Avis juridique important

|

31983K0375

Kommissionens rekommendation nr 375/83/EKSG av den 14 februari 1983 om införande av en slutgiltig utjämningstull för import av vissa plåtar av järn eller stål med ursprung i Brasilien och om inställandet av uttag av denna tull

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 045 , 17/02/1983 s. 0011 - 0013 Finsk specialutgåva Område 11 Volym 10 s. 0157  Spansk specialutgåva: Område 11 Volym 28 s. 0117  Svensk specialutgåva Område 11 Volym 10 s. 0157  Portugisisk specialutgåva: Område 11 Volym 28 s. 0120

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION nr 375/83/EKSG av den 14 februari 1983 om införande av en slutgiltig utjämningstull för import av vissa plåtar av järn eller stål med ursprung i Brasilien och om inställandet av uttag av denna tullEUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen,med beaktande av kommissionens rekommendation nr 3018/79/EKSG av den 21 december 1979 om skydd mot dumpad eller subventionerad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska kol- och stålgemenskapen(1), senast ändrad genom rekommendation nr 3025/82/EKSG(2), särskilt artikel 12 i denna,efter samråd i den rådgivande kommitté som föreskrivs i ovanstående rekommendation, ochmed beaktande av följande:I mars 1982 mottog kommissionen ett klagomål ingivet av Walzstahl-Vereinigung Düsseldorf för nästan samtliga tillverkare i gemenskapen av varm- eller kallvalsade järn- eller stålplåtar med en tjocklek på mindre än 3 mm. I klagomålet framfördes bevis för att subventioner utbetalades vid framställning eller export av likadana produkter med ursprung i Brasilien och för att väsentlig skada vållats därigenom, särskilt i Förbundsrepubliken Tyskland.De tillhandahållna upplysningarna utgjorde tillräckligt bevis för att motivera att ett förfarande inleddes. Efter samråd med de brasilianska myndigheterna tillkännagjorde kommissionen följaktligen genom ett meddelande som offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning(3) att ett förfarande angående import av vissa plåtar av järn eller stål med ursprung i Brasilien skulle inledas och påbörjade en undersökning i ärendet på gemenskapsnivå.Kommissionen underrättade officiellt såväl berörda exportörer och importörer som företrädare för exportlandet och de klagande.Kommissionen gav brasilianska regeringen och de direkt berörda parterna tillfälle att skriftligen tillkännage sina åsikter och att muntligen få yttra sig. Samtliga exportörer och den brasilianska regeringen begagnade detta tillfälle.För att kunna fastställa de berörda subventionerna sökte kommissionen erhålla och kontrollera alla upplysningar som den ansåg nödvändiga. Kommissionen genomförde inspektioner i lokalerna hos samtliga tre brasilianska exportörer: Cosipa, São Paulo, CSN, Rio de Janeiro och Usiminas, Belo Horizonte. Kommissionen sökte även upplysningar från de brasilianska myndigheterna och kontrollerade de upplysningar finansministeriet i Rio de Janeiro lämnat.Som referensperiod för sin undersökning av förekomsten av subventionering valde kommissionen perioden från den 1 juni 1981 till den 31 maj 1982.Kommissionen fastställde att den föreliggande brasilianska exporten har åtnjutit subventioner genom systemet med IPIexportkreditbidrag, förmånlig finansiering av rörelsekapital enligt resolution 674 och CDI-investeringsprogrammet.IPI-exportkreditbidragen och tillgången till förmånlig finansiering av rörelsekapital enligt resolution 674 beror på utfallet av exporten, medan däremot bidrag från CDIprogrammet finns att få oberoende av exportförsäljning.Den brasilianska regeringen har utbetalat IPI-exportkreditbidrag till samtliga berörda företag. Detta bidrag, vars nominella värde var 15 % till och med den 30 mars 1982 och 14 % efter detta datum, har beräknats på grundval av ett justerat faktureringspris fob med hänsyn tagen till faktorer som till exempel provisionsutbetalningar till agenter och infört material till produktionen. Det bidrag som vart och ett av företagen mottagit har fördelats så nära det sammanlagda fob-värdet som möjligt för föreliggande produkter som exporterades till gemenskapen under undersökningsperioden. Subventionseffekten sålunda beräknad blir 12,95 % för Cosipa, 11,04 % för CSN och 4,65 % för Usiminas.Beträffande den förmånliga finansieringen av rörelsekapital som tillhandahölls av Brasiliens centralbank enligt resolution 674 har samtliga tre företag åtnjutit en tilldelning av sådant rörelsekapital med en ränta på 40 % per år. Samtidigt var den jämförbara räntesats som de kunde få vid lån på den kommersiella marknaden 68 %, medan räntesatsen för skattkammarväxlar (ORTN), som motsvarar den brasilianska regeringens kostnader för kortfristiga lån, var ännu högre. Kommissionen beräknade subventionseffekten av detta program under undersökningstiden genom att minska summan av den ränta som skulle ha betaltats om lånen hade tecknats till normal marknadsränta med summan av den ränta som betalas för de förmånliga lånen. Skillnaden fördelades på det sammanlagda fob-värdet för exporten under undersökningsperioden. Den sålunda beräknade subventionseffekten blir 1,38 % för Cosipa, 3,56 % för CSN och 0,29 % för Usiminas.Genom CDI-programmet medges under vissa omständigheter tullfrihet och befrielse från IPI-skatt på import av maskiner. Den sammanlagda summan av importtull och IPI-skatt som Cosipa och Usiminas sparat sedan 1971, då de först kom i åtnjutande av detta program, har fördelats över en period på 15 år, vilket är den normala avskrivningstiden för kapitalvaror i Brasilien. De belopp som erhölls på detta sätt motsvarar 0,44 % av Cosipas och 0,16 % av Usiminas sammanlagda fob-försäljningsvärde på hemmamarknaden och vid export. CSN lämnade upplysningar enbart om de besparingar som gjorts i förbindelse med CDI-programmet 1981, men har tillstått att de åtnjutit stöd från detta program före detta datum. Kommissionen ansåg det därför vara lämpligt att fördela hela beloppet för 1981 på fob-värdet för hela försäljningen det året. Den sålunda beräknade subventionseffekten för CSN blir 2,88 %.Den sammanlagda effekten av de exportsubventioner som man konstaterade hade beviljats var 11,94 %, motsvarande 35,62 ecu per ton, medan den sammanlagda effekten av CDI-investeringsprogrammet var 1,11 %, motsvarande 3,31 ecu per ton.I samband med sin antidumpningsundersökning angående import av likadana produkter med ursprung i Brasilien konstaterade kommissionen att import av kallvalsade rullar och plåtar, med en tjocklek på högst 3 mm och med ursprung i Brasilien, har tillfogat en industri i gemenskapen väsentlig skada. De omständigheter och överväganden som ledde kommissionen till denna slutsats anges i kommissionens rekommendation nr 2975/82/EKSG av den 8 november 1982 om införande av en slutgiltig antidumpningstull för import av vissa plåtar av järn eller stål med ursprung i Brasilien(4). Mot bakgrund av samma omständigheter och överväganden fastställer kommissionen nu att subventionerad import av kallvalsade rullar och plåtar med ursprung i Brasilien tillfogat den berörda industrin i gemenskapen väsentlig skada.På grund av den allvarliga situation som stålindustrin i gemenskapen befinner sig i kräver gemenskapens intressen att slutgiltig utjämningstull införs. Med beaktande av den skada som vållats bör tullens storlek vara lika med den samlade effekt subventionerna konstaterats ha på exportpriserna.Enligt gemenskapens lagstiftning får ingen produkt vara underkastad både antidumpningtull och utjämningstull i syfte att åtgärda en och samma situation som härrör från dumpning eller subventionering, det vill säga exportförsäljning av produkter till ett lägre pris än det jämförbara pris som betalas eller skall betalas för en likadan produkt vid försäljning på hemmamarknaden.Under dessa omständigheter bör tillämpningen av utjämningstull tills vidare inställas i den mån den uppväger effekten av exportsubventionerna. Med tanke på omfattningen av det skydd som gemenskapsindustrin får av den redan nu gällande antidumpningstullen bör utjämningstullen tills vidare inställas i den mån den uppväger CDI-programmets effekt på exportpriserna.Vad beträffar den brasilianska exporten av varmvalsad plåt konstaterar kommissionen, av de skäl som ges i förordning nr 2975/82/EKSG, att gemenskapens intressen inte för närvarande kräver att skyddsåtgärder vidtas.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 1. En slutgiltig utjämningstull införs härmed för plåtar av järn och stål, endast kallvalsade, med en tjocklek på mindre än 3 mm, som omfattas av undernummer 73.13 B II b och c i Gemensamma tulltaxan och motsvarande NIMEXE-nummer 73.13-43, 45, 47 och 49, med ursprung i Brasilien.2. Tullen skall vara 38,93 ecu per 1 000 kg netto.3. Gällande bestämmelser beträffande tullar skall gälla för tillämpning av denna tull.Artikel 2 Tillämpning av utjämningstullen som införs i artikel 1 inställs tills vidare.Artikel 3 Antisubventionsförfarandet angående plåtar av järn och stål, endast varmvalsade, med en tjocklek mindre än 3 mm, avslutas.Artikel 4 Denna rekommendation träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Utfärdad i Bryssel den 14 februari 1983.På kommissionens vägnarÉtienne DAVIGNONVice ordförande(1) EGT nr L 339, 31.12.1979, s. 15.(2) EGT nr L 317, 13.11.1982, s. 17.(3) EGT nr C146, 10.6.1982, s. 4.(4) EGT nr L 312, 9.11.1982, s. 10.


title: Kommissionens rekommendation av den 28 april 2010 om initiativet för gemensam programplanering för forskning sunda kostvanor för en sund livsstil

text:
               1.5.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 110/36

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 28 april 2010
   om initiativet för gemensam programplanering för forskning ”sunda kostvanor för en sund livsstil”
   (2010/250/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 181.2, och
   av följande skäl:

               (1)

               Medborgarnas hälsa är ytterst viktig för unionens tillväxt och välfärd.

               (2)

               Under de senaste tre årtiondena har övervikt och fetma ökat dramatiskt bland unionens befolkning, särskilt bland barn.

               (3)

               Utvecklingen med dåliga kostvanor och låg fysisk aktivitet bland unionens befolkning förvärras.

               (4)

               Förekomsten av flera kroniska sjukdomar ökar, t.ex. hjärt- och kärlsjukdomar, högt blodtryck, typ 2-diabetes, stroke, vissa cancerformer, sjukdomar i rörelseorganen och även fysisk ohälsa.

               (5)

               Om vanliga livsstilsrelaterade riskfaktorer, bl.a. kosthållsrelaterade, eliminerades skulle omkring 80 procent av sjukdomsfallen när det gäller hjärtsjukdomar, stroke och typ 2-diabetes samt 40 procent av cancerfallen enligt beräkningarna kunna undvikas.

               (6)

               Vid sitt möte den 3 december 2009 slog rådet (konkurrenskraft) fast att ”hälsa, livsmedel och förebyggande av kosthållsrelaterade sjukdomar”” (namnet ändrades senare till ””sunda kostvanor för en sund livsstil”) utgör ett område där gemensam programplanering skulle leda till ett stort mervärde jämfört med de nuvarande fragmenterade forskningsinsatserna i medlemsstaterna. I sina slutsatser framhöll rådet därför att ett initiativ för gemensam programplanering måste lanseras och uppmanade kommissionen att bidra till upprättandet av ett sådant. Rådet bekräftade även att gemensam programplanering är en process som sker under medlemsstaternas ledning och där kommissionen fungerar som stöd.

               (7)

               Gemensam programplanering för forskning om livsmedel och hälsa skulle möjliggöra samordning av forskning om livsstilens och kostens inverkan på hälsan och på ett viktigt sätt bidra till upprättandet av ett funktionsdugligt europeiskt forskningsområde om förebyggande av kosthållsrelaterade sjukdomar och stärka den ledande ställningen och konkurrenskraften när det gäller forskningen på det här området.

               (8)

               För att se till att deras gemensamma insatser på området livsmedel och hälsa är effektiva bör medlemsstaterna upprätta och genomföra en strategisk forskningsagenda baserad på ett gemensamt synsätt när det gäller förebyggande av kosthållsrelaterade sjukdomar.

               (9)

               För att se till att den gemensamma insatsen hanteras på ett effektivt sätt bör medlemsstaterna inrätta en gemensam ledningsstruktur som har i uppdrag att fastställa gemensamma villkor, regler och förfaranden för samarbete och samordning och övervaka genomförandet av den strategiska forskningsagendan.

               (10)

               För att uppnå de mål som fastställs i denna rekommendation bör medlemsstaterna tillsammans med kommissionen undersöka vilka kommissionsinitiativ som kan hjälpa dem att utveckla och genomföra den strategiska forskningsagendan.

               (11)

               För att kommissionen ska kunna rapportera till Europaparlamentet och rådet bör medlemsstaterna regelbundet rapportera till kommissionen om hur den gemensamma programplaneringen utvecklas.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna uppmanas att utforma en gemensam vision av hur samarbete och samordning inom forskningen på unionsnivå kan leda till förbättringar när det gäller förebyggandet av kosthållsrelaterade sjukdomar.

               2.

               Medlemsstaterna uppmanas att utarbeta en strategisk forskningsagenda i vilken behov och mål på medellång till lång sikt fastställs när det gäller förebyggande av kosthållsrelaterade sjukdomar. Den strategiska forskningsagendan bör innehålla en genomförandeplan med prioriteringar och tidslinjer samt en beskrivning av de insatser, instrument och resurser som krävs för att genomföra den.

               3.

               Medlemsstaterna uppmanas att vidta följande åtgärder som en del av den strategiska forskningsagendan och genomförandeplanen:

                           a)

                           Insamling och utbyte av information om relevanta nationella program och forskningsinsatser.

                           b)

                           Fastställande av områden eller forskning som skulle gynnas av samordning, gemensamma ansökningsomgångar eller av en sammanslagning av resurser.

                           c)

                           Utbyte av information, resurser, bästa praxis, metoder och riktlinjer, framför allt vid upprättandet av stora befolkningskohorter och kliniska studier.

                           d)

                           Fastställande av förfaranden, inbegripet kvalitetskriterier, för forskning som ska utföras gemensamt på de områden som anges i led b.

                           e)

                           I lämpliga fall delning av befintlig forskningsinfrastruktur eller utveckling av nya resurser såsom samordnade databanker, biobanker eller modeller för att extrapolera data till människor.

                           f)

                           Export och spridning av kunskap, innovation och tvärvetenskapliga strategier.

                           g)

                           Främjande och stöd av ett tätare samarbete mellan den offentliga och den privata sektorn samt öppen innovation mellan olika verksamhetssektorer.

                           h)

                           Skapande av nätverk mellan befintliga centrum för konsumentvetenskap, kost och bearbetningsteknik.

               4.

               Medlemsstaterna uppmanas att inrätta en gemensam ledningsstruktur på området förebyggande av kosthållsrelaterade sjukdomar som ska fastställa gemensamma villkor, regler och förfaranden för samarbete och samordning och övervaka genomförandet av den strategiska forskningsagendan.

               5.

               Medlemsstaterna uppmanas att gemensamt genomföra den strategiska forskningsagendan, bl.a. genom nationella forskningsprogram eller andra nationella forskningsaktiviteter.

               6.

               Medlemsstaterna uppmanas att tillsammans med kommissionen undersöka eventuella kommissionsinitiativ som kan hjälpa dem att utveckla och genomföra den strategiska forskningsagendan och samordna de gemensamma programmen med andra unionsinitiativ på området.

               7.

               Medlemsstaterna uppmanas att regelbundet rapportera till kommissionen om hur initiativet för gemensam programplanering utvecklas.

      Utfärdad i Bryssel den 28 april 2010.

            På kommissionens vägnar

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

            Ledamot av kommissionen


				|

		52013DC0371

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Polens nationella reformprogram för 2013, med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram för 2012-2016 /* COM/2013/0371 final - 2013/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Polens nationella reformprogram för 2013,
med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram för 2012-2016

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 9.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets yttranden[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och
sysselsättning, Europa 2020-strategin, som bygger på en utökad samordning av
den ekonomiska politiken och som kommer att inriktas på ett antal nyckelområden
där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och
konkurrenskraft i Europa.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet,
på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[4],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 29 juni 2012 beslutade
stats- och regeringscheferna om en tillväxt- och sysselsättningspakt som är en
enhetlig ram för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå. Den
innehåller alla tillgängliga medel, instrument och politik. De beslutade om
insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå
målen i strategin Europa 2020 och genomföra de landsspecifika
rekommendationerna.
(4)       Den 6 juli 2012 antog rådet
en rekommendation om Polens nationella reformprogram för 2011 och avgav sitt
yttrande om Polens uppdaterade konvergensprogram för 2011-2015.
(5)       Den 28 november 2012 antog
kommissionen den årliga tillväxtöversikten[5],
som markerar inledningen av den europeiska planeringsterminen för samordningen
av den ekonomiska politiken 2013. På grundval av förordning (EU) nr 1176/2011
antog kommissionen den 28 november 2012 också rapporten om varningsmekanismen[6], i vilken den inte identifierade
Polen som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad
granskning.
(6)       Den 14 mars 2013 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
budgetkonsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet att
eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande budgetkonsolidering,
återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft,
ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera
den offentliga förvaltningen.
(7)       Den 30 april 2013 lade Polen
fram sitt konvergensprogram 2013 som omfattar perioden 2012–2016 och även sitt
nationella reformprogram för 2013. För beaktande av inbördes samband har båda
programmen bedömts samtidigt.
(8)       Under 2011–2012 vidtog Polen
betydande konsolideringsåtgärder i linje med rådets rekommendation. Mot
bakgrund av den allt sämre globala ekonomiska situationen har emellertid
tidsfristen för att komma till rätta med det alltför stora underskottet inte
hållits, och mer tid behövs för att korrigera det. Mot bakgrund av bedömningen
av konvergensprogrammet i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser
rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets
beräkningar av de offentliga finanserna är optimistiskt. Framför allt väntas
den privata konsumtionen och de privata investeringarna att öka starkare än
enligt kommissionen vårprognos 2013, vilket innebär en totalt sett högre
tillväxttakt under 2013 (1,5 % i stället
för 1,1 %). Målet för programmets budgetstrategi är att få ned
underskottet till 3,5 % av BNP senast 2013 (ett år efter den ursprungliga
tidsgränsen för förfarandet vid alltför stora underskott, vilken satts till
2102) och nå det medelfristiga budgetmålet (MTO) senast 2016. Enligt
konvergensprogrammet kommer emellertid det totala underskottet inte att komma
ner under 3 % av BNP förrän 2015. Med tanke på de alltför optimistiska
tillväxt- och inkomstprognoserna i programmet anser rådet att den
finanspolitiska insats som planeras av myndigheterna inte är förenlig med en
faktisk korrigering av det alltför stora underskottet senast 2103, såvida man
inte vidtar omfattande ytterligare åtgärder för detta år. Programmet grundar
sig på ett optimistiskt scenario och stöds inte tillräckligt av detaljerade
åtgärder för att på ett tillförlitligt sätt garantera korrigering av
underskottet senast 2014. Det krävs alltså ytterligare insatser baserade på
detaljerade åtgärder både för 2013 och 2014. Myndigheterna har inte i
tillräcklig grad utnyttjat det tillväxtklimat som rådde före krisen för att
reformera strukturen i de offentliga utgifterna och för att prioritera de
tillväxtfrämjande inslagen. Programmet bekräftar det tidigare medelfristiga
målet på -1 % av BNP, vilket återspeglar stabilitets- och tillväxtpaktens
mål. Med utgångspunkt i det (omräknade) strukturella underskottet, beräknas det
medelfristiga målet inte uppnås senast 2016 som planerat enligt programmet,
eftersom den planerade årliga utvecklingen mot det medelfristiga målet på
0,3 % av BNP (i strukturella termer) under 2015 och 0,7 % av BNP
under 2016 inte är tillräcklig. Tillväxttakten för de offentliga utgifterna,
med beaktande av diskretionära åtgärder på inkomstsidan, är i linje med stabilitets-
och tillväxtpaktens riktmärke under hela programperioden. Ytterligare insatser
såväl som ändringar i strukturanpassningens sammansättning kan krävas även
under programmets senare år, då utvecklingen mot det medelfristiga målet
övervägande bygger på stora nedskärningar av de offentliga investeringarna och
inte i tillräcklig utsträckning understöds av detaljerade åtgärder. Den
offentliga skulden beräknas ligga kvar på en nivå under 60 % av BNP under hela
programperioden. Enligt de nationella myndigheterna beräknas den förbli i stort
sett konstant och ligga något över 55,5 % av BNP fram till 2014/2015 (och
minska under 2016) medan kommissionen, med hänsyn till de potentiella riskerna
för konsolideringsplanerna och de skuldminskande inslagen, beräknar att den
kommer att öka till omkring 59 % av BNP under 2014. Skattedisciplinen
förblir en central fråga i kampen mot skatteundandragande, något som också
kräver en minskad administrativ börda för skattebetalarna och förbättrad
effektivitet inom skatteförvaltningen. Om budgetkonsolideringen ska bli
framgångsrik är det viktigt att den backas upp av omfattande strukturreformer.
(9)       En låg andel av
tillväxtfrämjande utgifter (utbildning, forskning och innovation) och minskande
offentliga investeringar hindrar tillväxtutsikterna på längre sikt. Den polska
hälso- och sjukvårdssektorn ställs inför kostnadsineffektiviteter och
begränsningar vad gäller tillgången till vård, samtidigt som vårdkostnaderna
väntas växa betydligt på medellång till lång sikt på grund av en åldrande
befolkning och därmed öka bördan för de offentliga finanserna. Systemet skulle
kunna förbättras genom att man stärker primärvården och remissystemen och
utnyttjar möjligheterna till kostnadseffektivitetsvinster i sjukhusvården.
(10)     Den polska regeringen har ännu
inte infört en permanent utgiftsregel som är förenlig med det europeiska
nationalräkenskapssystemet (ENS). Polen har inte heller gjort några framsteg
vad gäller den medelfristiga planeringen och det har inte skett någon
förbättring i samordningen av budgetförfarandet mellan olika nivåer inom den
offentliga sektorn.
(11)     Ungdomsarbetslösheten växer,
vilket till stor del beror på att utbildningen inte i tillräcklig grad är
anpassad till arbetsmarknadens behov. De reformer av utbildningssystemen som
genomförs har till syfte att åtgärda diskrepansen mellan färdigheter och behov,
men det finns fortfarande behov för att öka tillgången på lärlingsutbildningar
och arbetsplatsbaserad undervisning, att öka samarbetet mellan skolor och
arbetsgivare och att förbättra undervisningens kvalitet. Genomförandet av ett
ungdomsgarantisystem som bygger på nuvarande ansträngningar, skulle ge unga
människor stöd och hjälp att komma in på arbetsmarknaden. Andelen vuxna som
deltar i livslångt lärande förblir mycket låg och strategin för livslångt
lärande har ännu inte antagits.
(12)     När det gäller den tidiga
barnomsorgen har statens ansträngningar koncentrerats på ”småbarnsprogrammet”.
Antalet daghem har därför nästan fördubblats de senaste två åren, men är
fortfarande extremt få i relativa termer och svarar inte mot efterfrågan. Polen
tog endast små steg för att åtgärda det utbredda utnyttjandet av tidsbegränsade
anställningar. Landet har den tredje högsta andelen ofrivilliga
visstidsanställningar i EU, särskilt i åldersgruppen 15–24. Medan avtalen om
visstidsanställning ofta framhålls som ett sätt för arbetslösa att komma in på
arbetsmarknaden för att senare kunna få ett fast anställningskontrakt,
förefaller detta inte gälla för majoriteten arbetstagare i Polen. I stället
verkar det utbredda utnyttjandet av sådana avtal ha ett negativt inflytande på
humankapitalets kvalitet och på produktiviteten, då tillfälligt anställda
förefaller ha sämre tillgång till yrkesutbildning. Avtalen om
visstidsanställning är oftast också förknippade med betydligt lägre löner,
vilket leder till att fattigdomsnivån bland förvärvsarbetande är en av de
högsta i EU. Dessutom är det mycket vanligt att man utnyttjar temporära civilrättsliga
kontrakt med betydligt sämre villkor vad gäller socialt skydd. Enligt den
statliga rapporten ”Ungdom 2011” är över 50 % av unga arbetstagare
anställda på sådana avtal.
(13)     När det gäller äldre
arbetstagare är sysselsättningsgraden låg i Polen.
 Möjligheterna till tidig pensionering har skurits ned betydligt
och det har skett en allmän pensionsreform, men gruvarbetare har fortfarande
rätt till ett särskilt pensionssystem. Dessutom skapar det sociala
trygghetssystemet för jordbrukare (KRUS) incitament för småjordbrukare att
stanna inom jordbrukssektorn, framför allt eftersom enskilda jordbruksinkomster
inte kan spåras ordentligt i systemet. Detta resulterar i en dold arbetslöshet
på landsbygden, som håller tillbaka produktivitetstillväxten och arbetskraftens
regionala rörlighet och rörligheten mellan sektorer.
(14)     Polen är bland de EU-länder
som har lägst utgifter för forskning och utveckling, och har bland de sämsta
resultaten med hänsyn till de bredare innovationsindikatorerna. FoU-utgifternas
totala andel av BNP i Polen (0,77 % 2011) var bland de lägsta i EU. De privata
FoU-utgifterna är särskilt låga (0,2 % av BNP under 2011). De polska
företagen har i hög grad inriktat sig på redan existerande teknologi genom investeringar
i anläggningstillgångar. Detta visade sig leda till produktivitetsvinster och
ekonomisk tillväxt, men vad Polen nu behöver är en övergång till en mer inhemsk
innovationsbaserad modell. Reformer av forskningssystemet och det högre
utbildningssystemet var inledningen på en övergripande omstrukturering för att
få till stånd ett samarbete mellan forskning och näringsliv. Ingen utvärdering
av reformerna finns ännu tillgänglig. Det krävs snarare ett helhetsperspektiv
för att nå samverkan mellan ansträngningarna inom forsknings-, innovations- och
industripolitiken, och för att se till att det finns lämpliga verktyg som
stöder hela innovationscykeln.
(15)     Mycket stora vinster kan
fortfarande göras på förbättringar av energieffektiviteten inom alla sektorer i
Polens ekonomi, särskilt genom isolering av byggnader – sådana vinster kan
stödja tillväxten. Det inhemska elnätet är fortfarande överbelastat, men det
finns framskridna planer på att skapa ökad kapacitet genom sammanlänkning med
omgivande marknader. Konkurrensen på gasmarknaden hindras fortfarande av en rad
faktorer, och bland annat måste utfasningen av de reglerade priserna avslutas;
den etablerade operatören har en marknadsandel på omkring 97 % av
slutkunds- och grossistmarknaderna, och 90 % av naturgasimporten kommer
från Ryssland.
(16)     Trots vissa framsteg är Polens
transportinfrastruktur underutvecklad och förblir en stor flaskhals när det
gäller tillväxt. De stora infrastrukturprojekten går framåt, men
järnvägsinvesteringsprojekten släpar till stor del efter. Den nedgångna
järnvägsinfrastrukturen kräver omfattande och växande investeringar eftersom
endast 36 % av de omkring 20 000 km järnväglinjer som är i bruk är i
gott tekniskt skick. Trots den senaste tidens ansträngningar ligger Polen
fortfarande rejält efter övriga medlemsstater när det gäller att ta tillvara
tillväxtpotentialen hos informations- och kommunikationstekniken (IKT). Den
fasta bredbandstäckningen är den lägsta i EU, både på nationell nivå och på
landsbygden. Investeringarna i vattennäten har förblivit otillräckliga.
(17)     Den offentliga förvaltningens
resultat ligger under EU-genomsnittet. De viktigaste problemen rör öppenhet och
insyn, skattesystemets komplexitet och efterlevnadskostnaderna, den ökande
genomsnittliga tidsåtgången för förfaranden i privaträttsliga ärenden samt
långa insolvensförfaranden och låga återvinningsnivåer. Utnyttjandet av
e-förvaltning inom den offentliga förvaltningen ligger fortfarande under
EU-genomsnittet. Polen har inlett en reform för att göra det lättare att få
tillträde till reglerade yrken, men reformen ligger efter den tidsplan som
först annonserades.
(18)     Kommissionen har
inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys
av Polens ekonomiska politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det
nationella reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för
en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Polen utan även i vilken
utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet
att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i Europeiska unionen genom
att beakta synpunkter på EU-nivå när framtida nationella beslut fattas.
Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen
avspeglas i rekommendationerna 1 till 7 nedan.
(19)     Mot bakgrund av denna
bedömning har rådet bedömt konvergensprogrammet, och dess yttrande[7] återspeglas särskilt i
rekommendation 1 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Polen att vidta
följande åtgärder under perioden 2013-2014:
1.           Stärka och genomföra den
finanspolitiska strategin för 2013 och åren därefter, understödd av tillräckligt
detaljerade åtgärder för både 2013 och 2014, i syfte att garantera att det
alltför stora underskottet korrigeras på ett hållbart sätt senast 2014 och att
den finanspolitiska ansträngning som anges i rådet rekommendation inom ramen
för förfarandet vid alltför stora underskott uppnås. För en hållbar korrigering
av de finanspolitiska obalanserna krävs ett tillförlitligt genomförande av
långtgående strukturreformer, vilket skulle öka anpassningskapaciteten och ge
en skjuts åt potentiell tillväxt och sysselsättning. Efter korrigeringen av det
alltför stora underskottet, fortsätta den strukturanpassning som kommer att
göra det möjligt för Polen att uppnå det medelfristiga målet senast 2016. Med
sikte på att förbättra de offentliga finansernas kvalitet, minimera
nedskärningar av tillväxtfrämjande investeringar, omvärdera utgiftspolitiken,
göra socialpolitiken bättre riktad samt öka kostnadseffektiviteten och
utgifternas ändamålsenlighet inom hälso- och sjukvårdssektorn. Förbättra
skattedisciplinen, särskilt genom att öka effektiviteten inom
skatteförvaltningen.
2.           Säkra införandet av en
permanent utgiftsregel under 2013, som är förenlig med det europeiska
nationalräkenskapssystemets regler. Vidta åtgärder för att stärka mekanismerna
för samordning mellan de olika nivåerna inom den offentliga sektorn i samband
med det årliga budgetförfarandet och budgetförfarandet på medellång sikt.
3.           Stärka ansträngningarna för
att minska ungdomsarbetslösheten, till exempel genom en ungdomsgaranti, och öka
tillgången på lärlingsutbildningar och arbetsplatsbaserad undervisning genom
att stärka samarbetet mellan skolor och arbetsgivare och genom att förbättra
undervisningens kvalitet. Anta den föreslagna strategin för livslångt lärande. Bekämpa
fattigdomen bland förvärvsarbetande och segmenteringen av arbetsmarknaden genom
att underlätta övergången från visstids- till fast anställning och genom att
minska det överdrivna utnyttjandet av civilrättsliga kontrakt.
4.           Fortsätta ansträngningarna
att öka sysselsättningsgraden för kvinnor, särskilt genom att investera i
ekonomiskt överkomlig barnomsorg och förskoleverksamhet av hög kvalitet och
genom att garantera stabil finansiering och kvalificerad personal. I syfte att
förbättra arbetskraftens rörlighet mellan olika sektorer, vidta permanenta
åtgärder för att reformera jordbrukarnas sociala trygghetssystem KRUS. Gradvis
avveckla det särskilda pensionssystemet för gruvarbetare, så att de integreras
i det allmänna systemet. Stärka den allmänna pensionsreformen med åtgärder som
främjar anställbarheten för äldre arbetstagare, i syfte att höja
pensionsåldern.
5.           Vidta ytterligare åtgärder
för att skapa ett innovationsvänligt företagsklimat genom att stärka
förbindelserna mellan forsknings-, innovations- och industripolitik, genom att
vidareutveckla rullande instrument och skatteincitament samt genom att bättre
inrikta redan existerande instrument på de olika delarna av innovationscykeln.
6.           Förnya och utvidga
energiproduktionskapaciteten och förbättra effektiviteten i hela energikedjan.
Påskynda och utvidga utvecklingen av elnätet, inbegripet gränsöverskridande
sammanlänkningar, samt undanröja hindren för elutbyte över gränserna. Stärka
konkurrensen inom gassektorn genom att gradvis avveckla reglerade priser. Öka
anslagen till tillsynsorganet för järnvägsmarknaden och stärka organets roll
samt säkerställa att järnvägsinvesteringsprojekt genomförs ändamålsenligt och
utan ytterligare fördröjning. Påskynda ansträngningarna att öka
bredbandstäckningen. Förbättra avfalls- och vattenförvaltningen.
7.           Ta ytterligare steg för att
förbättra företagsmiljön genom att göra det enklare att kontrollera
efterlevnaden av kontrakt och lätta på kraven för bygglov och genom att minska
kostnaderna för att efterleva skattelagstiftningen. Anta och genomföra den planerade
avregleringen av tillträdet till reglerade yrken.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2013) 371 final.
[3]               P7_TA(2013)0052 och P7_TA(2013)0053.
[4]               Rådets beslut 2013/208/EU av 22 april 2013.
[5]               COM(2012) 750 final.
[6]               COM(2012) 751 final.
[7]               Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

31998H0376

98/376/EG: Rådets rekommendation av den 4 juni 1998 om parkeringstillstånd för personer med funktionshinder

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 167 , 12/06/1998 s. 0025 - 0028

RÅDETS REKOMMENDATION av den 4 juni 1998 om parkeringstillstånd för personer med funktionshinder (98/376/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 75.1 i detta,med beaktande av kommissionens utkast till rekommendation,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrandet (1),med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2),i enlighet med det i artikel 189c i fördraget angivna förfarandet (3), ochmed beaktande av följande:(1) Ett ömsesidigt erkännande av ett parkeringstillstånd enligt en enhetlig gemenskapsmodell för personer med funktionshinder har förespråkats av kommissionen, dels i dess meddelande om ett socialt handlingsprogram på medellång sikt 1995-1997 som framlagts för rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionskommittén den 12 april 1995, dels i dess rapport till rådet om åtgärder som bör vidtas inom gemenskapen för att bereda personer med nedsatt rörlighet tillgång till transportmedel av den 26 november 1993.(2) I enlighet med den anda som kännetecknar resolutionen från rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, av den 20 december 1996 om lika möjligheter för personer med funktionshinder, skall varje person med funktionshinder kunna åtnjuta konkreta tilläggsåtgärder som syftar till att underlätta hans yrkesmässiga och sociala integration.(3) För många personer med funktionshinder är enda möjligheten att förflytta sig på egen hand i syfte att anpassa sig yrkesmässigt och socialt att använda ett annat färdmedel än allmänna färdmedel. På vissa villkor, och med iakttagande av trafiksäkerheten, bör de personer med funktionshinder som innehar ett parkeringsstillstånd för personer med funktionshinder tillåtas parkera fordonet utan att sedan behöva förflytta sig långa sträckor. Personer med funktionshinder bör således inom hela gemenskapen kunna dra fördel av de förmåner som ett parkeringstillstånd för personer med funktionshinder ger rätt till, enligt de nationella regler som gäller i det land där personer befinner sig.(4) Parkeringstillstånd för personer med funktionshinder kan falla inom regionala och lokala myndigheters behörighet. Därför bör Regionkommittén höras.(5) I enlighet med subsidiaritetsprincipen är en gemenskapsåtgärd lämplig för att främja förståelse och ömsesidigt erkännande av parkeringstillstånd för personer med funktionshinder samt för att underlätta den fria rörligheten för personer med funktionshinder.(6) Det är önskvärt att de finns ett av medlemsstaterna inbördes erkänt parkeringsstillstånd enligt en gemenskapsmodell för personer med funktionshinder.(7) Definitionen av funktionshinder och närmare bestämmelser om tilldelning av parkeringstillstånd för personer med funktionshinder faller inom medlemsstaternas behörighet.(8) Det är önskvärt att medlemsstaterna föreskriver säkerhetsbestämmelser för att förhindra förfalskning eller efterbildning av parkeringstillstånd.(9) Europeiska Transportministerkonferensen (CEMT) har redan antagit en resolution som syftar till att främja utfärdande och ömsesidigt erkännande av parkeringstillstånd för personer med funktionshinder (CEMT:s resolution av den 22 april 1997).(10) Innehavarna av dessa tillstånd bör få all användbar information om villkoren för användning av nämnda tillstånd i medlemsstaterna.Härigenom REKOMMENDERAS medlemsstaterna:1. att införa ett nationellt parkeringstillstånd för personer med funktionshinder, vilket beviljas dem enligt respektive nationella bestämmelser, enligt den enhetliga gemenskapsmodell som beskrivs i bilagan och som kan användas jämsides med de tillstånd som utfärdas i medlemsstaterna i enlighet med bestämmelserna i punkt 5,2. att från och med den 1 februari 1999 erkänna de parkeringstillstånd för personer med funktionshinder, vilka utfärdas av varje medlemsstat enligt den enhetliga gemenskapsmodellen, så att innehavaren av ett sådant tillstånd kan åtnjuta de parkeringsförmåner som hör samman med detta tillstånd och som medges i den medlemsstat där innehavaren befinner sig.3. att bevilja personer vilkas funktionshinder innebär rörelseförmåga den förmån ett parkeringstillstånd innebär,4. att, vid utfärdande av ett parkeringstillstånd åt en person med funktionshinder, på begäran av vederbörande, och utifrån ett faktablad som utarbetats av kommissionen, tillhandahålla en översikt över villkoren för användning i de olika medlemsstaterna i Europeiska unionen,5. att vidta nödvändiga åtgärder för att parkeringstillstånd enligt den enhetliga gemenskapsmodellen skall finnas tillgängliga för personer med funktionshinder senast den 1 januari 2000.Denna rekommendation hindrar inte att den tillståndsmodell som gäller i en medlemsstat före den 1 januari 2000 även fortsättningsvis används på den medlemsstatens territorium efter den dagen, fram till dess att den ersätts,6. att före den 1 juli 2000 informera kommissionen om hur denna rekommendation har genomförts.Utfärdad i Luxemburg den 4 juni 1998.På rådets vägnarD. BLUNKETTOrdförande(1) EGT C 174, 17.6.1996, s. 27.(2) EGT C 42, 10.2.1997, s. 27.(3) Europaparlamentets yttrande av den 13 december 1996 (EGT C 20, 20.1.1997, s. 386), rådets gemensamma ståndpunkt av den 19 december 1997 (EGT C 62, 26.2.1998, s. 4) och europaparlamentets beslut av den 30 mars 1998 (EGT C 138, 4.5.1998).BILAGA Bestämmelser om gemenskapsmodell för parkeringstillstånd för personer med funktionshinder A. Parkeringstillstånd enligt gemenskapsmodell för personer med funktionshinder skall ha följande mått:- Höjd: 106 mm,- Bredd: 148 mm.B. Parkeringstillståndets färg skall vara ljusblå, med undantag för den vita rullstolssymbolen som skall ha en bred mörkblå bakgrund.C. Parkeringstillståndet för personer med funktionshinder skall vara inplastat, med undantag för raden på baksidans vänstra del för innehavarens namnteckning.D. Parkeringstillståndet för personer med funktionshinder skall ha en fram- och en baksida, var och en vertikalt avdelad i två delar.Framsidans vänstra del skall innehålla följande:- Rullstolssymbolen i vitt mot mörkblå bakgrund.- Slutdag för parkeringstillståndets giltighetstid.- Parkeringstillståndets serienummer.- Utfärdande myndighets/organisations namn och stämpel.Framsidans högra del skall innehålla följande:- Upplysningen "Parkeringstillstånd för personer med funktionshinder" tryckt med stor stil på den medlemsstats språk som utfärdar parkeringstillståndet. Efter ett lämpligt mellanrum skall motsvarigheten till "parkeringstillstånd" anges med liten stil på Europeiska unionens övriga språk.- Orden "Europeiska gemenskapernas modell" tryckt på den medlemsstats språk som utfärdar parkeringstillståndet.- I bakgrunden skall den medlemsstats särskiljande tecken som utfärdar parkeringstillståndet finnas>Plats för tabell>omgiven av Europeiska unionens symbol, ringen med tolv stjärnor.Baksidans vänstra del skall innehålla följande:1. Innehavarens efternamn.2. Innehavarens förnamn.3. Innehavarens namnteckning eller annat särskiljande tecken, om så föreskrivs i den nationella lagstiftningen.4. Innehavarens foto.Baksidans högra del skall innehålla följande:1. "Detta tillstånd ger innehavaren rätt att åtnjuta de parkeringsförmåner som erbjuds av den medlemsstat där han befinner sig."2. "Om detta tillstånd används, skall det anbringas på fordonets främre del så att framsidan är klart synlig för kontroll."E. Med undantag för skriften på framsidans högra del skall skriften vara avfattad på den medlemsstats språk som utfärdar parkeringstillståndet.Om en medlemsstat önskar avfatta texten på ett annat nationellt språk än ett av de följande: danska, engelska, finska, franska, grekiska, italienska, nederländska, portugisiska, spanska, svenska eller tyska, skall medlemsstaten, utan att det påverkar tillämpningen av övriga bestämmelser i denna bilaga, införa en tvåspråkig version av tillståndet, där ett av ovannämnda språk används.


title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Spaniens reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/46

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Spaniens reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram 2015
   (2015/C 272/13)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (4) om Spaniens nationella reformprogram för 2014 och avgav ett yttrande om Spaniens uppdaterade stabilitetsprogram för 2014. Den 28 november 2014 avgav kommissionen i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5) ett yttrande om Spaniens utkast till budgetplan för 2015.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Spanien identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Spanien. Den innehöll en bedömning av hur väl Spanien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014. Landsrapporten innehöll också resultaten av den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Spanien har makroekonomiska obalanser som kräver kraftfulla politiska åtgärder och särskild övervakning. Trots vissa förbättringar av bytesbalansens ombalansering och de betydande ansträngningarna för att minska skuldsättningen under de senaste åren bör riskerna i samband med den höga privata och offentliga skuldsättningen och den mycket negativa finansiella nettoställningen mot omvärlden även fortsättningsvis hållas under närmare uppsikt mot bakgrund av den mycket höga arbetslösheten. Behovet av åtgärder är särskilt stort för att minska risken för negativa effekter på Spaniens ekonomi och, med tanke på dess storlek, för negativa spridningseffekter till den ekonomiska och monetära unionen.

               (7)

               Den 30 april 2015 lade Spanien fram sitt nationella reformprogram för 2015 och sitt stabilitetsprogram för 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Spanien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens korrigerande del. Enligt stabilitetsprogrammet planerar regeringen att nå målen för det nominella underskottet inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott på 4,2 % av BNP 2015 och 2,8 % av BNP 2016. Regeringen avser att 2019 nå det medelfristiga målet om en balanserad budget i strukturella termer. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten nå sin topp 2015 på 98,9 % av BNP för att successivt sjunka till 93,2 % av BNP under 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska prognoser är rimligt för 2015 och gynnsamt därefter. Enligt kommissionens vårprognos 2015 beräknas underskottet bli 4,5 % respektive 3,5 % av BNP för 2015 och 2016. Det finns därför en risk att landet inte når målen för det nominella underskottet för 2015 och 2016. Spaniens planerade finanspolitiska insats mellan 2013 och 2016 väntas dessutom hamna under den rekommenderade nivån, och det kommer att krävas ytterligare strukturåtgärder 2015 och 2016. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2015, att det finns risk för att Spanien inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Spanien har gjort vissa framsteg med att få bort den offentliga sektorns kommersiella skulder. Under 2014 har Spanien också lyckats ta fram förslag för att effektivisera hälso- och sjukvården, utbildningen och de sociala utgifterna på regional nivå, även om de inte har antagits. Men ett lagförslag om en utgiftsregel för regionala utgifter för läkemedel och hälso- och sjukvård antogs den 28 maj 2015.

               (9)

               Genomförandet av de förebyggande och korrigerande åtgärderna och genomförandeåtgärderna i lagen om budgetstabilitet och finansiell hållbarhet går långsamt framåt. Kostnadseffektiviteten i hälso- och sjukvården har förbättrats, men det är fortfarande viktigt att tygla utgiftsökningarna för läkemedel och, i synnerhet, övervaka sjukhusens läkemedelsutgifter. Underskottet i elsystemet är borta sedan 2014 och problemet med insolventa betalmotorvägar har åtgärdats, vilket minskar statens kostnader. Spanien har däremot inte infört ett system för oberoende utvärderingar av större framtida infrastrukturprojekt. Slutligen har tillgången till uppgifter om budgetgenomförandet ökat avsevärt, men det finns utrymme för förbättringar på regional nivå genom säkerställande av efterlevnad av stabilitetslagens princip om insyn och flerårighet, tillnärmning av bestämmelserna om offentliga räkenskaper och korrekt användning av konton som inte ingår i budgeten.

               (10)

               Vissa framsteg har gjorts när det gäller beskattning och en omfattande skattereform håller på att genomföras för att förenkla skattesystemet och göra det mer tillväxt- och sysselsättningsvänligt. En skattereform som gäller inkomstbeskattningen av personer och företag beslutades den 20 november 2014 och trädde i kraft i januari 2015. Vissa framsteg har dessutom gjorts när det gäller kampen mot skatteundandragande, men begränsade framsteg noteras när det gäller miljöskatter. Omstruktureringen av Spaniens banksektor, främst banker som har fått statligt stöd, går framåt. Parallellt har nya åtgärder för att främja tillgången till annan finansiering än bankfinansiering till viss del förbättrat utbudet på finansiering för företagen, särskilt med tanke på de spanska företagens starka beroende av bankkrediter. Ett fullständigt genomförande av de här reformerna är avgörande för att underlätta resursomfördelningen och för att stödja den pågående anpassningen. Vissa framsteg har gjorts för att undanröja flaskhalsar i systemet för insolvens i företag och ett kungligt lagdekret om privatpersoners obestånd antogs den 27 februari 2015. Det är dock nödvändigt med ytterligare förbättringar av förvaltningens och rättsväsendets förmåga att handlägga insolvensärenden.

               (11)

               Den höga långtidsarbetslösheten och segmenteringen på arbetsmarknaden fortsätter att hämma produktivitetsökningen och inverkar negativt på arbetsvillkoren i Spanien. Med tanke på den mycket höga arbetslösheten kan det bli nödvändigt att lönerna i vissa sektorer och företag kortsiktigt ökar i lägre takt än produktiviteten för att skapa fler jobb och stärka konkurrenskraften ytterligare. Arbetsmarknadens parter har fått till stånd ett långtgående yrkesöverskridande förhandsavtal för 2015–2017. I detta förhandsavtal fastställs vikten av principen att löneökningarna genom bransch- och företagsförhandlingar bör följa skillnaden i produktivitetsutveckling mellan företagen. Trots lagstiftningsreformer är den andel av arbetskraften som har tillfälliga anställningar alltjämt hög, vilket särskilt drabbar de unga och lågutbildade. De nya avtalstyper som införts för anställda i små och medelstora företag och incitamenten för att förmå arbetsgivarna att fastanställa personal verkar dessutom inte utnyttjas fullt ut. De spanska myndigheterna har utlovat en utvärdering av subventioner till arbetsgivarna för att nyanställa personal till maj 2016.
               Den offentliga arbetsförmedlingens verksamhet och verksamheten inom de organ som fått i uppdrag att erbjuda tjänsterna, är viktiga för att aktiva arbetsmarknads- och aktiveringsåtgärder, bland annat effektiv omskolning så att människor kan söka sig till branscher där fler jobb skapas, ska vara effektiva och nå ut till rätt målgrupp. Spanien har lyckats snabba på moderniseringen av den offentliga arbetsförmedlingen och ta itu med regionala skillnader.

               (12)

               Ungdomsarbetslösheten i Spanien är fortsatt hög (över 50 %) och andelen förtida skolavhopp en av de högsta i unionen. Spanien håller på att genomföra den nya utbildningsstrategin i lag nr 8/2013 om utbildningens kvalitet som ska öka kvaliteten på grund- och gymnasieskolan. Begränsade framsteg har gjorts med att öka yrkesutbildningens relevans för arbetsmarknaden, och satsningarna på att förbättra samarbetet mellan högre lärosäten och arbetsgivare är försenade. Det finns planer på att utöka strategin för kombinerad yrkesutbildning under 2015, men det råder ännu stora skillnader i hur strategin genomförs i regionerna. En kommitté har tillsatts för att granska hur väl kursplaner inom utbildning och fortbildning tillgodoser behoven på arbetsmarknaden.

               (13)

               Spanien har gjort begränsade framsteg med att effektivisera det sociala trygghetssystemet. Man har införts ett nytt aktiveringsprogram för långtidsarbetslösa som kombinerar inkomststöd och hjälp med arbetssökande. Samordningen mellan arbetsförmedling och socialtjänst har varit begränsad och de olika programmen för minimiinkomster är oförenliga, vilket har gjort de sociala stödprogrammen mindre effektiva. Fattigdomen är utbredd, särskilt bland låginkomsthushåll med barn, men Spanien har gjort få framsteg med att göra familjestödet och omsorgstjänsterna mer målinriktade.

               (14)

               Strukturreformerna måste leda till att hinder för företagens tillväxt undanröjs, små och medelstora företag får hjälp att bredda sina marknader och främja innovation, exportförmågan stärks, sysselsättningsskapande stimuleras, företagen får hjälp att konkurrera effektivare, inklusive på hemmamarknaderna samt till att den totala produktiviteten förbättras. Spanien har inlett en utredning av varför andelen små- och mikroföretag är så hög i ekonomin. Om regeringen studerar skälen till att företagen förblir små kommer den att kunna undanröja regler som hindrar företagen från att växa. Visserligen har man kommit en bit på väg med att genomföra lag nr 20/2013 om en enhetlig marknad, med det råder fortfarande förseningar på regional nivå. Lagen om regleringen av miljötillstånd har ännu inte genomförts i alla regioner. Inga framsteg har gjorts med att anta reformen om de reglerade yrkena och yrkesförbund. Strukturella brister i forsknings- och innovationssystemet fortsätter att begränsa Spaniens tillväxtpotential. Det är därför viktigt att kartlägga nya finansieringskällor, se till att resurserna används effektivt och ändamålsenligt, starta nya forskningsorgan och främja åtgärder för att skapa ett innovationsvänligare företagsklimat.

               (15)

               Järnvägsnätet har genomgått vissa förbättringar för att se till att det råder effektiv konkurrens inom gods- och persontrafiken. Den 4 juli 2014 antog ministerrådet det kungliga lagdekretet 8/2014 om en fond för att förbättra hamnarnas tillgång till mark.

               (16)

               Spanien har gjort framsteg med att genomföra rekommendationerna från kommittén för reform av den offentliga förvaltningen på alla statliga nivåer. Viktiga steg har tagits för att öka insynen i förvaltningsbeslut, men inget har gjorts för att stärka tillsynssystemen, främst inom offentlig upphandling på regional och lokal nivå. Inga åtgärder har vidtagits för att stärka tillsynsbefogenheterna inom offentlig upphandling och stadsplanering. Det har gjorts begränsade framsteg med att anta rättsliga reformer för att effektivisera rättsväsendet: lagförslag om rättsväsendet och om civila processer, som innehåller vissa reformer, lades fram för parlamentet den 27 februari 2015. Utkastet till lagförslag om rättshjälp och om frivillig jurisdiktion behandlas i parlamentet. Vissa framsteg har gjorts med att genomföra antagna reformer, t.ex. Oficina Judicial, reformen för att digitalisera rättsväsendet och förbättra samverkansförmågan mellan regionernas elektroniska ärendehanteringssystem. Insatserna på det här området måste fortsätta.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Spaniens ekonomiska politik och redogjort för den i 2015 års landsrapport. Den har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Spanien fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Spanien utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (20)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Spanien också säkerställa ett fullständigt och snabbt genomförande av dessa rekommendationer.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Spanien att under 2015 och 2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Se till att det alltför stora underskottet korrigeras på ett varaktigt sätt till 2016 genom att vidta nödvändiga strukturåtgärder under 2015 och 2016 och använda eventuella oförutsedda intäkter till att påskynda underskotts- och skuldminskningarna. Öka insynen och redovisningsskyldigheten i regionernas offentliga finanser. Förbättra kostnadseffektiviteten i hälso- och sjukvården, och rationalisera sjukhusens läkemedelsutgifter.

               2.

               Fullborda reformen av sparbankerna, bland annat genom lagstiftningsåtgärder, och fullborda omstruktureringen och privatiseringen av statsägda sparbanker.

               3.

               Verka för att lönerna anpassas till produktivitetsutvecklingen, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, med beaktande av skillnader i kompetens och förhållandena på lokala arbetsmarknader, liksom skillnader i ekonomiskt resultat mellan regioner, branscher och företag. Vidta åtgärder för att förbättra kvaliteten och effektiviteten hos stöd och rådgivning till arbetssökande, bland annat som en del av kampen mot ungdomsarbetslösheten. Rationalisera minimiinkomst- och familjestödsprogram och främja regional rörlighet.

               4.

               Undanröja hinder för företagens utveckling, inbegripet hinder till följd av storleksbetingade regler, anta den planerade reformen av de reglerade yrkena samt påskynda genomförandet av lagen om en enhetlig marknad.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Spaniens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 35).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  EUT C 272, 18.8.2015, s. 98.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Finlands nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

text:
               22.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 216/3

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Finlands nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014
   2011/C 216/02
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1),
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020-strategin. Denna strategi bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stimulera EU:s potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (4)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och den 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk behovet av att ge prioritet åt att sanera budgetarna och återställa hållbara offentliga finanser, minska arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och göra nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (5)

               Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 6 april 2011 lade Finland fram sin uppdatering av sitt stabilitetsprogram för perioden 2011–2014 och 2011 års nationella reformprogram. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de granskats samtidigt.

               (7)

               När den globala ekonomiska krisen var som djupast drabbades Finland av en kraftig BNP-nedgång, vilket avspeglar den finska ekonomins beroende av exporten från de största företagen. 2009 krympte BNP med 8,2 %, till stor del beroende på en synnerligen kraftig nedgång i exporten (20 % räknat i volym) och därtill kopplade negativa förtroendeeffekter på investeringarna. Arbetslösheten ökade med ungefär två procentenheter, från 6,4 % av arbetskraften 2008 till 8,3 % 2010. Finland har upplevt en kraftig ekonomisk återhämtning, och BNP har ökat med 3,1 % under 2010, parallellt med ökad intern efterfrågan och återhämtning i exporterna. Efter en tillfällig nedgång under 2009 har fastighetspriserna och bostadsbyggandet snabbt återhämtat sig till en högre nivå än före krisen, vilket leder till en viss oro för en alltför stor ökning av fastighetsmarknaden. Finland kom ur den ekonomiska krisen med ett offentligt underskott på 2,5 % av BNP 2010 och en offentlig skuld på 48,5 % av BNP.

               (8)

               Baserat på en bedömning av det uppdaterade stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för stabilitetsprogrammet framstår som rimligt för 2011–2012, men något för positivt därefter. För 2011–2012 är det makroekonomiska scenariot i linje med kommissionens vårprognos. För 2013–2015 förutses det enligt stabilitetsprogrammet en tillväxt på cirka 2 % av BNP, vilket är aningen högre än prognosen för den potentiella tillväxten (1,5 %) och därför riskerar att behöva anpassas nedåt. Den finanspolitiska strategin har som mål att få ned underskottet till 0,9 % av BNP under 2011 och till 0,7 % av BNP 2012, och därmed spegla den cykliska återhämtningen av ekonomin och vissa konsolideringsåtgärder som redan beslutats av den föregående regeringen. Uppdateringen av stabilitetsprogrammet omfattar emellertid inga planer för ytterligare finanspolitisk konsolidering under perioden 2013–2015. Riskerna för de finanspolitiska målen förefaller vara balanserade. Den mest uppenbara risken har att göra med det globala makroekonomiska klimatet, som av hävd har stor inverkan på den exportberoende finska ekonomin.

               (9)

               Den senaste stabilitetsprogramuppdateringen tar inte hänsyn till de prognostiserade förbättringarna av de ekonomiska villkoren för några finanspolitiska konsolideringar på medellång sikt. Det medelfristiga målet, som de finska myndigheterna har angivit som ett strukturellt överskott på 0,5 % av BNP, förväntas vara uppnått under 2011, men under de följande åren förväntas det strukturella saldot sjunka under målsättningen.

               (10)

               Enligt kommissionens senaste bedömning framstår risken avseende de offentliga finansernas långfristiga hållbarhet som medelstor. Även om flera finska regeringar i rad har prioriterat åtgärder för att motverka effekterna av en åldrande befolkning, står landet emellertid inför en kraftig och nära förestående demografisk omvälvning, och det finns fortfarande ett stort hållbarhetsgap i de offentliga finanserna. Detta har följder för många politikområden. När befolkningen åldras kommer efterfrågan på tjänster för äldre att öka kraftigt. I Finland tillhandahålls dessa tjänster mestadels av lokala myndigheter. Flera studier har visat att produktivitetsstegringen för offentliga tjänster varit dålig under de senaste åren. De finska myndigheterna har redan genomfört flera reformer för att organisera om offentliga tjänsteleverantörer och öka produktiviteten på både central och lokal nivå. De relativt stora investeringarna i informationsteknik i den offentliga sektorn har ännu inte lett till några produktivitetsökningar. Detta tyder på att de behöver kompletteras med förändringar i strukturer och förvaltning. Det skulle generellt sett behövas ytterligare åtgärder för att uppnå produktivitetsökningar och kostnadsbesparingar i tillhandahållandet av offentliga tjänster.

               (11)

               Den nuvarande ökningen av långtidsarbetslösheten ger anledning till oro. Mellan 2005 och 2008 sjönk långtidsarbetslösheten kraftigt, men började öka igen 2009. I slutet av mars 2011 uppgick antalet långtidsarbetslösa till 57 400, en ökning med 12 400 sedan föregående år. Många långtidsarbetslösa är i dag i åldersgruppen 55–64 år. Till följd av pensioneringsmönstren kommer den kraftigaste ökningen av arbetslösheten att drabba åldersgruppen 45–54 år. Även om långtidsarbetslöshetssiffrorna är lägre än EU-genomsnittet i Finland bör frågan betraktas utifrån behovet att garantera framtida tillgång till arbetskraft och att garantera social sammanhållning. Erfarenheterna visar att långtidsarbetslöshet medför särskilt hög risk för fattigdom och social utslagning. De finska myndigheterna ser visserligen den ökande långtidsarbetslösheten som en trängande fråga, men har inte utvecklat någon omfattande strategi för att bekämpa problemet. Under krisen utvidgade Finland med framgång sina aktiva arbetsmarknadsåtgärder för att bekämpa ungdomsarbetslösheten. Detta ledde till att ungdomsarbetslösheten sjönk under perioden 2010-2011, men den ligger fortfarande över EU-genomsnittet och kan kräva ytterligare satsningar. På samma sätt skulle kraftigare och bättre riktade aktiva arbetsmarknadsåtgärder bidra till att vända den negativa utvecklingen i fråga om långtidsarbetslöshet.

               (12)

               Med tanke på den demografiska förändringen är det viktigt för de offentliga finanserna och avgörande för sysselsättningspolitiken att man lyckas öka sysselsättningsandelen för äldre arbetstagare och därmed skapar förutsättningarna för att kunna tillgodose framtida behov av arbetskraft. Det finska pensionssystemet reformerades 2005, och 2009 kopplades pensionsförmånerna till en koefficient för förväntad livslängd. Den lagstadgade pensionsåldern är emellertid i dag inte kopplad till förväntad livslängd. Med tanke på den ständigt ökande förväntade livslängden skulle en sådan koppling inte bara bidra till tillgången till arbetskraft utan också till att pensionerna förblir adekvata. System för förtidspensionering har skurits ned under de senaste åren, men det finns fortfarande utrymme för ytterligare insatser för att förbättra sysselsättningsincitamenten för äldre. Exempelvis fungerar den utvidgade arbetslöshetsersättningen för äldre ungefär som den avskaffade pensionen för arbetslösa. Trots förbättringar under de senaste tio åren är sysselsättningssiffrorna för äldre arbetstagare och den faktiska pensionsåldern för låga. Funktionshinder är mycket ofta orsaken till förtidspensionering. Om man vill höja den faktiska pensionsåldern krävs åtgärder som också berör arbetslivets kvalitet, bland annat arbetstagarnas välfärd och hälsa. Detta är särskilt viktigt med tanke på det stora antalet sjukpensionärer. Sedan 2009 har Finland givit ut ungefär 21 miljoner euro för att förbättra arbetsmiljön. Effekterna av dessa satsningar förtjänar att granskas. Deltagandet i livslångt lärande har av tradition varit mycket starkt i Finland, och kommer att fortsätta att vara av vikt med tanke på de ständigt tillkommande nya kunskapskraven och de demografiska förändringarna.

               (13)

               Det har blivit allt viktigare att öka konkurrensen, särskilt inom servicesektorn, för att höja produktiviteten och öka tillväxtpotentialen. Finlands perifera läge och glesa befolkning försvagar konkurrensen, vilket har lett till en relativt låg produktivitetsökning i sektorn för varor och tjänster utanför handelsflödet. Befintliga företagsstrukturer är ibland kraftigt koncentrerade, inte minst inom livsmedelsindustrin och grossist- och detaljhandeln. Det kan bidra till den relativt höga konsumentprisnivån, även om de långa transportsträckorna också kan spela en roll. Finlands detaljhandelspriser hör till de högsta i EU. Konkurrensen inom detaljhandeln är fortfarande delvis begränsad av regleringar, trots en viss avreglering under senare år, samt av hinder för utländska och inhemska företag som vill ta sig in på eller lämna marknaden.

               (14)

               I Finlands stabilitetsprogram och nationella reformprogram görs inga uttryckliga hänvisningar till särskilda åtaganden inom ramen för europluspakten, men sådana väntas komma när den nya regeringen har bildats.

               (15)

               Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet, i ljuset av inte bara deras relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Finland, utan också av hur de överensstämmer med EU:s regler och riktlinjer, med tanke på behovet av att förstärka EU:s allmänna ekonomiska styre. Kommissionen anser att medelfristiga konsolideringsåtgärder bör fastställas och att det krävs ytterligare insatser för att göra de offentliga finanserna mer hållbara, bland annat genom en ökning av den offentliga sektorns produktivitet. Det krävs också ytterligare insatser för att förbättra incitamenten för att arbeta och för att höja den faktiska utträdesåldern från arbetsmarknaden, samtidigt som man måste förbättra produktivitet och konkurrenskraft på tjänstesektorns marknader.

               (16)

               Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt av den 2 juni 2010, har rådet granskat Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011 och dess ståndpunkt (3) speglas särskilt i dess rekommendationer (1) och (2) nedan. Med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011 har rådet granskat Finlands nationella reformprogram.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Finland vidtar åtgärder under perioden 2011–2012 i enlighet med följande:

               1.

               Den finanspolitiska konsolideringen bör fortsätta, och eventuella oförutsedda intäkter bör användas för att minska underskottet, samtidigt som ytterligare åtgärder bör vidtas för att bibehålla de offentliga finansernas ställning över det medelfristiga målet, särskilt genom att följa det medelfristiga utgiftsmålet.

               2.

               Ytterligare åtgärder bör vidtas för att uppnå produktivitetsökningar och kostnadsbesparingar för offentliga tjänster, inbegripet strukturella förändringar, i syfte att möta de utmaningar som följer av en åldrande befolkning.

               3.

               Arbetsmarknadsåtgärder bör bättre inriktas på långtidsarbetslösa och ungdomar.

               4.

               Åtgärder bör vidtas för att öka äldre arbetstagares förutsättningar att återanställas och förbättra deras deltagande i livslångt lärande. Det bör, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, vidtas åtgärder för att uppmuntra äldre arbetstagare att bli kvar på arbetsmarknaden, genom åtgärder för att minska tidigt utträde och öka den faktiska pensionsåldern. Mot bakgrund av det redan existerande systemet att koppla pensionsförmåner till förväntad livstid, överväga en koppling mellan den lagstadgade pensionsåldern och den förväntade livslängden.

               5.

               Det bör vidtas ytterligare åtgärder för att öppna tjänstesektorn genom att de rättsliga ramarna omarbetas och hinder avlägsnas, i syfte att underlätta nyinträde på tjänstesektorns marknader, inte minst detaljhandeln.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s 1.

      (2)  Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Enligt artikel 5.3 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2016/22 av den 7 januari 2016 om förebyggande och minskning av etylkarbamatförorening i sprit av stenfrukter och sprit av stenfruktrester och om upphävande av rekommendation 2010/133/EU (Text av betydelse för EES)

text:
               9.1.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 6/8

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2016/22
   av den 7 januari 2016
   om förebyggande och minskning av etylkarbamatförorening i sprit av stenfrukter och sprit av stenfruktrester och om upphävande av rekommendation 2010/133/EU
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den vetenskapliga panelen för främmande ämnen i livsmedelskedjan vid Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) antog den 20 september 2007 ett vetenskapligt yttrande om etylkarbamat och vätecyanid i livsmedel och drycker (1). Panelen fann att etylkarbamat i alkoholhaltiga drycker kan vara hälsovådligt, särskilt när det gäller brännvin av stenfrukter, och rekommenderade att åtgärder skulle vidtas för att minska halterna av etylkarbamat i sådana drycker. Eftersom vätecyanid är en viktig prekursor för bildning av etylkarbamat i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester fann panelen att sådana åtgärder borde inriktas på vätecyanid och andra prekursorer till etylkarbamat för att förhindra att etylkarbamat bildas under lagring av sådana produkter.

               (2)

               De högsta tillåtna halterna av vätecyanid i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester anges i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 110/2008 (2). Enligt den förordningen är den högsta tillåtna halten av vätecyanid i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester 7 gram per hektoliter alkohol (100 volymprocent) eller 70 mg/l.

               (3)

               I Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1334/2008 (3) fastställs en maximihalt för vätecyanid på 35 mg/kg i alkoholhaltiga drycker. Denna maximihalt påverkar inte tillämpningen av förordning (EG) nr 110/2008.

               (4)

               Kommissionens rekommendation 2010/133/EU (4) innehåller frivilliga regler för förebyggande och minskning av etylkarbamatförorening i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester, och medlemsstaterna rekommenderas att vidta nödvändiga åtgärder för att se till att de frivilliga reglerna tillämpas av alla berörda livsmedelsföretagare. De rekommenderas också att se till att alla lämpliga åtgärder vidtas för att nå så låga halter av etylkarbamat som möjligt i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester, i syfte att nå ett mål på 1 mg/l. Dessutom rekommenderades de att övervaka halterna av etylkarbamat i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester under 2010, 2011 och 2012 för att bedöma verkningarna av de frivilliga reglerna.

               (5)

               Övervakningsresultaten rapporterades i Efsas tekniska rapport ”Evaluation of monitoring data on levels of ethyl carbamate in the years 2010–2012” (5), som antogs den 28 mars 2014. Rapporten ger en överblick av halterna av etylkarbamat i sprit som framställts av stenfrukt och sprit som framställts av andra frukter än stenfrukt under de tre provtagningsåren 2010–2012. I de sammanlagda uppgifterna om etylkarbamat från 2010–2012 låg över 80 % av analysresultaten för sprit som framställts av stenfrukt och över 95 % av analysresultaten för sprit som framställts av andra frukter än stenfrukt under målhalten på 1 mg/l. Den genomsnittliga förekomsten i samma livsmedelsgrupper låg också under målet (ungefär två tredjedelar av målet för sprit som framställts av stenfrukt och en tredjedel av målet för sprit som framställts av andra frukter än stenfrukt).

               (6)

               De frivilliga reglerna bör bibehållas, med målhalten 1 mg/l för etylkarbamat, men de bör uppdateras i enlighet med de erfarenheter som gjorts och delvis anpassas till Codex Alimentarius Code of Practice for the prevention and reduction of ethyl carbamate contamination in stone fruit distillates (CAC/RCP 70–2011), som antogs 2011.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Medlemsstaterna rekommenderas att

               1.

               vidta nödvändiga åtgärder för att se till att de frivilliga reglerna för förebyggande och minskning av etylkarbamatförorening i sprit av stenfrukter och sprit av stenfruktsrester enligt bilagan till denna rekommendation tillämpas av alla som är verksamma inom framställning, paketering, transport, förvaring och lagring av sprit av stenfrukter och stenfruktsrester,

               2.

               se till att alla lämpliga åtgärder vidtas för att nå så låga halter av etylkarbamat som möjligt i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester, i syfte att nå ett mål på 1 mg/l.

         Rekommendation 2010/133/EU ska upphöra att gälla.

      Utfärdad i Bryssel den 7 januari 2016.

            På kommissionens vägnar

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  ”Opinion of the Scientific Panel on Contaminants in the Food chain on a request from the European Commission on ethyl carbamate and hydrocyanic acid in food and beverages”, The EFSA Journal, nr 551, s. 1–44, 2007. http://www.efsa.europa.eu/en/scdocs/doc/Contam_ej551_ethyl_carbamate_en_rev.1,3.pdf

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 110/2008 av den 15 januari 2008 om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, spritdrycker, samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1576/89 (EUT L 39, 13.2.2008, s. 16).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1334/2008 av den 16 december 2008 om aromer och vissa livsmedelsingredienser med aromgivande egenskaper för användning i och på livsmedel och om ändring av rådets förordning (EEG) nr 1601/91, förordningarna (EG) nr 2232/96 och (EG) nr 110/2008 samt direktiv 2000/13/EG (EUT L 354, 31.12.2008, s. 34).

      (4)  Kommissionens rekommendation 2010/133/EU av den 2 mars 2010 om förebyggande och minskning av etylkarbamatförorening i sprit av stenfrukter och sprit av stenfruktrester samt om övervakning av halterna av etylkarbamat i sådana drycker (EUT L 52, 3.3.2010, s. 53).

      (5)  ”Evaluation of monitoring data on levels of ethyl carbamate in the years 2010–2012”, EFSA supporting publication, 2014:EN-578, 22 s. Finns på http://www.efsa.europa.eu/en/supporting/doc/578e.pdf

      BILAGA
      INLEDNING

                  1.

                  Etylkarbamat är en förening som förekommer naturligt i jästa livsmedel och alkoholdrycker som bröd, yoghurt, sojasås, vin och öl, men även i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester, särskilt sådan som framställs av körsbär, plommon, mirabeller eller aprikoser.

                  2.

                  Etylkarbamat kan bildas av olika ämnen som förekommer naturligt i livsmedel och drycker, bl.a. vätecyanid (cyanväte), urinämne, citrullin och andra N-karbamylföreningar. Utgångsämnet är i de flesta fall antagligen cyanat, som reagerar med etanol och bildar etylkarbamat.

                  3.

                  I destillat av stenfrukter (sprit av stenfrukter och stenfruktsrester) kan etylkarbamat bildas av cyanogena glykosider som förekommer naturligt i stenarna. När frukten mosas kan stenarna gå sönder och cyanogena glykosider från stenarna kan komma i kontakt med enzymer i fruktmoset. Cyanogena glykosider bryts då ned till vätecyanid/cyanider. Vätecyanid kan också avges från intakta stenar om det jästa fruktmoset lagras under en längre tid. Under destillationen kan vätecyanid anrikas i alla fraktioner. Under inverkan av ljus oxiderar cyanid till cyanat, som reagerar med etanol och bildar etylkarbamat. När reaktionen väl har startat kan den inte hejdas. Vissa miljöförhållanden, t.ex. exponering för ljus, höga temperaturer och förekomst av kopparjoner, gynnar bildning av etylkarbamat i destillatet.

                  4.

                  Halten av etylkarbamat kan minskas väsentligt på två olika sätt: för det första genom att halten av prekursorämnen minskas, och för det andra genom att dessa ämnens tendens att reagera och bilda cyanat minskas. De viktigaste faktorerna som påverkar detta är halten av prekursorer (t.ex. vätecyanid och cyanider) och lagringsförhållandena, såsom exponering för ljus och temperatur.

                  5.

                  Även om inte något starkt samband mellan vätecyanidhalten och etylkarbamathalten har kunnat påvisas hittills, är det uppenbart att höga halter vätecyanid under vissa förhållanden leder till högre halter etylkarbamat. En möjlig ökning av bildningen av etylkarbamat har kunnat kopplas till halter på 1 mg/l vätecyanid eller mer i det slutliga destillatet (1)
                      (2). På grundval av praktiska erfarenheter kan man anta att det från 1 mg vätecyanid kan bildas upp till 0,4 mg etylkarbamat i ett icke-ekvimolärt förhållande.

                  6.

                  I del I anges närmare uppgifter om framställningsprocessen. I del II anges särskilda rekommendationer mot bakgrund av god tillverkningssed.

            I.   FRAMSTÄLLNINGSPROCESS

                  7.

                  Framställningsprocessen för sprit av frukt och fruktrester inbegriper mosning och jäsning av hela frukten, följt av destillation. Processen omfattar normalt följande steg:

                              —

                              Mosning av hel, mogen frukt.

                              —

                              Jäsning av moset i kärl av rostfritt stål eller andra lämpliga jäskärl.

                              —

                              Överföring av det jästa moset till destillatorn, ofta en kopparpanna.

                              —

                              Uppvärmning av det jästa moset på lämpligt sätt så att alkoholen sakta förångas.

                              —

                              Nedkylning av alkoholångan i en lämplig kolonn (t.ex. av rostfritt stål) där den kondenserar och samlas upp.

                              —

                              Separation av de tre olika alkoholfraktionerna: försprit, hjärta och eftersprit.

                  8.

                  Under destillationen förångas förspriten först. Denna känns vanligen igen på sin lukt av lösningsmedel eller lack. Denna fraktion är normalt otjänlig för konsumtion och bör kasseras.

                  9.

                  Under mittsteget av destillationen (hjärtat) destilleras det viktigaste alkoholslaget i alla spritdrycker, etanol (etylalkohol). Denna fraktion i destillationsprocessen, när halten av andra flyktiga ämnen än etanol är som lägst och de renaste fruktaromerna förekommer, tas alltid till vara.

                  10.

                  Efterspriten innehåller ättiksyra och finkeloljor, som ofta känns igen på en obehaglig lukt av vinäger eller växtdelar. Efterspriten kasseras också, men den kan omdestilleras eftersom en viss mängd etanol alltid ingår i efterspriten.

            II.   REKOMMENDERADE METODER MOT BAKGRUND AV GOD TILLVERKNINGSSED

         Råmaterial och fruktmos

                  11.

                  Råmaterialet och mosningen av frukt bör vara lämpliga så att det inte frigörs vätecyanid, som är en prekursor till etylkarbamat.

                  12.

                  Stenfrukterna bör vara av hög kvalitet, inte mekaniskt skadade eller angripna av mikroorganismer, eftersom skadad och angripen frukt kan innehålla mer fri cyanid.

                  13.

                  Fruktstenarna bör helst tas ur.

                  14.

                  Om fruktstenarna inte är urtagna, bör frukten mosas försiktigt så att stenarna inte krossas. Stenarna bör om möjligt avlägsnas från moset.

         Jäsning

                  15.

                  Valda jäststammar för alkoholproduktion bör tillsättas den mosade frukten, i enlighet med bruksanvisningen.

                  16.

                  Mosad jäst frukt bör hanteras enligt stränga hygienkrav, och exponeringen för ljus bör hållas så låg som möjligt. Det jästa fruktmoset med stenar bör lagras så kort tid som möjligt före destillation, eftersom vätecyanid också kan frigöras från intakta stenar under en längre lagring av moset.

         Destillationsutrustning

                  17.

                  Destillationsutrustningen och destillationsprocessen bör vara lämpliga, så att vätecyanid inte överförs till destillatet.

                  18.

                  Destillationsutrustningen bör inbegripa automatiska sköljanordningar och kopparkatalysatorer. De automatiska sköljanordningarna håller destillationsapparaterna rena, medan kopparkatalysatorerna binder vätecyanid innan denna frigörs i destillatet.

                  19.

                  Automatiska sköljanordningar behövs inte vid icke-kontinuerlig destillation. Destillationsutrustningen bör rengöras med systematiska, grundliga rengöringsrutiner.

                  20.

                  I vissa fall, om inga kopparkatalysatorer eller annan särskild utrustning för avskiljning av cyanid används, bör kopparagens tillsättas det jästa fruktmoset före destillation. Kopparagensets syfte är att binda vätecyanid. Kopparagens säljs i specialiserade butiker och bör användas med stor omsorg enligt tillverkarens anvisningar. Dessa beredningar innehåller koppar(I)joner som binder vätecyanid. Koppar(II)joner har ingen effekt och bör inte användas.

                  21.

                  Även om kopparjoner kan förhindra att det bildas etylkarbamatprekursorer i moset och destillationsapparaten kan de gynna bildning av etylkarbamat i destillatet. Om man använder en kondensator i rostfritt stål i änden av destillationsanordningen i stället för en kondensator i koppar kommer således både förekomsten av koppar i destillatet och bildningen av etylkarbamat att minska.

         Destillationsprocess

                  22.

                  Stenar i det jästa moset bör inte pumpas in i destillationsanordningen.

                  23.

                  Destillationen bör genomföras så att alkoholen förångas långsamt (t.ex. genom att ånga används som värmekälla i stället för öppen låga).

                  24.

                  Den första fraktionen av destillatet, den s.k. förspriten, bör avskiljas omsorgsfullt.

                  25.

                  Den mellersta fraktionen, hjärtat, bör sedan samlas upp och förvaras mörkt. När alkoholhalten når 50 volymprocent i uppsamlingskärlet bör uppsamlingen omläggas till efterspriten, så att eventuell etylkarbamat som bildats hamnar i efterspritsfraktionen.

                  26.

                  Den separerade efterspriten, som eventuellt innehåller etylkarbamat, bör sedan samlas upp, och om den omdestilleras bör detta ske separat. För att minska halten av etylkarbamat är det dock bäst att kassera efterspriten.

         Kontroller av destillat, omdestillation och lagring

         Vätecyanid

                  27.

                  Destillaten bör regelbundet kontrolleras med avseende på vätecyanidhalt. Denna bör bestämmas med lämpliga metoder, antingen med kit för snabbtestning av vätecyanidhalt eller med hjälp av ett specialiserat laboratorium.

                  28.

                  Om vätecyanidhalten i destillatet överskrider 1 mg/l rekommenderas omdestillation med katalysatorer eller kopparagens (se punkterna 18 och 20) om så är lämpligt.

                  29.

                  Destillat med vätecyanidhalter i närheten av 1 mg/l bör helst också omdestilleras, eller om detta inte är möjligt lagras i ljustäta flaskor eller i ljustäta lådor med så kort lagringstid som möjligt och inte vid högre temperaturer, för att undvika att etylkarbamat bildas under lagringen.

         Etylkarbamat

                  30.

                  Testning med avseende på etylkarbamat rekommenderas för destillat där denna förening redan kan ha bildats (t.ex. destillat med okänd produktionshistoria, med högre cyanidhalter eller som lagrats i ljus eller vid höga temperaturer). Halten av etylkarbamat kan bara analyseras av ett specialiserat laboratorium.

                  31.

                  Om destillatet har en etylkarbamathalt som överskrider 1 mg/l bör det omdestilleras, om så är lämpligt.

         (1)  Christoph, N., Bauer-Christoph C., ”Maßnahmen zur Reduzierung des Ethylcarbamatgehaltes bei der Herstellung von Steinobstbränden (I)”, Kleinbrennerei, 1998; 11: 9–13.

         (2)  Christoph, N., Bauer-Christoph C., ”Maßnahmen zur Reduzierung des Ethylcarbamatgehaltes bei der Herstellung von Steinobstbränden (II)”, Kleinbrennerei, 1999; 1: 5–13.