhet bland elever med invandrarbakgrund. Reformen av folkskolesystemet och reformen av yrkesutbildningssystemet ska lösa de här problemen. Det krävs ett komplett genomförande av reformerna för att förbättra utbildningsresultaten.

               (10)

               Stärkt konkurrenskraft är nödvändigt för att underbygga den ekonomiska återhämtningen i Danmark. Produktivitetsökningarna, som är avgörande, har i allmänhet varit svaga de senaste två årtiondena och har påverkats av hinder för tillträde och regelkrångel i de tjänstesektorer som är inriktade på hemmamarknaden. Produktivitetskommissionen har slagit fast att bygg och anläggning och detaljhandeln är sektorer med utrymme för produktivitetsförbättringar. Mycket stränga regler för etableringar inom detaljhandeln gäller och inget har gjorts för att mjuka upp dem. Bygg- och anläggningssektorn kännetecknas av krävande byggregler och många certifieringssystem. Regeringen lade fram en byggpolitisk strategi i november 2014. Den innehåller goda föresatser, t.ex. regelförenkling, rationalisering av bygglovens tekniska aspekter, införande av internationella standarder, harmonisering av nationella standarder och kortare handläggningstider för bygglov. Strategin har dock ännu inte omsatts i konkreta åtgärder. Det finns fortfarande överlappande tillstånds- och certifieringssystem, som i vissa fall också gäller för tillfälligt tillhandahållande av tjänster över gränserna. Dessutom tar man inte alltid hänsyn till tillstånd och certifieringar som utfärdats i andra medlemsstater när tjänsteleverantörer vill etablera sig i Danmark.

               (11)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Danmarks ekonomiska politik och redogjort för den i 2015 års landsrapport. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Danmark har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Danmark utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–2 nedan.

               (12)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Danmark att under 2015–2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Undvika att avvika från det medelfristiga budgetmålet under 2016.

               2.

               Stärka produktiviteten, i synnerhet i de tjänstesektorer som är inriktade på hemmamarknaden, inklusive detaljhandel och bygg och anläggning. Lätta på restriktionerna för detaljhandelsetableringar och vidta ytterligare åtgärder för att undanröja återstående hinder som beror på tillstånds- och certifieringssystem i bygg- och anläggningssektorn.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Danmarks nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Danmarks konvergensprogram för 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 17).

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (5)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


				|

		52012DC0320

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Lettlands nationella reformprogram 2012 och till rådets yttrande om Lettlands konvergensprogram för 2012–2015 /* COM/2012/0320 final - 2012/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Lettlands nationella reformprogram 2012
och till rådets yttrande om Lettlands konvergensprogram för 2012–2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens
funktionssätt, särskilt artikel 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Europeiska rådet antog den 26
mars 2010 Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential för
hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet
en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens
ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer
för medlemsstaternas sysselsättningspolitik[4],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 12 juli 2011 antog rådet
en rekommendation om Lettlands nationella reformprogram för 2011 och avgav sitt
yttrande om Lettlands uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014.
(4)       Den 23 november 2011 antog
kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, som inledde den andra
europeiska planeringsterminen med integrerad politisk förhandssamordning, som
är förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen
rapporten om varningsmekanismen[5],
baserad på förordning (EU) 1176/2011. I denna angavs att Lettland var en av de
medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(5)       År 2011 uppfyllde Lettland
flertalet villkor i det finansiella biståndsprogrammet. Den 21 december 2011
avslutade kommissionen den femte och sista översynen av Lettlands
betalningsbalansprogram med en generellt positiv bedömning av regeringens
framsteg med finanspolitiska, finansiella och strukturella reformer. Programmet
avslutades i januari 2012. Därefter är Lettland föremål för övervakning efter
avslutat program. Denna övervakning ingår i gällande förfaranden och
övervakningsmekanismer och syftar till att nära övervaka risker som kan
äventyra den makroekonomiska stabiliteten och därmed återbetalningskapaciteten.
Övervakningen efter avslutat program kommer att fortsätta tills en stor del av
lånen har återbetalats (cirka 70 %).
(6)       Den 2 mars 2012 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och åtgärder för att främja tillväxten. Det
betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande
finanspolitisk konsolidering, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja
tillväxt och konkurrenskraft, hantera arbetslösheten och krisens sociala
följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(7)       Den 2 mars 2012 uppmanade
Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid
lägga fram sina åtaganden så att de kan inkludera dem i sina stabilitets- eller
konvergensprogram och nationella reformprogram.
(8)       Den 30 april 2012 lämnade
Lettland in sitt konvergensprogram för perioden 2012–2015 och sitt nationella
reformprogram för 2012. Av hänsyn till deras inbördes samband har de båda
programmen bedömts samtidigt.
(9)       Rådet har gjort en bedömning
av 2012 års konvergensprogram enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 och
anser att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets
finanspolitiska beräkningar är försiktigt enligt senaste uppgifter, medan det
är realistiskt för 2013. Medan programscenariots makroekonomiska beräkningar
för 2012 ligger mycket nära kommissionens vårprognos 2012 (med en beräknad
BNP-tillväxt på 2,0 % respektive 2,2 %), tyder aktuella ekonomiska
uppgifter på att utfallet kan ligga högre. Programmets finanspolitiska strategi
syftar till att korrigera ett alltför stort underskott senast 2012 och närma
sig målet på medellång sikt senast i slutet av programperioden. I 2012 års
konvergensprogram har målet på medellång sikt ändrats från -1,0 % till
-0,5 % av BNP. Det nya målet uppfyller nöjaktigt kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten. Det planerade nominella underskottet för 2012 följer den
tidsfrist för att korrigera det alltför stora underskottet som fastställdes i
rådets rekommendation av den 7 juli 2009. För 2013 är programmålet ett
nominellt underskott på 1,4 % av BNP, men alla planerade besparingar
omfattas ännu inte av åtgärder. Utifrån (omräknat) strukturellt saldo[6] kommer Lettland att nå målet på
medellång sikt i slutet av programperioden som är 2015. De omräknade
uppgifterna tyder på att framsteget mot målet på medellång sikt skulle
understiga 0,5 % av BNP i strukturella termer under programmets senare år.
Planerade utgiftsåtstramningar kan dock säkerställa att de offentliga
utgifternas tillväxttakt motsvarar riktmärket för utgifter i stabilitets- och
tillväxtpakten. Samtidigt utgör eventuella skatteändringar från och med andra
halvåret 2012 en risk för att uppnå målen år 2013 och senare. Dessa
skatteändringar ingår inte i programscenariot men tas upp i en skrivelse som
åtföljer det inlämnade konvergensprogrammet för 2012. Den offentliga sektorns
skuldkvot understiger 60 % av BNP. Den ökade från 42,6 % av BNP år
2011 till 46,7 % år 2014, eftersom myndigheterna förfinansierar de stora
återbetalningar för det internationella finansiella biståndsprogrammet som
förfaller 2014–2015. Skuldkvoten ska så minska till 38,9 % år 2015, när
dessa återbetalningar gjorts.
(10)     Lettland bör fortsätta
strategin med en skatteväxling från arbete till konsumtion och förmögenhet.
Samtidigt bör man nyttja naturliga och andra resurser för att förbättra det
strukturella saldot. Det relativt höga skattetrycket för låginkomsttagare och
den höga graden av odeklarerat arbete pekar på att det behövs en lämplig
arbetsmarknadspolitik, en översyn av skatte- och förmånssystemet samt ökade
ansträngningar att bekämpa den svarta ekonomin. Miljöskatter är fortfarande
relativt outvecklade. Helt dominerande är motorbränsleskatt, mellan beskattning
av andra energikällor, utsläpp och nyttjandet av naturresurser ligger under
EU-genomsnittet. Det skulle bidra till att uppnå miljömålen och skapa utrymme
för en skatteväxling från arbete, om man breddade skattebasen till andra miljöskattekällor,
särskilt utsläpp, liksom en bredare beskattning av energikällor.
(11)     Vid den pågående reformen av
finanspolitisk styrning uppmanas Lettland att säkerställa att parlamentet antar
budgetdisciplinlagen och att en ramlag på medellång sikt utformas för de
offentliga finanserna för att främja dessas hållbarhet på lång sikt. Antagandet
av budgetdisciplinlagen kommer att ligga i linje med den lettiska regeringens
åtaganden inom betalningsbalansprogrammet. Det av regeringen antagna
lagförslaget syftar till att i den lettiska lagstiftningen föra in det
EU-regelverk som håller på att utvecklas inom finanspolitisk styrning. När den
antagits och genomförts, kommer den nya lagen att avsevärt stärka det
finanspolitiska ramverket i Lettland, som för närvarande saknar ett effektivt
system för att begränsa utgiftsökningar under ekonomiskt goda tider.
(12)     För att trygga kontinuiteten i
pensionsreformen bör Lettland år 2013 återställa bidragsnivån 6 % av
bruttolönen i det obligatoriska fonderade privata pensionssystemet, från den
nuvarande sänkta nivån på 2 % av bruttolönen.
(13)     Lettland måste stärka och
reformera det sociala trygghetssystemet och ta itu med ett av de högsta
arbetslöshetstalen i EU. Problemet med ungdomsarbetslöshet blev speciellt
tydligt under krisen, samtidigt som stora kunskapsgap kom i dagen. Särskilt
aktiva arbetsmarknadsåtgärder för ungdomar har utformats och genomförts, bland
annat yrkesutbildning, frivilligarbete och lönesubventioner för ungdomar. Med
tanke på problemets omfattning har dessa begränsade insatser en relativt liten
effekt.
(14)     År 2011 hotades 40 % av
Lettlands befolkning av fattigdom, vilket har konsekvenser för arbetskraftens
anställningsmöjligheter och de framtida tillväxtmöjligheterna. Lettland antog
en strategi för ett socialt skyddsnät i ett nödläge. Regeringens politik att
minska fattigdomen är inriktad på att minska inkomstskillnader, sänka
skattebördan för arbetarfamiljer och underlätta tillträdet till
arbetsmarknaden. Ändå satsar Lettland relativt lite på social trygghet och
sociala transfereringar har bara en liten effekt på fattigdomen, eftersom en
stor del av dem omfördelas och hamnar hos medel- och höginkomsttagare. Små
medel går till behovsprövade bidrag, medan det sociala skyddsnätet delvis
innebär tillfälliga, lågbetalda arbeten inom offentlig sektor. Det sociala
trygghetssystemet har även fattigdoms- och arbetslöshetsfällor och det
missbrukas också. Tillgången till sociala trygghetssystem är olika i olika
lokala organ och dålig överblickbarhet försvårar faktabaserade beslut.
Problemen med långtids- och ungdomsarbetslöshet blev särskilt blev tydliga
under krisen. Flertalet unga arbetslösa saknar yrkeskvalifikationer. Antalet
ungdomar som är arbetslösa och inte i utbildning eller vidareutbildning är
relativt stort. Åtgärder bör vidtas i enlighet med resultatet av Lettlands och
kommissionens gemensamma arbetsgrupp om ungdomsarbetslöshet.
(15)     Lettland bör ytterligare
förbättra energieffektiviteten och främja konkurrensen inom de viktigaste
energinäten, och samtidigt förbättra konnektiviteten gentemot EU:s energinät.
Skattesystemet ger inte tillräckligt starka incitament för att minska
energikostnaderna och styra konsumtion och investeringar mot energieffektiva
produkter (transportfordon, isolering av byggnader, värmesystem). De lettiska
energimarknaderna domineras fortfarande av monopol. Av historiska skäl är gas-
och elmarknaderna i hög grad isolerade från andra EU-medlemsstater.
(16)     Det civilrättsliga systemets
ineffektivitet har en negativ inverkan på näringslivet och ekonomin, eftersom
riskerna och kostnaderna för att göra affärer ökar. I civil- och
affärsrättsliga mål i första och andra instans finns det en stor eftersläpning,
särskilt när det gäller avtalsvillkor och obestånd. Domarnas yrkesutövning bör
utvärderas. Det behövs ytterligare förbättringar av lagstiftningen om obestånd.

(17)     Trots den relativt höga
utbildningsnivån saknar en betydande del av arbetskraften yrkeskvalifikationer
och har begränsad tillgång till högre utbildning. Universiteten har dåliga
resultat i internationella jämförelser och kännetecknas av låg internationell
konkurrenskraft och dålig styrning. Bristfälligt samarbete mellan universitet,
forskningsinstitut och näringsliv inverkar på de mycket svaga
innovationsresultaten. Det saknas en systematisk och effektiv FoU-strategi. De
lettiska företagens FoU-utgifter är också de lägsta i EU.
(18)     Lettland har gjort flera
åtaganden inom europluspakten. Åtagandena – och genomförandet av åtagandena
från 2011 – avser främjande av sysselsättning, förbättring av konkurrenskraft,
ökning av de offentliga finansernas hållbarhet och förstärkning av den
finansiella stabiliteten. Kommissionen har gjort en bedömning av hur åtagandena
inom europluspakten genomförts. Resultaten från denna bedömning har beaktats i
rekommendationerna.
(19)     Inom ramen för den europeiska
planeringsterminen har kommissionen gjort en omfattande analys av Lettlands
ekonomiska politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella
reformprogrammet. Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för
en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Lettland utan även i
vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund
av behovet att förstärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att
se till att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på
EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–7 nedan.
(20)     Mot bakgrund av denna bedömning
har rådet granskat Lettlands konvergensprogram, och dess yttrande[7] återspeglas särskilt i
rekommendation 1 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Lettland att
vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:
1.           Genomföra planerade steg mot
en korrigering i rätt tid av det allför stora underskottet. För detta ändamål
till fullo genomföra budgeten för 2012 och uppnå den finanspolitiska
ansträngning som angetts i rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet
vid alltför stora underskott. Med stöd av tillräckligt specificerade
strukturåtgärder därefter genomföra en finanspolitisk strategi från och med
2013 för nöjaktiga framsteg mot det finanspolitiska målet på medellång sikt,
samtidigt som riktmärket för utgifter följs. Använda bättre än förväntade
konjunkturbetingade inkomster till att minska statsskulden.
2.           Vidta åtgärder för en
skatteväxling från arbete till konsumtion och förmögenhet och utnyttja
naturliga och andra resurser för att förbättra det strukturella saldot;
säkerställa att budgetdisciplinlagen antas samt utforma en ramlag på medellång
sikt för att främja de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt; från
2013 återställa bidragsnivån 6 % av bruttolönen i det obligatoriska
fonderade privata pensionssystemet.
3.           Vidta åtgärder för att minska
långtids- och ungdomsarbetslösheten genom att bekämpa avbruten skolgång, verka
för en effektivare lärlings- och yrkesutbildning, förbättra den aktiva
arbetsmarknadspolitikens kvalitet, täckning, effektivitet och utbildningsinslag
och genom ett effektivt lönebidragssystem.
4.           Åtgärda omfattande fattigdom
och social utestängning genom att reformera det sociala trygghetssystemet för
ökad effektivitet, samtidigt som de fattiga skyddas bättre. Öka incitamenten
att arbeta och göra dem mer målinriktade.
5.           Ytterligare främja
energieffektivitet genom att stimulera minskade energikostnaderna och styra
konsumtionen mot energieffektiva produkter, inklusive fordon, byggnader och
värmesystem. Främja konkurrensen inom de viktigaste energinäten (el, naturgas,
uppvärmning) och samtidigt förbättra konnektiviteten gentemot EU:s energinät.
6.           Vidta åtgärder för att
förbättra rättsväsendets förvaltning och effektivitet, särskilt för att minska
eftersläpningen och utdragna förfaranden. Vidta åtgärder för att förbättra
lagstiftningen om obestånd och medling.
7.           Fortsätta reformera högre
utbildning, bland annat införa en finansieringsmodell som belönar kvalitet,
stärker kopplingarna till marknadens behov och forskningsinstitut samt undviker
splittring av budgetmedel. Utforma och genomföra en effektiv forsknings- och
innovationspolitik som stimulerar företagens innovationer, bland annat via
skattestimulanser, och som moderniserar infrastrukturen och rationaliserar
forskningsinstitut.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               KOM(2012) 320 slutlig.
[3]               P7_TA(2012)0048 och P7_TA(2012)0047
[4]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[5]               KOM(2012) 68 slutlig.
[6]               Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder
och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt
vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.
[7]               Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: 2013/473/EU: Kommissionens rekommendation av den 24 september 2013 om anmälda organs revisioner och bedömningar på det medicintekniska området  Text av betydelse för EES

text:
               25.9.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 253/27

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
      av den 24 september 2013
      om anmälda organs revisioner och bedömningar på det medicintekniska området
      (Text av betydelse för EES)
      (2013/473/EU)
      EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Det är av största vikt att anmälda organ fungerar som de ska för att man ska kunna garantera en hög hälso- och säkerhetsnivå och fri rörlighet för medicintekniska produkter på den inre marknaden och för att allmänheten ska ha förtroende för regelverket.

                  (2)

                  Rådets direktiv 90/385/EEG av den 20 juni 1990 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om aktiva medicintekniska produkter för implantation (1), rådets direktiv 93/42/EEG av den 14 juni 1993 om medicintekniska produkter (2) och Europaparlamentets och rådets direktiv 98/79/EG av den 27 oktober 1998 om medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik (3) innehåller vissa bestämmelser om anmälda organs revisioner, bedömningar och oanmälda revisioner på det medicintekniska området.

                  (3)

                  Dessa bestämmelser har tolkats på olika sätt och de anmälda organ som utsetts på det medicintekniska området har agerat på olika sätt. Därför bör denna rekommendation innehålla riktmärken för de anmälda organens bedömningar och oanmälda revisioner och avhjälpa de vanligaste bristerna i de nuvarande rutinerna.

                  (4)

                  Syftet med rekommendationen är att se till att de anmälda organen gör en ordentlig kontroll av att tillverkarna har uppfyllt de rättsliga kraven.

                  (5)

                  De anmälda organen gör produktbedömningar eller bedömningar av kvalitetssystemen i enlighet med respektive förfarande för bedömning av överensstämmelse. Därför är det viktigt att skilja på dessa två typer av bedömningar. För att kontrollera att de lagstadgade skyldigheterna fortlöpande fullgörs bör de anmälda organen utöver produktbedömningar och bedömningar av kvalitetssystemen även göra oanmälda revisioner.

                  (6)

                  För att uppfylla de rättsliga kraven i direktiv 90/385/EEG, direktiv 93/42/EEG och direktiv 98/79/EG bör de anmälda organen i tillämpliga fall kontrollera överensstämmelsen med de grundläggande hälso- och säkerhetskraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/42/EG av den 17 maj 2006 om maskiner och om ändring av direktiv 95/16/EG (4), kraven i kommissionens förordning (EU) nr 722/2012 av den 8 augusti 2012 om särskilda krav vad gäller de krav som fastställs i rådets direktiv 90/385/EEG och 93/42/EEG med avseende på aktiva medicintekniska produkter för implantation och medicintekniska produkter som tillverkas med hjälp av vävnader av animaliskt ursprung (5) och de gemensamma tekniska specifikationerna för medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik i kommissionens beslut 2002/364/EG av den 7 maj 2002 om gemensamma tekniska specifikationer för medicintekniska produkter avsedda för in vitro-diagnostik (6).

                  (7)

                  För att undvika brister och felaktigheter i samband med de anmälda organens kontroll av viktiga aspekter av den kliniska utvärderingen eller, i fråga om medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik, av utvärderingen av prestanda, och med hänsyn till den kliniska uppföljningen efter utsläppandet på marknaden eller, i fråga om medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik, uppföljningen efter utsläppandet på marknaden är det viktigt att tillhandahålla specifik rådgivning när det gäller kontrollen av dessa krav.

                  (8)

                  För att underlätta de anmälda organens kontroll av den tekniska dokumentationen, tillverkarens system för produktidentifiering och försäkran om överensstämmelse är det viktigt att tillhandahålla specifik rådgivning när det gäller kontrollen av dessa krav. Direktiv 90/385/EEG, direktiv 93/42/EEG och direktiv 98/79/EG innehåller inga undantag för tillverkning som lagts ut på underleverantörer jämfört med den egna tillverkningen. Följaktligen måste de viktigaste underleverantörerna och leverantörerna i vederbörligen motiverade fall omfattas av förfarandena för bedömning av överensstämmelse.

                  (9)

                  Underleverantörer eller leverantörer kan inte i tillverkarens ställe fullgöra viktiga skyldigheter som tillverkaren har, t.ex. att hålla den fullständiga tekniska dokumentationen tillgänglig, eftersom detta skulle innebära ett ogiltigförklarande av tillverkarens ansvar enligt direktiv 90/385/EEG, direktiv 93/42/EEG och direktiv 98/79/EG. Därför bör de anmälda organen få råd om vad de ska kontrollera i de fall underleverantörer har anlitats.

                  (10)

                  Kopplingen mellan översynen av kvalitetssystemet och översynen av den tekniska dokumentationen måste stärkas genom stickprov, även om de två verksamheterna betraktas som oberoende av varandra.

                  (11)

                  I avsaknad av etablerad praxis för oanmälda revisioner är det viktigt att fastställa de praktiska detaljerna för sådana revisioner och att tillhandahålla rådgivning om de rutiner som behövs för att underlätta revisionerna.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      1.   SYFTE
      För att underlätta en konsekvent tillämpning av bestämmelserna om bedömning av överensstämmelse i direktiv 90/385/EEG, direktiv 93/42/EEG och direktiv 98/79/EG bör anmälda organ tillämpa bestämmelserna i denna rekommendation när de gör produktbedömningar, bedömningar av kvalitetssystemen och oanmälda revisioner.
      Eftersom rekommendationen innehåller allmänna riktlinjer för sådana bedömningar och oanmälda revisioner bör den underlätta de anmälda organens arbete och medlemsstaternas utvärdering av det arbetet. Rekommendationen innehåller inga nya rättigheter eller skyldigheter. De rättsliga kraven för alla typer av produkter och bedömningar av överensstämmelse anges i unionslagstiftningen om medicintekniska produkter.
      2.   ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR REVISIONER OCH BEDÖMNINGAR
      De anmälda organen bör tillämpa följande:

                  a)

                  Om tillverkaren har ansökt om en kontroll av konstruktionsunderlaget eller en typkontroll (nedan tillsammans kallade produktbedömning) bör de anmälda organen kontrollera produktens överensstämmelse med kraven när det gäller alla produktrelaterade aspekter som avses i direktiv 90/385/EEG, direktiv 93/42/EEG och direktiv 98/79/EG i syfte att utröna om produkten i något avseende inte uppfyller kraven, och de bör tillämpa bilaga I för detta.

                  b)

                  Om tillverkaren har ansökt om en bedömning av sitt kvalitetssystem bör de anmälda organen kontrollera att kvalitetssystemet uppfyller kraven för kvalitetssystem i direktiv 90/385/EEG, direktiv 93/42/EEG och direktiv 98/79/EG i syfte att utröna om kvalitetssystemet inte uppfyller kraven, och de bör tillämpa bilaga II för detta.

                  c)

                  För att kontrollera att de lagstadgade skyldigheterna fortlöpande uppfylls bör de anmälda organen utöver initial, fortlöpande eller förnyad revision utan föranmälan göra ett besök hos tillverkaren (nedan kallat oanmäld revision), eller, om det förväntas göra kontrollen effektivare, hos någon av tillverkarens underleverantörer med ansvar för processer som är av väsentlig betydelse för att säkerställa att de rättsliga kraven uppfylls (nedan kallade kritiska underleverantörer) eller en leverantör av kritiska komponenter eller av hela medicintekniska produkter (nedan kallad kritisk leverantör), i enlighet med bilaga III.

            3.   UPPFÖLJNING
      Medlemsstaterna bör göra de anmälda organen inom området för medicintekniska produkter uppmärksamma på denna rekommendation, och de bör övervaka de anmälda organens rutiner med avseende på rekommendationen. De bör utvärdera de anmälda organens beredvillighet att tillämpa denna rekommendation och särskilt deras beredvillighet att göra oanmälda revisioner i samband med beslut om utseende av organ och beslut om att förnya eller återkalla utseenden.
      4.   ADRESSATER
      Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

         Utfärdad i Bryssel den 24 september 2013.

               På kommissionens vägnar

            Neven MIMICA

               Ledamot av kommissionen

         (1)  EGT L 189, 20.7.1990, s. 17.

         (2)  EGT L 169, 12.7.1993, s. 1.

         (3)  EGT L 331, 7.12.1998, s. 1.

         (4)  EUT L 157, 9.6.2006, s. 24.

         (5)  EUT L 212, 9.8.2012, s. 3.

         (6)  EGT L 131, 16.5.2002, s. 17.

         BILAGA I

            Produktbedömning

                     1.

                     Anmälda organ bör kontrollera om produkten är korrekt klassificerad som medicinteknisk produkt och i synnerhet om tillverkaren har angett ett medicinskt ändamål för produkten. De bör dessutom kontrollera produktens klassificering och huruvida tillverkaren har fullgjort sina skyldigheter när det gäller bedömningen av överensstämmelse. De anmälda organen bör fullgöra skyldigheterna om samråd avseende vissa produkter som innehåller en substans som om den används separat kan anses vara ett läkemedel, ett derivat av blod från människa eller en vävnad från djur (1).

                     2.

                     De anmälda organen bör kontrollera att produkten uppfyller de tillämpliga väsentliga kraven i bilaga 1 till direktiv 90/385/EEG, bilaga 1 till direktiv 93/42/EEG och bilaga I till direktiv 98/79/EG och, i tillämpliga fall, de grundläggande hälso- och säkerhetskraven i direktiv 2006/42/EG. När det gäller medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik bör de i förekommande fall också kontrollera att produkten överensstämmer med de gemensamma tekniska specifikationer som fastställs i beslut 2002/364/EG eller, i vederbörligen motiverade fall, med andra tekniska lösningar på en nivå som är minst likvärdig. Om det i samband med en kontroll av konstruktionsunderlaget uppstår tvivel om huruvida en produkt uppfyller kraven, bör anmälda organ utföra eller låta utföra relevanta provningar av produkten.

                     3.

                     Anmälda organ bör granska kraven avseende konstruktion och tillverkning och de grundläggande hälso- och säkerhetskraven innan de granskar de allmänna kraven i del 1 i bilaga 1 till direktiv 90/385/EEG, i del 1 i bilaga 1 till direktiv 93/42/EEG och i del A i bilaga I till direktiv 98/79/EG. De bör särskilt granska samtliga följande aspekter av de väsentliga kraven:

                                 a)

                                 Konstruktion, tillverkning och förpackning.

                                 b)

                                 Märkningen på produkten, på varje produkts förpackning eller på försäljningsförpackningen samt bruksanvisningen.

                     4.

                     Genom granskningen av de allmänna kraven bör det kunna säkerställas att bl.a. följande krav är uppfyllda:

                                 a)

                                 Alla faror har identifierats.

                                 b)

                                 Alla risker som är förknippade med dessa faror har utvärderats och ingår i den övergripande utvärderingen av nytta/risk-förhållandet.

                                 c)

                                 Alla dessa risker har minskats i möjligaste mån.

                                 d)

                                 Alla kvarvarande risker har blivit föremål för skyddsåtgärder.

                                 e)

                                 Säkerhetsprinciper har tillämpats i enlighet med den senaste tekniska utvecklingen.

                     5.

                     När det gäller andra medicintekniska produkter än medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik bör de anmälda organen se över alla relevanta prekliniska data samt tillverkarens planerade eller genomförda kliniska utvärdering och kliniska uppföljning efter utsläppandet på marknaden. De bör kontrollera att den kliniska utvärderingen är aktuell. De bör bedöma behovet och lämpligheten av en plan för klinisk uppföljning efter utsläppandet på marknaden (2). Om det inte har gjorts någon klinisk prövning bör de anmälda organen kontrollera att det har gjorts en korrekt bedömning av produkttypen i fråga och alla de olika typerna av risker som är kopplade till produktens konstruktion, material och användning, med hjälp av vetenskaplig litteratur eller andra befintliga kliniska data, så att det inte behövs någon klinisk prövning; dessutom bör de undersöka den särskilda motivering (3) som krävs för implanterbara produkter och produkter som tillhör klass III i enlighet med bilaga 9 till direktiv 93/42/EEG.

                     6.

                     När det gäller medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik bör de anmälda organen granska tillverkarens utvärdering av prestanda och planerade eller genomförda uppföljning efter utsläppandet på marknaden.

                     7.

                     De anmälda organen bör kontrollera all dokumentation i samband med bedömningen av produktens överensstämmelse. Därvidlag bör de kontrollera att den tekniska dokumentationen är korrekt, konsekvent, relevant, aktuell och fullständig (4) och att den täcker alla varianter och handelsnamn för produkten. De anmälda organen bör också kontrollera att tillverkarens system för produktidentifiering och rutiner för att avgöra vilka produkter som tillhör samma typ säkerställer att det anmälda organets intyg samt tillverkarens försäkringar om överensstämmelse och tekniska dokumentation på ett otvetydigt sätt kan kopplas till den undersökta produkten. De bör slutligen kontrollera att utkastet till försäkran om överensstämmelse innehåller alla nödvändiga punkter.

                     8.

                     Det anmälda organet bör tydligt dokumentera slutsatserna av sin bedömning, och det bör tydligt framgå hur slutsatserna har beaktats vid det anmälda organets beslutsprocess.

            (1)  Se punkt 10 i bilaga 1, punkt 4.3 i bilaga 2 och punkt 5 i bilaga 3 till direktiv 90/385/EEG, punkt 7.4 i bilaga 1, punkt 4.3 i bilaga 2 och punkt 5 i bilaga 3 till direktiv 93/42/EEG samt förordning (EU) nr 722/2012.

            (2)  Se punkt 1.4 i bilaga 7 till direktiv 90/385/EEG och punkt 1.1c i bilaga 10 till direktiv 93/42/EEG.

            (3)  Se bilaga 7 till direktiv 90/385/EEG och bilaga 10 till direktiv 93/42/EEG.

            (4)  För att den tekniska dokumentationen ska betraktas som fullständig bör den tillräckligt ingående omfatta de punkter som anges i GHTF:s (arbetsgruppen för global harmonisering) dokument Summary Technical Documentation for Demonstrating Conformity to the Essential Principles of Safety and Performance of Medical Devices (STED) samt ytterligare punkter som krävs enligt europeisk lagstiftning eller, när det gäller medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik, Summary Technical Documentation (STED) for Demonstrating Conformity to the Essential Principles of Safety and Performance of In Vitro Diagnostic Medical Devices, samt ytterligare punkter som krävs enligt europeisk lagstiftning, se http://www.imdrf.org/ghtf/ghtf-archives-sg1.asp.

         BILAGA II

            Bedömning av kvalitetssystem

                     1.

                     När det gäller system för fullständig kvalitetssäkring bör det genom kontrollen säkerställas att tillämpningen av kvalitetssystemet garanterar att produkterna uppfyller kraven (1) i direktiven 90/385/EEG, 93/42/EEG och 98/79/EG. När det gäller kvalitetssäkring av produktionen eller av produkten bör kontrollen säkerställa att tillämpningen av kvalitetssystemet garanterar att produkterna överensstämmer med produkttypen (2).

                     2.

                     I bedömningen av kvalitetssystemet bör det ingå revisioner hos tillverkaren och, om det krävs för att garantera effektiv kontroll, hos tillverkarens kritiska underleverantörer eller kritiska leverantörer. De anmälda organen bör fastställa en riskbaserad metod för att identifiera sådana underleverantörer och leverantörer, och de bör tydligt dokumentera denna beslutsprocess.

                     3.

                     De anmälda organen bör identifiera vilka produkter tillverkaren anser att ansökan omfattar, oberoende av om produkterna omfattas av direktiven 90/385/EEG, 93/42/EEG och 98/79/EG och om produkterna eller kvalitetssystemet har genomgått förändringar sedan den senaste revisionen eller sedan ansökan gjordes. Vidare bör de anmälda organen identifiera den information efter utsläppandet på marknaden som de eller tillverkaren har tillgång till och som eventuellt måste beaktas vid planeringen och genomförandet av revisionen.

                     4.

                     När det gäller medicintekniska produkter i klass IIa eller IIb bör de anmälda organen gå igenom ett representativt urval av den tekniska dokumentationen med en frekvens och ett djup som följer etablerad bästa praxis, med beaktande av vilken klass produkten tillhör, vilka riskerna med den är och hur ny den är. Urvalet och genomgången bör dokumenteras klart och tydligt och motiveras. Under den tid som certifieringen av det specifika kvalitetssystemet pågår (dvs. högst fem år) bör provtagningsplanen räcka för att säkerställa att det har tagits stickprov i varje produktkategori som intyget omfattar. Om det uppstår tvivel om huruvida en produkt uppfyller kraven, även i fråga om dokumentationen, bör anmälda organ utföra eller låta utföra relevanta provningar av produkten. Om det upptäcks att en produkt inte uppfyller kraven bör de anmälda organen undersöka om det beror på faktorer i kvalitetssystemet eller felaktig tillämpning av det. Om en provning har utförts bör de anmälda organen ge tillverkaren en provningsrapport och en revisionsrapport där särskilt kopplingen mellan brister i kvalitetssystemet och produkternas bristande överensstämmelse med kraven framgår.

                     5.

                     Anmälda organ bör kontrollera om tillverkarens kvalitetsmål och kvalitetsmanualer eller förfaranden är lämpliga för att säkerställa att de produkter som omfattas av tillverkarens ansökan uppfyller kraven.

                     6.

                     Anmälda organ bör kontrollera om tillverkarens verksamhetsorganisation är sådan att den garanterar att kvalitetssystemet och de medicintekniska produkterna uppfyller kraven. Särskilt följande aspekter bör granskas: organisationsstrukturen, ledningens kvalifikationer och dess organisatoriska befogenheter, den övriga personalens kvalifikationer och utbildning, internrevision, infrastruktur samt övervakning av hur kvalitetssystemet fungerar, bl.a. när det gäller involverade tredje parter som leverantörer eller underleverantörer.

                     7.

                     Anmälda organ bör kontrollera att det finns ett system för entydig produktidentifiering. Detta system bör säkerställa att det anmälda organets intyg samt tillverkarens försäkringar om överensstämmelse och tekniska dokumentation i kombination med det systemet på ett entydigt sätt kan kopplas till specifika produkter.

                     8.

                     Anmälda organ bör kontrollera tillverkarens förfaranden i produktdokumentationen. Förfarandena i produktdokumentationen bör säkerställa att alla produkter som är avsedda att släppas ut på marknaden eller tas i bruk har de erforderliga intygen som utfärdats eller ska utfärdas av det anmälda organet. Förfarandena i produktdokumentationen bör också säkerställa att alla produkter som är avsedda att släppas ut på marknaden eller tas i bruk oberoende av handelsnamn omfattas av tillverkarens försäkringar om överensstämmelse och att dessa ingår i och överensstämmer med den tekniska dokumentationen. Anmälda organ bör genom stickprov av enskilda produkters produktdokumentation kontrollera att förfarandena genomförs korrekt.

                     9.

                     Anmälda organ bör kontrollera att tillverkarens förfaranden för att uppfylla de rättsliga kraven för förfaranden, särskilt i fråga om att fastställa lämplig klass och lämpligt förfarande för bedömning av överensstämmelse, är aktuella, fullständiga, konsekventa och korrekta. Dessa förfaranden bör ta hänsyn till behovet av att tillhandahålla de data som krävs för att de anmälda organen ska kunna fullgöra skyldigheterna om samråd avseende vissa produkter som avses i punkt 1 i bilaga I.

                     10.

                     Anmälda organ bör kontrollera att tillverkarens förfaranden för att uppfylla de produktrelaterade rättsliga kraven är aktuella, fullständiga, konsekventa och korrekta. De bör kontrollera att förfarandena för riskhantering uppfyller de rättsliga kraven i del I (allmänna krav) i bilaga 1 till direktiv 90/385/EEG, i del 1 i bilaga 1 till direktiv 93/42/EEG och i del A i bilaga I till direktiv 98/79/EG, samt att förfarandena omfattar bl.a. de aspekter som anges i punkt 4 i bilaga I till denna rekommendation. Anmälda organ bör genom stickprov av enskilda produkters produktdokumentation kontrollera att förfarandena genomförs korrekt.

                     11.

                     När det gäller tillverkare av andra medicintekniska produkter än medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik bör de anmälda organen kontrollera att tillverkarens förfaranden avseende kliniska utvärderingar och klinisk uppföljning efter utsläppandet på marknaden är fullständiga och korrekta och att de har tillämpats korrekt. Därvidlag bör de granska de kliniska utvärderingarna och den kliniska uppföljningen efter utsläppandet på marknaden för vissa produkttyper som omfattas av anmälan, med tillämpning av de principer som beskrivs i punkt 5 i bilaga I till denna rekommendation. Anmälda organ bör genom stickprov av enskilda produkters produktdokumentation kontrollera att förfarandena genomförs korrekt.

                     12.

                     När det gäller tillverkare av medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik bör de anmälda organen kontrollera tillverkarens arbetsförfaranden avseende utvärderingar av prestanda, identifiering av certifierade referensmaterial eller referensmätmetoder för att möjliggöra metrologisk spårbarhet. Anmälda organ bör genom stickprov av enskilda produkters produktdokumentation kontrollera att förfarandena genomförs korrekt.

                     13.

                     Anmälda organ bör kontrollera att förfarandena avseende produkternas konstruktion och utveckling, inklusive eventuella förfaranden för ändringskontroll, är lämpliga för att säkerställa att produkterna uppfyller kraven.

                     14.

                     Anmälda organ bör kontrollera att tillverkaren kontrollerar tillverkningsmiljön och tillverkningsprocesserna för att säkerställa att produkterna uppfyller de rättsliga kraven. Anmälda organ bör särskilt uppmärksamma sådana kritiska processer som konstruktionskontroll, fastställande av materialspecifikationer, inköp och kontroll av ingående material eller komponenter, montering, validering av programvara, sterilisering, frisläppande av tillverkningssatser, förpackning och kvalitetskontroll av produkten, oberoende av om dessa processer har lagts ut på underleverantörer eller ej.

                     15.

                     Anmälda organ bör kontrollera tillverkarens system för att garantera att material och komponenter går att spåra från det att de har kommit till tillverkarens, leverantörens eller underleverantörens lokaler till det att slutprodukten levereras. Särskilt om riskerna kan ha orsakats av att råmaterial har bytts ut bör de anmälda organen kontrollera överensstämmelsen mellan mängden producerat eller inköpt kritiskt råmaterial eller kritiska komponenter som godkänts för konstruktionen av och mängden färdiga produkter.

                     16.

                     Anmälda organ bör kontrollera att de erfarenheter som gjorts av produkter som släppts ut på marknaden, särskilt klagomål från användarna och uppgifter om olyckor och tillbud, systematiskt samlas in och utvärderas när det gäller de produkter som omfattas av tillverkarens ansökan och att de nödvändiga förbättringarna av produkterna eller av tillverkningen av dem har inletts. De bör särskilt kontrollera att tillverkaren har infört sådana affärsprocesser avseende distributörer, användare och patienter som är lämpade för att tillhandahålla information om behovet av att se över produktens konstruktion och tillverkning eller kvalitetssystemet.

                     17.

                     Anmälda organ bör kontrollera att dokumentation och protokoll avseende kvalitetssystemet och dess ändringar, förfarandet för granskning av förvaltningen och respektive kontroll av dokumentation är aktuella, konsekventa, fullständiga, korrekta och strukturerade.

                     18.

                     Vid varje årlig fortlöpande revision bör anmälda organ kontrollera att tillverkaren på ett korrekt sätt tillämpar det godkända kvalitetsledningssystemet och planen för övervakning av produkter som släppts ut på marknaden.

                     19.

                     Det anmälda organet bör tydligt dokumentera slutsatserna av sin bedömning, och det bör tydligt framgå hur slutsatserna har beaktats vid det anmälda organets beslutsprocess.

            Allmän rådgivning i de fall underleverantörer eller leverantörer anlitas för tillverkningen

         Kritiska underleverantörer eller kritiska leverantörer kan vara leverantörer till leverantörer och till och med leverantörer ännu längre ner i leveranskedjan. Anmälda organ bör avhålla sig från att sluta avtal med tillverkare om de inte får tillträde till alla kritiska underleverantörer och kritiska leverantörer och därmed till alla lokaler där produkterna eller kritiska komponenter till dem tillverkas, oberoende av hur långt ifrån varandra i avtalskedjan som tillverkaren och underleverantören eller leverantören befinner sig.
         Anmälda organ bör uppmärksamma att tillverkarna

                     a)

                     själva ska fullgöra sina skyldigheter oberoende av om de har anlitat underleverantörer eller leverantörer för hela eller delar av produktionen,

                     b)

                     inte fullgör sin skyldighet att ha tillgång till den fullständiga tekniska dokumentationen och/eller ett kvalitetssystem enbart genom att hänvisa till en underleverantörs eller leverantörs tekniska dokumentation och/eller kvalitetssystem,

                     c)

                     bör införliva de kritiska underleverantörernas och kritiska leverantörernas kvalitetssystem i sitt eget kvalitetssystem,

                     d)

                     måste kontrollera kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls och de komponenter som levereras och kvaliteten på tillverkningen av dessa, oberoende av hur långt ifrån varandra i avtalskedjan som tillverkaren och underleverantören eller leverantören befinner sig.

            (1)  Se punkt 3.2 första meningen i bilaga 2 till direktiv 90/385/EEG, punkt 3.2 första meningen i bilaga 2 till direktiv 93/42/EEG och punkt 3.2 första meningen i bilaga IV till direktiv 98/79/EG.

            (2)  Se punkt 3.2 första meningen i bilaga 5 till direktiv 90/385/EEG, punkt 3.2 första meningen i bilaga 5 och punkt 3.2 första meningen i bilaga 6 till direktiv 93/42/EEG och punkt 3.2 första meningen i bilaga VII till direktiv 98/79/EG.

         BILAGA III

            Oanmälda revisioner

                     1.

                     Anmälda organ bör göra oanmälda revisioner minst en gång vart tredje år. De bör göra oanmälda revisioner oftare om det rör sig om högriskprodukter, om det ofta händer att produkter av typen i fråga inte uppfyller kraven eller om det p.g.a. specifik information finns skäl att misstänka att produkterna eller tillverkarna inte uppfyller kraven. Det bör inte gå att förutsäga när de oanmälda revisionerna ska ske. Rent generellt bör en oanmäld revision pågå minst en dag och göras av minst två revisorer.

                     2.

                     I stället för eller som komplement till besök hos tillverkaren kan de anmälda organen besöka någon av tillverkarens kritiska underleverantörer eller kritiska leverantörer om detta förväntas göra kontrollen effektivare. Detta gäller särskilt om större delen av konstruktionsutvecklingen, tillverkningen, provningen eller andra kritiska processer utförs hos underleverantören eller leverantören.

                     3.

                     I samband med dessa oanmälda revisioner bör de anmälda organen kontrollera ett nytillverkat adekvat urval, företrädesvis från den pågående tillverkningsprocessen, för att kontrollera att den tillverkade produkten överensstämmer med den tekniska dokumentationen och de rättsliga kraven. I kontrollen av produktens överensstämmelse bör det ingå en kontroll av spårbarheten för alla kritiska komponenter och material och av tillverkarens spårbarhetssystem. Kontrollen bör omfatta granskning av konstruktionsunderlaget och, om det behövs för att kontrollera överensstämmelsen, en provning av produkten.
                     Inför provningen bör anmälda organ begära all relevant teknisk dokumentation från tillverkaren, inklusive tidigare provningsprotokoll och provningsresultat. Provningen bör göras i enlighet med det provningsförfarande som tillverkaren angett i den tekniska dokumentation som måste valideras av det anmälda organet. Provningen kan också utföras av tillverkaren eller tillverkarens kritiska underleverantör och kritiska leverantör under det anmälda organets överinseende.

                     4.

                     Anmälda organ med ansvar för produktbedömning (1) bör, utöver åtgärderna i punkterna 1, 2 och 3, ta stickprov på produkter från minst tre olika typer och, om tillverkaren producerar över 99 typer av produkter, produkter från minst var hundrade typ i slutet av tillverkningskedjan eller i tillverkarens lager i syfte att utföra en provning av överensstämmelse för produkttyperna. Varianter med tekniska skillnader som skulle kunna påverka produktens säkerhet och prestanda bör betraktas som olika produkttyper. Storleksvarianter bör inte betraktas som olika typer om inte specifika risker är kopplade till storleken. Detta urval bör provas av de anmälda organen eller kvalificerad personal under deras överinseende i deras egna eller tillverkarens lokaler, hos tillverkarens kritiska underleverantör eller kritiska leverantör eller i externa laboratorier. Urvalskriterierna och provningsförfarandena bör fastställas i förväg. I synnerhet om det inte går att ta stickprov i tillverkarens lokaler bör de anmälda organen ta prover på produkter som finns på marknaden, om nödvändigt med hjälp av de behöriga myndigheterna, eller utföra provning av en produkt som installerats hos en kund. Inför provningen bör anmälda organ begära relevant teknisk dokumentation från tillverkaren, inklusive slutrapporter om provning av satser, tidigare provningsprotokoll och provningsresultat.

                     5.

                     Anmälda organ med ansvar för kontrollen av tillverkarens kvalitetssystem (2) bör, utöver åtgärderna i punkterna 1, 2 och 3, kontrollera om tillverkarens verksamhet vid tiden för den oanmälda revisionen överensstämmer med tillverkarens dokumentation avseende tillverkningen och att båda uppfyller de rättsliga kraven. Dessutom bör dessa anmälda organ mer ingående kontrollera minst två kritiska processer, t.ex. konstruktionskontroll, fastställande av materialspecifikationer, inköp och kontroll av ingående material eller komponenter, montering, sterilisering, frisläppande av tillverkningssatser, förpackning eller kvalitetskontroll av produkten. Bland de lämpliga kritiska processerna bör de anmälda organen välja en som med stor sannolikhet inte uppfyller kraven och en som är särskilt relevant för säkerheten.

            Allmän rådgivning när det gäller avtalsvillkoren mellan det anmälda organet och tillverkaren avseende oanmälda revisioner

         För att säkerställa att anmälda organ kan utföra oanmälda revisioner bör bl.a. följande rutiner övervägas.
         Oanmälda revisioner hos tillverkaren eller tillverkarens kritiska underleverantörer eller kritiska leverantörer bör ingå i avtalsvillkoren mellan de anmälda organen och tillverkarna. Om det behövs visum för att besöka det land där tillverkarens lokaler är belägna bör avtalsvillkoren i en bilaga innehålla en inbjudan att när som helst besöka tillverkaren och en inbjudan där datum för undertecknande och besök inte har fyllts i (ska fyllas i av det anmälda organet). Avtalsvillkoren bör också i en bilaga innehålla liknande inbjudningar från de kritiska underleverantörerna eller kritiska leverantörerna.
         I avtalsvillkoren bör det anges att tillverkaren fortlöpande ska meddela de anmälda organen under vilka tidsperioder produkter som omfattas av de anmälda organens intyg inte kommer att tillverkas. Avtalsvillkoren bör ge de anmälda organen tillåtelse att avsluta avtalet så snart de inte längre garanteras ständig oanmäld tillgång till tillverkarens lokaler eller dennes kritiska underleverantörers eller kritiska leverantörers lokaler.
         Avtalsvillkoren bör dessutom omfatta de åtgärder som de anmälda organen ska vidta för att garantera sina revisorers säkerhet. Avtalsvillkoren bör innehålla bestämmelser om ekonomisk ersättning för de oanmälda revisionerna, inklusive förvärv av produkter, provning och säkerhetsarrangemang, i förekommande fall.

            (1)  I enlighet med punkt 2 a och bilaga I till denna rekommendation.

            (2)  I enlighet med punkt 2 b och bilaga II till denna rekommendation.


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Österrikes nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/92

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Österrikes nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram 2014
   2014/C 247/18
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (3) om Österrikes nationella reformprogram för 2013 och avgav sitt yttrande om Österrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2017. Den 15 november 2013, i linje med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (4), lade kommissionen fram sitt yttrande om Österrikes utkast till budgetplan för 2014.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen även, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (5), rapporten om varningsmekanismen, i vilken Österrike inte angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 8 april 2014 lade Österrike fram sitt nationella reformprogram för 2014 och den 29 april 2014 sitt stabilitetsprogram för 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Målet för den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet 2014 är att uppfylla det medelfristiga budgetmålet om ett strukturellt underskott på högst 0,45 % av BNP till 2016, vilket återspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Österrike har på ett varaktigt sätt fått ner underskottet i de offentliga finanserna under 3 % av BNP under 2013. Det (omräknade) strukturella saldot förväntas förbli konstant under 2014 och förbättras med 0,3 procentenheter av BNP under 2015, vilket är klart lägre än den nödvändiga anpassningen för båda åren. Utgiftsökningen kommer också att avvika markant från riktmärket för utgifter under 2014–2015. Den 12 maj 2014 tillkännagav Österrike ytterligare inkomst- och utgiftsåtgärder. Under förutsättning att dessa åtgärder genomförs korrekt och i tid, tyder Österrikes budgetstrategi inte längre på en planerad betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet 2014. Samtidigt utgör den planerade anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet fortfarande en risk vad gäller överensstämmelsen med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt stabilitetsprogrammet kommer den offentliga nettoskulden att öka markant från nästan 74,5 % av BNP för 2013 till 79 % av BNP för 2014 på grund av effekterna av inrättandet av en avvecklingsenhet för Hypo Alpe Adria, och börja sjunka igen från 2015 och framåt.
               Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för beräkningarna av de offentliga finanserna i stabilitetsprogrammet är rimligt och utarbetades av det österrikiska institutet för ekonomisk forskning (Wifo) som är ett oberoende organ. Enligt kommissionens avdelningars vårprognos för 2014 kommer underskottet att ligga kvar under 3 % under 2014 och 2015. Kommissionen förutspår dock att det strukturella saldot försämras 2014 och att det förbättras med endast 0,1 % av BNP 2015. På grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens prognos samt de ytterligare åtgärder som tillkännagavs den 12 maj enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att Österrike på ett hållbart sätt har åtgärdat sitt alltför stora underskott, men att det fortfarande finns risk för en betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet under 2014 och 2015.

               (9)

               Under 2012 stärkte Österrike sitt finanspolitiska ramverk i linje med fördraget om stabilitet, samordning och styrning genom att reformera sin interna stabilitetspakt. Det österrikiska finanspolitiska rådets mandat utökades i november 2013 som svar på kraven i finanspakten. Så som fastställs i koalitionsavtalet kvarstår dock behovet av en omfattande förändring av relationerna mellan olika styresnivåer för att skapa en bättre samordning av respektive ansvarsområden.

               (10)

               Pensions- och vårdutgifterna på medellång och lång sikt och i mindre omfattning utgifterna för långtidsvård utgör en risk för de offentliga finansernas hållbarhet. Under 2014 genomfördes vissa åtgärder för att begränsa tillgången till förtida pension och öka incitamenten för att arbetstagare ska stanna längre på arbetsmarkanden. Trots detta är den faktiska pensionsåldern på 58,4 år för 2012 klart lägre än genomsnittet i EU. Den är fortfarande betydligt lägre än den lagstadgade pensionsåldern (5,6 år lägre för män och 2,6 år lägre för kvinnor under 2012). Det nationella reformprogrammet innehåller relativt ambitiösa kortsiktiga mål för att höja den faktiska pensionsåldern med 1,6 år under perioden 2012–2018, och genomförandet av dessa bör övervakas noggrant. De nyligen genomförda reformerna av pensionssystemet bör i viss mån minska hållbarhetsriskerna, om de åtföljs av förändringar på arbetsmarknaden så att äldre kan stanna kvar längre på arbetsmarknaden. Det finns dock inga planer på att vidta åtgärder som ger en mer strukturell och långsiktig effekt, som att påskynda harmoniseringen av den lagstadgade pensionsåldern för män och kvinnor och att koppla den lagstadgade pensionsåldern till förändringar i den förväntade livslängden, vilket skulle bidra till att förlänga yrkeslivet och öka pensionssystemets ekonomiska hållbarhet.

               (11)

               En komplex styrningsstruktur och relativt starkt fokus på den stora och kostsamma sjukhussektorn motverkar en effektiv resursallokering inom det österrikiska sjukvårdssystemet. Vissa åtgärder har vidtagits för att reformera sjukvården och göra de offentliga utgifterna mer kostnadseffektiva. De kanske dock inte är tillräckliga för att ta itu med de strukturella bristerna i sektorn och det finns fortfarande ett behov av mer ambitiösa mål för att övergå från sjukhusvård till öppen vård och förbättra den förebyggande hälsovården, där de offentliga utgifterna ligger under genomsnittet i EU. De aviserade åtgärderna för att stärka tillgången till primärvård och utveckla integrerade vårdprogram för kroniska sjukdomar är välkomna. Medlen för långtidsvård, som utökades till 2016 med ytterligare 650 miljoner euro och planeras utökas igen till 2018 med 700 miljoner euro, erbjuder en tillfällig lösning för finansiering av sådan vård och omsorg. Systemets ekonomiska hållbarhet kommer att behöva uppmärksammas även efter denna period.

               (12)

               Österrikes skattesystem kännetecknas fortfarande av höga skatter och sociala avgifter på arbete, i synnerhet för låginkomsttagare. Skatten på arbete svarade 2012 för 24,7 % av BNP, och ligger därmed bland de högsta inom unionen. Skattekilen uppgår till närmare 50 % av arbetskraftskostnaden. Höga socialförsäkringsavgifter och skatter på ingångslöner ger sannolikt svagare incitament att arbeta för personer med låg inkomstpotential och för personer som inte tjänar huvudinkomsten i hushållet.
               Det skattepaket som antogs nyligen omfattar begränsade åtgärder för att minska skattetrycket på arbete men utnyttjar inte potentialen till en skatteväxling mot skatteslag som är mindre tillväxthämmande, till exempel den periodiska fastighetsskatten, där uppskattningarna av det beskattningsbara värdet är föråldrade.

               (13)

               Den österriska arbetsmarknaden fortsätter att uppvisa bra resultat och arbetslösheten är lägst i unionen (2013: 4,9 %). En åldrande befolkning och en potentiellt krympande arbetskraft innebär emellertid framtida utmaningar som kommer att kräva bättre användning av den underutnyttjade arbetsmarknadspotentialen hos äldre personer, kvinnor och personer med invandrarbakgrund. Sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare ligger fortfarande under genomsnittet i EU (44,9 % mot 50,3 %), även om den har ökat med hela 15 procentenheter sedan 2000 och låg 2013 på 44,9 %. Åtgärder för att begränsa förtida pensionering kommer att genomföras under 2014 och ytterligare åtgärder för att öka incitamenten för ett senare utträde från arbetsmarknaden planeras. Trots det har äldre arbetstagare fortfarande svårigheter att stanna kvar eller komma tillbaka in på arbetsmarknaden. Personer med invandrarbakgrund möter fortfarande hinder på arbetsmarknaden och arbetslösheten är betydligt högre i denna grupp, delvis på grund av de bestående svårigheterna med att få kvalifikationer erkända. Samtidigt utgör invandrare en allt större del av arbetsstyrkan. Även om sysselsättningsgraden bland kvinnor är relativt hög på 70,8 % för 2013 ser situationen betydligt sämre ut mätt i heltidsekvivalenter (55,6 % för 2012). Österrike har en av de högsta andelarna kvinnor i deltidsarbete och koncentrationen av kvinnor i låglönearbete är hög. Detta leder till att landet har en av de största löne- och pensionsklyftorna mellan män och kvinnor i unionen. Trots att vissa åtgärder har vidtagits för att förbättra barnomsorg och långtidsvård är tillgängligheten fortfarande begränsad.

               (14)

               Enligt Pisastudien 2012 har Österrike förbättrat utbildningsresultaten inom alla kategorier, men kunskaperna i läsförståelse ligger fortfarande under genomsnittet i EU och elevernas socioekonomiska bakgrund fortsätter att kraftigt påverka elevernas resultat. Målet om att minska andelen elever som lämnar skolan i förtid har överlag uppnåtts, men andelen var mer än tre gånger högre bland utlandsfödda ungdomar, som utgör en växande grupp, än bland ungdomar födda i Österrike (18,5 % mot 5,7 % för 2012). Landet gör inte tillräckligt för att förebygga avhopp från skolan och måste fortfarande ta fram en nationell strategi för att tillhandahålla förskoleverksamhet av hög kvalitet. Vissa reformer av olika aspekter i skolsystemet, i synnerhet införandet av programmet för Neue Mittelschule, pågår fortfarande eller har just antagits. Möjligheten för Neue Mittelschule att mildra de negativa effekterna av att tidigt dela upp eleverna i olika skoltyper efter fyra års grundskola för socialt mindre gynnade elever och att förbättra inlärningsresultaten måste övervakas noggrant. Inom den högre utbildningen medför det ökande antalet studerande större belastning för både finanser och organisation, medan andelen utexaminerade fortfarande ligger under EU-genomsnittet. Det är fortsatt viktigt att förbättra utbildningsresultatet för att underlätta övergången från utbildning till arbete.

               (15)

               Det finns fortfarande stora rättsliga hinder för företag eller enskilda individer som vill erbjuda sina tjänster i Österrike. Lagstiftning som reglerar vissa yrken begränsar bolagsformer och ställer krav gällande aktieinnehav, samtidigt som utövande av vissa yrken förutsätter särskilda yrkeskvalifikationer och det är fortfarande svårt att starta sektorsöverskridande tjänsteföretag. Kombinationen av dessa krav skapar begränsningar för inträde till och utövande av fria yrken, vilket hämmar konkurrensen. Vad gäller kravet på yrkeskvalifikationer medverkar Österrike i den ömsesidiga utvärderingen av reglerade yrken på EU-nivå och har uppdaterat sin databas över reglerade yrken som ett första steg till att bedöma om kraven på yrkeskvalifikationer är motiverade och proportionerliga.

               (16)

               Kraven på offentliggörande i EU:s upphandlingslagstiftning syftar till att säkerställa konkurrens och likabehandling genom bättre information om kontraktsmöjligheter, vilket är en avgörande förutsättning för marknadstillträde. Ökad konkurrens bland anbudsgivarna ger i regel förmånligare erbjudanden för de upphandlande enheterna, inbegripet stora prissänkningar. Värdet på de anbudsinfordringar som de österrikiska myndigheterna offentliggör inom ramen för EU:s upphandlingslagstiftning låg emellertid på 1,5 % av BNP och 6,6 % av de totala offentliga utgifterna för bygg- och anläggningsarbeten, varor och tjänster under 2012, vilket är betydligt lägre än genomsnittet i EU på 3,4 % respektive 17,7 %. Den här situationen leder till höga kostnader för de österrikiska skattebetalarna och för företag som går miste om affärsmöjligheter.

               (17)

               Trots att anslagen till Österrikes federala konkurrensmyndighet har höjts är den fortfarande kraftigt underbemannad i jämförelse med myndigheter av liknande eller mindre storlek i andra medlemsstater. Den österrikiska marknaden för gods- och passagerartransport på järnväg skulle gynnas av ytterligare ansträngningar för att främja konkurrensen, i enlighet med rådets rekommendation från 2013.

               (18)

               Även om kapitaliseringen av banksektorn över lag fortsatte att förbättras under 2013 förefaller större insatser för att stärka kapitalbuffertarna vara motiverade med tanke på bankernas riskprofiler. Under 2013 rekommenderade rådet Österrike att påskynda omstruktureringen av nationaliserade eller delvis nationaliserade banker. Den rättsliga ramen för avvecklingen av Hypo Alpe Adria ska läggas fram för godkännande i parlamentet under sommaren. De organisatoriska förberedelserna för inrättandet av ett kapitalförvaltningsbolag pågår för närvarande. Bolaget förväntas inleda sin verksamhet under hösten. Österreichische Volksbanken AG och avvecklingsenheten Kommunalkredit, KA Finanz fortsätter sin omstrukturering respektive avveckling i linje med EU:s beslut om statligt stöd. Öppna och beslutsamma steg för att slutföra omstruktureringen av nationaliserade banker är nödvändiga för att säkerställa ekonomisk stabilitet och minska de negativa effekterna på de offentliga finanserna.

               (19)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Österrikes ekonomiska politik. Den har bedömt både det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Österrike utan också i vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

               (20)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (21)

               Kommissionen har också inom den europeiska planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Österrike också se till att de rekommendationerna genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Österrike att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Stärka de finanspolitiska åtgärderna för 2014, efter korrigeringen av det alltför stora underskottet, mot bakgrund av den framväxande klyftan på 0,5 % av BNP baserat på kommissionens avdelningars vårprognos 2014 och med beaktande av de ytterligare konsolideringsåtgärder som Österrike aviserat, som pekar mot en risk för en betydande avvikelse från kraven i stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Avsevärt stärka den finanspolitiska strategin 2015 för att säkerställa att det medelfristiga målet nås och upprätthålls. Säkerställa att skuldkriteriet uppfylls så att den offentliga skuldkvoten stadigt minskar. Rationalisera budgetrelationerna ytterligare mellan olika nivåer inom den offentliga förvaltningen, exempelvis genom förenklad förvaltningsorganisation och en koppling mellan tilldelning av medel och utgiftsansvar.

               2.

               Förbättra pensionssystemets hållbarhet på lång sikt, främst genom att driva på harmoniseringen av den lagstadgade pensionsåldern för män och kvinnor genom att höja den faktiska pensionsåldern och anpassa pensionsåldern till ändringar i den förväntade livslängden. Övervaka genomförandet av de senaste reformerna som begränsar tillgången till förtida pension. Fortsätta att förbättra kostnadseffektivitet och hållbarhet inom hälso- och sjukvården och systemet för vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov.

               3.

               Minska den höga skattekilen på arbete för låginkomsttagare genom att övergå till mindre tillväxthämmande skatteslag såsom periodiskt återkommande fastighetsbeskattning, inbegripet genom att uppdatera skattebasen. Stärka åtgärderna för att förbättra utsikterna på arbetsmarknaden för personer med invandrarbakgrund, kvinnor och äldre arbetstagare. Detta omfattar att ytterligare förbättra barnomsorgen och vården och omsorgen för personer med långvarigt vårdbehov samt erkännandet av invandrares kvalifikationer. Förbättra utbildningsresultaten, särskilt hos mindre gynnade ungdomar, bland annat de med invandrarbakgrund, genom att förbättra förskoleverksamheten samt minska de negativa effekterna av tidig uppdelning i skolan. Förbättra den högre utbildningens strategiska planering och stärka åtgärderna för minskade avhopp.

               4.

               Ta bort onödiga hinder för tjänsteleverantörer, inklusive sådana gällande krav på rättslig form och aktieägande samt för att starta sektorsövergripande tjänsteföretag. Se över huruvida restriktioner för inträde till och utövande av fria yrken är proportionerliga och motiverade av allmänintresset. Undersöka orsaken till det låga värdet på offentliga kontrakt som är öppna för upphandling inom ramen för EU:s lagstiftning. Kraftigt utöka den federala konkurrensmyndighetens resurser.

               5.

               Fortsätta att noggrant övervaka omstruktureringen av nationaliserade eller delvis nationaliserade banker och se till att denna process fortskrider effektivt.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P. C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  Se sidan 141 i detta nummer av EUT.