title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Cyperns uppdaterade konvergensprogram 2005-2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52006SC0227

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Cyperns uppdaterade konvergensprogram 2005-2009  /* SEK/2006/0227 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 22.2.2006SEK(2006) 227 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Cyperns uppdaterade konvergensprogram 2005-2009(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGBakgrundStabilitets- och tillväxtpakten som trädde i kraft den 1 juli 1998 syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Pakten ändrades första gången 2005. Reformen genomfördes mot bakgrund av att pakten har visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, samtidigt som dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad behövde stärkas och de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet säkerställas.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av pakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet (medlemsstater som redan infört den gemensamma valutan skall lägga fram [uppdaterade] stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte infört den gemensamma valutan skall lägga fram [uppdaterade] konvergensprogram). Cypern inkom med sitt första konvergensprogram i maj 2004. I enlighet med förordningen avgav rådet den 5 juli 2004 sitt yttrande på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén. I enlighet med samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.I dessa program skall medlemsstaterna ange sina mål för de offentliga finanserna på medellång sikt och beskriva genom vilka politiska åtgärder dessa mål skall uppnås samt de ekonomiska antaganden som planen bygger på. Till följd av reformen av stabilitets- och tillväxtpakten skall målen på medellång sikt differentieras mellan enskilda medlemsstater mot bakgrund av de olika ekonomiska och finanspolitiska förhållandena i unionen, bland annat med avseende på de finanspolitiska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet. Andra inslag i reformen är bland annat att en mer symmetrisk strategi för finanspolitiken över konjunkturcykeln bör eftersträvas, genom att striktare budgetdisciplin tillämpas under goda tider, samtidigt som ”omfattande strukturreformer” med en kontrollerbar effekt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet bör beaktas vid en tillfällig avvikelse från målen på medellång sikt eller anpassningsbanan mot dem.Kommissionen har granskat det uppdaterade konvergensprogram som Cypern nyligen lagt fram, med beaktande av kommissionens höstprognos 2005 samt med hänsyn till uppförandekoden[2], den allmänt vedertagna metoden för uppskattning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008, och har på grundval av nedanstående analys överlämnat en rekommendation till rådets yttrande om programmet.Bedömning1.  Cypern lämnade den 14 december 2005 in den andra uppdateringen av sitt konvergensprogram, som omfattar perioden 2005–2009, senare än den tidsfrist som anges i den nya uppförandekoden[3], vilket avspeglar myndigheternas önskan att ta med de budgetåtgärder som meddelades den andra veckan i december. Programmet motsvarar i grova drag den modell för stabilitets- och konvergensprogram som definieras i den nya uppförandekoden[4].2.  Den 5 juli 2004 beslutade rådet att det förelåg ett alltför stort underskott på Cypern. I enlighet med rådets rekommendation enligt artikel 104.7 av den 5 juli 2004 måste detta alltför stora underskott korrigeras senast 2005. I sitt yttrande av den 8 mars 2005 om den tidigare uppdateringen av konvergensprogrammet, som omfattade perioden 2004-2008, uppmanade rådet Cypern att med kraft genomföra de planerade åtgärderna för att senast 2005 få ned underskottet till ett värde under 3 % av BNP, säkerställa att skuldkvoten till dess har börjat minska samt fortsätta pensions- och hälso- och sjukvårdsreformerna.3.  Cyperns BNP-tillväxt i reala termer (3½ %) var bland de högsta i EU under det gångna decenniet, understödd av en stark produktivitetsutveckling och sysselsättningstillväxt. Nettoupplåningen gentemot utlandet (det externa underskottet) har ökat (4¾ % av BNP 2004) till följd av minskad konkurrenskraft och ökad konkurrens inom vissa av Cyperns främsta exportsektorer. Detta motsvarades i grova drag av den offentliga sektorns upplåningsbehov, som för 2004 visade ett underskott på drygt 4 % av BNP. Inflationen (mätt som HIKP) låg kvar under 3 % under större delen av decenniet.4.  I uppdateringen beräknas den reala BNP-tillväxten uppgå till drygt 4 % under perioden 2006–2009, grundat på en förväntad förstärkning av den slutliga inhemska efterfrågan och ett positivt bidrag från utrikeshandelssektorn. Detta är rimligt fram till 2007, men något optimistiskt för 2008 och 2009. Detta resulterar i att de konjunkturmässiga förutsättningarna, bedömda utifrån produktionsgapet, skulle kunna vara mer gynnsamma än vad som framgår av programmets beräkningar. Det externa underskottet beräknas minska stadigt, från 5⅓ % av BNP 2006 till 2¾ % 2009.5.  Den årliga inflationstakten (HIKP) som låg kvar kring 2 % under 2005 trots högre priser på energi och oförädlade livsmedel, beräknas pendla kring den nivån under hela programperioden. Denna beräkning förefaller realistisk. Sedan landet gick med i ERM II den 2 maj 2005 har eurons växelkurs gentemot det cypriotiska pundet legat kvar nära centralkursen. Avkastningen på statobligationer sjönk under loppet av 2005, och låg på något under 4 % i början av 2006. Räntedifferensen gentemot euroområdet minskade till mindre än 100 räntepunkter. Cyperns mål är att kunna ansluta sig till euroområdet den 1 januari 2008.6.  I den aktuella uppdateringen beräknas underskottet i de offentliga finanserna för år 2005 ha uppgått till 2½ % av BNP, jämfört med 2¾ % av BNP i kommissionens höstprognos och strax under 3 % i den tidigare uppdateringen. Skillnaden i förhållande till den tidigare uppdateringen avspeglar att ränteutgifterna blev omkring ½ % av BNP lägre än beräknat.7.  Målsättningen i uppdateringen är att bygga vidare på den minskning av underskottet till under 3 % som uppnåddes under 2005 genom att ytterligare konsolidera de offentliga finanserna fram till och med 2009, då underskottet beräknas uppgå till ½ % av BNP och bruttoskulden 53½ % av BNP. Efter att ha nått ¾ % av BNP 2005 beräknas det primära överskottet gradvis stiga till 1¾ % av BNP 2009. Det minskande underskottet avspeglar en neddragning av utgiftskvoten med omkring 4 % av BNP som inte fullt ut uppvägs av en motsvarande minskning av intäktskvoten (som sjunker med 2 %). Justeringen grundas på strukturella nedskärningar i löpande primära utgifter, lägre ränteutgifter samt en kombination av strukturella åtgärder och engångsåtgärder på intäktssidan. Den mer gradvisa justeringen för perioden 2006–2008 i förhållande till det föregående programmet avspeglar en något lägre beräknad BNP-tillväxt.8.  Enligt kommissionens beräkningar på grundval av uppgifterna i programmet och med användning av den allmänt vedertagna metoden beräknas det strukturella underskottet förbättras från omkring 3 % av BNP 2005 till omkring ½ % 2009, dvs. med i genomsnitt mer än 0,5 procentenheter av BNP per år, mot bakgrund av ett gradvis minskande produktionsgap som är på väg att slutas. Avsaknaden av förbättring av det strukturella saldot under 2007 avspeglar den förväntade försämringen i Cyperns nettoställning gentemot EU:s budget, till följd av att tillfälliga kompensationsbidrag i samband med EU-anslutningen avslutas under 2006. I uppdateringen definieras tydligt programmets mål på medellång sikt som ett strukturellt underskott på ½ % av BNP, och målsättningen är att uppnå målet under 2009. Eftersom målet på medellång sikt är mer långtgående än minimiriktmärket (uppskattat som ett underskott på närmare 2 % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig marginal för att förebygga uppkomsten av alltför stora underskott. Programmets mål på medellång sikt ligger på en rimlig nivå eftersom det ligger inom det intervall som i stabilitets- och tillväxtpakten och uppförandekoden angivits för euroområdet och de länder som deltar i ERM II, och på ett adekvat sätt tar hänsyn till skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.9.  De risker som omgärdar programmets budgetprognoser verkar i stort sett uppväga varandra. Med tanke på Cyperns starka specialisering på turism är riskerna i det makroekonomiska scenariot främst kopplade till den geopolitiska utvecklingen i regionen. De makroekonomiska utsikterna för 2008 och 2009 är emellertid något optimistiska och beräkningarna av skatteintäkterna förefaller väl gynnsamma. Cyperns regering har emellertid hittills överträffat budgetmålen och i uppdateringen upprepas dess åtagande att vidta ytterligare åtgärder om så skulle krävas för att uppnå den beräknade justeringen.10.  Med hänsyn till det beräknade utfallet 2005 och med tanke på att riskerna är väl avvägda i förhållande till budgetmålen, förefaller den finanspolitiska inriktningen i programmet förenlig med en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2005, i linje med rådets rekommendation enligt artikel 104.7. Från 2008 förefaller den också ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att förhindra att referensvärdet på 3 % av BNP överskrids vid normala konjunktursvängningar, och för att säkerställa att programmets mål på medellång sikt (-½ % av BNP) i det närmaste uppnås under 2009. Den takt i anpassningen för att nå målet på medellång sikt som beskrivs i programmet ligger i stort sett i linje med stabilitets- och tillväxtpakten.11.  Den offentliga skulden beräknas ha uppgått till 70½ % av BNP år 2005, vilket överstiger fördragets referensvärde på 60 % av BNP. I uppdateringen räknar man med en stadig minskning av skuldkvoten, till 53½ % 2009, tack vare ökande primära överskott, hög nominell BNP-tillväxt, samt, från och med 2006, skuldminskande stock-/flödesjusteringar (upplösning av fonderade medel). Riskerna i dessa beräkningar förefaller på det hela taget väl avvägda. Skuldkvoten tycks minska i tillräcklig takt.12.  När det gäller de offentliga finansernas hållbarhet förefaller Cypern löpa stor risk i form av kostnader för den offentliga sektorn till följd av effekterna av den åldrande befolkningen. Ett strikt genomförande på medellång sikt av den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna kommer att reducera riskerna för den långsiktiga hållbarheten och, vilket erkänns i programmet, vidare också kräva åtgärder inom ramen för en omfattande pensions och sjukvårdsreform för att hålla tillbaka den beräknade kraftiga ökningen av åldersrelaterade utgifter under perioden fram till 2050 samt för att minska risken för att den långsiktiga hållbarheten äventyras.13.  De finanspolitiska åtgärder som planeras överensstämmer i stort sett med de allmänna ekonomiska riktlinjerna, vilka ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Cypern är i synnerhet på rätt väg att korrigera dess alltför stora underskott inom ramen för den tidsfrist som rådet fastställt och landet gör vad som krävs för att nå sitt mål på medellång sikt, samtidigt som skuldkvoten uppvisar en minskande trend från och med 2005. I programmet räknar man också med ett minskande obalans i utrikesaffärerna.14.  Den 11 november 2005 lade Cypern i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning fram ett nationellt reformprogram. I detta framhålls bland annat följande utmaningar med betydande konsekvenser för de offentliga finanserna: i) att främja FoU och innovation och att underlätta spridningen av informations- och kommunikationsteknologi, ii) att förbättra grundläggande infrastruktur och iii) att främja humankapitalutveckling och iv) att beakta behovet av social sammanhållning. Effekterna på de offentliga finanserna av de åtgärder som anges i det nationella reformprogrammet avspeglas i det uppdaterade konvergensprogrammets budgetberäkningar. De planerade åtgärderna på området för de offentliga finanserna är förenliga med de prioriteringar som anges i det nationella reformprogrammet. I uppdateringen beskrivs särskilt åtgärder för att övervaka och bättre kontrollera de offentliga utgifterna.Mot bakgrund av ovanstående bedömning kan den strukturella anpassning som planeras inom programperioden efter det att underskottet under 2005 nedbringats till ett värde under 3 % av BNP betraktas som ambitiös. Mot bakgrund av rådets rekommendationer enligt artikel 104.7 av den 5 juli 2004 rekommenderas Cypern att göra följande:i) Att strikt genomföra de åtgärder som anges i det uppdaterade konvergensprogrammet för att genom varaktiga åtgärder säkerställa att konsolideringen av de offentliga finanserna i riktning mot programmets mål på medellång sikt fullföljs efter det att det alltför stora underskottet har korrigerats.ii) Att hålla kontroll över de offentliga pensionsutgifterna och genomföra ytterligare reformer på pensions- och sjukvårdsområdet i syfte att förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Cyperns uppdaterade konvergensprogram 2005-2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 9.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.15.  Rådet granskade den 14 mars 2006 Cyperns uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2005 till 2009.16.  Cyperns BNP-tillväxt i reala termer (3½ %) var bland de högsta i EU under det gångna decenniet, uppburen av en stark produktivitetsutveckling och sysselsättningstillväxt. Nettoupplåningen gentemot utlandet (det externa underskottet) har ökat (4,8 % av BNP 2004) till följd av förlorad konkurrenskraft och ökad konkurrens inom vissa av Cyperns främsta exportsektorer. Detta motsvarades i grova drag av den offentliga sektorns upplåningsbehov, som för 2004 registrerade ett underskott på drygt 4,1 % av BNP. Inflationen (mätt som HIKP) låg kvar under 3 % under större delen av decenniet.17.  Den 5 juli 2004 beslutade rådet ett det förelåg ett alltför stort underskott i Cypern. I enlighet med rådets rekommendation enligt artikel 104.7 av den 5 juli 2004 måste detta alltför stora underskott korrigeras senast 2005. I sitt yttrande av den 8 mars 2005 om den tidigare uppdateringen av konvergensprogrammet, som omfattade perioden 2004-2008, uppmanade rådet Cypern att med kraft genomföra de planerade åtgärderna för att senast 2005 få ned underskottet till ett värde under 3 % av BNP, säkerställa att skuldkvoten till dess har börjat minska samt fullfölja pensions- och hälso- och sjukvårdsreformerna.18.  I den aktuella uppdateringen beräknas underskottet i de offentliga finanserna för år 2005 att ha uppgått till 2½ % av BNP, jämfört med 2¾ % av BNP i kommissionens höstprognos och strax under 3 % i den tidigare uppdateringen. Skillnaden i förhållande till den tidigare uppdateringen avspeglar att ränteutgifterna blev omkring ½ % av BNP lägre än väntat.19.  Den 14 mars 2006 granskade rådet Cyperns uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2005 till 2008. Programmet motsvarar i stora drag den modell och de uppgiftskrav för stabilitets- och konvergensprogram som definieras i den nya uppförandekoden[6]. Det uppdaterade programmet lämnades in 2 veckor senare än den tidsfrist som anges i den nya uppförandekoden, vilket avspeglar myndigheternas önskan att ta med de budgetåtgärder som aviserades den andra veckan i december.20.  I det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas BNP-tillväxten i reala termer uppgå till drygt 4 % under perioden 2005–2009. Utifrån den information som finns tillgänglig för närvarande förefaller detta scenario grunda sig på rimliga tillväxtantaganden fram till 2007, och något optimistiska antaganden för 2008 och 2009. Detta resulterar i att de konjunkturmässiga förutsättningarna, bedömda utifrån produktionsgapet, skulle kunna vara mer gynnsamma än vad som framgår av programmets beräkningar. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller realistiska.21.  Målsättningen i uppdateringen är att bygga vidare på den minskning av underskottet till ett värde under 3 % som uppnåddes under 2005 genom att ytterligare konsolidera de offentliga finanserna fram till och med 2009, då underskottet beräknas uppgå till ½ % av BNP. Efter att ha nått ¾ % av BNP 2005 beräknas det primära överskottet gradvis stiga till 1¾ % av BNP 2009. Det minskande underskottet avspeglar en neddragning av utgiftskvoten med omkring 4 % av BNP som inte fullt ut kompenseras av en motsvarande minskning av intäktskvoten (som minskar med 2 %). Justeringen grundas på strukturella nedskärningar i löpande primära utgifter, lägre ränteutgifter samt en kombination av strukturella åtgärder och engångsåtgärder på intäktssidan. Den mer gradvisa justeringen för åren 2006–2008 i förhållande till det föregående programmet avspeglar en något lägre beräknad BNP-tillväxt.22.  Det strukturella saldot (dvs. det konjunkturrensade saldot utan beaktande av engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder) beräknat enligt den allmänt vedertagna metoden kommer enligt planerna att under programperioden i genomsnitt förbättras med mer än ½ % av BNP per år, från ett underskott på omkring 3 % av BNP 2005 till ett underskott på omkring ½ % 2009. Avsaknaden av förbättring av det strukturella saldot under 2007 avspeglar den förväntade försämringen i Cyperns nettoställning gentemot EU:s budget, till följd av att tillfälliga kompensationsbidrag i samband med EU-anslutningen avslutas under 2006. I programmet anges målet på medellång sikt för det strukturella saldot i de offentliga finanserna till ½ % av BNP och programmets mål är att senast 2009 uppnå denna budgetställning. Eftersom målet på medellång sikt är mer långtgående än minimiriktmärket (uppskattat som ett underskott på närmare 2 % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig marginal för att förebygga uppkomsten av alltför stora underskott. Programmets mål på medellång sikt ligger på en rimlig nivå eftersom det ligger inom det område som i stabilitets- och tillväxtpakten och uppförandekoden angivits för euroområdet och de länder som deltar i ERM II och på ett adekvat sätt tar hänsyn till skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.23.  De risker som omgärdar programmets budgetprognoser verkar i stort sett uppväga varandra. Med tanke på Cyperns starka specialisering på turism är riskerna i det makroekonomiska scenariot främst kopplade till den geopolitiska utvecklingen i regionen. De makroekonomiska utsikterna för 2008 och 2009 är emellertid något optimistiska och beräkningarna av skatteintäkterna förefaller väl positiva. Cyperns regering har emellertid hittills överträffat budgetmålen och i uppdateringen upprepas dess åtagande att vidta ytterligare åtgärder om så skulle krävas för att uppnå den beräknade justeringen.24.  Grundat på det uppskattade budgetutfallet 2005 och med beaktande av hur väl avvägda riskerna är i förhållande till budgetmålen, förefaller programmets finanspolitiska inriktning förenlig med en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2005 i enlighet med rådets rekommendation. Den förefaller därutöver ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att förhindra att tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar överskrids efter 2008. Den finanspolitiska inriktningen förefaller också tillräckligt solid för att garantera att målet på medellång sikt skall kunna uppnås 2009 i enlighet med programmet. Under de år som följer på korrigeringen av det alltför stora underskottet är takten i anpassningen till dess mål på medellång sikt som förutses i programmet i stort sett i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att den årliga förbättringen av det strukturella saldot för euroområdet och de länder som deltar i ERM II som riktmärke bör ligga på 0,5 % av BNP och att korrigeringen bör vara större under ekonomiskt goda år och kan vara lägre under perioder av lågkonjunktur.25.  Skuldkvoten uppskattas ha nått 70,5% av BNP år 2005, vilket överstiger fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Enligt programmet beräknas skuldkvoten sjunka till 53½ % av BNP år 2009. Riskerna för skuldkvotens beräknade utveckling förefaller väl avvägda. Mot bakgrund av denna riskbedömning förefaller skuldkvoten minska i tillräcklig omfattning och närma sig referensvärdet.26.  När det gäller de offentliga finansernas hållbarhet förefaller Cypern löpa stor risk i form av kostnader för den offentliga sektorn till följd av den åldrande befolkningen. Ett strikt genomförande på medellång sikt av den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna kommer att reducera riskerna för den långsiktiga hållbarheten. Vidare erkänns också i programmet att det även kommer att krävas åtgärder inom ramen för en omfattande pensions- och sjukvårdsreform för att hålla tillbaka den beräknade kraftiga ökningen av åldersrelaterade utgifter under perioden fram till 2050 samt för att minska risken för att den långsiktiga hållbarheten äventyras.27.  De finanspolitiska åtgärder som planeras överensstämmer i stort sett med de allmänna ekonomiska riktlinjerna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Cypern är i synnerhet på rätt väg för att korrigera dess alltför stora underskott inom den tidsfrist som rådet fastställt och gör vad som krävs för att nå sitt mål på medellång sikt, samtidigt som skuldkvoten uppvisar en minskande trend från och med 2005.28.  Den 11 november 2005 lade Cypern i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning fram ett nationellt reformprogram. I detta framhålls bland annat följande utmaningar med betydande konsekvenser för de offentliga finanserna: i) att främja FoU och innovation och att underlätta spridningen av informations- och kommunikationsteknologi, ii) att förbättra grundläggande infrastruktur och iii) att främja humankapitalutveckling och iv) att beakta behovet av social sammanhållning. Effekterna på de offentliga finanserna av de åtgärder som anges i det nationella reformprogrammet återspeglas i det uppdaterade konvergensprogrammets budgetberäkningar. De planerade åtgärderna på området för de offentliga finanserna är förenliga med de prioriteringar som anges i det nationella reformprogrammet. I uppdateringen beskrivs särskilt åtgärder för att övervaka och bättre kontrollera de offentliga utgifterna.Mot bakgrund av ovanstående bedömning, konstaterar rådet att den strukturella anpassning som planeras inom programperioden efter det att underskottet under 2005 nedbringats till ett värde under 3 % av BNP är ambitiös. Mot bakgrund av rekommendationerna enligt artikel 104.7 uppmanar rådet Cypern att göra följande:-  Att strikt genomföra de åtgärder som anges i det uppdaterade konvergensprogrammet för att genom varaktiga åtgärder säkerställa att konsolideringen av de offentliga finanserna i syfte att nå programmets mål på medellång sikt fullföljs efter det att det alltför stora underskottet har korrigerats.-  Att hålla kontroll över de offentliga pensionsutgifterna och genomföra ytterligare reformer på pensions- och sjukvårdsområdet i syfte att förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Jämförelse mellan beräkningar av centrala makroekonomiska och budgetmässiga nyckeltal2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Real BNP (förändring i %) | KP december 2005 | 3,8 | 4,1 | 4,2 | 4,2 | 4,2 | 4,3 |KOM nov 2005 | 3,8 | 3,9 | 4,0 | 4,2 | - | - |KP december 2004 | 3,6 | 4,0 | 4,4 | 4,5 | 4,5 | - |HIKP-inflation (i %) | KP december 2005 | 1,9 | 2,1 | 2,0 | 2,0 | 2,0 | 2,0 |KOM nov 2005 | 1,9 | 2,3 | 2,1 | 2,1 | – | – |KP december 2004 | 2,1 | 2,6 | 2,2 | 2,1 | 2,0 | – |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | KP december 20051 | -1,3 | -0,8 | -0,3 | 0,1 | 0,0 | 0,1 |KOM nov 20055 | -1,1 | -0,7 | -0,2 | 0,4 | – | – |KP december 20041 | -1,5 | -1,1 | -0,6 | 0,0 | +0,5 | – |Saldot för de offentliga finanserna (i % av BNP) | KP december 2005 | -4,1 | -2,5 | -1,9 | -1,8 | -1,2 | -0,6 |KOM nov 2005 | -4,1 | -2,8 | -2,86 | -2,46 | – | – |KP december 2004 | -4,8 | -2,9 | -1,7 | -1,5 | -0,9 | – |Primärsaldo (i % av BNP) | KP december 2005 | -0,9 | 0,7 | 1,2 | 1,2 | 1,4 | 1,7 |KOM nov 2005 | -0,9 | 0,5 | 0,3 | 0,7 | – | – |KP december 2004 | -1,3 | 0,7 | 1,8 | 2,0 | 2,5 | – |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | KP december 20051 | -3,6 | -2,2 | -1,8 | -1,8 | -1,2 | -0,6 |KOM nov 2005 | -3,9 | -2,5 | -2,7 | -2,6 | – | – |KP december 2004 | -4,3 | -2,7 | -1,7 | -1,5 | -0,9 | – |Strukturellt saldo3 (i % av BNP) | KP december 20053 | -4,6 | -3,1 | -2,1 | -2,1 | -1,5 | -0,6 |KOM nov 20054 | -4,9 | -3,1 | -2,7 | -2,6 | – | – |KP december 2004 | – | – | – | – | – | – |Offentliga sektorns bruttoskuld (i % av BNP) | KP december 2005 | 71,3 | 70,5 | 67,0 | 64,0 | 56,9 | 53,5 |KOM nov 2005 | 72,0 | 70,4 | 69,1 | 67,4 | – | – |KP december 2004 | 74,9 | 71,9 | 69,2 | 65,7 | 58,1 | – |Anm.: 1 Kommissionens beräkningar baserar sig på uppgifterna i programmet. 2Konjunkturrensat saldo (liksom i raderna ovanför) utan beaktande av engångsåtgärder och tillfälliga åtgärder. 3 Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder hämtade från programmet (engångsintäkter på 1,0 % av BNP 2004, 0,9 % av BNP 2005 och 0,3 % av BNP 2006–2008). 4Engångsåtgärder och övriga tillfälliga åtgärder enligt 2005 års höstprognos från kommissionen (1,0 % av BNP 2004 och 0,6 % av BNP 2005). 5Baserat på en uppskattad potentiell tillväxt på 4,0 %, 3,5 %, 3,5 % respektive 3,5 % för åren 2004–2007. 6 Beräkningen av underskottet för 2006 gjordes under antagande av en oförändrad ekonomisk politik, eftersom utkastet till budget inte var tillgängligt vid slutdatum för 2005 års höstprognos från kommissionen, vilket också delvis förklarar ett högre beräknat underskott för 2007. Källor: Konvergensprogram (KP) kommissionens höstprognos 2005 (KOM) samt kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EGT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsen http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[3] Ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande om dokumentet ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[4] Programmet innehåller alla obligatoriska och de flesta valfria uppgifter som föreskrivs i den nya uppförandekoden.[5] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EGT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsen http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Programmet innehåller alla obligatoriska och de flesta valfria uppgifter som föreskrivs i den nya uppförandekoden. Valfria statistiska uppgifter om arbetsmarknadsutvecklingen (särskilt sysselsättning (arbetade timmar) och arbetsproduktivitet (arbetade timmar)) och om bidragen till potentiell BNP-tillväxt saknas.


title: 2011/25/EU: Kommissionens rekommendation av den 14 januari 2011 om riktlinjer för distinktionen mellan foderråvaror, fodertillsatser, biocidprodukter och veterinärmedicinska läkemedel  Text av betydelse för EES

text:
               15.1.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 11/75

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 14 januari 2011
   om riktlinjer för distinktionen mellan foderråvaror, fodertillsatser, biocidprodukter och veterinärmedicinska läkemedel
   (Text av betydelse för EES)
   (2011/25/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 767/2009 av den 13 juli 2009 om utsläppande på marknaden och användning av foder, om ändring av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1831/2003 och om upphävande av rådets direktiv 79/373/EEG, kommissionens direktiv 80/511/EEG, rådets direktiv 82/471/EEG, 83/228/EEG, 93/74/EEG, 93/113/EG och 96/25/EG samt kommissionens beslut 2004/217/EG (1), särskilt artikel 7.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Distinktionen mellan foderråvaror, fodertillsatser och andra produkter såsom veterinärmedicinska läkemedel har följder för villkoren för utsläppande på marknaden beroende på vilken lagstiftning som är tillämplig.

               (2)

               Foderföretagare och nationella behöriga myndigheter ställs ofta inför frågor om klassificeringen av produkter, vilket kan utgöra ett hinder för saluföringen av foder i Europeiska unionen.

               (3)

               För att undvika inkonsekvent behandling av sådana produkter, förenkla de nationella behöriga myndigheternas arbete och göra det lättare för berörda ekonomiska aktörer att agera inom ramar som ger tillräcklig rättssäkerhet, bör det fastställas icke-bindande riktlinjer för distinktionen mellan foderråvaror, fodertillsatser och andra typer av produkter.

               (4)

               Åtgärderna i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   För distinktionen mellan foderråvaror, fodertillsatser och andra typer av produkter bör riktlinjerna i bilagan till denna rekommendation beaktas.

      Utfärdat i Bryssel den 14 januari 2011.

            På kommissionens vägnar

         José Manuel BARROSO

            Ordförande

      (1)  EUT L 229, 1.9.2009, s. 1.

      BILAGA

         RIKTLINJER FÖR DISTINKTIONEN MELLAN FODERRÅVAROR, FODERTILLSATSER OCH ANDRA TYPER AV PRODUKTER

      Dessa riktlinjer är avsedda som hjälp till de nationella behöriga myndigheterna och foderföretagarna att verkställa och tillämpa den relevanta lagstiftningen.
      Riktlinjerna grundar sig på bestämmelserna i den rättsliga ram som gäller för de olika typer av produkter som berörs, med särskild fokus på definitionerna av produkterna i dessa föreskrifter, för att göra det möjligt att skilja på produkttyperna.
      För samtliga produkter gäller att de kriterier som föreslås för distinktionen mellan de olika typerna av produkter inte bör tillämpas efter varandra utan samtidigt, för att det ska kunna vara möjligt att skapa en profil för varje specifik produkt med hänsyn till samtliga dess egenskaper. Inget av kriterierna kan användas ensamt och har heller inte företräde framför något annat.
      Analogi med andra produkter kan inte användas som åtskiljande kriterium men kan vara till hjälp när man ser över ett redan fattat beslut utifrån tillämpningen av fastställda kriterier. Analogi kan också användas för kontroll av att besluten är konsekventa.
      1.   Foderlagstiftning

      1.1   Rättsakter

      Följande definitioner fastställs i den relevanta lagstiftningen:

                  Artikel 3.4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 (1):
                  ”foder: alla ämnen eller produkter, inbegripet tillsatser, och oberoende av om de är bearbetade, delvis bearbetade eller obearbetade, som är avsedda för utfodring av djur.”
                  I förlängningen av denna breda definition av foder konstateras det i skäl 3 i förordning (EG) nr 767/2009 att ”[f]oder kan ta formen av foderråvaror, foderblandningar, fodertillsatser, förblandningar eller foder som innehåller läkemedel”.

                  Artikel 3.2 i förordning (EG) nr 767/2009:
                  ”foderråvaror: produkter av vegetabiliskt eller animaliskt ursprung, vars främsta syfte är att uppfylla djurs näringsbehov, i naturligt tillstånd, färska eller konserverade liksom produkter som härletts därur genom industriell bearbetning och organiska eller oorganiska ämnen, med eller utan fodertillsatser, som är avsedda för utfodring av djur, antingen direkt som sådana, eller efter bearbetning eller för att framställa foderblandningar eller som bärare i förblandningar.”
                  ”bärare: ämne som används för att lösa upp, späda, finfördela eller på annat sätt fysiskt ändra en fodertillsats för att göra den enklare att hantera, applicera eller använda, utan att tillsatsens tekniska funktion ändras och utan att själv ha någon annan teknisk inverkan i sig.”
                  ”foder avsett för särskilda näringsbehov: foder som fyller ett särskilt näringssyfte antingen på grund av sin sammansättning eller den tillverkningsmetod som använts, och som gör att fodret klart skiljer sig från vanligt foder; foder avsett för särskilda näringsbehov omfattar inte foder som innehåller läkemedel i den mening som avses i direktiv 90/167/EEG.”
                  ”utfodring av djur: fodertillförsel via munnen till djurets magtarmkanal i syfte att täcka djurets näringsbehov och/eller upprätthålla produktiviteten hos normalt friska djur.”

                  Artikel 2.2 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1831/2003 (2):
                  ”fodertillsatser: ämnen, mikroorganismer eller preparat, utom foderråvaror och förblandningar, som avsiktligt tillsätts foder eller vatten för att särskilt fylla en eller fler av de funktioner som anges i artikel 5.3” i den förordningen:a)inverka positivt på fodrets egenskaper,b)inverka positivt på animalieprodukternas egenskaper,c)positivt påverka färgen på akvariefiskar och burfåglar,d)tillgodose djurens näringsbehov,e)inverka positivt på animalieproduktionens miljöpåverkan,f)inverka positivt på djurens produktion, prestanda eller välbefinnande, särskilt genom att påverka mag- och tarmfloran eller fodrets smältbarhet, ellerg)ha en koccidiostatisk eller histomonostatisk inverkan.

                  Artikel 2.2 h i förordning (EG) nr 1831/2003:
                  ”processhjälpmedel: alla ämnen som inte i sig används som foder, men som används avsiktligt vid bearbetning av foder eller foderråvaror för att uppnå ett visst tekniskt mål under behandlingen eller bearbetningen och som kan resultera i en oavsiktlig men tekniskt sett oundviklig förekomst av restsubstanser eller derivat därav i slutprodukten, förutsatt att dessa restsubstanser inte inverkar negativt på djurs och människors hälsa eller på miljön och inte har någon teknisk inverkan på slutprodukten,”.
                  Dessutom har skäl 11 i förordning (EG) nr 767/2009 följande lydelse: ”[…]. Foderråvaror används i första hand för att fylla djurens behov av exempelvis energi, näringsämnen, mineraler eller fibrer. De är normalt inte särskilt väldefinierade kemiskt, med undantag för de grundläggande näringsmässiga beståndsdelarna. Effekter som kan beläggas genom vetenskaplig bedömning och som enbart gäller fodertillsatser eller veterinärmedicinska läkemedel bör undantas från de objektiva användningsområdena för foderråvaror. […]”

            1.2   Konsekvenser för distinktionen mellan foderråvaror och fodertillsatser

      1.2.1   Härledningar från rättsakterna

      —   ”fodertillsatser: ämnen […], utom foderråvaror”: En produkt kan inte vara en foderråvara och en fodertillsats på samma gång.
      —   ”Djurs näringsbehov”: Det är inte möjligt att upprätta en uttömmande förteckning över relevanta element, men följande egenskaper hos foderråvaror kan anses vara de viktigaste:
      —   ”Främsta syfte är att uppfylla djurs näringsbehov”: och ”används i första hand för att fylla djurens behov”: Utöver den allmänna primära funktionen som källa till näringsämnen till djur kan foderråvaror ha andra ändamål, t.ex. om de används som bärare eller om de inte kan smältas i djurens tarmkanal. Detta överensstämmer med syftet för ”utfodring av djur” (”täcka djurets näringsbehov och/eller upprätthålla produktiviteten hos normalt friska djur”) som motsvarar den primära avsedda användningen enligt definitionen av ”foder”.
      1.2.2   Kriterier som det ska tas hänsyn till samtidigt vid en bedömning i varje enskilt fall

      —   Produktions- och bearbetningsmetod – kemisk definition och standardiserings- eller reningsnivå: Produkter av vegetabiliskt eller animaliskt ursprung i naturligt tillstånd, färska eller konserverade, liksom produkter som härletts därav genom enkel bearbetning, samt organiska eller oorganiska ämnen kan anses vara foderråvaror (t.ex. fettsyror och kalciumkarbonat). Kemiskt väldefinierade ämnen som har renats och har en viss standardiseringsnivå som garanteras av producenten skulle kunna anses som fodertillsatser (t.ex. aromatisk olja som utvunnits ur växtmaterial). Vissa foderråvaror är emellertid kemiskt väldefinierade ämnen och standardiserade (t.ex. sackaros). Å andra sidan är naturprodukter av hela växter och delar av dessa eller produkter därav som framställts genom en begränsad fysisk bearbetning såsom krossning, malning eller torkning foderråvaror.
      —   Säkerhet och användningssätt: Om det med hänsyn till djurs eller människors hälsa är nödvändigt att fastställa högsta tillåtna mängder av produkten i dagsbehovet, ska produkten klassificeras som tillsats. För vissa foderråvaror gäller även högsta tillåtna inblandningshalter. Beteckningen ”fodertillsats” kan erbjuda bättre villkor för effektiv hantering av produkten i fråga om stabilitet, homogenitet och överdosering. Inblandningshalten är vanligen låg när det rör sig om fodertillsatser. Inblandningshalten för många foderråvaror, såsom mineralsalter, är dock också låg.
      —   Funktionalitet: Fodertillsatser definieras efter funktion enligt artikel 5.3 i förordning (EG) nr 1831/2003. Det är dock inte bara fodertillsatser som kan ha dessa funktioner. Foderråvaror kan sålunda även ha en tillsatsfunktion (t.ex. som förtjockningsmedel) men denna bör inte vara den enda avsedda användningen.
      2.   Biocidprodukter

      2.1   Rättsakter

      Följande definitioner fastställs i den relevanta lagstiftningen:

                  Artikel 2.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/8/EG (3):
                  ”biocidprodukter: verksamma ämnen och preparat som innehåller ett eller flera verksamma ämnen i den form de levereras till användaren, avsedda att på kemisk eller biologisk väg förstöra, hindra, oskadliggöra, förhindra verkningarna av eller på något annat sätt utöva kontroll över skadliga organismer.”
                  ”verksamma ämnen: ämnen eller mikroorganismer, däribland virus eller svampar, som har en allmän eller specifik verkan på eller mot skadliga organismer.”
                  ”skadliga organismer: organismer vilkas närvaro är oönskad eller skadlig för människor, mänsklig verksamhet eller produkter som människor använder eller producerar eller för djur eller för miljön.”

                  Punkt 1 a i bilaga I till förordning (EG) nr 1831/2003:
                  ”Konserveringsmedel: ämnen, eller, i tillämpliga fall, mikroorganismer, som skyddar foder mot skador från mikroorganismer eller deras metaboliter.”

                  I artikel 1.2 i direktiv 98/8/EG fastställs följande:
                  ”Det här direktivet skall omfatta biocidprodukter enligt definitionen i artikel 2.1 a, men gäller inte för produkter som definieras i eller ligger inom följande direktivs räckvidd för de ändamål som avses i dessa direktiv:
                  […]

                              o)

                              Rådets direktiv 70/524/EEG av den 23 november 1970 om tillsatser i djurfoder, rådets direktiv 82/471/EEG om vissa produkter som används i djurfoder och rådets direktiv 77/101/EEG om saluföring av foderråvaror.

                        […].”

                  Bilaga V till direktiv 98/8/EG innehåller en uttömmande förteckning över 23 produkttyper med en vägledande beskrivning för varje produkttyp, däribland följande foderrelaterade produkttyper:
                  Produkttyp 3: Hygienbiocidprodukter för veterinärverksamhet: Denna produkttyp omfattar biocidprodukter som används för hygienändamål inom veterinärverksamhet samt produkter som används för platser där djur bor, stängs in eller transporteras.
                  Produkttyp 4: Desinfektionsmedel för ytor som kommer i kontakt med livsmedel och djurfoder: Produkter som används för desinfektion av utrustning, behållare, mat- och foderredskap, ytor eller rör för framställning, transport, lagring eller konsumtion av livsmedel, djurfoder eller drycker (inklusive dricksvatten) avsedda för människor och djur.
                  Produkttyp 5: Desinfektionsmedel för dricksvatten: Produkter som används för desinfektion av dricksvatten (för både människor och djur).
                  Produkttyp 20: Konserveringsmedel för livsmedel eller djurfoder: Produkter som används för konservering av livsmedel eller djurfoder genom bekämpning av skadliga organismer.

            2.2   Konsekvenser för distinktionen mellan foder och biocidprodukter

      Enligt artikel 1.2 i direktiv 98/8/EG är produkter som definieras i eller omfattas av foderlagstiftningen, inbegripet processhjälpmedel, inte biocidprodukter utan ska anses som foder (foderlagstiftningen har företräde framför lagstiftningen om biocidprodukter).
      Produkter i produkttyperna 3 och 4 enligt bilaga V till direktiv 98/8/EG anses inte vara foder.
      Vissa produkter kan dock komma i fråga för produkttyp 5 eller 20 och därigenom anses vara foder. Detta gäller vanligen fodertillsatser. På grund av det faktum att foderlagstiftningen har företräde framför lagstiftningen om biocidprodukter ska sådana produkter anses som foder. Produkter för konservering av foder eller vatten för djur är inte biocidprodukter. Om sådana produkter förtecknas som produkttyp 5 eller 20 är de inte avsedda att ges till djur.
      3.   Veterinärmedicinska läkemedel

      3.1   Rättsakter

      Följande definitioner fastställs i den relevanta lagstiftningen:

                  Artikel 1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/82/EG (4):
                  ”Veterinärmedicinskt läkemedel:

                              a)

                              varje substans eller kombination av substanser som tillhandahålls med uppgift om att den har egenskaper för att behandla eller förebygga sjukdom hos djur, eller

                              b)

                              varje substans eller kombination av substanser som kan användas på eller administreras till djur i syfte antingen att återställa, korrigera eller modifiera fysiologiska funktioner genom farmakologisk, immunologisk eller metabolisk verkan eller att ställa diagnos.”

                        ”Foderläkemedel: varje blandning av ett eller flera veterinärmedicinska läkemedel och ett eller flera fodermedel, som färdigställts före försäljning och är avsett att ges till djur utan föregående bearbetning, på grund av sina botande eller förebyggande egenskaper eller andra egenskaper som anges i punkt 2.”

                  I artikel 2.2 i direktiv 2001/82/EG fastställs följande:

                     ”Vid tveksamhet om huruvida en produkt, med beaktande av alla dess egenskaper, kan omfattas av definitionen av ett veterinärmedicinskt läkemedel och av definitionen av en produkt som omfattas av annan gemenskapslagstiftning skall bestämmelserna i detta direktiv tillämpas.”

                  I artikel 3.1 i det direktivet föreskrivs följande:

                     ”Direktivet skall inte tillämpas på

                                 a)

                                 foderläkemedel enligt rådets direktiv 90/167/EEG av den 26 mars 1990 om fastställande av villkor för framställning, utsläppande på marknaden och användning av foderläkemedel inom gemenskapen,
                                 […]

                                 d)

                                 tillsatser enligt rådets direktiv 70/524/EEG av den 23 november 1970 om fodertillsatser när dessa blandas med djurfoder och tillskottsfoder i enlighet med det direktivet,
                                 […].”

                  Artikel 13.3 i förordning (EG) nr 767/2009 har följande lydelse:
                  ”I märkning och presentation av foderråvaror och foderblandningar får det inte hävdas att

                              a)

                              fodret förebygger, behandlar eller botar sjukdom, med undantag för koccidiostatika eller histomonostatika som är godkända enligt förordning (EG) nr 1831/2003; denna punkt gäller dock inte påståenden om näringsmässig obalans, förutsatt att ingen koppling görs till sjukdomssymtom gällande detta,
                              […]”.

            3.2   Konsekvenser för distinktionen mellan foder och veterinärmedicinska läkemedel

                  —

                  Om man efter att ha beaktat en oklassificerad produkts samtliga egenskaper drar slutsatsen att den skulle kunna vara ett veterinärmedicinskt läkemedel, bör den anses som ett veterinärmedicinskt läkemedel (lagstiftningen om veterinärmedicinska läkemedel har företräde framför foderlagstiftningen, utom när det gäller godkända fodertillsatser).

                  —

                  Foderläkemedel är inte veterinärmedicinska läkemedel utan enligt skäl 3 i förordning (EG) nr 767/2009 en form av foder som innehåller förblandningar som innehåller läkemedel och som måste skrivas ut av veterinär.

                  —

                  Utifrån definitionen av ”särskilda näringsbehov” (se punkt 1.1) fastställs gränsen mellan foder och veterinärmedicinska läkemedel. Särskilda näringsbehov såsom ”understödjande av leverfunktionen vid kronisk leverinsufficiens” eller ”minskning av risken för kalvningsförlamning” kan uppnås genom foder.

         (1)  EGT L 31, 1.2.2002, s. 1.

         (2)  EUT L 268, 18.10.2003, s. 29.

         (3)  EGT L 123, 24.4.1998, s. 1.

         (4)  EGT L 311, 28.11.2001, s. 1.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Irlands nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Irlands stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/65

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Irlands nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Irlands stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/16)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där Irland konstaterades vara en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Irland, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten för Irland 2016 publicerades den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Irland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskning som föreskrivs i artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultaten av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Irland har makroekonomiska obalanser. Det är i synnerhet viktigt att ta itu med de stora stockarna av nettoutlandskulder och av offentliga och privata skulder, vilka trots förbättringar fortfarande utgör sårbarheter.

               (3)

               Den 29 april 2016 lade Irland fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Efter att förfarandet vid alltför stora underskott har avslutats omfattas Irland av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av övergångsreglerna för skuldkriteriet. Enligt stabilitetsprogrammet för 2016, som bygger på ett antagande om oförändrad politik, förutser regeringen en gradvis förbättring av budgetsaldot tills det når ett överskott på 0,4 % av BNP 2018. Det reviderade medelfristiga budgetmålet, dvs. ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP, beräknas uppnås 2018. Men den årliga förändringen i det omräknade (5) strukturella saldot på 0,1 % av BNP för 2016 säkerställer inte tillräckliga framsteg mot det medelfristiga budgetmålet. Enligt stabilitetsprogrammet väntas den offentliga skuldkvoten sjunka till 88,2 % av BNP under 2016 och fortsätta att sjunka till 85,5 % 2017. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Men de åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2017 och framåt har inte beskrivits tillräckligt. På grundval av kommissionens vårprognos 2016 finns det vid oförändrad politik en risk för en viss avvikelse från den rekommenderade finanspolitiska korrigeringen 2016, medan Irland enligt prognoserna kommer att följa rekommendationen 2017. Enligt prognoserna kommer Irland att följa övergångsreglerna för skuldkriteriet 2016 och 2017. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2016, att Irland i stort sett kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Ytterligare åtgärder kommer dock att krävas för att landet ska följa reglerna 2016.

               (6)

               Arbetet för att bredda skattebasen har varit begränsat och den senaste tidens skatteåtgärder har varit inriktade på nedskärningar och skattelättnader. Man måste därför arbeta vidare med att göra skattesystemet effektivare och mer tillväxtvänligt. De irländska myndigheterna har ett rullande översynsprogram av skatteutgifterna, vars resultat publiceras i en årsrapport. Översynen omfattar dock inte momsrelaterade skatteutgifter och det finns fortfarande utrymme att bredda skattebasen genom att höja de minst snedvridande skatterna.

               (7)

               Hälso- och sjukvårdssystemet står fortfarande inför stora utmaningar när det gäller kostnadseffektivitet, jämlik tillgång och hållbarhet. Specifika reformåtgärder går framåt, men läkemedelsutgifterna, i synnerhet till följd av de höga kostnaderna för läkemedel med bara en leverantör, fortsätter att påverka kostnadseffektiviteten. Ekonomistyrning och informationssystem är fortsatt bristfälliga och ojämlik tillgång till primärvård är ett ständigt problem. Cirka 40 % av befolkningen har fri tillgång till allmänläkare, medan övriga måste betala hela kostnaden själva. Det råder stor osäkerhet kring den omfattande reformen av hälso- och sjukvården, eftersom den allmänna sjukförsäkringen befinner sig i en återvändsgränd.

               (8)

               Man bör ta itu med infrastrukturbehoven för att främja en hållbar och balanserad tillväxt i framtiden. Efter en topp på 5,2 % av BNP under 2008 sjönk de offentliga investeringarna 2013 till sin lägsta nivå på 1,8 % av BNP innan de började återhämta sig 2014, men de låg fortfarande långt under EU-genomsnittet. Krisen verkar dessutom har inneburit en strukturell omläggning av sammansättningen på statens utgifter, eftersom man nu anslår mer till löpande utgifter än till investeringar. Mellan 2010 och 2013 uppgick kapitalutgifterna i genomsnitt bara till 4,8 % av totalsumman, vilken är mindre än hälften av genomsnittet för perioden 1995–2008. Sju år med mycket låga offentliga investeringar har påverkat infrastrukturens kvalitet och lämplighet och statens stöd till immateriella investeringar. Bostäder, vattentjänster, kollektivtrafik och klimatarbetet är svaga punkter. I landets större tätorter är efterfrågan på nya bostäder just nu mycket större än utbudet. Det fick till följd att bostadspriserna och hyrorna i tätorterna steg kraftigt 2014, innan tillväxten mattades av 2015. Det finns i dagsläget inga tecken på övervärdering, men begränsningar i byggsektorn och utbudet av bostäder, bland annat med koppling till offentlig infrastruktur, kan leda till risker för obalanser om man inte åtgärdar dem. Den ändrade sammansättningen på de offentliga utgifterna har också påverkat det offentligas stöd till FoU och innovation, som låg under 2007 års nivå 2014. När det gäller de offentliga FoU-utgifternas andel av BNP ligger Irland just nu på 22:e plats i EU. Detta har en negativ effekt på de små och medelstora företagens konkurrenskraft.

               (9)

               Arbetslösheten har sjunkit och ligger nu under EU-genomsnittet och uppgick i mars 2016 till 8,6 %. Långtidsarbetslösheten och hushållens låga arbetsintensitet är fortfarande ett orosmoment. Trots att långtidsarbetslösheten har minskat de senaste åren är andelen arbetslösa som är långtidsarbetslösa fortsatt hög och uppgick till 56,3 % det fjärde kvartalet 2015, vilket är högre än EU-genomsnittet på 48,3 %. Under 2014 (senaste jämförbara uppgifter) var andelen personer som bor i hushåll med mycket låg arbetsintensitet den högsta i EU med 21,1 % och det var särskilt vanligt i hushåll med ensamstående föräldrar. Andelen barn (i åldern 0–17) som är i farozonen för fattigdom eller social utestängning sjönk 2014 till 30,3 % men ligger fortfarande över EU-genomsnittet på 27,8 %. Motsvarande siffra för andelen hushåll med ensamstående föräldrar (62,5 % för 2014) ligger mycket högre än EU-genomsnittet (48,2 %).

               (10)

               Irland har börjat införa JobPath-programmet för att tillgodose de långtidsarbetslösas behov och håller på att utveckla en aktiveringsstrategi för att uppmuntra dem med potential och vilja att bli mer aktiva på arbetsmarknaden. Utmaningen är att utöka jobbstödet till dem som traditionellt sett varit utestängda från arbetsmarknaden, bland annat personer med funktionsnedsättningar och personer med omsorgsansvar. Totalt sett har välfärdssystemet fungerat väl och lyckats tygla krisens effekter på fattigdom och ojämlikhet, men hinder för inkluderande tillväxt finns kvar. Vissa framsteg har gjorts när det gäller att gradvis sänka förmåner, men farhågorna kring bidragsfällor för vissa hushåll består. Som andel av lönen är nettobarnomsorgskostnaderna i Irland bland de högsta i EU, nämligen näst högst för par och högst för ensamstående föräldrar. Det finns också farhågor när det gäller kvaliteten på barnomsorgen. Till exempel låg 2014 andelen högskoleutbildade som arbetade inom förskola och barnomsorg (15 %) en bra bit under den rekommenderade nivån. Kompentensglappen finns kvar och inom vissa områden råder det brist på kvalificerad arbetskraft. Möjligheterna till kompetensutveckling och omskolning är otillräckliga, och de sjunkande utbildningsutgifterna kan få negativa effekter på utbildningsresultaten i framtiden.

               (11)

               Den höga skuldsättningen i den privata sektorn återspeglar de aktuella problemen med lånenedskrivningar. I slutet av juni 2015 uppgick den privata sektorns okonsoliderade skulder till 266,3 % av BNP, vilket är långt över genomsnittet i euroområdet. Trots att andelen nödlidande lån har minskat till följd av den ekonomiska återhämtningen och låneomläggningar, var den i slutet av 2015 ändå en av de högsta i euroområdet, med drygt 16 % av alla inhemska banklån. Dessutom hade 14,7 % av bostadslånen betalningseftersläpningar i slutet av 2015, där lån som släpat efter i över två år utgjorde nästan 10 % av de totala bostadslånen. Även om framsteg sker är flertalet låneomläggningar tillfälliga, vilket innebär en risk för nya betalningsinställelser, särskilt i händelse av sämre makroekonomiska förhållanden eller externa chocker. Lån till kommersiella fastigheter i inhemska banker och småföretags- och företagslån är fortfarande problemområden, där andelen nödlidande lön uppgår till 37,3 % respektive 13,8 %. Framsteg sker, men det kommer att krävas mycket mer tid och arbete för att varaktigt omstrukturera dessa lån. Man underutnyttjar också förfaranden vid personlig insolvens, konkurs, domstolskydd enligt irländsk lag för företag i svårigheter (examinership) och andra sätt att få en viss skuldavskrivning som en hjälp till hushåll och företag att komma på fötter igen. Införandet av ett centralt kreditregister har gått långsamt, trots att det är av avgörande betydelse för en ansvarsfull utlåning.

               (12)

               Lagen om juridiska tjänster från 2015 har antagits, men i ett sent skede i processen gjordes eftergifter till de juridiska yrkena, vilket gör reformen mycket mindre ambitiös än vad som ursprungligen avsågs. Det nya regelverket har bara börjat tillämpas och det är för tidigt att säga om det kommer att främja konkurrensen och sänka kostnaderna. Juridiska tjänster används av alla sektorer i ekonomin och kostnaderna för dem påverkar Irlands konkurrenskraft. En faktisk minskning av kostnaderna kan bara bli verklighet om de konkurrensstärkande och kostnadssänkande bestämmelserna i det planerade regelverket verkligen blir lag efter den offentliga samrådsprocessen eller införlivas i de föreskrifter som utfärdas av Irlands tillsynsmyndighet för juridiska tjänster.

               (13)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Irlands ekonomiska politik och redogjort för den i 2016 års landsrapport. Den har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Irland fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Irland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (14)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (15)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Irland att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet åstadkomma en årlig finanspolitisk korrigering på 0,6 % av BNP 2016 och 2017 för att närma sig det medelfristiga budgetmålet. Använda oförutsedda intäkter från goda ekonomiska och finansiella förhållanden, och från försäljningar av tillgångar, till att snabbare minska skulden. Minska sårbarheten för ekonomiska fluktuationer och chocker, bland annat genom att bredda skattebasen. Förbättra utgifternas kvalitet, främst genom att effektivisera hälso- och sjukvården och genom att prioritera statliga kapitalutgifter för FoU och för offentlig infrastruktur, särskilt transporter, vattentjänster och bostäder.

               2.

               Bredda och snabba på genomförandet av aktiveringsåtgärder för att öka hushållens arbetsintensitet och ta itu med fattigdomsrisken för barn. Gå vidare med åtgärder för att stimulera sysselsättningen genom att fasa ut förmåner och tilläggsersättningar. Förbättra tillgången på bra barnomsorg på heltid till rimligt pris.

               3.

               Slutföra varaktiga omstruktureringslösningar för att minska andelen nödlidande lån, för att säkerställa hållbara skulder i hushållen och uppmuntra långivarna att minska skulden för alltför högt belånade men livskraftiga företag. Snabba på införandet av ett fullt fungerande centralt kreditregister som omfattar alla kategorier av långivare och låntagare.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Det strukturella saldot, omräknat av kommissionen på grundval av uppgifterna i konvergensprogrammet enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


				|

		52014DC0402

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Belgiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram 2014 /* COM/2014/0402 final */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Belgiens nationella reformprogram 2014,
med avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram 2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av ekonomiska och finansiella
kommitténs yttrande,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och
regeringscheferna om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt
ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp
av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om
åtgärder som ska vidtas på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt
helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de
landsspecifika rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog
rådet en rekommendation om Belgiens nationella reformprogram för 2013 och avgav
ett yttrande om Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2016. Den 15 november
2013 lade kommissionen, i linje med förordning (EU) nr 473/2013[5], fram sitt
yttrande om Belgiens utkast till budgetplan för 2014[6].
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[7],
som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen rapporten om
varningsmekanismen[8],
baserad på förordning (EU) nr 1176/2011, i vilken Belgien identifierades som en
av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa
en normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen
resultatet av sin fördjupade granskning av Belgien[9], i enlighet med artikel
5 i förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av
makroekonomiska obalanser. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Belgien
fortfarande har makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och politiska
åtgärder. I synnerhet kräver utvecklingen av den externa konkurrenskraften för
varor fortsatt uppmärksamhet eftersom en ständig försämring skulle hota den
makroekonomiska stabiliteten.
(8)
Den 30 april 2014 lade Belgien fram sitt
nationella reformprogram 2014 och sitt stabilitetsprogram 2014. I syfte att
beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.
(9)
Målet för den finanspolitiska strategin i
stabilitetsprogrammet 2014 är att nå budgetbalans i strukturella termer till
2016 och uppfylla det medelfristiga målet året därpå. I programmet bekräftas
det tidigare medelfristiga målet på 0,75 procent av BNP, vilket
återspeglar stabilitets- och tillväxtpaktens mål, men man har skjutit upp
måluppfyllelsen till 2017, dvs. ett år senare än vad som anges i fjolårets
program. Den planerade årliga utvecklingen med sikte på det medelfristiga målet
ligger i linje med de anpassningar som krävs enligt stabilitets- och
tillväxtpakten. Enligt programmet klarar man i stort av att uppnå riktmärket
för utgifterna under programperioden. Den offentliga skulden är 101,5 procent
av BNP år 2013, vilket är högre än fördragets referensvärde på 60 procent
av BNP, och den förväntas enligt programmet sjunka till runt 93 procent av
BNP år 2017. Därför ligger målen i programmet i stort sett i linje med
stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Det makroekonomiska scenario som ligger
till grund för budgetprognoserna i programmet och som har utarbetats av en
oberoende institution (Federala planeringsbyrån) är rimligt.
Tillväxtprognoserna ligger nära prognoserna i kommissionens vårprognos 2014.
Den finanspolitiska planen backas ännu inte upp av några åtgärder. Enligt
kommissionens vårprognos inträffar inga strukturella förbättringar under 2014
och en strukturell försämring under 2015, enligt det vanliga antagandet om
oförändrad politik. Det innebär en risk för att målen inte nås, vilket kan leda
till en betydande avvikelse från anpassningen för att nå det medelfristiga
målet under 2014–15. Dessutom kommer Belgien enligt kommissionens vårprognos
varken under 2014 eller 2015 att iaktta skuldregeln. Baserat på bedömningen av
programmet och kommissionens vårprognos, enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97,
anser rådet att Belgien har lyckats att på ett varaktigt sätt få ner det offentliga
underskottet under 3 procent av BNP under 2013, men riskerar att påtagligt
avvika från kraven i förfarandets förebyggande del från och med 2014.
(10)
Belgien har gjort stora framsteg med att införa
fler arrangemang för strukturell samordning. Enligt ett samarbetsavtal om
finanspolitisk samordning från slutet av 2013 införs en regel om strukturell
budgetbalans (som ligger i linje med det medelfristiga målet) i den offentliga
sektorn i enlighet med kraven i finanspakten. Avtalet formaliserar också
vedertagna samordningsrutiner genom att i) officiellt fastställa rollen för den
interinstitutionella samrådskommittén i förfarandet och ii) klargöra den
rådgivande rollen för det höga finansrådet. Dessutom stärks enligt avtalet den
övervakande rollen för det höga finansrådet genom att det införs en explicit
korrigeringsmekanism i händelse av väsentliga avvikelser från de överenskomna
målen. Det kan komma att krävas ytterligare arrangemang för att göra målen
efter 2014 bindande.
(11)
Belgien har nyligen lyckats med att tygla ökningen
av den offentliga skuldkvoten, men skuldbördan på 101,5 procent av BNP är
hög och det finns stora betalningsförpliktelser och framtida pensionsåtaganden.
Om de utgifterna ska täckas samtidigt som en hög levnadsstandard ska
upprätthållas, måste man få kontroll över den framtida kostnadsutvecklingen i
budgeten, arbetskraften och sysselsättningen måste öka och den internationella
konkurrenskraften stärkas. På samtliga områden står Belgien inför stora
utmaningar. Belgien har visserligen vidtagit åtgärder i rätt riktning som
kommer att få genomslag under de kommande åren, men fler ambitiösa insatser
krävs, särskilt som landets handelspartner också genomför reformer.
(12)
Belgiens totala skattetryck är bland de högsta i EU
och skattebördan är särskilt stor på arbete, med en av största skattekilarna i
EU som följd. Flera specifika inslag i skattesystemet är skadliga för miljön,
till exempel beskattningen av företagsbilar. Vissa målinriktade åtgärder har
vidtagits för att sänka arbetskostnaden för specifika grupper och för att
minska klyftan mellan brutto- och nettolöner i botten på löneskalan. Inga
större omläggningar av skattebördan till baser som är mindre skadliga för
tillväxten har dock gjorts. Diskussioner har startats om en omfattande
skattereform som ska göra det lättare att uppnå hållbara offentliga finanser,
främja konkurrenskraften och sysselsättningstillväxten och skydda miljön. En
sådan genomgripande skattereform måste innebära en skatteväxling för arbete,
förenkla skattesystemet, effektivisera momssystem, bredda skattebasen, minska
skatteutgifterna, täppa till kryphål i lagstiftningen och fasa ut subventioner
som är skadliga för miljön.
(13)
Den åldrande befolkningen kommer att få stor
inverkan på Belgien framöver, där kostnaderna för äldre beräknas öka med över 8 procent
av BNP mellan 2010 och 2060, i synnerhet i form av pensioner och långtidsvård.
Den nyligen inledda reformen av de sociala förmånerna till äldre kommer att få
positiva effekter på sysselsättningen i den gruppen. Med tanke på problemets
omfattning krävs dock ytterligare satsningar för att lyckas nå hållbara
offentliga finanser. Man måste se till att de sociala förmånerna för äldre är
tillräckliga. Det krävs åtgärder för att koppla den lagstadgade pensionsåldern
till den förväntade livslängden, minska gapet mellan den lagstadgade och den
faktiska pensionsåldern och göra de offentliga utgifterna för långtidsvård mer
kostnadseffektiva.
(14)
Belgien lider av ett kroniskt underutnyttjande av
arbetskraften. Nivåerna på arbetskraftsdeltagande och sysselsättning ligger
under EU-genomsnittet och är stagnerande, medan de långtidsarbetslösas andel av
den totala arbetslösheten fortfarande är hög. Genom att samverka med
förmånssystemet gör den stora skattekilen arbetslöshet och inaktivitet
attraktivt för de flesta arbetstagarkategorier. Man har vidtagit åtgärder för
att komma till rätta med arbetslöshetsfällan för personer med mycket låga
löner, men fällan har blivit större för flertalet andra kategorier och det är
fortfarande lockande att inte förvärvsarbeta. Med fortsatt höga
arbetskraftskostnader tenderar rekryteringsstrategier att minimera riskerna och
straffa svaga grupper som unga, lågutbildade och personer med invandrarbakgrund
som tillsammans med äldre arbetstagare har ett arbetskraftsdeltagande som är
betydligt lägre än EU-genomsnittet. Det finns ett starkt skydd för dem som
redan har jobb och att byta jobb innebär därför att man går miste om intjänade
rättigheter (t.ex. rätten till avgångsvederlag, tidig pensionering och förmåner
på grund av lång anställning), vilket avskräcker från att byta jobb eller
bransch. Denna tröghet gör att aktiva arbetsmarknadsåtgärder är relativt
ineffektiva i Belgien och det leder till ett läge där hög arbetslöshet i vissa
områden och branscher existerar sida vid sida med arbetskraftsbrist och
tillväxthämmande kompetensbrist i andra. Ungdomsarbetslösheten har ökat
betydligt det senaste året, med stora skillnader mellan regioner och grupper. Man måste på samma gång ta itu med både de strukturella problemen med
kompetens som inte matchar efterfrågan och det trängande behovet av att göra
något åt elever som hoppar av skolan i förtid och unga som går ut skolan utan
kvalifikationer. Den sjätte statsreformen är ett tillfälle
att effektivisera sysselsättningspolitiken och göra den mer målinriktad, under
förutsättning att man kan optimera samarbetet mellan federal och regional nivå.
(15)
Belgiens konkurrenskraft fortsätter att försämras,
också när det gäller aspekter som inte rör kostnadsläget.
Tillverkningsindustrins förmåga att konkurrera på världsmarknaden har
urholkats, vilket återspeglas både i tillverkarnas krympande marginaler och
förlorade arbetstillfällen. Belgien har traditionellt sett förlitat sig på
löneindexering för att upprätthålla köpkraften. För stora löneökningar har dock
korrigerats för sent och inte fullt ut. Med den centrala lönenormen är det
dessutom inte alltid möjligt att korrekt ta hänsyn till
produktivitetsutvecklingen i olika sektorer och förhållandena på lokala
arbetsmarknader. Följaktligen har lönerna ökat snabbare än produktiviteten,
vilket lett till förlorade jobb och försämrad konkurrenskraft. I samråd med
arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis behöver Belgien
reformera sitt lönebildningssystem för att ge utrymme för större lönespridning
i olika sektorer och för att se till att lönerna bättre följer
produktivitetsutvecklingen. Priserna i detaljhandeln är fortfarande högre än i
grannländerna, medan restriktioner för de reglerade yrkena hindrar framväxten
av innovativa företagsmodeller och begränsar investeringarna. Distributionsavgifterna för el är fortfarande bland de högsta i Europa
och den planerade regionaliseringen av avgifterna ökar ytterligare osäkerheten
kring den framtida utvecklingen av slutanvändarnas distributionskostnader
eftersom de tillfälligt frysta avgifterna inte täcker distributörernas stigande
kostnader. Om landet ska ha bibehållet höga löner och
samtidigt skapa nya jobb måste man producera och sälja mer sofistikerade varor
med högre förädlingsvärde på världsmarknaderna än vad man gör idag. Belgien
saknar snabbväxande företag inom innovativa sektorer. Innovationsstödet anses
vara komplicerat och mycket fragmenterat. När verksamhet med högt
förädlingsvärde faktiskt tar fart, dämpas tillväxten ofta av bristen på
tillräckligt utbildad arbetskraft.
(16)
Belgien kommer troligtvis att misslyckas med att
till 2020 nå sitt mål att sänka utsläppen av växthusgaser med 15 procent i de
sektorer som inte omfattas av EU:s system för utsläppshandel. Vissa initiativ
har visserligen tagits men de verkar inte gå i samma riktning och det är oklart
vilken effekt de sammantaget kommer att få på utsläppsminskningen, i synnerhet
från transportsektorn och byggnader. Momssänkningen på el kan ytterligare
undergräva satsningarna i detta avseende. Förhandlingarna om ett avtal om
samarbete och arbetsfördelning mellan den federala nivån och regionerna har
inte lett till någon tydlig arbetsfördelning. Trafikstockningarna är mycket
kostsamma för den belgiska ekonomin jämfört med de flesta andra länder.
Problemets allvar kräver ett samlat politiskt svar där man väger in potentialen
för tidsdifferentierade vägavgifter, ser över den gynnsamma skattebehandlingen
av privat användning av företagsbilar och bränslekort samt effektiviserar
kollektivtrafiken.
(17)
Kommissionen har inom ramen för den europeiska
planeringsterminen gjort en fördjupad analys av Belgiens ekonomiska politik.
Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet.
Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för hållbarheten i
finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Belgien utan också i vilken
mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att
stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida
nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens
rekommendationer inom den europeiska planeringsterminen återspeglas i
rekommendationerna 1–6 nedan.
(18)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Belgiens stabilitetsprogram, och dess yttrande[10]
återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.
(19)
Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning
och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och
stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU)
nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 2, 4 och 5 nedan.
(20)
I samband med den europeiska planeringsterminen har
kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet.
På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer till de
medlemsstater som har euron som valuta. Belgien bör även säkerställa ett
fullständigt och snabbt genomförande av dessa rekommendationer.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Belgien att
vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Efter
korrigeringen av det alltför stora underskottet stärka de finanspolitiska
åtgärderna för 2014 mot bakgrund av den framväxande klyftan på 0,5 procent av
BNP, baserat på kommissionens vårprognos 2014, som
pekar på risken för en betydande avvikelse från kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten. Avsevärt stärka budgetstrategin under 2015 för att säkerställa
den efterfrågade anpassningen på 0,6 procent av BNP i riktning mot det
medelfristiga målet, vilket skulle säkra efterlevnaden av skuldregeln. Därefter
fortsätta med den planerade årliga strukturanpassningen mot det medelfristiga
målet tills det är uppnått, i enlighet med kravet på en årlig
strukturanpassning på minst 0,5 procent av BNP, eller mer vid goda ekonomiska
förhållanden eller om det krävs för att se till att skuldregeln iakttas, i
syfte att varaktigt sänka den höga offentliga skuldkvoten. Se till att alla
nivåer i den offentliga sektorn på ett balanserat sätt bidrar till att iaktta
de finanspolitiska reglerna, inklusive regeln om strukturell budgetbalans, med
hjälp av ett bindande instrument med en explicit fördelning av målen i ett
medelfristigt planeringsperspektiv.
2.           Göra det övergripande
skattesystemet mer balanserat och rättvist och förbereda en omfattande
skattereform som möjliggör en skatteväxling från arbete till mer
tillväxtvänliga skattebaser, förenklar skattesystemet, täpper till kryphål,
effektiviserar momssystemet, breddar skattebasen, minskar skatteutgifterna och
fasar ut subventioner som är skadliga för miljön.
3.           Tygla framtida
utgiftsökningar som gäller äldre, i synnerhet pensioner och långtidsvård, genom
större satsningar på att minska gapet mellan den faktiska och den lagstadgade
pensionsåldern, se till att möjligheterna till förtida pensionering kringskärs
snabbare, främja aktivt åldrande, koppla den lagstadgade pensionsåldern och
krav på intjänade tjänsteår till förändringar i den förväntade livslängden,
samt göra de offentliga utgifterna för långtidsvård mer kostnadseffektiva.
4.           Öka deltagandet på
arbetsmarknaden, främst genom att minska de negativa ekonomiska incitamenten
för arbete, underlätta för missgynnade grupper som unga och personer med
invandrarbakgrund att ta sig in på arbetsmarknaden, öka rörligheten i
arbetslivet och ta itu med kompetensbrister och dålig matchning samt förtida
avhopp från skolan. Stärka partnerskap mellan myndigheter, offentlig
arbetsförmedling och utbildningsinstitutioner i hela landet för att erbjuda
tidigt och individanpassat stöd till unga.
5.           Återställa konkurrenskraften
genom fortsatta reformer av lönebildningssystemet, inklusive löneindexering, i
samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis för att
se till att löneutvecklingen speglar produktivitetsutvecklingen på bransch-
eller företagsnivå och ekonomiska förhållanden samt vid behov ger utrymme för
ändamålsenliga automatiska korrigeringar, genom att stärka konkurrensen i
detaljhandeln, undanröja överdrivna restriktioner i tjänstesektorn, inklusive
reglerade yrken, och ta itu med risken för ytterligare ökningar av kostnaderna
för energidistribution, genom att främja innovation med hjälp av
rationaliserade stimulansprogram och minskade administrativa hinder, och genom
att gå vidare med en samordnad utbildnings- och yrkesutbildningspolitik för att
åtgärda det stora kompetensglappet och regionala skillnader i förtida
skolavhopp.
6.           Säkerställa att man uppnår
målen för 2020 om sänkta utsläpp av växthusgaser i de sektorer som inte
omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter, särskilt byggnader och
transporter. Se till att transporternas bidrag anpassas till målet att minska
trafikstockningarna. Komma överens om en tydlig arbets- och ansvarsfördelning
mellan federala och regionala enheter.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2014) 402 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 och P7_TA(2014)0129.
[5]               EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.
[6]               C(2013) 8000 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 75 final.
[10]             Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.