title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2019 om Lettlands nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2019

text:
               5.9.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 301/86

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 juli 2019
      om Lettlands nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2019
      (2019/C 301/14)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. I den togs vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), även rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Lettland inte var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 9 april 2019 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken i euroområdet (3) (nedan kallad rekommendationen för euroområdet 2019), i vilken man fastställer fem rekommendationer för euroområdet (nedan kallade rekommendationerna för euroområdet).

                  (2)

                  Med tanke på de nära inbördes kopplingarna mellan ekonomierna i Ekonomiska och monetära unionen bör Lettland, i egenskap av medlemsstat som har euron som valuta, säkerställa att rekommendationen för euroområdet 2019, vilken avspeglas nedan i rekommendationerna 1–4, genomförs till fullo och utan onödiga dröjsmål. Att fokusera den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på de angivna områdena och vidta kompetenshöjande insatser kommer särskilt att bidra till att ge resultat med den första rekommendationen för euroområdet om att förbättra produktiviteten och därigenom bidra till ombalansering i euroområdet, medan skatteåtgärder kommer att bidra till resultat med den tredje rekommendationen för euroområdet vad gäller arbetsmarknadens funktionssätt.

                  (3)

                  Landsrapporten 2019 för Lettland offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Lettland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018 (4), med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Lettland lade fram sitt nationella reformprogram för 2019 den 15 april 2019 och sitt stabilitetsprogram för samma år den 17 april 2019. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas.

                  (5)

                  Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för perioden 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. I enlighet med artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (5) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har, i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning, beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

                  (6)

                  Lettland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I stabilitetsprogrammet 2019 planerar regeringen en förbättring av det totala saldot från ett underskott på 1,0 % av bruttonationalprodukten (BNP) 2018 till ett underskott på 0,5 % av BNP 2019 och 0,4 % av BNP 2020 och 0,2 % av BNP 2021. På grundval av det omräknade strukturella saldot (6) planerar man att uppnå det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP – 2019, med hänsyn tagen till den tillåtna tillfälliga avvikelse som medgetts med anledning av strukturreformerna. Enligt stabilitetsprogrammet för 2019 väntas den offentliga förvaltningens skuldkvot sjunka till 33,1 % av BNP 2022. Prognosen för BNP-tillväxt i stabilitetsprogrammet för 2019 verkar vara realistisk. Riskerna för de offentliga finanserna väger jämt.

                  (7)

                  Den 13 juli 2018 rekommenderade rådet Lettland att försöka uppnå det medelfristiga budgetmålet 2019, med beaktande av den tillåtna tillfälliga avvikelsen kopplad till genomförandet av strukturreformerna. Detta är förenligt med en nominell ökning av de primära offentliga nettoutgifterna (7) på högst 4,8 % under 2019, vilket motsvarar en förbättring av det strukturella saldot med 0,2 % av BNP. Enligt kommissionens vårprognos 2019 förväntas Lettland vara nära att uppnå sitt medelfristiga budgetmål, med beaktande av den tillåtna tillfälliga avvikelsen kopplad till genomförandet av strukturreformerna. I nuläget visar bedömningen således på en risk för en viss avvikelse 2019. Samtidigt ser den beräknade nominella tillväxttakten för de primära offentliga nettoutgifterna för närvarande ut att tyda på en risk för en betydande avvikelse från kravet under 2019. Om det strukturella saldot inte längre beräknas ligga nära det medelfristiga budgetmålet, med beaktande av den tillåtna tillfälliga avvikelsen kopplad till genomförandet av strukturreformerna, måste den samlade bedömningen i framtiden ta en möjlig avvikelse från kravet med i beräkningen.

                  (8)

                  Mot bakgrund av Lettlands förväntade produktionsgap på 1,3 % bör de primära offentliga nettoutgifterna inte öka nominellt mer än 3,5 % 2020, vilket är i linje med en strukturell anpassning på 0,5 % av BNP och svarar mot den överenskomna anpassningsmatrisen för krav i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt kommissionens vårprognos 2019 förväntas Lettland, förutsatt fast politisk kurs, ligga nära det medelfristiga budgetmålet. I nuläget visar bedömningen således på en risk för en viss avvikelse 2020. Samtidigt ser den beräknade nominella tillväxttakten för de primära offentliga nettoutgifterna för närvarande ut att tyda på en risk för en betydande avvikelse från kravet under 2020. Om det strukturella saldot inte längre förväntas ligga nära det medelfristiga budgetmålet måste den samlade bedömningen i framtiden ta en möjlig avvikelse från kravet med i beräkningen. Sammantaget anser rådet att Lettland måste vara redo att vidta ytterligare åtgärder från och med 2019 för att stabilitets- och tillväxtpaktens regler ska följas.

                  (9)

                  Skatteintäkterna som andel av BNP i Lettland är låga jämfört med unionsgenomsnittet och begränsar i någon mån utbudet av offentliga tjänster, särskilt inom hälso- och sjukvård samt social inkludering. Kapital och egendom är förhållandevis lågt beskattade, och att man har fryst taxeringsvärdena för mark och fastigheter kommer att minska skatteintäkterna därifrån ytterligare. Samtidigt är skattetrycket på arbete fortfarande högt för låginkomsttagare jämfört med unionsgenomsnittet, även om det har minskat. Den svarta ekonomins andel verkar ha krympt något de senaste åren enligt olika uppskattningar. Icke desto mindre är underrapporterad ekonomisk verksamhet en större del av ekonomin i Lettland än i de andra baltiska staterna. Särskilt är underrapporteringen av löner (kontantpåslag), särskilt inom byggsektorn, en stor del av den svarta ekonomin.

                  (10)

                  Efter nedläggningen av Lettlands tredje största bank till följd av anklagelser om penningtvätt skärptes regelverket för utländska kunder. Följden blev att de utländska kundernas insättningar, vilka utgör den största risken för penningtvätt i Lettland, minskade kraftigt från maj 2018, men utmaningar när det gäller bekämpning av penningtvätt kvarstår. Vidare har Lettland utarbetat en detaljerad handlingsplan för att förbättra sin strategi mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Huvudprioriteringarna i handlingsplanen omfattar bl.a. att stärka den riskbaserade tillsynen, säkerställa att tillsynsmyndigheterna har tillräckligt med personal samt se till att informationsutbyte och samverkan mellan de utredande myndigheterna och med den privata sektorn sköts ändamålsenligt. Efter antagandet av sådana åtgärder bör man noggrant följa att de genomförs effektivt. Slutligen måste de brottsbekämpande och rättsliga myndigheternas kapacitet också stärkas.

                  (11)

                  Lettland har svårt att klara flera av principerna om socialt skydd och social inkludering i den europeiska pelaren för sociala rättigheter. Inkomstskillnaderna i Lettland är höga, eftersom omfördelningen genom skatte- och förmånssystemet är liten. De sociala förmånernas tillräcklighet är fortfarande låg och effekterna av sociala transfereringar på fattigdom och ojämlikhet är begränsade. Fattigdomsrisken bland äldre och personer med funktionsnedsättning är relativt hög och ökar på grund av att förmånerna inte håller jämna steg med löneökningarna. Andelen äldre som riskerar fattigdom eller social utestängning var 49,0 % 2018 (unionsgenomsnittet var 18,2 % 2017), och för personer med funktionsnedsättning var den 40,7 % 2017 (unionsgenomsnittet var 29,3 % 2017). Det statliga socialbidraget till personer med funktionsnedsättning och minimiålderspensionen har inte setts över sedan 2006. Minimiinkomstreformen, som aviserades 2014, har inte genomförts, och det inverkar negativt på de fattigaste hushållen. Möjligheterna att få långvarig vård och omsorg är också fortsatt små. Det krävs därför investeringar för att motverka social utestängning, inklusive livsmedel och materiellt bistånd till dem som har det sämst ställt. Dessutom behövs investeringar, även i infrastruktur, för att förbättra tillgången till barnomsorg, långvarig vård och omsorg, sysselsättning och andra sociala tjänster, och för att möjliggöra integration av hälso- och sjukvårdstjänster och sociala tjänster, även för att klara övergången från institutionsvård till närvård. Andelen personer i undermåliga bostäder är bland de högsta i unionen (15,2 % mot 4,0 % i unionsgenomsnitt 2017), och tillgången på subventionerat boende är knapp. Investeringar behövs för att tillhandahålla rimligt prissatta bostäder.

                  (12)

                  Den totala sysselsättningen är hög och ökar, men antalet förvärvsarbetande påverkas negativt av krympande befolkning och utvandring. Dessutom varierar sysselsättningsgraden mellan olika regioner och olika kompetensnivåer. Äldre med inaktuell kompetens möter större svårigheter. Arbetskraftens låga digitala kompetensnivå bromsar företagens möjligheter att använda digital teknik och landets innovationspotential. Vuxna deltar i utbildning och arbetslösa i aktiva arbetsmarknadsåtgärder i lägre omfattning än unionsgenomsnittet.

                  (13)

                  Utbildningssystemet står inför utmaningen att konsolidera resurserna och samtidigt förbättra kvalitet och effektivitet. Lettlands utbildningssystem lyckas väl med resultaten, men tillgång till utbildning av hög kvalitet är ofta kopplat till var man bor och vilken typ av skola man går i. En reform av läroplanerna för yrkesutbildning som syftar till att anpassa dem till nya kompetenskrav har gått framåt, och yrkesutbildningarna har blivit mycket bättre. De är dock måttligt efterfrågade med ett intag och en sysselsättningsgrad för nyutexaminerade som ligger under unionsgenomsnittet.

                  (14)

                  Garanterat utbud på kompetens är en viktig målsättning som fortfarande kräver rejäla investeringar. Matchande investeringar, även i form av infrastruktur, är nödvändiga för att förbättra utbildningens kvalitet, verkan och relevans för arbetsmarknaden och för att främja livslångt lärande, särskilt flexibel kompetensutveckling och omskolning. Investeringar behövs också för att förbättra möjligheterna till anställning, även för att ge bättre räckvidd och täckning åt aktiva arbetsmarknadsåtgärder och förbättra arbetskraftens anställbarhet och rörlighet över branscher och geografiska områden. I ett större sammanhang är det viktigt att stärka arbetsmarknadsparternas möjligheter att främja rättvisa arbetsvillkor och förverkliga den europeiska pelaren för sociala rättigheter.

                  (15)

                  Låga offentliga utgifter för hälso- och sjukvård och dåliga livsstilsval är de främsta orsakerna till befolkningens dåliga hälsoresultat. De nyligen höjda anslagen till hälso- och sjukvården åtgärdar vissa begränsningar i utbudet kopplade till begränsningarna i det årliga tjänsteutbudet och långa väntetider. Den offentliga finansieringen av hälso- och sjukvården ligger dock fortfarande långt under unionsgenomsnittet. Rättidig och jämlik tillgång till hälso- och sjukvård är begränsad. Detta leder till att människor enligt egen bedömning har stora icke tillgodosedda vårdbehov. Utsatta grupper drabbas särskilt av höga patientavgifter och av att utbudet varierar i kvalitet. Reformerna för att öka effektiviteten och kvaliteten inom hälso- och sjukvården fortskrider men befinner sig i ett tidigt skede och bör påskyndas, bl.a. med hjälp av ändamålsenlig preventivvård, rationalisering av sjukhussektorn, förstärkning av primärvården och inriktning på kvalitetsstyrning. Lettland lider dessutom brist på hälso- och sjukvårdspersonal, särskilt sjuksköterskor, vilket håller tillbaka den offentliga hälso- och sjukvården och äventyrar framgången för hälso- och sjukvårdsreformerna. Om uppdelningen av hälso- och sjukvårdstjänsterna i två korgar (”fullt utbud” och ”basutbud”) träder i kraft, finns det en risk för att detta ytterligare inskränker en rättvis fördelning av hälso- och sjukvårdstjänster och leder till negativa hälsoeffekter. Rejäla investeringar i hälso- och sjukvård, även infrastruktur, behövs för att göra hälso- och sjukvården lättillgängligare, få ner kostnaderna och höja kvaliteten i syfte att förbättra befolkningens hälsa och säkerställa hälsosammare och längre arbetsliv.

                  (16)

                  Lettland investerar lite i forskning och utveckling, och landets investeringsgap på innovationsområdet är stort. Lettlands utgiftsandel för forskning och utveckling 2017 hörde till de lägsta i unionen och har legat ganska stabilt under det senaste årtiondet. Finansieringen av forskningen utgörs dessutom nästan helt och hållet av unionsmedel. Ett resultat av detta är att Lettland presterar medelmåttigt inom innovation, utom på ett par punkter, t.ex. IKT-infrastruktur, och ligger efter inom mänskliga resurser, samarbete mellan den offentliga och den privata sektorn samt investeringar i immateriella rättigheter.

                  (17)

                  Dessutom behöver stora investeringsgap förorsakade av skillnader mellan regionerna åtgärdas. Stora ekonomiska skillnader finns fortfarande mellan Riga och Lettlands övriga regioner. Lettland som helhet konvergerar med unionen, men skillnaderna i ekonomiska resultat mellan huvudstadsregionen och de andra regionerna har inte minskat sedan Lettland anslöt sig till unionen. Konkurrenskraft och kvalitet på offentliga tjänster varierar kraftigt mellan de olika lettiska regionerna och påverkar regionernas attraktionskraft. Vid investeringsbeslut bör därför de stora regionala skillnaderna i fråga om rörlighet och digital infrastruktur tas med i beräkningen, särskilt den sista kilometern till slutanvändaren. Det transeuropeiska transportnätet har fortfarande mycket stora luckor i Lettlands randområden och gränsregioner, vilket inverkar negativt på den ekonomiska verksamheten och exporten. Investeringsgap bromsar vidare färdigställandet av Rail Baltica-projektet och de centrala elinfrastrukturprojekt som ingår i sammanlänkningsplanen för den baltiska energimarknaden. Dessutom behövs det investeringar i resurseffektivitet för att påskynda Lettlands energiomställning. Det krävs ytterligare ansträngningar för att förbättra den totala energieffektiviteten, särskilt inom bostads- och transportsektorerna.

                  (18)

                  Den nyligen antagna visselblåsarlagen är ett steg i rätt riktning, och landets antikorruptionsorgan har också tagit krafttag nyligen och avslöjat ett antal fall av korruption på hög nivå. Icke desto mindre uppfattas beslutsfattandet på central nivå fortfarande som präglat av vänskapskorruption, och upphandlingsprocessen löper risk för korruption på grund av bristande öppenhet, särskilt i kommuner och statligt ägda och kommunala företag. De ändringar i konkurrensrätten som träder i kraft den 1 januari 2020 kommer att begränsa de statligt ägda och kommunala företagens möjligheter att med sin verksamhet påverka konkurrensen negativt. Ändringarna i regelverket om intressekonflikter kan ge upphov till missbruk. Den nyligen antagna etikkoden omfattar inte politiskt tillsatta personer.

                  (19)

                  Den offentliga förvaltningen har inte anpassats till den minskande och åldrande befolkningen. Att befolkningen minskar och landsbygden avfolkas leder till att det offentliga tjänsteutbudet på landsbygden används mindre. Det behövs strategier för offentlig förvaltning, utbildning och hälso- och sjukvård som gör att tillgången till kvalitetstjänster i glesbygd och avfolkningsområden bibehålls samtidigt som man säkerställer större effektivitet. Nyligen aviserades planer på att genomföra en allmän reform av förvaltningsområdena fram till december 2021. Ett snabbt genomförande av den reformen kan bidra till att förbättra ansvarstagandet och effektiviteten i den offentliga förvaltningen, särskilt mot bakgrund av det operativa programmet för unionsmedel, som ska godkännas 2020.

                  (20)

                  Programplaneringen för unionsmedel för perioden 2021–2027 kan bidra till att åtgärda en del av de brister som identifierats i rekommendationerna, särskilt inom de områden som anges i bilaga D till 2019 års landsrapport. Detta skulle ge Lettland möjlighet att använda dessa medel på bästa sätt med avseende på de identifierade områdena, med beaktande av regionala skillnader. Att stärka landets administrativa kapacitet att förvalta dessa medel är en viktig faktor för att den här investeringen ska lyckas.

                  (21)

                  Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen för 2019 gjort en omfattande analys av Lettlands ekonomiska politik och redogjort för den i 2019 års landsrapport. Kommissionen har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2019, det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Lettland har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Lettland utan även huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

                  (22)

                  Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2019 och dess yttrande (8) återspeglas nedan, särskilt i rekommendation 1.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Lettland att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

         1.

            Säkerställa att de primära offentliga nettoutgifternas nominella ökning inte överstiger 3,5 % under 2020, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,5 % av BNP. Sänka skatten för låginkomsttagare genom att växla till andra källor, särskilt kapital och fastigheter, och med hjälp av bättre skattedisciplin. Säkerställa verkningsfull tillsyn och verkningsfullt genomförande av regelverket för bekämpning av penningtvätt.

         2.

            Angripa socialt utanförskap, särskilt genom att se till att minimiinkomstförmånerna, minimiålderspensionerna och inkomststöd till människor med funktionsnedsättning räcker bättre. Höja kvaliteten på utbildningen och göra den mer resurseffektiv, särskilt för lågutbildade arbetstagare och arbetssökande, även genom ökat deltagande i yrkesutbildning och vuxenutbildning. Förbättra hälso- och sjukvårdssystemets tillgänglighet, kvalitet och kostnadseffektivitet.

         3.

            Fokusera den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på innovation, billiga bostäder, transporter, särskilt ur hållbarhetssynpunkt, resurseffektivitet och energieffektivitet, sammanlänkning av energinät och digital infrastruktur, med beaktande av regionala skillnader.

         4.

            Förbättra ansvarstagande och effektivitet i den offentliga sektorn, särskilt vad gäller lokala myndigheter och statligt ägda och kommunala företag och regelverket om intressekonflikter.

         Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2019.

               På rådets vägnar

            M. LINTILÄ

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136, 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320, 10.9.2018, s. 60.

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den gemensamt överenskomna metoden.

         (7)  De primära offentliga nettoutgifterna består av de totala offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för unionsprogram som motsvaras fullt ut av inkomster från unionsmedel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar är utjämnade över en fyraårsperiod. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

         (8)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2019 om Luxemburgs nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram 2019

text:
               5.9.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 301/97

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 juli 2019
      om Luxemburgs nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram 2019
      (2019/C 301/16)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. I den togs vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), även rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Luxemburg inte var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 9 april 2019 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken i euroområdet (3) (nedan kallad rekommendationen för euroområdet 2019), i vilken man fastställer fem rekommendationer för euroområdet.

                  (2)

                  Med tanke på de nära inbördes kopplingarna mellan ekonomierna i Ekonomiska och monetära unionen bör Luxemburg, i egenskap av medlemsstat som har euron som valuta, säkerställa att rekommendationen för euroområdet 2019, vilken återspeglas nedan i rekommendationerna 1–4, genomförs till fullo och utan onödiga dröjsmål. Att inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på de angivna områdena och ta itu med utgående betalningar kommer i synnerhet att göra det lättare att följa den andra rekommendationen för euroområdet när det gäller att stödja investeringar och bekämpa aggressiv skatteplanering, och åtgärder för att öka de äldres deltagande på arbetsmarknaden kommer att göra det lättare att följa den tredje rekommendationen för euroområdet när det gäller att säkerställa ett tillräckligt och hållbart system för socialt skydd.

                  (3)

                  Landsrapporten 2019 för Luxemburg offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Luxemburg hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018 (4), med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Den 30 april 2019 lade Luxemburg fram sitt nationella reformprogram för 2019 och sitt stabilitetsprogram för samma år. För att beakta deras inbördes kopplingar har de båda programmen bedömts samtidigt.

                  (5)

                  Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för perioden 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. I enlighet med artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (5) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har, i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning, beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

                  (6)

                  Luxemburg omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt stabilitetsprogrammet för 2019 planerar regeringen en minskning av det samlade överskottet från 2,4 % av bruttonationalprodukten (BNP) under 2018 till 1,0 % av BNP under 2019, följt av en nästan stadig ökning därefter som väntas nå ett överskott på 2,2 % av BNP under 2023. På grundval av det omräknade strukturella saldot (6) överträffas det medelfristiga budgetmålet – vilket har ändrats från ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP 2019 till ett strukturellt överskott skott på 0,5 % av BNP från 2020 – under hela programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet för 2019 väntas den offentliga förvaltningens skuldkvot ligga långt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är positivt under hela den period som stabilitetsprogrammet för 2019 omfattar, med undantag för 2023 då det är realistiskt. Enligt kommissionens vårprognos 2019 beräknas det strukturella saldot ligga på ett överskott på 0,9 % av BNP 2019 och 0,5 % av BNP 2020, vilket är lägre, framför allt för 2020, än i stabilitetsprogrammet för 2019, men fortfarande över eller förenligt med det medelfristiga budgetmålet. Utgifternas utveckling bör dock övervakas noga på kort och medellång sikt, särskilt med tanke på eventuella framtida risker i fråga om intäkternas stabilitet. Sammantaget anser rådet att Luxemburg kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler 2019 och 2020.

                  (7)

                  Trots de senaste reformerna förväntas Luxemburgs åldersrelaterade utgifter (pensionsrelaterade kostnader, hälso- och sjukvårdskostnader samt kostnader för långvarig vård och omsorg) öka markant på lång sikt. Om inga politiska förändringar görs av det nuvarande systemet kan de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt äventyras. Den risken föreligger trots den nuvarande låga offentliga skuldsättningen och de ackumulerade reserverna i det sociala trygghetssystemet, som förväntas säkerställa systemets balans fram till 2041. Rekommendationer om detta har riktats till Luxemburg sedan 2011, men begränsade framsteg har gjorts hittills. I sin rapport från 2018 diskuterade regeringens arbetsgrupp för pensioner olika sätt att förbättra pensionssystemets långsiktiga hållbarhet, bland annat genom att gradvis höja avgiftsdelen, genom att höja pensionsåldern för att ta hänsyn till längre förväntad livslängd och genom att uppmuntra pensionering i faser. I rapporten föreslås en diversifierad strategi med välavvägda reformer för att garantera systemets långsiktiga hållbarhet och samtidigt minimera effekterna för både ekonomin och pensionärerna. De förutspådda ökningarna av de åldersrelaterade utgifterna utgör också en risk för den långsiktiga hållbarheten i hälso- och sjukvården och den långvariga vården och omsorgen. Över tre fjärdedelar av medlen för långvarig vård och omsorg kommer från offentliga källor. Enligt en analys som generalinspektoratet för social trygghet gjorde 2013 bör försäkringssystemet för långvarig vård och omsorg förbli finansiellt stabilt fram till 2030 om avgiftsdelen gradvis höjs från 1,4 % till 1,7 %, för att hålla kostnaderna i linje med andelen försörjda personer. Konsekvenserna för den finanspolitiska hållbarheten på lång sikt är dock ännu inte tydliga. För att upprätthålla den sociala sammanhållningen och de offentliga finanserna på lång sikt måste den demografiska politiken samverka med utbildningspolitiken och ta ett helhetsgrepp på både de utmaningar och möjligheter som förändringarna i befolkningsstrukturen och den digitala ekonomin innebär, med tanke på hur den allt äldre befolkningen torde påverka utbudet av arbetskraft inom den närmaste framtiden. Brist på arbetskraft har nyligen uppstått i vissa sektorer, vilket kan hindra produktivitetstillväxten och minska den långsiktiga tillväxtpotentialen.

                  (8)

                  Trots de överlag goda resultaten på arbetsmarknaden stagnerar sysselsättningen och vissa grupper har fortfarande särskilda svårigheter på arbetsmarknaden. Särskilt är sysselsättningen bland äldre fortfarande mycket låg, och ytterligare insatser krävs för att öka deras deltagande på arbetsmarknaden. System för förtida uttag av pension som uppmuntrar arbetstagarna att lämna arbetet är fortfarande mycket vanliga, och 57,5 % av dem som gick i pension 2017 tog ut sin pension i förtid. Under 2018 avskaffade regeringen ett av de system för förtida pension som lät arbetstagare gå i pension från och med 57 års ålder, men effekten av reformen försvagades genom att man lättade på restriktionerna i andra system för förtida pension. Det låga arbetskraftsdeltagandet bland äldre beror till stor del också på negativa ekonomiska incitament för arbete som har sitt ursprung i skatte- och förmånssystemen, vilka är förhållandevis höga för denna åldersgrupp. För att äldre ska kunna arbeta behövs en heltäckande strategi, med bland annat insatser som hjälper arbetstagare att stanna kvar längre i arbetslivet. Den s.k. ålderspakten, ett lagförslag som överlämnades till parlamentet i april 2014 och vars mål är att uppmuntra företag med fler än 150 anställda att anställa och ha kvar äldre arbetstagare genom åtgärder för att hantera åldersproblematiken, har ännu inte antagits.

                  (9)

                  Även om Luxemburg fortfarande är fast beslutet att förbättra regelverket för företagstjänster är de rättsliga hindren fortfarande höga i flera sektorer, till exempel juridiska tjänster, redovisningstjänster, arkitektur- och ingenjörstjänster, enligt kommissionens restriktionsindikator (7). OECD:s index för begränsningar för handeln i tjänster inom EES, offentliggjort i december 2018, visar också att Luxemburgs grad av lagfästa restriktioner gentemot andra medlemsstater är högre än genomsnittet på den inre marknaden i dessa sektorer.

                  (10)

                  Luxemburgs ekonomiska modell kännetecknas av goda resultat som är förenliga med en stabil och långvarig ökning av kvalificerade arbetstillfällen. Detta stöds av hög produktivitet, som till stor del avspeglar effektivitetsvinster från deltagande i globala marknader, särskilt inom finanssektorn. Produktivitetstillväxten har dock avmattats de senaste åren, och dragits ned av näringslivets låga investeringar i innovation och digital integration. Luxemburgs strategi för att diversifiera sin ekonomi genom att utveckla centrala kunskapsintensiva sektorer som ett led i en övergång till en datadriven ekonomi har stor potential att stimulera investeringar med högt förädlingsvärde och stärka produktivitetstillväxten. Härvidlag är de offentliga investeringarna fortsatt höga och inriktade på dessa sektorer, bland annat i den starka informations- och kommunikationstekniksektorn. Detta har dock inte bidragit till att stimulera privata investeringar i innovation och digitalisering. Ökade investeringar i forskning och innovation samt i digital integration, särskilt i företagen, i synnerhet de små och medelstora, är viktigt för att stärka produktivitetstillväxten och ytterligare diversifiera Luxemburgs ekonomi. Att utveckla en sammanhängande och integrerad nationell ram för forsknings- och innovationspolitik och stödinstrument, bland annat med uppsättande av prioriteringar på grundval av en tillförlitlig bedömning av de förväntade ekonomiska effekterna, är avgörande för att Luxemburg ska kunna ta vara på hela potentialen i sitt ekosystem för innovation.

                  (11)

                  Ökade investeringar i kompetens, i synnerhet inom informations- och kommunikationsteknik, anställbarhet, utbildning, däribland bättre anpassning av läroplanerna till arbetsmarknadens behov och främjande av teknisk och digital omställning, är viktigt för att förbättra Luxemburgs potential till produktivitet, sysselsättning och tillväxt på lång sikt, och för att främja lika möjligheter.

                  (12)

                  Luftföroreningar och trängsel i trafiken i rusningstid utgör fortfarande allvarliga problem för Luxemburg, både ur konkurrens- och miljöhänseende. Dessutom bidrar koldioxidutsläppen från vägtransporterna till klimatförändringarna. Enligt de nationella prognoser för 2017 som lämnats in till kommissionen förväntas Luxemburg, om inga ytterligare åtgärder vidtas, missa sitt mål för 2020 att minska utsläppen av växthusgaser med 3 procentenheter och sitt mål för 2030 med 20 procentenheter. Antalet gränsgångare, som för närvarande utgör cirka 45 % av den luxemburgska arbetskraften, den låga beskattningen av drivmedel och höga bostadspriser bidrar till ökad bilkörning och hindrar förbättringar av luftkvaliteten och trafikförhållandena. Samtidigt har andelen nya personbilar med alternativa bränslen som sålts i Luxemburg ökat de senaste åren.

                  (13)

                  Det otillräckliga utbudet av bostäder kan påverka Luxemburgs attraktionskraft negativt. Den starka efterfrågan på bostäder drivs fortfarande av befolkningsökning, gynnsamma finansieringsvillkor och en stor andel gränsgångare i arbetskraften. Utbudet av och investeringarna i bostäder förefaller otillräckliga, och begränsas av otillräcklig tillgång till mark och låg befolkningstäthet, vilket till stor del beror på bristande incitament för markägarna att bygga nytt eller sälja bostäder. Utbudet av subventionerade bostäder förefaller också otillräckligt och visar på ett behov av betydande investeringar för att mildra de ökande spänningarna på bostadsmarknaden. Regeringsprogrammet för 2018–2023 innehåller därför politiska åtgärder som syftar till att öka utbudet av bostäder. Åtgärderna inbegriper ändringar av stadsplaneringslagstiftningen i syfte att öka andelen mark för bebyggelse och bygga bostäder till rimliga priser samt subventionerat boende.

                  (14)

                  Kampen mot aggressiv skatteplanering är en förutsättning för att skattesystemen ska bli mer effektiva och rättvisa, vilket framhålls i rekommendationen för euroområdet 2019. Skattebetalarnas aggressiva skatteplanering får spridningseffekter mellan medlemsstaterna och kräver att unionslagstiftningen kompletteras med samordnade nationella åtgärder. Trots att Luxemburg agerat mot aggressiv skatteplanering, tyder den höga andelen utdelningar, räntor och royalties av BNP på att landets skattebestämmelser kan utnyttjas av företag som ägnar sig åt aggressiv skatteplanering. Majoriteten av de utländska direktinvesteringarna innehas av företag för särskilda ändamål. Det faktum att ingen källskatt uppbärs för räntor och royalties till utlandet (dvs. från personer bosatta i unionen till personer bosatta i tredjeland) och undantaget från källskatt på utdelningar under särskilda omständigheter kan leda till att ingen skatt över huvud taget uppbärs för de här utbetalningarna, om de heller inte omfattas av skatt i det mottagande landet.

                  (15)

                  Programplaneringen för unionsmedel för perioden 2021–2027 kan bidra till att åtgärda en del av de brister som identifierats i rekommendationerna, särskilt inom de områden som anges i bilaga D till 2019 års landsrapport. Luxemburg skulle på detta sätt bättre kunna utnyttja dessa medel på de identifierade områdena.

                  (16)

                  Kommissionen har inom ramen för 2019 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Luxemburgs ekonomiska politik och redogjort för den i 2019 års landsrapport. Kommissionen har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2019, det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Luxemburg har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Luxemburg utan också att unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

                  (17)

                  Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2019 och anser (8) att Luxemburg kan väntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Luxemburg att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

         1.

            Öka sysselsättningen bland äldre arbetstagare genom att förbättra deras sysselsättningsmöjligheter och anställbarhet. Öka pensionssystemets hållbarhet på lång sikt, genom att ytterligare begränsa förtida uttag av pension.

         2.

            Minska hindren för konkurrens i lagreglerade kvalificerade företagstjänster.

         3.

            Styra den ekonomiska politiken för investeringar till att främja digitalisering och innovation, stimulera kompetensutveckling, förbättra hållbara transporter och öka utbudet av bostäder, bland annat genom att öka incitamenten och undanröja hindren för bostadsbyggande.

         4.

            Vidta åtgärder när det gäller sådana inslag i skattesystemet som kan underlätta aggressiv skatteplanering, särskilt genom utgående betalningar.

         Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2019.

               På rådets vägnar

            M. LINTILÄ

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136, 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320, 10.9.2018, s. 68.

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den gemensamt överenskomna metoden.

         (7)  SWD(2016) 436 final.

         (8)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2019 om Ungerns nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2019

text:
               5.9.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 301/101

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 juli 2019
      om Ungerns nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2019
      (2019/C 301/17)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. I den togs vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), även rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Ungern inte var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

                  (2)

                  Landsrapporten 2019 för Ungern offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Ungern hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018 (3), med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

                  (3)

                  Den 30 april 2019 lade Ungern fram sitt nationella reformprogram för 2019 och sitt konvergensprogram för 2019. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas.

                  (4)

                  Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för perioden 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. I enlighet med artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har, i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning, beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

                  (5)

                  Ungern omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. I sitt konvergensprogram för 2019 planerar regeringen en förbättring av det samlade underskottet till 1,8 % av bruttonationalprodukten (BNP) 2019 från 2,2 % av BNP 2018. Man förväntar att underskottet fortsätter att förbättras till 1,2 % under 2021 och att en balanserad budget uppnås 2023. På grundval av det omräknade strukturella saldot (5) skulle Ungern ligga nära det medelfristiga budgetmålet – vilket har ändrats från ett strukturellt underskott på 1,5 % av BNP 2019 till 1,0 % av BNP 2020 – under 2022 och skulle uppnå det påföljande år. Enligt konvergensprogrammet kommer den offentliga skuldkvoten att sjunka successivt till 60 % av BNP mot slutet av 2022. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt för 2019 och klart gynnsamt från 2020, men det innebär uppenbara risker för genomförandet av underskottsmålen. Samtidigt har de åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2020 och framåt inte beskrivits tillräckligt.

                  (6)

                  Den 22 juni 2018 fann rådet i enlighet med artikel 121.4 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt att en betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet förelåg i Ungern 2017. Med anledning av den betydande avvikelse som konstaterats utfärdade rådet en rekommendation (6) den 22 juni 2018 i vilken Ungern rekommenderades att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen i primära offentliga nettoutgifter (7) inte överstiger 2,8 % under 2018, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 1,0 % av BNP. Den 4 december 2018 antog rådet beslut (EU) 2018/2028 (8) där det fastställdes att Ungern inte hade vidtagit effektiva åtgärder till följd av rådets rekommendation av den 22 juni 2018 och utfärdade en reviderad rekommendation (9). I den rekommendationen av den 4 december 2018 uppmanade rådet Ungern att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen i primära offentliga nettoutgifter inte överstiger 3,3 % under 2019, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 1,0 % av BNP. Den 14 juni 2019 antog rådet beslut (EU) 2019/1003 (10) i vilket rådet fann att Ungern inte hade vidtagit verksamma åtgärder som svar på rådets rekommendation av den 4 december 2018. Baserat på utfallsdata för 2018 konstaterades dessutom att Ungern i betydande grad avvikit från den rekommenderade anpassningen 2018.

                  (7)

                  I enlighet med artikel 121.4 i fördraget och artikel 10.2 i förordning (EG) nr 1466/97 utfärdade kommissionen den 5 juni 2019 en varning till Ungern om att en betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet konstaterades 2018. Den 14 juni 2019 antog rådet därefter ännu en rekommendation (11) där det bekräftas att Ungern måste vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen i primära offentliga nettoutgifter inte överstiger 3,3 % under 2019, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 1,0 % av BNP. Enligt kommissionens vårprognos 2019 finns det en risk för avvikelse från den rekommendationen under 2019.

                  (8)

                  I sin rekommendation av den 14 juni 2019 rekommenderade rådet Ungern att vidta åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att den nominella ökningen i primära offentliga nettoutgifter inte överstiger 4,7 % under 2020, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,75 % av BNP. Detta skulle föra in Ungern på en lämplig anpassningsbana mot det medelfristiga budgetmålet. Enligt kommissionens vårprognos 2019 och med oförändrad politik finns det en risk för en avvikelse från det kravet under 2020. Sammantaget anser rådet att väsentliga ytterligare åtgärder kommer att behövas från och med 2019 för att Ungern ska följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler i enlighet med rådets rekommendation av den 14 juni 2019 för korrigering av den konstaterade betydande avvikelsen från anpassningsbanan för att uppnå det medelfristiga budgetmålet.

                  (9)

                  Den totala sysselsättningsgraden har ökat avsevärt i ett läge med stark ekonomisk expansion, men har inte gynnat alla grupper i lika hög grad. Sysselsättnings- och löneklyftorna mellan kompetensgrupper samt män och kvinnor är fortfarande stora jämfört med genomsnittet i unionen. Sysselsättningsklyftan mellan könen är stor, delvis på grund av att utbudet av bra barnomsorg är begränsat. Arbetsmarknadsresultaten för olika utsatta grupper, bland annat romer och personer med funktionsnedsättning, är svaga. Det offentliga sysselsättningsprogrammet är inte effektivt när det gäller att få deltagarna i arbete på den primära arbetsmarknaden och är fortfarande omfattande trots att det har skurits ned. Andra åtgärder som ska hjälpa arbetslösa eller personer utanför arbetskraften att hitta arbete eller utbildning är inte tillräckligt riktade. Utveckling av digital kompetens kan bidra till bättre anställbarhet. Nyligen genomförda åtgärder är avsedda att få fler pensionerade arbetstagare åter i arbete och med tiden öka deras antal. Ungerns övergripande fattigdom har minskat sedan 2013. Utbetalningsperioden på högst tre månader för arbetslöshetsersättning är den kortaste i unionen och ligger långt under den genomsnittliga tid som behövs för att hitta ett arbete.

                  (10)

                  Andelen människor som riskerar fattigdom och social utestängning minskar. Det har skett en tydlig förskjutning från sociala förmåner till arbetsrelaterade familjeförmåner och naturaförmåner, vilka dock inte är tillräckligt riktade mot fattiga. Subventioneringar av bostadsägande har ökat, men det har inte skett någon förbättring av utbudet av subventionerade boenden.

                  (11)

                  Utbildningsresultaten är lägre än unionsgenomsnittet och uppvisar stora territoriella skillnader. Andelen elever med endast grundskoleutbildning är högre och andelen personer med högskoleutbildning lägre än unionsgenomsnittet. Utbildningssystemet hindrar den sociala rörligheten. Elever delas tidigt upp på olika typer av skolor, och förutbestäms för skillnader i utbildningsresultat och karriärmöjligheter. Andelen grundskolor med majoritetsandel romer ökade från 10 % år 2008 till 15 % år 2017. Effekterna av åtgärder som nyligen vidtagits för att sprida mindre gynnade elever jämnt mellan skolorna begränsas av att icke-statliga skolor är undantagna från kravet att ta emot mindre gynnade elever. Mindre gynnade barn tenderar att söka sig till yrkesskolor på gymnasienivå där lägre grundläggande färdigheter, högre andel avhopp och sämre löne- och karriärutsikter är vanligare. Utsatta gruppers låga deltagande i kvalitetsutbildning, i synnerhet i fråga om romer, är en försutten chans att bygga upp humankapital. Bristen på lärare utgör också alltjämt en utmaning. Lärarlönerna har ökat under de senaste åren men är fortfarande relativt låga jämfört med andra personer med högskoleexamen. Det låga antalet studenter som deltar i högre utbildning ligger inte i linje med den stora efterfrågan på högkvalificerade arbetstagare och lönepremien för personer med högskoleexamen, som är den högsta i unionen. Ungerska institutioner för högre utbildning har den lägsta ekonomiska självständigheten i unionen. Dessutom väckte ändringen av lagen om högre utbildning i april 2017, som fastställer ytterligare krav på internationella universitet som bedriver verksamhet i Ungern, ytterligare frågor om den akademiska friheten. 2018 meddelade det internationellt högst rankade ungerska universitetet sin avsikt att lämna landet på grund av den rättsliga osäkerhet som skapats genom denna ändring.

                  (12)

                  Hälsoresultaten släpar efter de flesta andra medlemsstater, vilket återspeglar både en ohälsosam livsstil och hälso- och sjukvårdens begränsade effektivitet. Nivåerna av rökning, alkoholmissbruk och fetma är bland de högsta i unionen. Ungrarna tillhör de i unionen som mest sannolikt kommer att dö i förtid på grund av dålig luftkvalitet. Antalet dödsfall som skulle kunna undvikas är ett av de högsta i unionen, delvis på grund av otillräcklig screening och primärvård. Det finns betydande socioekonomiska skillnader i tillgången till vård av hög kvalitet. De offentliga utgifterna för hälso- och sjukvård ligger under unionsgenomsnittet, och medborgarna måste betala för högkvalitativ vård ur egen ficka, vilket riskerar att ytterligare öka den socioekonomiska klyftan när det gäller hälsa. Systemet är fortfarande starkt inriktat på sjukhusvård, med brister i primärvården, särskilt när det gäller tidig upptäckt och förebyggande av kroniska sjukdomar. En påtaglig brist på hälso- och sjukvårdspersonal, i synnerhet allmänläkare och sjuksköterskor, hindrar tillgången till vård i fattigare områden.

                  (13)

                  En ökad kapacitet för forskning och innovation skulle öka Ungerns måttliga innovationsresultat och öka produktiviteten. Den låga ackumuleringen av immateriella tillgångar återspeglas i det låga antalet ansökningar om patent, varumärken och formskydd, det lilla antalet innovativa företag och den låga graden av internationalisering hos små och medelstora företag. Mindre företag är särskilt motvilliga till innovation, vilket hindrar dem från att delta i globala värdekedjor. Företagens forskning och utveckling koncentreras till ett fåtal stora, huvudsakligen utlandsägda företag och får omfattande statligt stöd. Stöd till samarbete mellan forskning och näringsliv skulle bidra till bättre innovationsresultat och tekniköverföring. Kvaliteten på den offentliga forskningen hämmas av ineffektiv forsknings- och utvecklingspolitik och underfinansiering, eftersom den offentliga sektorns utgifter på detta område ligger under unionsgenomsnittet. Nyligen vidtagna politiska åtgärder som syftar till att sänka anslagen och begränsa oberoendet för akademiska forum och forskningsforum skapar osäkerhet, vilket kan leda till en flykt av framstående forskartalanger och skapa en risk för ihållande nedgång av forskningens kvalitet.

                  (14)

                  Dålig sammankoppling av lokal kollektivtrafik och höga pendlingskostnader bidrar till arbetslöshet i mindre gynnade områden. Det dåliga skicket på väg- och järnvägsnäten hämmar rörligheten och försämrar trafiksäkerheten, då mer än halva vägnätet är undermåligt, särskilt i mindre gynnade regioner. Transportnäten är centrerade kring Budapest, medan lokala nät och tvärgående förbindelser i landet inte är väl utvecklade. Trafikstockningar är en växande utmaning och ett hinder för produktiviteten i Ungerns stadsområden. Vidare har utsläppen av växthusgaser från vägtransporter ökat kraftigt de senaste fem åren.

                  (15)

                  Energieffektiviteten inom bostadssektorn är fortfarande låg. Elnätet måste förberedas för den allt viktigare decentraliserade produktionen av förnybar el. Hälften av Ungerns territorium är särskilt utsatt för risker i samband med klimatförändringar, bland annat torka och översvämningar, vilket skapar ett behov av investeringar i vattenförvaltning av de största floderna. Luftföroreningar och vattenkvaliteten är fortfarande ett problem. De huvudsakliga källorna till föroreningar är förbränning av fast bränsle i bostäder samt utsläpp från jordbruk och transporter. Den cirkulära ekonomin befinner sig fortfarande i en inledningsfas, återvinningen av kommunalt avfall är underutvecklad och de ekonomiska instrumenten räcker inte till för att hantera Ungerns miljöproblem.

                  (16)

                  Det finns fortfarande problem med att förebygga och lagföra korruption. Flera indikatorer tyder på att Ungerns exponering för korruption har ökat de senaste åren. Korruptionsrisker och favorisering snedvrider tilldelningen av resurser, eftersom dessa inte riktas till de mest produktiva företagen. Att åklagarmyndigheten klarar sin uppgift är av avgörande betydelse för att bekämpa korruption. Även om åtgärder mot korruption på låg nivå förefaller tillämpas med viss framgång, finns fortfarande inga tecken på bestämda åtgärder för att bekämpa korruption som involverar tjänstemän på hög nivå eller deras närmaste krets när det uppstår allvarliga anklagelser. Ansvarsskyldighet för beslut om att avsluta utredningar är ett problem, eftersom det inte finns några verkningsfulla rättsmedel för att bestrida sådana beslut. Förebyggande av korruption hindras ytterligare av offentliga institutioner som tillämpar restriktioner, t.ex. avskräckande avgifter för tillgång till information.

                  (17)

                  Rättssystemets oberoende, effektivitet och kvalitet är avgörande för att locka till sig företag och för att möjliggöra ekonomisk tillväxt. Kontroller och motvikter, som är avgörande för att säkerställa rättsväsendets oberoende, befinns vara utsatta för ökat tryck inom det allmänna domstolsväsendet. Det nationella rättsliga rådet ställs inför allt större utmaningar när det gäller att få till stånd en motvikt till befogenheterna hos ordföranden för den nationella domstolsmyndigheten. Frågor har väckts om konsekvenserna av detta för rättsväsendets oberoende. När det gäller förvaltningsdomstolslagen konstateras det att regeringen lade fram ett lagförslag om att återkalla lagen om ikraftträdandet och övergångsreglerna för förvaltningsdomstolarna den 30 maj 2019.

                  (18)

                  Ramen för offentlig upphandling har förbättrats de senaste åren, men det finns fortfarande hinder för konkurrensen. De utgörs bland annat av användning av förfaranden med begränsad offentlig information och systembetingade oriktigheter i upphandlingsförfaranden, särskilt i fråga om otillräckliga urvals- och tilldelningskriterier och anbudsgivare som behandlas olika. Även om vissa indikatorer visar på förbättringar är antalet förfaranden med en enda anbudsgivare fortfarande stort. Effektivare användning av e-upphandling skulle öka effektiviteten och insynen ytterligare.

                  (19)

                  Strukturerna och processerna för den sociala dialogen i Ungern är outvecklade och gör det inte möjligt för arbetsmarknadens parter att delta i utformningen och genomförandet av politik på ett meningsfullt sätt. Bristfälligt engagemang från berörda parter och begränsad insyn inverkar på faktaunderlaget och kvaliteten i beslutsprocesserna. Detta leder till ofta återkommande och oförutsägbara ändringar av lagstiftningen och avskräcker från investeringar med högt mervärde.

                  (20)

                  Åtgärder har vidtagits för att förbättra skattesystemet ytterligare, men vissa problem kvarstår. Skattetrycket på arbete har minskat, men är fortfarande högt för låginkomsttagare. Sektorspecifika skatter och ett stort antal små skatter komplicerar skattesystemet och ökar efterlevnadskostnaderna, särskilt för mindre företag.

                  (21)

                  Hinder i form av regleringar och statlig inblandning på produktmarknader står i vägen för valet av effektiva företag och begränsar konkurrensen. Myndigheterna fortsätter att anförtro vissa tjänster till statligt ägda företag som skapats särskilt för de ändamålen. Vissa skräddarsydda lagar och åtgärder och tillfälliga undantag från konkurrensgranskning hindrar marknadens funktion och hämmar investeringar. Oförutsägbarhet när det gäller regelverket är ytterligare ett problem, särskilt inom detaljhandeln, som under de senaste åren har ställts inför många regeländringar. Lagstiftning som inför ett ytterligare särskilt tillstånd för ändringar av användning eller utformning av detaljhandelslokaler har införts under det senaste året. Regleringen av yrken är fortfarande restriktiv. Bristen på konkurrens inom dessa sektorer kan få negativ inverkan på innovation och effektivitet.

                  (22)

                  Kampen mot aggressiv skatteplanering är en förutsättning för att skattesystemen ska bli mer effektiva och rättvisa. Skattebetalarnas aggressiva skatteplanering får spridningseffekter mellan medlemsstaterna och kräver att unionslagstiftningen kompletteras med samordnade nationella åtgärder. Trots att Ungern agerat mot aggressiv skatteplanering, uppvisar landet relativt höga in- och utflöden av kapital genom specialföretag, som är frikopplade från den reala ekonomin. Det faktum att ingen källskatt uppbärs för utdelningar, räntor och royalties från företag baserade i Ungern till utlandet (dvs. från personer bosatta i unionen till personer bosatta i tredjeland) kan leda till att ingen skatt över huvud taget uppbärs för de här utbetalningarna, om de heller inte omfattas av skatt i det mottagande landet.

                  (23)

                  Programplaneringen för unionsmedel för perioden 2021–2027 kan bidra till att åtgärda en del av de brister som identifierats i rekommendationerna, särskilt inom de områden som anges i bilaga D till 2019 års landsrapport. Ungern skulle på detta sätt bättre kunna utnyttja dessa medel på de identifierade områdena, med beaktande av regionala skillnader.

                  (24)

                  Kommissionen har inom ramen för 2019 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Ungerns ekonomiska politik och redogjort för den i 2019 års landsrapport. Kommissionen har även bedömt konvergensprogrammet för 2019 och det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Ungern har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Ungern utan också att unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

                  (25)

                  Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2019 och dess yttrande (12) återspeglas nedan, särskilt i rekommendation 1.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Ungern att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

         1.

            Säkerställa efterlevnad av rådets rekommendation av den 14 juni 2019 för att korrigera den betydande avvikelsen från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet.

         2.

            Fortsätta att integrera de mest utsatta grupperna på arbetsmarknaden, särskilt genom kompetenshöjning samt förbättra det sociala biståndets och arbetslöshetsförmånernas tillräcklighet. Förbättra utbildningsresultaten och se till att mindre gynnade grupper, särskilt romer, i större utsträckning deltar i allmän utbildning av hög kvalitet. Förbättra hälsoresultaten genom att stödja förebyggande hälsovårdsåtgärder och stärka primärvården.

         3.

            Inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på forskning och innovation, koldioxidsnål energi, transportinfrastruktur och avfallshantering samt energi- och resurseffektivitet, med beaktande av regionala skillnader. Öka konkurrensen inom offentlig upphandling.

         4.

            Stärka regelverket mot korruption, bland annat genom att förbättra lagföringen och tillgången till offentlig information samt stärka rättsväsendets oberoende. Förbättra kvaliteten på och insynen i beslutsprocessen genom verksam social dialog och samverkan med andra berörda parter samt genom reguljära, lämpliga konsekvensbedömningar. Fortsätta att förenkla skattesystemet och samtidigt stärka det mot risker för aggressiv skatteplanering. Öka konkurrensen och den rättsliga förutsägbarheten inom tjänstesektorn.

         Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2019.

               På rådets vägnar

            M. LINTILÄ

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 320, 10.9.2018, s. 72.

         (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den gemensamt överenskomna metoden.

         (6)  Rådets rekommendation av den 22 juni 2018 för korrigering av den konstaterade betydande avvikelsen från anpassningsbanan för att uppnå det medelfristiga budgetmålet i Ungern (EUT C 223, 27.6.2018, s. 1).

         (7)  De primära offentliga nettoutgifterna består av de totala offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för unionsprogram som motsvaras fullt ut av inkomster från unionsmedel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar är utjämnade över en fyraårsperiod. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

         (8)  Rådets beslut (EU) 2018/2028 av den 4 december 2018 om fastställande av att Ungern inte har vidtagit effektiva åtgärder för att följa rådets rekommendation av den 22 juni 2018 (EUT L 325, 20.12.2018, s. 29).

         (9)  Rådets rekommendation av den 4 december 2018 för korrigering av den konstaterade betydande avvikelsen från anpassningsbanan för att uppnå det medelfristiga budgetmålet i Ungern (EUT C 460, 21.12.2018, s. 4).

         (10)  Rådets beslut (EU) 2019/1003 av den 14 juni 2019 om fastställande av att Ungern inte har vidtagit effektiva åtgärder för att följa rådets rekommendation av den 4 december 2018 (EUT L 163, 20.6.2019, s. 64).

         (11)  Rådets rekommendation av den 14 juni 2019 för korrigering av den konstaterade betydande avvikelsen från anpassningsbanan för att uppnå det medelfristiga budgetmålet i Ungern (EUT C 210, 21.6.2019, s. 4).

         (12)  Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2019 om Maltas nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Maltas stabilitetsprogram 2019

text:
               5.9.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 301/107

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 juli 2019
      om Maltas nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Maltas stabilitetsprogram 2019
      (2019/C 301/18)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. I den togs vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), även rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Malta inte var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 9 april 2019 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken i euroområdet (3) (nedan kallad rekommendationen för euroområdet 2019), i vilken man fastställer fem rekommendationer för euroområdet.

                  (2)

                  Med tanke på de nära inbördes kopplingarna mellan ekonomierna i Ekonomiska och monetära unionen bör Malta, i egenskap av medlemsstat som har euron som valuta, säkerställa att rekommendationen för euroområdet 2019, vilken återspeglas nedan i rekommendationerna 2 och 3, genomförs till fullo och utan onödiga dröjsmål. Att inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på de angivna områdena och skatteåtgärderna kommer i synnerhet att göra det lättare att följa den andra rekommendationen för euroområdet när det gäller att stödja investeringar och bekämpa aggressiv skatteplanering.

                  (3)

                  Landsrapporten för Malta 2019 offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Malta hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018 (4), med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Malta lade fram sitt nationella reformprogram för 2019 den 16 april 2019 och sitt stabilitetsprogram för samma år den 30 april 2019. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas.

                  (5)

                  Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för perioden 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. I enlighet med artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (5) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har, i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning, beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

                  (6)

                  Malta omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt stabilitetsprogrammet för 2019 planerar regeringen en minskning av det samlade överskottet från 2 % av bruttonationalprodukten (BNP) under 2018 till 0,9 % av BNP under 2019, följt av en marginell ökning till ett överskott på 1,0 % av BNP under 2020 och ytterligare till 1,1 % av BNP under 2021 och 2022. På grundval av det omräknade strukturella saldot (6) kommer det medelfristiga budgetmålet – en budget som strukturellt sett är i balans – att fortsätta att överträffas under hela programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten ligga kvar strax under fördragets referensvärde på 60 % av BNP och därefter successivt minska från 46 % av BNP under 2018 till cirka 33 % under 2022. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Enligt kommissionens vårprognos 2019 beräknas det strukturella saldot ligga på ett överskott på 0,6 % av BNP under 2019 och 0,8 % av BNP under 2020, vilket är över det medelfristiga budgetmålet. Sammantaget anser rådet att Malta kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler 2019 och 2020. Samtidigt bör utgiftsutvecklingen noga övervakas på kort och medellång sikt, särskilt med tanke på eventuella framtida risker i fråga om inkomsternas stabilitet.

                  (7)

                  Större åldersrelaterade utgifter utgör en risk för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. De åldersrelaterade offentliga utgifterna inom pensionssystemet och hälso- och sjukvårdssystemet förväntas öka betydligt i jämförelse med andra medlemsstater, vilket tyder på en risk för en ökande skuldsättning på lång sikt. Flera åtgärder har vidtagits i syfte att höja pensionernas tillräcklighet även genom att öka incitamenten till privat pensionssparande och frivilliga tjänstepensioner. Pågående insatser har bidragit till att öka arbetskraftsutbudet och förlänga yrkeslivet, vilket har haft en positiv inverkan på sysselsättningsgraden för kvinnor och äldre arbetstagare. Under 2018 gjorde regeringen vissa justeringar för att inkludera avgifter som betalas in efter pensionsåldern och gjorde det möjligt för egenföretagare och deltidsanställda pensionstagare under 65 år att betala avgifter i proportion till sina inkomster, vilket har bidragit till att förlänga yrkeslivet. Den lagstadgade pensionsåldern höjs gradvis från nuvarande 63 år och kommer 2027 att bli 65 år, men kommer inte att ändras efter det trots att den förväntade livslängden enligt prognoserna ökar. Den grupp som inrättades 2018 för att ta fram en pensionsstrategi väntas offentliggöra en rapport senast i december 2020, med rekommendationer till hur pensionssystemet kan förbättras så att pensionerna är tillräckliga och hållbara. Inom hälso- och sjukvården har det vidtagits åtgärder för att decentralisera tjänsterna från sjukhus till primärvården och för att förbättra den långvariga vården och omsorgen. De befintliga planerna på att utvidga de offentliga sjukhusens öppenvård kan bidra till att minska de långa köerna till viss specialistvård. Andra åtgärder för att minska onödiga remisser till specialister och uppmuntra öppenvård när det är lämpligare än akutvård har hittills inte utnyttjats fullt ut, vilket gör att systemet inte har blivit effektivare. En ny form av primärvårdscentraler och investeringar i syfte att gradvis öka användningen av e-hälsovård genomförs för att decentralisera tjänsterna från sjukhusen till primärvården. På grund av att behovet av långvarig vård och omsorg ökar infördes nya typer av närvårds- och hemvårdstjänster 2017–2018. Trots den potential som finns har åtgärderna på pensionsområdet och hälso- och sjukvårdsområdet ännu inte visat sig påverka de offentliga finansernas hållbarhet.

                  (8)

                  Under det senaste årtiondet har tjänstesektorn vuxit sig allt starkare i Malta, med ett starkt fokus på internationella områden som finansiella tjänster, turism och hasardspel via internet. Tjänstesektorns utvidgning har stimulerat den ekonomiska tillväxten och lett till ett stort överskott i bytesbalansen. Det ökande beroendet av sektorer som anses vara utsatta för risker när det gäller finansiell integritet innebär dock samtidigt en utmaning för förvaltningsstrukturen och kräver resurser för tillsyn och kontroll av efterlevnaden. Särskilt den finansiella sektorns och spelsektorns storlek och ansträngningarna för att attrahera aktörer som använder kryptovaluta kräver en fungerade kontroll av efterlevnaden av bestämmelserna om penningtvätt. Ett steg i rätt riktning är att finansunderrättelseenhetens personal- och budgetresurser nyligen har ökats samt att dess förfaranden och rutiner har förbättrats. Brister inom förvaltningen, särskilt när det gäller att bekämpa korruption, kan också ha en negativ inverkan på företagsklimatet och investeringarna. En risk för intressekonflikter förekommer till exempel på olika förvaltningsnivåer. Dessutom är polisens enhet för ekonomisk brottslighet i dag underbemannad. Det är därför viktigt både att lagstiftningen skärps och att den genomförs grundligt och utan dröjsmål. En förbättring av förvaltningsstrukturen och ett effektivt genomförande är avgörande för att Malta ska förbli attraktivt och för att dess ekonomi ska skyddas från anseenderisker.

                  (9)

                  Försäkringssektorn är utsatt för risker för passiv tillsyn, där samarbetet mellan inhemska och externa tillsynsmyndigheter är avgörande. Till skillnad från banksektorn utövas tillsynen över dotterbolag inom försäkringssektorn av inhemska tillsynsmyndigheter, vilket innebär att försäkringsbolag som är registrerade i Malta och bedriver försäkringsverksamhet i andra länder står direkt under den maltesiska tillsynsmyndighetens kontroll. Tillsynsmyndigheternas kapacitet har dock ännu inte förstärkts tillräckligt. Försäkringsbolagens komplexa företagsmodeller och produkter samt det växande intresset för att ta fram och vidareutveckla specialiserade försäkringslösningar kräver noggrann tillsyn.

                  (10)

                  Reformer som syftar till att fortsätta öka rättsväsendets och rättssystemets oberoende pågår. Detta inbegriper särskilt inrättandet av en ny åklagarmyndighet som är oberoende av Attorney General och polisen, vilket även rekommenderades av Europeiska kommissionen för demokrati genom lag (Venedigkommissionen), som lyder under Europarådet, i ett yttrande om Malta som antogs i december 2018. En stärkt förvaltningsstruktur, bland annat ett verksamt system för rättslig kontroll och korruptionsbekämpning, är en förutsättning för att man ska kunna utnyttja samtliga fördelar av investeringarna.

                  (11)

                  Andelen innovativa företag släpar fortfarande efter. Forsknings- och innovationsresultaten måste stärkas med hjälp av smart specialisering så att de kan bidra till ökad produktivitet. Malta har ännu inte utformat en enhetlig, övergripande och långsiktig konkurrensstrategi som kan hjälpa den inhemska ekonomin att röra sig uppåt i värdekedjan. Med tanke på Maltas specialisering på snabbväxande tjänster och dess ambitioner när det gäller blockkedjeteknik är det avgörande med ännu fler investeringar i förvaltnings- och tillsynskapaciteten. För att kunna förbättra Maltas innovationsresultat kommer det dessutom att krävas ytterligare investeringar i immateriella tillgångar inklusive forskning och utveckling (FoU), åtgärder för att motverka kompetensbrister och för att skapa en bättre koppling mellan forskning och näringsliv, allt inom ramen för en effektivare förvaltning av forsknings- och innovationssystemet.

                  (12)

                  Malta måste främja övergången till en mer hållbar och resurseffektiv ekonomi, till exempel genom att investera i den outnyttjade potentialen för energieffektivitet och förnybar energi, vattenförvaltning, avfallshantering, åtgärder mot de ökande utsläppen från luftkonditionering, klimatåtgärder och hållbara transporter som kommer att begränsa utsläppen från vägtransporter. Med få alternativ till bil för transport och pendling och en hög andel bilar är trafikstockningarna en av de svagaste aspekterna av Maltas företagsklimat och utgör fortfarande en stor utmaning. Utsläppen av växthusgaser från vägtransporter har dessutom ökat kraftigt under de senaste fem åren. Andelen förnybar energi i energimixen hade ökat till 7,2 % under 2017, vilket är något över den vägledande utvecklingsnivån på 6,5 % för 2017/2018. Den slutliga energiförbrukningen i Malta ökar dock kontinuerligt. På kort sikt krävs det ytterligare investeringar inom alla sektorer för att de nationella målen för förnybar energi och energieffektivitet ska uppnås till 2020. Det krävs medel eller stöd till FoU för att man ska kunna ta fram ny eller förbättrad teknik för hantering av miljö- och klimatförändringar. De miljömässiga och sociala kostnaderna av bostadsboomen måste övervakas noga. Den cirkulära ekonomins principer bör tillämpas vid bortskaffande av byggavfall så att miljöpåverkan begränsas. De ekonomiska och sociala konsekvenserna av ökade bostadskostnader måste ses över.

                  (13)

                  Sysselsättningsgraden i Malta är i dag över unionsgenomsnittet och fortsätter att öka. Särskilda satsningar i detta avseende skulle kunna gynna personer med funktionsnedsättning. Skillnaden mellan kvinnors och mäns sysselsättning är fortfarande störst i unionen och kvinnors deltagande på arbetsmarknaden minskar efter 40-årsåldern, till stor del beroende på vård- och omsorgsansvar. Fler arbetsmarknadsåtgärder för arbetslösa anhörigvårdare skulle kunna leda till att skillnaden minskade. Det faktum att man i allt högre utsträckning anlitar utländsk arbetskraft för att råda bot på bristen på arbetskraft och kompetens skapar såväl sociala problem som hållbarhetsproblem. Politiska initiativ som rör arbetsmarknad, kompetens och social inkludering skulle gynnas av bättre övervakning och utvärdering.

                  (14)

                  Malta investerar förhållandevis stora belopp i allmän och yrkesinriktad utbildning, men trots att det sammanlagda deltagandet och utbildningsnivån har förbättrats har detta ännu inte lett till bättre resultat för alla. Investeringsstrategin skulle tjäna på ett större fokus på att hjälpa människor i mindre gynnade samhällsgrupper så att den kan förenas med principen om en god och inkluderande utbildning för alla i den europeiska pelaren för sociala rättigheter. Åtgärder som vidtagits under det senaste årtiondet har lett till en minskning av andelen unga med högst grundskoleutbildning, men andelen är fortfarande en av de högsta i unionen. Åtgärder har nyligen vidtagits för att den högre utbildningen ska bli mer inkluderande, men andelen högskoleutbildade ligger fortfarande under unionsgenomsnittet vilket leder till kompetensutmaningar. Deltagandet i vuxenutbildning ökar, men är fortfarande lågt bland lågutbildade och personer utanför arbetskraften.

                  (15)

                  Åtgärder mot aggressiv skatteplanering är en förutsättning för att skattesystemen ska bli effektivare och mer rättvisa, vilket konstateras i 2019 års rekommendation för euroområdet. Skattebetalarnas aggressiva skatteplanering får spridningseffekter mellan medlemsstaterna och kräver att unionslagstiftningen kompletteras med samordnade nationella åtgärder. Malta har vidtagit åtgärder mot aggressiv skatteplanering, men det faktum att utdelningar och royaltyer utgör en stor andel av BNP tyder på att landets skattebestämmelser kan utnyttjas av företag som ägnar sig åt aggressiv skatteplanering. Att ingen källskatt uppbärs för utdelningar, räntor och royaltyer från företag baserade i Malta till utlandet (dvs. från personer bosatta i unionen till personer bosatta i tredjeland) kan leda till att ingen skatt över huvud taget uppbärs för de här utbetalningarna, om de heller inte omfattas av skatt i det mottagande landet. Maltas ordning för avdrag för fiktiv ränta kommer att bidra till att minska snedvridningen mellan lån och egenfinansiering, men reglerna för att förhindra missbruk i kombination med en generös avkastning och ett aktiebaserat system betyder att det krävs noggrann övervakning för att hindra att de missbrukas för aggressiv skatteplanering. De maltesiska programmen för enskilda investerare och för visum ger inte automatiskt skatterättslig hemvist, men en särskild ordning för utländska personer gör det möjligt att undanta inkomst utan att det ställs krav på betydande fysisk närvaro, förutsatt att vissa krav uppfylls och att inkomsten inte överförs till Malta. Dessa program kan underlätta aggressiv skatteplanering och anses av OECD innebära en potentiellt hög risk för missbruk i syfte att kringgå det automatiska utbytet av upplysningar om finansiella konton.

                  (16)

                  Programplaneringen för unionsmedel för perioden 2021–2027 kan bidra till att åtgärda en del av de brister som identifierats i rekommendationerna, särskilt inom de områden som anges i bilaga D till 2019 års landsrapport. Malta skulle på detta sätt bättre kunna utnyttja dessa medel på de identifierade områdena, med beaktande av regionala skillnader.

                  (17)

                  Kommissionen har inom ramen för 2019 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Maltas ekonomiska politik och redogjort för den i 2019 års landsrapport. Kommissionen har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2019, det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Malta har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Malta utan också att unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

                  (18)

                  Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2019 och anser (7) att Malta kan väntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Malta att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

         1.

            Säkerställa hållbara offentliga finanser inom hälso- och sjukvårdssystemet och pensionssystemet, bland annat genom att begränsa förtida pensionsuttag och genom att justera den lagstadgade pensionsåldern mot bakgrund av den längre förväntade livslängden.

         2.

            Vidta åtgärder när det gäller sådana inslag i skattesystemet som kan underlätta aggressiv skatteplanering för enskilda och företag, särskilt genom utgående betalningar. Stärka den allmänna förvaltningsstrukturen, bland annat genom fortsatta insatser för att upptäcka och lagföra korruption. Arbeta vidare med att stärka regelverket för bekämpning av penningtvätt, särskilt vad gäller tillsynsåtgärder. Stärka rättsväsendets oberoende, särskilt skyddsåtgärderna för utnämningar och avskedanden inom rättsväsendet, och inrätta en separat åklagarmyndighet.

         3.

            Inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på forskning och innovation, förvaltning av naturresurser, resurs- och energieffektivitet, hållbara transporter, minskning av trafikstockningar samt inkluderande utbildning.

         Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2019.

               På rådets vägnar

            M. LINTILÄ

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136, 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320, 10.9.2018, s. 76.

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den gemensamt överenskomna metoden.

         (7)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.