title: 2011/24/EU: Kommissionens rekommendation av den 11 januari 2011 om certifiering av försvarsindustriföretag enligt artikel 9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/43/EG om förenkling av villkoren för överföring av försvarsrelaterade produkter inom gemenskapen  Text av betydelse för EES

text:
               15.1.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 11/62

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 11 januari 2011
   om certifiering av försvarsindustriföretag enligt artikel 9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/43/EG om förenkling av villkoren för överföring av försvarsrelaterade produkter inom gemenskapen
   (Text av betydelse för EES)
   (2011/24/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               I artikel 9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/43/EG av den 6 maj 2009 om förenkling av villkoren för överföring av försvarsrelaterade produkter inom gemenskapen (1) fastställs kriterier för medlemsstaternas certifiering av försvarsindustriföretag etablerade på deras territorium som mottagare av försvarsrelaterade produkter som överförs med ett generellt överföringstillstånd.

               (2)

               Certifieringen av företag är en viktig del av det förenklade tillståndssystem som infördes genom direktiv 2009/43/EG.

               (3)

               Medlemsstaternas olika tolkningar av certifieringskriterierna kan göra det svårare att genomföra direktiv 2009/43/EG och uppnå dess förenklingsmål.

               (4)

               Att medlemsstaterna tolkar och tillämpar certifieringskriterierna på liknande sätt är viktigt för det ömsesidiga erkännande av certifikat som avses i artikel 9.6 i direktiv 2009/43/EG och för att få till stånd en bred användning av generella tillstånd.

               (5)

               Företrädare för medlemsstaterna i den kommitté som inrättats genom artikel 14 i direktiv 2009/43/EG har framfört att man genom en rekommendation skulle kunna få medlemsstaterna att tolka och tillämpa certifieringskriterierna på liknande sätt.

               (6)

               Medlemsstaternas företrädare i den kommitté som inrättats genom artikel 14 i direktiv 2009/43/EG har därför bildat en arbetsgrupp som ska utarbeta riktlinjer för certifiering av försvarsindustriföretag enligt artikel 9 i direktiv 2009/43/EG.

               (7)

               Riktlinjerna i denna rekommendation bygger på några medlemsstaters bästa praxis som har visat sig vara effektiv och praktiskt genomförbar.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   1.   CERTIFIERINGSKRITERIERNA

   1.1   Bedömning av kriterierna i artikel 9.2 a och b

   Endast mottagarföretag som de facto tillverkar försvarsrelaterade produkter eller halvfabrikat av försvarsrelaterade produkter som omfattas av direktiv 2009/43/EG och som består av komponenter och/eller system och delsystem som köpts från tredje part, i syfte att släppa ut dem på marknaden under sitt eget namn eller varumärke, bör kunna certifieras.
   Certifierade mottagarföretag bör använda de försvarsrelaterade produkter som de mottagit i enlighet med de generella överföringstillstånd som avses i artikel 5.2 b i direktiv 2009/43/EG för sin egen tillverkning (t.ex. som komponenter i andra produkter eller som reservdelar), och de bör inte i sin tur överföra dem eller exportera dem i befintligt skick (utom när syftet är underhåll eller reparation) i de fall det ställs krav på att ursprungsmedlemsstaten ska ha lämnat tillstånd till detta.
   De behöriga myndigheterna bör i förekommande fall och innan de utfärdar ett certifikat kunna begära att mottagarföretaget i en förklaring förbinder sig att

               a)

               använda de försvarsrelaterade produkter som de mottagit i enlighet med de generella överföringstillstånd som avses i artikel 5.2 b i direktiv 2009/43/EG för sin egen tillverkning,

               b)

               inte i sin tur överföra eller exportera dem i befintligt skick, utom när syftet är underhåll eller reparation.

         1.2   Leveranser till mottagarföretag som gör inköp för exklusiv användning av en medlemsstats försvarsmakt i enlighet med de generella överföringstillstånd som avses i artikel 5.2 a i direktiv 2009/43/EG

   Mottagarföretag som är upphandlande myndigheter i den mening som avses i artikel 1.9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/18/EG (2) och gör inköp för exklusiv användning av en medlemsstats försvarsmakt bör ha rätt att ta emot försvarsrelaterade produkter i enlighet med de generella överföringstillstånd som avses i artikel 5.2 a i direktiv 2009/43/EG, även om de inte är certifierade.
   1.3   Bedömning av kriterierna i artikel 9.2 c och f

   Den chefstjänsteman som avses i artikel 9.2 c i direktiv 2009/43/EG bör personligen ha ansvar för det interna efterlevnadsprogrammet eller företagets system för hantering av överföring och export samt för den personal som ansvarar för export- och överföringskontroll. Denna chefstjänsteman bör ingå i företagets ledningsgrupp.
   Om det krävs certifikat för en eller flera produktionsenheter bör det klart framgå av den beskrivning av ansvarskedjan i företaget som krävs enligt artikel 9.2 f i direktiv 2009/43/EG att chefstjänstemannen har kontroll över den personal på dessa enheter som ansvarar för export- och överföringskontroll.
   Frågor och riktlinjer avseende beskrivningen av det interna efterlevnadsprogrammet och den påföljande bedömningen finns i bilaga I. Medlemsstaterna får lägga till frågor som är direkt relevanta för bedömningen av certifieringen.
   1.4   Organisationsstruktur som ska certifieras och bedömning av kriterierna i artikel 9.2 d och e

   Hur certifieringen ska genomföras beror på mottagarföretagets organisationsstruktur och dess delegering av ansvaret för export- och överföringskontroll. Företaget kan certifieras som helhet eller som olika affärsenheter. Företag med produktionsenheter och tillhörande verksamhet på flera adresser som har delegerats ansvaret för export- och överföringskontroll bör ange vilka enheter som ska omfattas av certifikatet.
   2.   CERTIFIERING

   2.1   Certifikatmall

   Det rekommenderas att man använder certifikatmallen i bilaga II.
   Certifikatet bör skrivas på ett språk som är officiellt språk i den medlemsstat som utfärdar certifikatet och helst också på ett officiellt språk i en annan medlemsstat som anges av det certifierade mottagarföretaget. Det bör anges på certifikatet från vilket datum det är giltigt.
   Med avseende på artikel 9.4 a bör det i certifikatet krävas att det certifierade mottagarföretaget underrättar den behöriga myndigheten om alla sådana faktorer och händelser efter att certifikatet har beviljats som kan påverka certifikatets giltighet eller innehåll. Det certifierade mottagarföretaget bör särskilt anmäla följande:

               a)

               Större ändringar i dess industriverksamhet på området för försvarsrelaterade produkter.

               b)

               Ändringar av adressen där register avseende de mottagna försvarsrelaterade produkterna är tillgängliga för den behöriga myndigheten.

         Med avseende på led a bör det i tillämpliga fall göras en bedömning av om ändringen som ska anmälas är relevant, mot bakgrund av den information som redan lämnats för registreringen av ett försvarsindustriföretag eller för beviljandet av tillstånd för försvarsverksamhet eller tillverkning.
   2.2   Utbyte av information om mottagarföretag som vill bli certifierade

   I enlighet med artikel 12 i direktiv 2009/43/EG uppmanas nationella behöriga myndigheter att utbyta all relevant information om utfärdande av certifikat. Om det vid bedömningen av ett mottagarföretag med avseende på utfärdande av ett certifikat är nödvändigt att inhämta information från andra behöriga myndigheter, bör den utfärdande behöriga myndigheten etablera kontakt med övriga behöriga myndigheter innan den utfärdar certifikatet.
   3.   KONTROLL AV EFTERLEVNADEN

   3.1   Behöriga myndigheters befogenheter vid kontrollbesök

   Vid besök för att kontrollera att villkoren i certifikatet och kriterierna i artikel 9.2 uppfylls bör de inspektörer som den behöriga myndigheten utsett åtminstone ha befogenhet att

               a)

               besöka berörda lokaler,

               b)

               granska och ta kopior av register, data, arbetsordning och allt övrigt material som är relevant för produkter som exporteras, överförs eller mottas från en annan medlemsstat i enlighet med ett överföringstillstånd.

         Inspektionerna ska utföras i enlighet med lagstiftningen i den medlemsstat där de genomförs.
   3.2   Fall som motiverar en ny bedömning

   En ny bedömning av om villkoren i certifikatet och kriterierna i artikel 9.2 uppfylls bör göras av den behöriga myndigheten i följande fall:

               a)

               Det har skett större ändringar i det certifierade mottagarföretaget, t.ex. av dess interna organisation eller dess verksamhet.

               b)

               Det finns tecken på att det certifierade mottagarföretaget inte längre uppfyller de relevanta villkoren och kriterierna.

               c)

               Det certifierade mottagarföretaget har ålagts att vidta korrigerande åtgärder.

               d)

               Ett certifikat som varit tillfälligt upphävt ska börja gälla igen.

         3.3   Noggrannare kontroll av mottagarföretag som nyligen certifierats

   Den behöriga myndigheten bör särskilt kontrollera mottagarföretag som nyligen certifierats. Den behöriga myndigheten bör göra en kontroll av efterlevnaden företrädesvis senast ett år efter att ett certifikat utfärdats för första gången.
   4.   KORRIGERANDE ÅTGÄRDER, TILLFÄLLIGT UPPHÄVANDE OCH ÅTERKALLANDE AV CERTIFIKAT

   4.1   Beslut om att föreskriva korrigerande åtgärder

   Om ett certifierat mottagarföretag inte längre uppfyller ett eller flera av de kriterier som anges i artikel 9.2 i direktiv 2009/43/EG eller de villkor som är kopplade till certifikatet och om den behöriga myndigheten anser att den bristande efterlevnaden är relativt obetydlig, bör den behöriga myndigheten senast en månad från det datum då den först blev medveten om den bristande efterlevnaden fatta ett beslut om att mottagarföretaget ska vidta korrigerande åtgärder.
   Den behöriga myndigheten bör omedelbart skriftligen underrätta det certifierade mottagarföretaget om detta beslut. I den skriftliga underrättelsen bör det anges inom vilken tidsfrist det certifierade mottagarföretaget ska ha vidtagit de föreskrivna korrigeringsåtgärderna.
   När tidsfristen har löpt ut bör den behöriga myndigheten kontrollera att den korrigerande åtgärden har vidtagits. Kontrollen kan innebära ett besök på plats, ett möte med den chefstjänsteman som avses i artikel 9.2 c i direktiv 2009/43/EG eller en tjänsteman som utsetts av chefstjänstemannen och/eller den bedömning av den skriftliga dokumentationen som chefstjänstemannen lämnat.
   Senast tre månader efter att kontrollen slutförts bör det certifierade mottagarföretaget skriftligen underrättas om den behöriga myndighetens bedömning av de korrigerande åtgärderna.
   4.2   Tillfälligt upphävande samt återkallande av certifikat

   Den behöriga myndigheten bör tillfälligt upphäva certifikatet eller återkalla det i följande fall:

               a)

               Det certifierade mottagarföretaget i fråga har inte vidtagit korrigerande åtgärder inom tidsfristen i den behöriga myndighetens skriftliga underrättelse om att det certifierade mottagarföretaget ska vidta korrigerande åtgärder.

               b)

               Det certifierade mottagarföretaget uppfyller inte längre ett eller flera av de kriterier som anges i artikel 9.2 i direktiv 2009/43/EG eller de villkor som är kopplade till certifikatet, och den behöriga myndigheten anser att den bristande efterlevnaden är allvarlig.

         Den behöriga myndigheten bör omedelbart skriftligen underrätta det certifierade mottagarföretaget och kommissionen om beslutet att tillfälligt upphäva certifikatet eller återkalla det.
   Den behöriga myndigheten bör upprätthålla det tillfälliga upphävandet tills det certifierade företaget kan visa att det uppfyller kriterierna i artikel 9.2 i direktiv 2009/43/EG och de villkor som är kopplade till certifikatet. Den behöriga myndigheten bör, vid tidpunkten för det skriftliga beskedet om att certifikatet tillfälligt upphävts eller i samband med senare skriftväxling, fastställa en tidsfrist för när det certifierade mottagarföretaget ska visa att det uppfyller kraven.
   4.3   Det tillfälliga upphävandet av certifikatet upphör

   Efter att tidsfristen i beslutet om tillfälligt upphävande har löpt ut bör den behöriga myndigheten kontrollera om det certifierade mottagarföretaget uppfyller kriterierna i artikel 9.2 i direktiv 2009/43/EG och de villkor som är kopplade till certifikatet.
   Kontrollen kan innebära ett besök på plats, ett möte med den chefstjänsteman som avses i artikel 9.2 c i direktiv 2009/43/EG eller en tjänsteman som utsetts av chefstjänstemannen och/eller den bedömning av den skriftliga dokumentationen som chefstjänstemannen lämnat.
   Senast en månad efter att kontrollen slutförts bör det certifierade mottagarföretaget skriftligen underrättas om ett nytt beslut från den behöriga myndigheten där något av följande anges:

               a)

               Det tillfälliga upphävandet av certifikatet upphör, med angivande av datum för när det får verkan.

               b)

               Det tillfälliga upphävandet upprätthålls till ett visst datum, efter vilket en ny kontroll kommer att genomföras.

               c)

               Certifikatet återkallas.

         5.   UTBYTE AV INFORMATION OM CERTIFIERING

   Om ett certifikat har beviljats, upphävts tillfälligt eller återkallats eller om ett tillfälligt upphävande av ett certifikat har upphört bör den behöriga myndigheten omedelbart skriftligen underrätta det certifierade mottagarföretaget och kommissionen.
   6.   UPPFÖLJNING

   Medlemsstaterna uppmanas att ge verkan åt denna rekommendation senast den 30 juni 2012.
   Medlemsstaterna uppmanas att underrätta kommissionen om vilka åtgärder som vidtagits för att ge verkan åt denna rekommendation.
   7.   ADRESSATER

   Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 11 januari 2011.

            På kommissionens vägnar

         Antonio TAJANI

            Vice ordförande

      (1)  EUT L 146, 10.6.2009, s. 1.

      (2)  EUT L 134, 30.4.2004, s. 114.

      BILAGA I

         Frågor och riktlinjer avseende beskrivningen av det interna efterlevnadsprogrammet och den påföljande bedömningen

                  Kärnområden

                  Viktiga frågor

                  Rekommendationer om bästa praxis

                  Relevanta certifieringskriterier

                              1.

                              Organisatoriska, mänskliga och tekniska resurser som avsatts för att hantera överföringar och export

                  Hur stor procentandel av företagets årsomsättning kommer från export och överföringar som kräver tillstånd?
                  Hur många sådana exporter och överföringar görs under ett år?
                  Vilka funktioner i företaget (t.ex. inköp, konstruktion, projekthantering, spedition) är inblandade i export- och överföringsprocessen och hur är ansvaret fördelat?
                  Har företaget ett elektroniskt system för hantering av export och överföringar? Vilka är huvuddragen i det?

                  Syftet med dessa frågor är att få kompletterande information om företagets interna organisation, vilket är relevant för att bedöma vilken inverkan export/överföringar har på företaget och berörda driftsrutiner.

                  Hur många är anställda enbart för att arbeta med export och överföringar eller har ansvaret för hanteringen genom andra arbetsuppgifter?

                  Det bör alltid finnas minst två personer i händelse av semester, sjukdom osv.

                  Har företaget internt informerat om sitt skriftliga åtagande att följa regelverket om export- och överföringskontroll och att iaktta alla restriktioner om slutanvändning och export?
                  Har företaget internt informerat om sitt skriftliga åtagande att på begäran lämna information om slutanvändning/slutanvändare?

                  Bägge de skriftliga åtagandena bör ingå i den handbok om efterlevnad av bestämmelserna som den personal som arbetar med export- och överföringskontroll ska ha tillgång till, och all personal som berörs av export- och överföringskontroll (t.ex. på försäljningsavdelningen) bör också känna till dem.

                  Artikel 9.2 d och 9.2 e

                  Har företaget hittills följt regelverket om export- och överföringskontroll?

                  Företaget bör kunna visa på goda resultat när det gäller efterlevnad av regelverket om export- och överföringskontroll.

                  Artikel 9.2 a

                  Finns det handböcker om efterlevnad av bestämmelserna för den personal som arbetar med export- och överföringskontroll och uppdateras de regelbundet?

                  Det bör finnas handböcker för den personal som arbetar med export- och överföringskontroll, åtminstone i elektroniskt format (t.ex. på företagets intranät).
                  Dessa handböcker bör ange vilka operativa och organisatoriska rutiner som ska följas av den personal som arbetar med export- och överföringskontroll.
                  Den personal som arbetar med export- och överföringskontroll bör omedelbart informeras om ändringar av handboken som rör deras uppgifter och få veta när ändringarna träder i kraft.

                  Artikel 9.2 f

                              2.

                              Ansvarskedja

                  Beskriv ansvarskedjan för export och överföringar inom företaget.

                  Ansvaret för att bestämmelserna om export och överföring följs bör anges skriftligt. Dokumentationen som beskriver ansvarskedjan (t.ex. register eller organisationsplaner) bör hållas aktuell.
                  Beskrivningen bör ge detaljerad information om ansvarsdelegering och de rutiner som gäller när den chefstjänsteman som avses i artikel 9.2 c i direktiv 2009/43/EG är frånvarande.

                  Artikel 9.2 f

                  Har den behöriga myndigheten alltid tillgång till denna beskrivning?

                  Den behöriga myndigheten bör enkelt kunna få tillgång till information om ansvarskedjan, inte bara i samband med ansökan utan också för senare kontroll av efterlevnaden och kontrollbesök.

                  Artikel 9.2 f

                  I vilken del av företaget handläggs överföring och export?

                  Företagets storlek och struktur bör avgöra om export- och överföringskontroll handläggs på varje speditionsavdelning, på huvudkontoret eller på en separat avdelning för exportkontroll.

                  Artikel 9.2 f

                  Hur samverkar personalen som arbetar med export- och överföringskontroll med andra funktioner i företaget?

                  De som arbetar med export- och överföringskontroll bör i möjligaste mån inte vara föremål för intressekonflikter. De bör ha befogenhet att stoppa en transaktion.

                  Artikel 9.2 f

                  Vilket förhållande råder mellan personalen som arbetar med export- och överföringskontroll och chefstjänstemannen, t.ex. när det gäller utbyte av information?

                  Exportkontrollpersonalen bör kunna rapportera direkt till chefstjänstemannen om de behöver befogenhet att stoppa en transaktion.

                  Artikel 9.2 f

                  Ange vilket övrigt ansvar den chefstjänsteman har som utsetts till personligt ansvarig för överföring och export.

                  Chefstjänstemannen bör ingå i ledningsgruppen. Hans eller hennes ställning bör inte innebära en intressekonflikt (t.ex. bör vederbörande inte vara försäljningschef).

                  Artikel 9.2 c och f

            3.   Internrevision

                              a)

                              Slumpmässiga inspektioner

                  Hur ofta genomförs slumpmässiga inspektioner?

                  Rutinerna för internkontroll och de dagliga arbetsrutinerna bör underställas (oväntade) slumpmässiga kontroller.

                  Artikel 9.2 f

                              b)

                              Internrevision

                  Hur ofta görs internrevisioner?

                  Helst en gång per år, men åtminstone vart tredje år.

                  Artikel 9.2 f

                  Hur stor procentandel av exporten och överföringarna kontrolleras?

                  Minst 1 % och upp till 20 %, beroende på antalet exporter och överföringar. Andelen kan variera för varje revision som görs.

                  Vem genomför dessa kontroller?

                  Kan vara någon av följande:

                              —

                              En erfaren tjänsteman i ansvarskedjan för export- och överföringskontrollen.

                              —

                              Den kvalitetsansvarige.

                              —

                              Den ekonomiansvarige eller revisorn.

                              —

                              En chef på minst mellannivå som inte är direkt involverad i export- och överföringspersonalens dagliga arbete.

                  Vilka frågor omfattar dessa revisioner?

                  Revisionerna bör besvara följande frågor:

                              —

                              Följs de rådande exportrestriktionerna?

                              —

                              Finns det uppdaterade förfaranden för att säkerställa att regelverket för export och överföringar följs?

                              —

                              Genomförs det regelbundet utbildning för att öka personalens medvetenhet?

                              —

                              Är registren lättillgängliga?

                              —

                              Är registren fullständiga?

                              —

                              Omfattar registren alla relevanta aspekter av import, export och överföring samt de produkter som blir kvar i medlemsstaten?

                              —

                              Finns det information tillgänglig om relevanta produkters livscykel från källa till destination?

                              c)

                              Planering, effektivitet och uppföljning av revisioner

                  Hur säkerställer företaget att revisionen omfattar ett representativt urval sändningar?

                  Revisionen bör omfatta minst en sändning per kund eller destination eller minst en sändning per projekt.

                  Artikel 9.2 f

                  Har företaget ett program för internrevision?

                  Det bör inrättas ett program för internrevision som säkerställer att ett representativt urval sändningar granskas.

                  Åtgärdar man systematiskt de fall av bristande efterlevnad som upptäckts genom internrevisioner? Är dessa åtgärder spårbara?

                  Företaget bör tydligt registrera alla förekomster av misstänkt bristande efterlevnad som upptäckts genom internrevisioner, de korrigerande åtgärder som rekommenderats och en bedömning av de korrigerande åtgärdernas effekt på efterlevnaden.

            4.   Åtgärder för att öka medvetenheten

                              4.1

                              Operativa och organisatoriska rutiner

                  Vilka interna rutiner har företaget för att öka medvetenheten och minska riskerna i samband med export- och överföringskontrollen?

                  Operativa och organisatoriska rutiner bör vara skriftliga och ge anvisningar och riktlinjer om följande:

                              —

                              Hela export- och överföringsprocessen, från ordermottagning och bedömning av om regelverket om export och överföring är tillämpligt och efterlevs, till sändning eller överföring (t.ex. måste en slutkontroll av efterlevnaden göras före överföring).

                              —

                              Kontroll av att tillståndsvillkoren är uppfyllda.

                              —

                              Samverkan med externa parter och i vissa fall med andra berörda avdelningar inom företaget, t.ex. rätts- eller försäljningsavdelningen.

                              —

                              Samordning av all personal som är involverad i eller på något sätt berörs av export- och överföringskontrollen (personalen på försäljningsavdelningen bör t.ex. instrueras om att vid minsta tvivel informera personalen som arbetar med export- och överföringskontroll, och den bör informeras om att en order inte kan genomföras förrän personalen som arbetar med export- och överföringskontroll har gett klartecken).

                              —

                              Samordning och eventuellt informationsutbyte med de behöriga myndigheterna (t.ex. eventuell rapportering av misstänkta transaktionsorder och eventuell frivillig offentlighetspolicy).

                  Artikel 9.2 f

            4.1.1   Operativa och organisatoriska rutiner: fasen med förhandstillstånd (1)

                              a)

                              Embargon

                  På vilket sätt tar företaget hänsyn till embargon?

                  Om en sändning planeras till en destination som är under embargo bör det finnas regler för kontroll av de tillämpliga embargobestämmelserna. Dessa kontroller bör omfatta minst följande:

                              —

                              Förbud mot leverans som utfärdats genom embargoreglerna.

                              —

                              Jämförelse mellan de produkter som ska skickas och embargolistan över produkter.

                              —

                              Kompletterande tillståndskrav för vissa tjänster, t.ex. tekniskt bistånd.

                  Artikel 9.2 f

                              b)

                              Sanktionsförteckningar

                  På vilket sätt tar företaget hänsyn till sanktionsförteckningar?

                  Namn och identitet för de juridiska och fysiska personer som ska ha leveranserna bör kontrolleras mot den berörda sanktionsförteckningen.

                  Artikel 9.2 f

                  Hur hög grad (eller procentsats) av säkerhet krävs för att man ska anse att man har fått en träff när man söker efter en identitet på sanktionsförteckningen? Vilka rutiner följs när man har fått träff på ett namn?

                  Det ska finnas skriftliga anvisningar för hur man ska gå till väga, med detaljerad information om hur sannolika träffar ska hanteras (t.ex. att man måste rapportera till den behöriga myndigheten att man har fått träff på ett namn).

                              c)

                              Kontroll av förtecknade produkter (produkter som är tillståndspliktiga eftersom de finns på en förteckning över produkter som omfattas av export- och överföringskontroll)

                  Frågor om interna rutiner för att säkerställa att en förtecknad produkt inte exporteras eller överförs utan tillstånd:

                  Artikel 9.2 f

                              1.

                              Finns det ett elektroniskt databehandlingssystem för att registrera klassificering av produkter som mottagits eller tillverkats av företaget?

                  Produktklassificeringen bör registreras i ett elektroniskt databehandlingssystem (endast om ett sådant finns). Ändringar i kontrollförteckningarna bör omedelbart registreras i systemet.

                              2.

                              Hur klassificeras och registreras alla tillståndspliktiga produkter och vem ansvarar för detta? Vilka rutiner finns det för att säkerställa att produktklassificeringen uppdateras, och hur dokumenteras det?

                  Den personal som arbetar med export- och överföringskontroll bör ansvara för registrering och klassificering av produkter, vid behov i samråd med teknisk expertis.

                              3.

                              Hur bedöms mottagarens slutanvändning och tillförlitlighet?

                  Den personal som arbetar med export- och överföringskontroll bör ansvara för kontrollen av mottagarnas tillförlitlighet, särskilt med tanke på slutanvändningen och risken för avledning.
                  Om personal som arbetar med export- och överföringskontroll får information om att mottagaren har brutit mot regelverket om export- och överföringskontroll bör de informera den behöriga myndigheten. En kontroll av mottagarens tillförlitlighet är särskilt viktig när det gäller en ny kund, om kundens identitet är oklar eller om det råder tvivel om den deklarerade slutanvändningen (t.ex. order på ovanliga mängder eller om mottagaren begär särskilda och ovanliga transitvägar).

                              d)

                              Immateriell överföring av teknik

                  Hur säkerställer företaget efterlevnad av kraven för immateriell överföring av teknik (t.ex. e-post och tillgång till intranätet från utlandet)?

                  Företaget bör ha utfärdat tydliga skriftliga anvisningar för immateriell överföring av teknik via e-post, fax, intranätet eller Internet.
                  Teknik bör inte tillhandahållas eller överföras förrän det har gjorts en bedömning av om det krävs tillstånd, och om det i sådana fall finns ett överföringstillstånd.

                  Artikel 9.2 f

                              e)

                              Tekniskt bistånd

                  Hur säkerställer företaget att kraven för tekniskt bistånd följs?

                  Det bör finnas rutiner för tekniskt bistånd när det gäller

                              —

                              utländska besökare/utländsk personal,

                              —

                              personal utomlands (t.ex. tekniker),

                              —

                              konferenser eller seminarier med utländska deltagare eller organiserade utomlands.

                  Artikel 9.2 f

                              4.1.2

                              Operativa och organisatoriska rutiner: tillståndsfasen

                  Hur säkerställer företaget att dess ansökningar om tillstånd är fullständiga?

                  Företaget bör ha kapacitet att följa rutinerna för ansökan om tillstånd och de förfaranden som är i kraft i den medlemsstat där företaget är etablerat.

                  Artikel 9.2 f

                              4.1.3

                              Operativa och organisatoriska rutiner: fasen efter att tillstånd beviljats

                  Vilka interna rutiner säkerställer att tillståndsvillkoren är uppfyllda?

                  Det bör göras en slutkontroll av kraven för export- och överföringskontroll före den sista sändningen för att säkerställa att tillståndsvillkoren är uppfyllda.

                  Artikel 9.2 f

                              4.2

                              Medvetandegörande och utbildning av exportkontrollpersonalen

                  Vilken information finns tillgänglig för den personal som berörs av export- och överföringskontrollen och för den personal som arbetar med export- och överföringskontroll?

                  Alla bör ha tillgång till ovannämnda operativa och organisatoriska rutiner för export- och överföringskontroll.
                  Dessa operativa och organisatoriska rutiner bör registreras och uppdateras i handböckerna om efterlevnad av bestämmelserna som den personal som arbetar med export- och överföringskontroll har tillgång till.
                  De operativa och organisatoriska rutinerna bör innehålla en tydlig beskrivning av hela efterlevnadsförfarandet när det gäller export och överföringar, från ordermottagning och kontroll av att relevanta export- och överföringsbestämmelser följs till den sista sändningen eller överföringen.

                  Artikel 9.2 f

                  Hur ofta sker kunskapsuppdateringen för exportkontrollpersonalen?

                  Det bör ske vid ändringar av medlemsstaternas eller EU:s lagstiftning och förfaranden avseende exportkontroll, och minst en gång om året. Utöver de årliga allmänna uppdateringarna bör personalen ha tillgång till kommentarer till lagstiftningen om export- och överföringskontroll samt facktidningar, i den mån sådana finns.

                  Hur sker kunskapsuppdateringen för den personal som arbetar med export- och överföringskontroll?

                  Olika typer av utbildning, t.ex.

                              —

                              externa seminarier,

                              —

                              deltagande i informationsmöten anordnade av de behöriga myndigheterna,

                              —

                              utbildning, extern eller webbaserad.

                              5.

                              Fysisk och teknisk säkerhet

                  Är företaget säkerhetsackrediterat av ett statligt organ? Om ja, beskriv närmare.

                  Försvarsministerier eller liknande organ ställer sannolikt krav på att företag som arbetar för deras räkning vidtar vissa säkerhetsåtgärder. Det kan vara tillräckligt att företaget är säkerhetsackrediterat på ett eller annat sätt.

                  Artikel 9.2 f

                  Om det inte finns någon officiell säkerhetsackreditering, vilka säkerhetsåtgärder vidtas för att register och rutiner avseende export och överföring ska vara säkra?

                  Lokalerna bör vara helt inhägnade. Ingångarna bör säkras och övervakas. Lokalerna bör stå under ständig övervakning, även utanför arbetstid. Eventuellt finns det en separat ingång för leveranser och hämtningar, utanför det huvudsakliga produktionsområdet.

                  Artikel 9.2 f

                  Vilka säkerhetsåtgärder vidtas för programvara och teknik?

                  Systemet bör vara lösenordsskyddat och skyddas av en brandvägg. Företagsnätet ska vara skyddat mot intrång.
                  Man bör kontrollera elektronisk utrustning (bärbara datorer, handdatorer osv.) som avlägsnas från anläggningen samt e-post som skickas inom ramen för ett projekt eller i andra sammanhang.

                  Artikel 9.2 f

                              6.

                              Registerföring och möjligheten att spåra exporten och överföringarna

                  Hur förvarar företaget register över exportrestriktioner som erhållits från produktleverantören?

                  Det bör ske på något av följande sätt:

                              —

                              I elektroniska filer eller e-postmappar.

                              —

                              I projektkataloger.

                              —

                              I leverantörskataloger.

                              —

                              I separata kataloger för restriktioner.

                              —

                              I ett ordersystem.

                  Artikel 9.2 f

                  Hur kopplar företaget exportrestriktioner till senare överföringar eller export?

                  Bör ske på något av följande sätt:

                              —

                              Genom en elektronisk fil eller e-postmapp med information om import och senare händelseförlopp.

                              —

                              Som del av ett affärsledningssystem.

                              —

                              Genom projekt- eller leverantörsmappar där all information finns samlad.

                              —

                              Genom ett arkivsystem som liknar systemet med mappar.

                  Artikel 9.2 f

                  Hur får de behöriga myndigheterna tillgång till dessa register?

                              —

                              Register bör kunna vara åtkomliga elektroniskt. I vissa fall kan det bli nödvändigt att besöka anläggningarna om det ställs krav på ett säkert intranät, men vissa register kan överföras för kontroll på avstånd.

                              —

                              Registren kan också finnas i pappersversion och vissa av dem kan skannas, t.ex. för kontroll på avstånd.

                  Artikel 9.2 f

         (1)  Syftet med fasen med förhandstillstånd är att avgöra om företaget påverkas av export- och överföringskontrollerna, dvs. om regelverket om export- och överföringskontroll är relevant för företagets verksamhet och transaktioner och följaktligen om det krävs tillstånd för dessa transaktioner. Målet är att snarast möjligt identifiera och analysera eventuella risker med export- och överföringskontroll och vidta nödvändiga åtgärder, t.ex. ansöka om tillstånd eller använda ett generellt tillstånd på vederbörligt sätt.

      BILAGA II

         CERTIFIKATMALL


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 22 december 2016 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Bank of Greece (ECB/2016/46)

text:
               6.1.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 3/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 22 december 2016
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Bank of Greece
   (ECB/2016/46)
   (2017/C 3/01)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för Bank of Greece externa revisorer, KPMG Certified Auditors AE, löper ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2016. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2017.

               (3)

               Bank of Greece har utsett Deloitte Certified Public Accountants SA som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2017–2021.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att Deloitte Certified Public Accountants SA utses till Bank of Greece externa revisorer för räkenskapsåren 2017–2021.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 22 december 2016.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Tysklands nationella reformprogram för 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Tysklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

text:
               19.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 212/9

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Tysklands nationella reformprogram för 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Tysklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014
   2011/C 212/03
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1),
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020-strategin. Denna strategi bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken, med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att öka EU:s potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning inleddes i EU liksom den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (4)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och för strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Det underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga finanser, hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (5)

               Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden, så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 27 april 2011 lade Tyskland fram sitt uppdaterade stabilitetsprogram för perioden 2011–2015 och den 7 april 2011 lade man fram sitt nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de granskats samtidigt.

               (7)

               När krisen inleddes, var den tyska ekonomin relativt stark. Världshandelns kraftiga nedgång ledde dock till att export och investeringar rasade år 2009, så att real BNP sjönk med hela 4,7 % vilket var utan tidigare motstycke. Efter en mindre ökning har arbetslösheten successivt minskat sedan slutet av 2009. Arbetsmarknadens återhämtningsförmåga återspeglar de gynnsamma effekterna av tidigare reformer för att underlätta en minskning av arbetstiden och bidrag till korttidsarbete. Efter nedgången har ekonomin återhämtat sig starkt, där real BNP ökade med 3,6 % år 2010. Exporten är i stort sett återställd efter den massiva nedgången under 2009 och har banat väg för en återhämtning på bredare front, vilket också lett till ett krympande överskott i bytesbalansen. Ekonomins konkurrenskraft har ökat ännu mer i förhållande till de flesta övriga medlemsstater i euroområdet. De offentliga finansernas ställning har gått från balans till ett underskott på 3 % av BNP år 2009, pådrivet av automatiska stabilisatorer som fått fritt spelrum och av diskretionära åtgärder för att vända den ekonomiska nedgången. Den ekonomiska återhämtningen bidrog till att hålla tillbaka underskottet år 2010 (3,3 % av BNP), trots pågående och betydande finanspolitiska stimulansåtgärder och stödåtgärder på finansmarknaden.

               (8)

               Utifrån en bedömning av det uppdaterade stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenariot bakom stabilitetsprogrammet är försiktigt för 2011 och därefter rimligt, även jämfört med kommissionens vårprognos 2011. I stabilitetsprogrammet beräknas real BNP öka med 2,3 % år 2011, för att sedan sjunka till 1,8 % år 2012 och hamna på ett genomsnitt på 1,5 % under perioden 2013–2015. Enligt stabilitetsprogrammets plan ska underskottet redan år 2011 sänkas under referensvärdet på 3 % av BNP, två år tidigare än rådets tidsfrist. Därefter ska det närmas målet på medellång sikt som är ett underskott på 0,5 % av BNP i strukturella termer år 2014. Efter den förväntade korrigeringen av det alltför stora underskottet, ska anpassningen till målet på medellång sikt enligt stabilitetsprogrammet hamna under riktmärket på 0,5 % av BNP år 2013 och 2014. Skuldkvoten ökade med nästan 10 procentenheter år 2010 (3), men beräknas börja sjunka från och med 2011 och hamna på 75,5 % av BNP år 2015, vilket överskrider fördragets referensvärde. Beräkningarna av de offentliga finanserna omfattas av risker som i stort sett uppväger varandra år 2011, men utfallet kan därefter bli sämre än väntat då vissa besparingar kan utvecklas annorlunda än planerat. Vissa åtgärder diskuteras fortfarande (exempelvis energi och finansiella transaktionsskatter), medan andra fortfarande behöver specificeras (exempelvis effektivisering av offentlig förvaltning). Dessutom kan ytterligare stödåtgärder på finansmarknaden inte uteslutas. Enligt kommissionens senaste bedömning framstår riskerna avseende de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet som medelstora.

               (9)

               Genom en reform av hälso-/sjukvårdssystemet infördes åtgärder för att hejda utgiftsökningar framför allt 2011 och 2012. Ytterligare insatser för mer kostnadseffektiva utgifter inom hälso-/sjukvård och långvård skulle därför främja den planerade konsolideringen. Samtidigt skulle tillväxtpotentialen långsiktigt stärkas av en fortsatt främst tillväxtinriktad konsolidering, inklusive ett säkrande av adekvata utbildningsutgifter.

               (10)

               Det tyska finanspolitiska ramverket har förstärkts betydligt genom införandet av en budgetregel i författningen, inrättandet av stabilitetsrådet och varningssystemet för budgetkrislägen. Emellertid behöver budgetregeln helt genomföras på delstatsnivå. En förstärkning av motsvarande övervaknings- och sanktionsmekanism skulle också öka den allmänna tilltron till de offentliga finanserna.

               (11)

               Krisen visade att banksektorn är mycket sårbar i flera avseenden. Stora förluster och nedskrivningar till följd av internationella investeringar i subprimelån och strukturerade produkter försvagade vissa bankers kapitalbas. Detta framtvingade betydande statliga ingrepp. Krisen har också visat på svagheter hos vissa delstatsbanker, som redan före krisen saknat effektiv riskhantering och en bärkraftig företagsmodell. Ytterligare reformer av banksektorn behövs, inklusive en omstrukturering av delstatsbanker som behöver en bärkraftig företagsmodell och tillräckliga medel. Detta och förstärkta tillsyns- och övervakningssystem skulle stabilisera finanssektorn och även säkerställa en effektivare allokering av inhemska besparingar som bas för efterfrågan och investeringar.

               (12)

               Den tyska ekonomins tillväxtpotential och strukturella konkurrenskraft beror mycket på den välutbildade, erfarna arbetskraften, men brist på arbetskraft kan bli akut med tanke på den demografiska utvecklingen. Detta understryker betydelsen av att till fullo utnyttja arbetskraftsreserverna genom att undanröja hindren för vissa gruppers sysselsättning (äldre arbetstagare, kvinnor, lågkvalificerade och tredjelandsmedborgare). Det är också viktigt att vidareutveckla humankapitalet. Genom att vidta åtgärder för att komma till rätta med skattekilen, som fortfarande är hög, särskilt för låga inkomster och medelinkomster, skulle det bli mer lockande att förvärvsarbeta samtidigt som löneökningar i högre grad skulle kunna speglas i en högre disponibel inkomst och ökad inhemsk efterfrågan. Den gemensamma inkomstbeskattningen för par ger en hög marginalskatt för den andra inkomsttagaren. Faktorverfahren som infördes 2009 låter den individuella månatliga skattebördan spegla varje individs personliga inkomst, medan skattebördan för året som helhet förblir oförändrad. Effekten av denna reform på deltagandet på arbetsmarknaden bör övervakas. I detta sammanhang kan ytterligare åtgärder för att minska eventuella kvarstående faktorer som avhåller från arbete bli nödvändiga. Ytterligare ökning av tillgången till barnomsorg skulle särskilt bidra till att öka kvinnors fortfarande låga andel heltidsarbete. Dessutom kunde en ökning av antalet yrkesutbildade förbättra arbetsmöjligheterna för lågutbildade arbetstagare.

               (13)

               Tyskland har nyligen fattat långtgående beslut om sina framtida energislag. Genomförandet av energiplanen kommer att innebära en grundläggande omvandling av energiförsörjningen och får konsekvenser för energipriser och ekonomins konkurrenskraft på medellång och lång sikt. Den viktigaste vägledande principen för energiplanens genomförande bör därför vara kostnadseffektivitet, baserad på effektiv energiförbrukning, kostnadseffektiva stödsystem och lämpliga elnät för förnybar energi samt konkurrenskraftiga energimarknader.

               (14)

               Ett främjande av konkurrensen inom tjänstesektorn skulle främja produktivitetstillväxten och stödja den inhemska efterfrågan. En mer dynamisk tillväxt inom tjänstesektorn skulle också kunna bidra till att bredda basen för Tysklands utbuds- och efterfrågetillväxt. Trots att genomförandet av tjänstedirektivet avsevärt förbättrats på senare år, verkar det finnas fortsatt utrymme för avveckling av hinder för nyetablering och nedläggning av företag, särskilt genom en fortsatt förenkling av licens- och tillståndssystem och förenkla regleringen för utövningen av vissa yrken. Det bör prövas om regleringen av vissa hantverk är berättigad och lämplig. När det gäller nätverksindustriers tjänster kan särskilt konkurrensen inom järnvägssektorn förbättras. På kort sikt skulle konkurrensen främjas, om det federala nätorganets övervakande roll förstärktes.

               (15)

               Ytterligare reformer för att förbättra utbildningsväsendets tillgänglighet och kvalitet kommer att vara avgörande för tryggandet av tillräckligt kvalificerad arbetskraft, också mot bakgrund av den demografiska utvecklingen. Det förutspås brist på särskilt medelkvalificerad till högt kvalificerad arbetskraft, speciellt beträffande matematik, naturvetenskap och teknik. Tyska ungdomars utbildningsnivå ligger under EU-genomsnittet, både vad gäller gymnasieutbildning och eftergymnasial utbildning. Utbildningsresultaten kunde förbättras genom ökad tillgång till förskola och heldagsskolor samt lättare övergångar mellan olika delar av utbildningssystemet.

               (16)

               Tyskland har gjort flera åtaganden inom europluspakten. Åtaganden inom finanspolitiken är att det alltför stora underskottet ska korrigeras redan år 2011 och att den nationella budgetregelns mål ska uppnås med bred marginal under perioden 2011–2012. I åtgärder för ökad finansiell stabiliteten ingår effektiv reglering och tillsyn av kapitalmarknaden. Sysselsättningsåtgärder inriktas på deltagandet på arbetsmarknaden (reform av de aktiva arbetsmarknadspolitiska instrument, en bättre integrering av yrkesmän med utländsk utbildning och integration av invandrare) och på utbildning (grundutbildningspakten). Åtgärder för ökad konkurrenskraft inriktas på nätverksindustrierna, energi- och tjänstesektorn (dvs. en byrå för öppenhet inom el- och gassektorn, ett program för eldrivna fordon och ökade medel till transportinfrastruktur) samt på utbildning (dvs. initiativet för en framstående nivå genom främjad forskarutbildning och medel till universitetspakten). Dessa åtaganden avser paktens fyra områden. De återspeglar i stor utsträckning det bredare reformprogrammet i stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet. Emellertid är det flera politikområden som inte berörs av paktens åtaganden (exempelvis omstrukturering av delstatsbankerna eller skattekilen på arbete) eller bara nämns (ökad konkurrensutsättning av tjänstesektorn och nätverksindustrierna). Åtagandena inom europluspakten har bedömts och beaktats i rekommendationerna.

               (17)

               Kommissionen har granskat Tysklands stabilitetsprogram och nationella reformprogram, inklusive landets åtaganden inom europluspakten. Den har beaktat inte bara programmens relevans för hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Tyskland utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot denna bakgrund anser kommissionen att den tyska finanspolitiska strategin bör genomföras som planerat. En lämplig strukturell anpassningsinsats för att nå målet på medellång frist bör även säkerställas därefter, samtidigt som en tillväxtfrämjande inriktning på konsolideringen bibehålls. För perioden 2011–2012 bör ytterligare insatser inriktas på att trygga stabiliteten i det finansiella systemet (exempelvis genom omstrukturering av delstatsbankerna), stärkandet av inhemska tillväxtfaktorer, som att öka deltagandet på arbetsmarknaden via en minskning av skattekilen på arbete, förbättra utbildningens tillgänglighet och kvalitet samt öka konkurrensutsättningen av tjänstesektorn, hantverk och yrkeskårer samt nätindustrierna.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation av den 2 december 2009 enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av Tysklands stabilitetsprogram och dess ståndpunkt (4) avspeglas särskilt i dess rekommendation (1) nedan. Rådet har, med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011, granskat Tysklands nationella reformprogram.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Tyskland under perioden 2011–2012 vidtar följande åtgärder:

               1.

               Genomför strategin för de offentliga finanserna som planerat år 2012 och följande år, och därmed få den höga offentliga skuldkvoten att successivt minska i linje med rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför höga underskott. Säkerställa en lämplig strukturell anpassning mot målet på medellång sikt och därefter. Fullbordar budgetregelns genomförande på delstatsnivå och förstärker motsvarande övervaknings- och påföljdsmekanism. Fortsätter en tillväxtfrämjande konsolidering, bland annat genom att säkerställa adekvata utbildningsutgifter och göra de offentliga utgifterna för sjukvård och långtidsvård kostnadseffektivare.

               2.

               Åtgärdar de strukturella bristerna inom finanssektorn, bland annat genom att omstrukturera delstatsbanker som behöver en helfinansierad och bärkrafig affärsmodell.

               3.

               Ökar deltagandet på arbetsmarknaden genom en mer rättvis tillgång till utbildnings- och fortbildningssystem och genom att ta ytterligare steg för att minska den höga skattekilen på ett budgetmässigt neutralt sätt och öka incitamenten att arbeta för personer med låga inkomstutsikter. Ökar antalet heltidsdaghem och heldagsskolor. Noga övervaka effekterna av de nyligen genomförda reformåtgärderna för att minska negativa skatteeffekter för inkomsttagare nummer två och vidta ytterligare åtgärder om de avhållande effekterna kvarstår.

               4.

               Undanröjer oberättigade regleringar av vissa yrkeskårer och vissa hantverk. Förbättrar konkurrensen inom nätverksindustrierna och förstärker det federala tillsynsorganet för järnvägsnätet. Inom ramen för den aviserade nationella energiplanen inriktar sig på att förbättra den långsiktiga kostnadseffektiviteten i samband med lagen om förnybara energikällor, säkerställer energiproduktionens reella oberoende av energiöverföringen samt förbättrar anslutningar vid gränserna.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Förlängt till 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Den hastiga uppgången år 2010 berodde mycket på att två krisbanker överförde problemtillgångar till sina respektive saneringsbolag (”bad banks”), som förs till den offentliga sektorn. Enligt Eurostats riktlinjer om redovisningsregler för finansiella saneringar, bör saneringsbolags motsvarande skulder direkt påverka skuldnivån.

      (4)  Enligt artikel 5.3 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Nederländernas nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/83

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Nederländernas nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram 2015
   (2015/C 272/22)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (4) om Nederländernas nationella reformprogram för 2014 och avgav ett yttrande om Nederländernas uppdaterade stabilitetsprogram för 2014. Den 28 november 2014, i linje med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5), lade kommissionen fram sitt yttrande om Nederländernas utkast till budgetplan för 2015.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Nederländerna angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Nederländerna. Den innehåller en bedömning av hur väl Nederländerna har lyckats med de landspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014. Landsrapporten innehåller också resultaten av den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Nederländerna har makroekonomiska obalanser som kräver politiska åtgärder och övervakning. Det finns fortfarande risker till följd av stor privat skuldsättning och de måste uppmärksammas. Åtgärder på senare tid bidrar dock till återhämtning på bostadsmarknaden och begränsar ökningstakten för bolån. Även om det höga överskottet i bytesbalansen delvis kan spåras till ekonomiska strukturer, är pensionssystemet och skattesystemet potentiella orsaker till den ineffektiva allokeringen av kapital.

               (7)

               Den 30 april 2015 lade Nederländerna fram sitt nationella reformprogram för 2015 och sitt stabilitetsprogram för 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Nederländerna omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av övergångsreglerna för skuldkriteriet. Enligt stabilitetsprogrammet planerar regeringen en successiv förbättring av det nominella underskottet, först till 1,8 % av BNP 2015 och därefter till 0,7 % av BNP 2018. Regeringen planerar att uppfylla det medelfristiga målet om ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP under hela programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten nå en topp på 68,8 % av BNP under 2015 och därefter successivt minska till 66,1 % av BNP under 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska prognoser är rimligt. Enligt kommissionens vårprognos 2015 beräknas det strukturella saldot uppfylla det medelfristiga målet och nå -0,3 % av BNP under 2015 och -0,4 % av BNP 2016. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2015, att Nederländerna kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Med 0,84 % av BNP under 2013 är de offentliga utgifterna för forskning och utveckling låga med tanke på utbildningsnivån, studieresultaten och den ekonomiska utvecklingsnivån. De statliga utgifterna på detta område har uppvisat en nedåtgående tendens sedan 2014, medan den privata satsningen på forskning och utveckling ligger kvar på en låg nivå. Att växla offentliga utgifter i riktning mot innovation och forskning, framför allt grundläggande forskning, och att genomföra en rampolitik för att frigöra privata investeringar till forskning och utveckling skulle bidra till att förbättra den långsiktiga tillväxtpotentialen för den nederländska ekonomin.

               (9)

               Bostadsmarknaden är en stor utmaning. Stelbenthet och snedvridande incitament har byggts upp över årtionden och präglar nu bostadsfinansieringen och sparmönstren inom sektorn. Hushållens tendens att öka sina bolån i takt med stigande fastighetsvärden, speglar i stort de skatteincitament som länge erbjudits, särskilt att räntan på bolån är helt avdragsgill. Sedan 2012 har en rad åtgärder vidtagits för att i någon mån ändra på dessa incitament. En del av åtgärderna går ut på att anpassa skattebestämmelserna för bostadsfinansiering. Den gradvisa övergången till begränsad avdragsrätt för bolåneräntor och en ökning av incitamenten att amortera lånen är motiverad. Denna åtgärd kunde dock fasas in i snabbare takt och därmed påverka amorteringsbeteendet i större utsträckning. Ett omfattande skatteincitament för att investera i icke-produktiva tillgångar kommer att finnas kvar. Belåningsgraden på 100 % som enligt planerna ska nås 2018 är fortfarande hög. Hyresmarknaden är kraftigt reglerad och begränsas av en mycket stor sektor för subventionerat boende med långa väntelistor. Mer inkomstbaserade hyresskillnader inom det subventionerade boendet är ett steg i rätt riktning men effekterna är begränsade. Enligt en ny lag kommer bostadsbolag att bli tvungna att separera verksamhet av allmänt ekonomiskt intresse (dvs. subventionerat boende) från annan verksamhet. Det återstår att se om detta får avsedd effekt, nämligen att det subventionerade boendet riktas om till personer som verkligen behöver det och att det förblir tillgängligt för mindre gynnade personer som inte kan hitta bostad på marknadsvillkor.

               (10)

               Pensionssystemets långsiktiga hållbarhet har förbättrats. Förutom den successiva höjningen av den lagstadgade pensionsåldern från 65 år 2012 till 67 år 2021 och kopplingen till den förväntade livslängden därefter, har Nederländerna antagit omfattade reformer av den privatfinansierade delen av pensionssystemet och av systemet för långtidsvård. Den finansiella tillsynen av pensionsfonderna har förbättrats och systemet har blivit motståndskraftigare mot finansiella chocker. Detta har skett genom lyckade reformer som uppmuntrar äldre arbetstagare att arbeta längre. Vid reformerna av långtidsvården lades ansvaret över på kommunerna. De totala utgifterna minskade och målet var att åstadkomma effektivitetsvinster. Kvaliteten på och tillgängligheten till långtidsvård måste övervakas.

               (11)

               Bland de problem som finns kvar märks avsaknaden av en lämplig fördelning av kostnader och risker inom och mellan generationer, utanför de antagna reglerna om indexreglering och finansiella reserver (ramverk för finansiell bedömning), särskilt genom sänkning av avgifterna för personer som befinner sig i arbetslivets början. Förbättring av den försäkringstekniska rättvisan vad gäller avgifterna till den andra pensionspelaren skulle hjälpa hushållen att placera sina ekonomiska resurser på ett tillväxtvänligare sätt.

               (12)

               Den omfattande reformen av lagen om anställningsskydd som antogs 2014 syftar till att öka deltagandet och rörligheten på arbetsmarknaden. De negativen skatteincitamenten har minskats. Genom lagstiftning som parlamentet har antagit har man infört möjligheten att tillämpa kvotering i den händelse arbetsgivare inte lyckas skapa de arbetstillfällen för personer med funktionsnedsättning som de åtagit sig. Effekten av dessa åtgärder kan dock inte till fullo bedömas innan de har genomförts. Det krävs ytterligare åtgärder för att integrera personer som befinner sig i arbetsmarknadens utkant, inklusive dem med invandrarbakgrund.

               (13)

               Med beaktande av obligatoriska betalningar av annat än skatter, är skattekilen i Nederländerna avsevärt högre än EU-genomsnittet och det finns utrymme för en skatteväxling mot faktorer som är mindre tillväxthämmande. Den planerade skattereformen skulle kunna bidra till ökat deltagande på arbetsmarknaden, och när den har antagits måste effekterna noga övervakas.

               (14)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Nederländernas ekonomiska politik och offentliggjort den i 2015 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Nederländerna fått under tidigare år. Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Nederländerna, utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (15)

               Mot bakgrund av denna bedömning har kommissionen granskat stabilitetsprogrammet och anser (6) att Nederländerna följer stabilitets- och tillväxtpakten.

               (16)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (17)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På grundval av analysen har rådet utfärdat särskilda rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Nederländerna också se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Nederländerna att under perioden 2015–2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Växla offentliga utgifter i riktning mot att främja investeringar i forskning och utveckling och ta fram ramvillkor för att förbättra privata satsningar på forskning och utveckling för att motverka den nedåtgående tendensen för de offentliga utgifterna till forskning och utveckling och öka potentialen för ekonomisk tillväxt.

               2.

               I takt med återhämtningen påskynda begränsningen av möjligheterna till skatteavdrag för bolåneräntor så att skatteincitamentet att investera i icke-produktiva tillgångar minskar. Införa en mer marknadsinriktad prissättningsmekanism på hyresmarknaden och anpassa hyrorna till hushållens inkomster inom sektorn för subventionerat boende.

               3.

               Sänka avgiftsnivån till den andra pelaren i pensionssystemet för personer som befinner sig i början av sitt arbetsliv.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Nederländernas nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram för 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 88).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  EUT C 272, 18.8.2015, s. 98.


Avis juridique important

|

32001H0191

Rådets rekommendation av den 12 februari 2001 i syfte att avhjälpa den ekonomiska politikens oförenlighet med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i Irland

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 069 , 10/03/2001 s. 0022 - 0023

Rådets rekommendationav den 12 februari 2001i syfte att avhjälpa den ekonomiska politikens oförenlighet med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i Irland(2001/191/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 99.4 i detta,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochav följande skäl:(1) Den 19 juni 2000 rekommenderade rådet i sin rekommendation om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i medlemsstaterna och gemenskapen(1) de irländska myndigheterna att redan 2000, med tanke på graden av överhettning i ekonomin, vara beredda på att använda finanspolitiken för att säkerställa ekonomisk stabilitet och att inrikta budgeten för 2001 på detta mål.(2) Den 6 december 2000 lade Irland fram 2000 års uppdaterade stabilitetsprogram, som innehåller mål på det finanspolitiska området för perioden fram till och med 2003 och som bör bedömas tillsammans med budgeten för 2001, som lades fram samma dag.(3) Rådet anser i sitt yttrande av den 12 februari 2001 om 2000 års uppdatering av Irlands stabilitetsprogram i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken(2) att de irländska budgetplanerna för 2001 inte överensstämmer med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken när det gäller finanspolitiken.(4) För att samordningen av den ekonomiska politiken inom euroområdet skall kunna fungera som avsett krävs det att de instrument som är tillgängliga enligt artikel 99.4 används i rätt tid.(5) Vid Europeiska rådets möte i Helsingfors den 10 och 11 december 1999 betonades att befintliga processer och arrangemang för samordning av den ekonomiska politiken från rådets sida bör tillämpas effektivt och att genomförandet av politiken bör övervakas noga.Denna rekommendation grundas på följande:a) Den irländska ekonomin har utvecklats mycket bra och den snabba tillväxten fortsatte under 2000 med en real BNP-ökning som 2000 förväntas uppgå till strax över 10 %. Detta har inneburit att de offentliga finanserna utvecklat sig över förväntan enligt 1999 års uppdaterade stabilitetsprogram. Skuldkvoten beräknas sjunka till 24 % av BNP till 2003. Eftersom BNP-gapet är positivt ökade inflationstrycket i Irland under 2000. HIKP-inflationen uppgick 2000 till 5,3 % i genomsnitt. Även om den snabba ökningen av inflationen under 2000 delvis kan förklaras av yttre och tillfälliga faktorer, som förväntas försvinna ur konsumentprisindexet, har även bidraget från inhemskt genererad inflation ökat, vilket fortfarande ger anledning till oro.b) Den 6 december 2000 lades den irländska budgeten för 2001 fram. De viktigaste åtgärderna är: ett paket som gäller de direkta skatterna (bestående av en sänkning av skattesatserna och en ökning av bidragen) till en helårskostnad på omkring 1,5 % av BNP, sänkningar av de indirekta skatterna till en helårskostnad av 0,4 % av BNP, en ökning med 18 % av beslutade löpande utgifter jämfört med utfallet 2000 (varav ungefär 40 % går till löneutbetalningar) och en ökning med 29 % av beslutade investeringar. Uppdateringen under 2000 av Irlands stabilitetsprogram förutser en minskning med 0,4 % av BNP av det offentliga överskottet 2001 från 4,7 % av BNP, vilket innebär en försämring av de bakomliggande offentliga finanserna.c) Budgeten för 2001 kommer att öka trycket ytterligare vad gäller efterfrågan i Irland och dess eventuella effekter på utbudssidan kommer sannolikt att vara små på kort sikt. Den kommer följaktligen att förvärra överhettningen och inflationstrycket och vidga det positiva BNP-gapet, som enligt 2000 års uppdaterade program kommer att nå en toppnotering på 5,4 % av den långsiktiga årliga BNP-tillväxten 2001.d) Strategin att försöka öka utbudet av arbetskraft genom att sänka de direkta skatterna, vilket rekommenderades i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 2000 när det gäller arbetsmarknaden, kan ha haft mindre effekt än tidigare eftersom det skedde i samband med en expansiv budgetpolitik, och det höga trycket på arbetsmarknaden skulle mycket väl kunna försvåra eventuella ytterligare försök att främja återhållsamhet i lönekraven genom sänkningar av de direkta skatterna. Medan sänkningar av de indirekta skatterna har en engångseffekt på prisnivån har de antagligen ingen bestående effekt på inflationstakten men underblåser helt klart efterfrågan. Med tanke på den nuvarande inriktningen på den gemensamma penningpolitiken i euroområdet, är den planerade inriktningen på finanspolitiken ur makroekonomisk synvinkel olämplig.e) Den irländska budgeten för 2001 är expansiv och konjunkturförstärkande och är följaktligen oförenlig med rådets allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken från 2000, där det föreskrivs att de irländska myndigheterna bör vara beredda att, med tanke på graden av överhettning i ekonomin, använda finanspolitiken för att säkerställa ekonomisk stabilitet samt utforma 2001 års budget med detta mål i åtanke. Kommissionen bedömer att åtstramningsåtgärder på motsvarande minst 0,5 % av BNP skulle väga upp de expansiva inslagen i budgetplanen för 2001.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. För att avhjälpa den ekonomiska politikens oförenlighet med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken till följd av budgetplanerna för 2001, bör den irländska regeringen senast under innevarande budgetår vidta budgetåtgärder som motverkar detta. Under de makroekonomiska antagandena i 2000 års uppdaterade stabilitetsprogram bör detta säkerställa att det bakomliggande överskottet i de offentliga finanserna från 2000 inte minskas.2. Kommissionen uppmanas att under 2001 rapportera om den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen för de offentliga finanserna i Irland. Rådet kommer noga att övervaka utvecklingen och i synnerhet bedöma om den förda politiken är förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.Denna rekommendation riktar sig till Irland.Utfärdad i Bryssel den 12 februari 2001.På rådets vägnarB. RingholmOrdförande(1) EGT L 210, 21.8.2000, s. 1.(2) EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.


title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 22 december 2011 om de nationella myndigheternas mandat för makrotillsyn (ESRB/2011/3)

text:
               14.2.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 41/1

         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
   av den 22 december 2011
   om de nationella myndigheternas mandat för makrotillsyn
   (ESRB/2011/3)
   2012/C 41/01
   EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 2.2 och 4.2 a och det tillhörande protokollet (nr 25) om utövandet av delade befogenheter,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artikel 3.2 b, d, och f samt artiklarna 16–18,
   med beaktande av Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2011/1 av den 20 januari 2011 om arbetsordningen för Europeiska systemrisknämnden (2), särskilt artikel 15.3 e och artiklarna 18–20, och
   av följande skäl:

               (1)

               Ett väldefinierat regelverk är en nödvändig förutsättning för en effektiv makrotillsyn. Med upprättandet av Europeiska systemrisknämnden (ESRB) inom ramen för EU-systemet för finansiell tillsyn, infördes ett regelverk för makrotillsyn på EU-nivå som ska utövas genom varningar och rekommendationer och som behöver genomföras.

               (2)

               En effektiv makrotillsyn i unionen är också beroende av medlemsstaternas nationella regelverk för makrotillsyn, eftersom ansvaret för att anta de åtgärder som krävs för att upprätta den finansiella stabiliteten i första hand ligger inom de nationella regelverken.

               (3)

               I vissa medlemsstater diskuteras nu lagstiftningsinitiativ som rör regelverken för makrotillsyn.

               (4)

               Det är nödvändigt att ange vägledande principer för huvudpunkterna i de nationella mandaten för makrotillsyn, där behovet av samstämmighet mellan de nationella strategierna balanseras mot behovet av flexibilitet för olika nationella särdrag.

               (5)

               Att uttryckligen fastställa ett tydligt mål skulle hjälpa de nationella makrotillsynsorganen att inte välja alternativet att inte vidta några åtgärder. Makrotillsynsåtgärder kan vidtas på nationell nivå på makrotillsynsorganets initiativ eller som uppföljning till rekommendationer eller varningar från ESRB.

               (6)

               I allmänhet kan makrotillsyn utövas antingen av en enda institution eller också av ett råd bestående av flera olika organ, beroende på de nationella institutionella ramarna. I vilket fall ska det organ som tilldelats denna befogenhet identifieras klart och tydligt.

               (7)

               I skäl 24 i förordning (EU) nr 1092/2010 föreskrivs att ”nationella centralbanker bör ha en ledande roll i makrotillsynen tack vare sin sakkunskap och sitt befintliga ansvar för den finansiella stabiliteten”. Detta gäller i ännu högre grad när centralbankerna svarar även för mikrotillsynen.

               (8)

               Beroende på den nationella institutionella ramen kan samarbetet mellan organ med befogenheter att påverka den finansiella stabiliteten ske under olika former, från samordning till utbyte av uppgifter och information.

               (9)

               ESRB kommer att diskutera möjliga gränsöverskridande policyrelaterade spridningseffekter av de makrotillsynsåtgärder som planeras av de behöriga nationella myndigheterna i syfte att säkerställa en minimal samordningsnivå och begränsa eventuella negativa spridningseffekter. I detta syfte bör ESRB-sekretariatet i förväg underrättas om betydande makrotillsynsåtgärder som föreslås av de nationella myndigheterna för att dessa åtgärder ska diskuteras av ESRB:s styrkommitté. Om styrkommittén anser detta lämpligt, kan styrelsen uppmärksammas på de föreslagna makrotillsynsåtgärderna.

               (10)

               Makrotillsynsorganets uppgifter och befogenheter bör vara tydligt definierade. Med hänsyn till de effekter som den pågående EU-reformen av kapitalkravsregelverket för kreditinstitut (3) skulle kunna få, ska förfarandena för att tilldela makrotillsynsorganet instrument – i enlighet med tillämpliga lagstiftningsprinciper – utformas så att det är möjligt att i rätt tid justera policyverktygen för att svara på nya inslag och förändringar inom det finansiella systemet samt föränderligheten när det gäller risker för den finansiella stabiliteten. Makrotillsynsorganet bör i förväg motivera varför det behöver vissa instrument samt ha initiativrätt att begära tilldelning av dessa instrument. De bör omfatta både sådana instrument som kan påverka cykliska risker, t.ex. ohållbara hävstångsnivåer, löptidsobalans och kredittillväxt, och instrument som kan påverka marknadsstrukturer. En institutionell uppdelning mellan icke-bindande och bindande instrument skulle kunna föreskrivas.

               (11)

               Öppenhet ökar förståelsen för makrotillsynen hos den finansiella sektorn och allmänheten i stort och är en nödvändig förutsättning för redovisningsskyldigheten gentemot lagstiftaren, som företräder den bredare allmänheten. Eftersom det är svårt att kvantifiera makrotillsynens främsta mål, kan redovisningsskyldigheten formuleras som att uppnå mellanliggande mål eller att förklara syftet med att använda makrotillsynsinstrument för allmänheten.

               (12)

               De som fattar beslut om makrotillsynen kan utsättas för påtryckningar att inte strama åt politiken när det är högkonjunktur och att inte släppa efter i tider av nedgång. För att säkerställa policyåtgärdernas trovärdighet bör makrotillsynsorganen skyddas mot yttre påtryckningar genom sitt oberoende. Centralbanker som har tilldelats mandat för makrotillsyn bör vara oberoende i den mening som avses i artikel 130 i fördraget.

               (13)

               Denna rekommendation ska inte påverka det arbete som unionens centralbanker utför inom ramen för sina penningpolitiska mandat eller ESRB:s uppgifter.

               (14)

               ESRB:s rekommendationer offentliggörs efter det att Europeiska unionens råd har informerats om styrelsens intention att göra detta och rådet getts möjlighet att agera.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1

      REKOMMENDATIONER

      Rekommendation A –   Mål

   Medlemsstaterna bör

               1.

               fastställa att makrotillsynens främsta mål är att bidra till att värna stabiliteten i det finansiella systemet som helhet, genom att bland annat stärka det finansiella systemets förmåga att återhämta sig efter störningar och minska uppbyggnaden av systemrisk, för att därigenom säkerställa att finanssektorn på ett uthålligt sätt bidrar till den ekonomiska tillväxten,

               2.

               säkerställa att makrotillsynsåtgärder kan vidtas på nationell nivå på det nationella makrotillsynsorganets initiativ eller som uppföljning till rekommendationer eller varningar från ESRB.

      Rekommendation B –   Institutionella arrangemang

   Medlemsstaterna bör

               1.

               i den nationella lagstiftningen utse ett organ som ska svara för genomförandet av makrotillsynen, normalt antingen i form av en enda institution eller också av ett råd bestående av de organ vars åtgärder har en betydande inverkan på den finansiella stabiliteten. I den nationella lagstiftningen ska beslutsprocessen för makrotillsynsorganets beslutande organ fastställas.

               2.

               om en enda institution utses som makrotillsynsorgan, upprätta mekanismer för samarbete mellan alla organ vars åtgärder har en betydande inverkan på den finansiella stabiliteten, utan att det påverkar deras respektive mandat,

               3.

               se till att centralbanken har en ledande roll i makrotillsynen och att makrotillsynen inte äventyrar dess oberoende enligt artikel 130 i fördraget,

               4.

               ge makrotillsynsorganet i uppdrag att samarbeta och utbyta information även över nationsgränserna, särskilt genom att informera ESRB om vilka åtgärder som vidtas för att åtgärda systemrisker på nationell nivå.

      Rekommendation C –   Uppgifter, befogenheter och instrument

   Medlemsstaterna bör

               1.

               ge makrotillsynsorganet i uppgift att åtminstone fastställa, övervaka och bedöma risker för den finansiella stabiliteten samt att genomföra policyåtgärder för att uppnå sitt mål genom att förhindra och minska dessa risker,

               2.

               se till att makrotillsynsorganet har befogenhet att begära in och inom rimlig tid få alla nationella uppgifter och all nationell information som är av relevans för utövandet av dess uppgifter, vilket även inbegriper information från tillsynsorgan med inriktning på mikrotillsyn och värdepappersmarknaden samt information som inte kommer från lagstiftningsområdet, liksom institutionsspecifik information efter en motiverad begäran och under lämpliga former för att säkerställa att den hålls konfidentiell. Enligt samma principer ska makrotillsynsorganet till mikrotillsynsorganen dela med sig av uppgifter och information som är av relevans för utövandet av dessa organs uppgifter,

               3.

               ge makrotillsynsorganet befogenhet att utse och/eller utarbeta tillsynsstrategier för att samordnat eller tillsammans med tillsynsorgan med inriktning på mikrotillsyn och värdepappersmarknaden identifiera finansinstitut och strukturer som är systemviktiga för respektive medlemsstat, samt att fastställa eller rekommendera den nationella lagstiftningens omfattning,

               4.

               säkerställa att makrotillsynsorganet har kontroll över lämpliga instrument för att uppnå sina mål. Där så krävs bör tydliga och snabba förfaranden upprättas för att tilldela makrotillsynsorganet instrument.

      Rekommendation D –   Öppenhet och redovisningsskyldighet

   Medlemsstaterna bör

               1.

               se till att makrotillsynsbeslut med tillhörande motiveringar offentliggörs i tid, om detta inte medför risker för den finansiella stabiliteten, samt att makrotillsynsstrategier fastställs och publiceras av makrotillsynsorganet,

               2.

               ge makrotillsynsorganet befogenhet att göra offentliga och privata uttalanden om systemrisk,

               3.

               se till att makrotillsynsorganet är ytterst redovisningsskyldigt gentemot det nationella parlamentet,

               4.

               säkerställa rättsligt skydd för makrotillsynsorganet och dess personal när de agerar med ärligt uppsåt.

      Rekommendation E –   Oberoende

   Medlemsstaterna bör se till att

               1.

               makrotillsynsorganet, i sin strävan att uppfylla sitt mål, ska vara åtminstone operativt oberoende, särskilt från politiska organ och från finansindustrin,

               2.

               organisatoriska och finansiella arrangemang inte äventyrar genomförandet av makrotillsynen.

         AVSNITT 2

      GENOMFÖRANDE

   1.   Tolkning

   De termer som används i denna rekommendation har följande betydelse:
   finansinstitut: finansinstitut enligt definitionen i förordning (EU) nr 1092/2010,
   det finansiella systemet: det finansiella systemet enligt definitionen i förordning (EU) nr 1092/2010.
   2.   Kriterier för genomförandet

               1.

               Följande kriterier gäller för genomförandet av denna rekommendation:

                           a)

                           De rekommenderade åtgärderna bör föreskrivas i den nationella lagstiftningen.

                           b)

                           Regelarbitrage bör undvikas.

                           c)

                           Vid genomförandet ska hänsyn tas till proportionalitetsprincipen med avseende på finansinstitutens olika betydelse för systemen i olika medlemsstater, de olika institutionella systemen och med beaktande av varje rekommendations syfte och innehåll.

                           d)

                           Vid tillämpning av rekommendation A gäller följande:

                                       i)

                                       Mellanliggande policymål får fastställas som operativa specifikationer för slutmålet.

                                       ii)

                                       Inom ramen för makrotillsynen bör insatser kunna göras även när det gäller åtgärder som är av relevans för makrotillsynen.

               2.

               Mottagarna ska meddela ESRB och rådet vilka åtgärder som de vidtar med anledning av denna rekommendation, eller på lämpligt sätt motivera eventuell passivitet. Rapporterna bör som minimum innehålla

                           a)

                           upplysningar om orsaker och tidsramar avseende vidtagna åtgärder,

                           b)

                           en bedömning av huruvida vidtagna åtgärder fungerar i relation till målsättningarna i denna rekommendation,

                           c)

                           exakt varför man avstått från att vidta åtgärder eller gjort avsteg från denna rekommendation, inklusive eventuella förseningar.

         3.   Tidsfrister för uppföljning

               1.

               Mottagarna ska meddela ESRB och rådet vilka åtgärder som de vidtar med anledning av denna rekommendation, eller på lämpligt sätt motivera eventuell passivitet, enligt vad som anges i följande punkter.

               2.

               Senast den 30 juni 2012 ska mottagarna överlämna en interimsrapport till ESRB. I denna rapport ska åtminstone följande aspekter behandlas: a) ett yttrande om huruvida ett makrotillsynsmandat har genomförts eller planerar att genomföras, b) en utredning av den rättsliga grunden för genomförandet av denna rekommendation, c) makrotillsynsorganets tänkta utformning och de planerade institutionella ändringarna, d) för var och en av de här angivna rekommendationerna en bedömning av om rekommendationen i fråga kommer att täckas av nationella åtgärder för makrotillsynsmandatet och i annat fall lämpliga förklaringar till detta. ESRB får informera mottagarna om sina synpunkter på interimsrapporten.

               3.

               Senast den 30 juni 2013 ska mottagarna överlämna slutrapporten till ESRB och rådet. Rekommenderade åtgärder bör träda i kraft senast den 1 juli 2013.

               4.

               Styrelsen får förlänga tidsfristerna enligt punkterna 2 och 3 om lagstiftning krävs för att uppfylla en eller flera rekommendationer.

         4.   Granskning och utvärdering

               1.

               ESRB-sekretariatet ska

                           a)

                           stödja mottagarna, vilket bl.a. inbegriper att underlätta en samordnad rapportering genom att tillhandahålla förlagor och vid behov ytterligare information om tillvägagångssätt och tidsfrister för uppföljningen,

                           b)

                           verifiera mottagarnas uppföljning, vilket inbegriper att hjälpa mottagarna om dessa så önskar, och via styrkommittén informera styrelsen om uppföljningen inom två månader efter det att tidsfristerna för uppföljningen gått ut.

               2.

               Styrelsen ska bedöma åtgärder och förklaringar från mottagare och i förekommande fall bedöma huruvida denna rekommendation inte har följts och huruvida en mottagare har underlåtit att på lämpligt sätt motivera sin passivitet.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 22 december 2011.

         Mario DRAGHI

            ESRB:s ordförande

      (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

      (2)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

      (3)  Kommissionens förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag samt om ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/87/EG om extra tillsyn över kreditinstitut, försäkringsföretag och värdepappersföretag i ett finansiellt konglomerat (KOM(2011) 453 slutlig) respektive till Europaparlamentets och rådets förordning om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag (KOM(2011) 452 slutlig).