               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 5.6.2019
            COM(2019) 510 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om Frankrikes nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram 2019

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om Frankrikes nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram 2019

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser
                  2
               , särskilt artikel 6.1,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. I den togs vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Frankrike var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 9 april 2019 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken i euroområdet (nedan kallad rekommendationen för euroområdet).

               (2)Med tanke på de nära inbördes kopplingarna mellan ekonomierna i Ekonomiska och monetära unionen bör Frankrike, i egenskap av medlemsstat som har euron som valuta, säkerställa att rekommendationen för euroområdet, vilken avspeglas i rekommendationerna 1–4, genomförs till fullo och utan onödiga dröjsmål. I synnerhet åtgärder för att använda oförutsedda inkomster till att minska den offentliga skulden, rationalisera de offentliga utgifterna och inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på de angivna områdena kommer att göra det enklare att följa den andra rekommendationen för euroområdet när det gäller att återuppbygga finanspolitiska buffertar, förbättra de offentliga finanserna och främja investeringar. Åtgärder för att förenkla skattesystemet och minska lagstiftningsmässiga restriktioner kommer att göra det enklare att följa den första rekommendationen för euroområdet när det gäller företagsklimatet. Slutligen kommer åtgärder för att förbättra anställbarheten att göra det enklare att följda den tredje rekommendationen för euroområdet när det gäller arbetsmarknadens funktion.

               (3)Landsrapporten 2019 för Frankrike
                  3
                offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Frankrike hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018, med uppföljningen av tidigare års rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011, vars resultat också offentliggjordes den 27 februari 2019
                  4
               . Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Frankrike har makroekonomiska obalanser. De identifierade obalanserna gäller i synnerhet den höga offentliga skuldsättningen och konkurrenskraftens svaga utveckling mot bakgrund av en låg produktivitetsutveckling.

               (4)Den 26 april 2019 lade Frankrike fram sitt nationella reformprogram för 2019 och sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas.

               (5)Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013
                  5
                får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse
                  6
               .

               (6)Frankrike omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av övergångsregeln för skuldkriteriet. I sitt stabilitetsprogram för 2019 förväntar sig regeringen att det samlade underskottet ska öka från 2,5 % av BNP för 2018 till 3,1 % av BNP för 2019 och att det därefter gradvis sjunker till 1,2 % av BNP till 2022. Den planerade ökningen av det samlade underskottet under 2019, som bekräftas av kommissionens vårprognos 2019, beror främst på engångseffekten av den underskottsökande omvandlingen av skatteavdraget för sysselsättning och konkurrenskraft till en permanent sänkning av arbetsgivaravgifterna. På grundval av det omräknade strukturella saldot
                  7
                planerar man inte att uppnå det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,4 % av BNP – under den period som stabilitetsprogrammet för 2019 omfattar. Enligt stabilitetsprogrammet för 2019 kommer den offentliga skuldkvoten att öka från 98,4 % av BNP 2018 till 98,9 % av BNP under 2019 och därefter minska till 96,8 % fram till 2022. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Samtidigt har de åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2020 och framåt inte beskrivits.

               (7)Den 5 juni 2019 utfärdade kommissionen en rapport i enlighet med artikel 126.3 i EUF-fördraget, eftersom Frankrike enligt stabilitetsprogrammet planerade ett samlat underskott som överstiger fördragets referensvärde på 3 % av BNP under 2019 och eftersom övergångsregeln för skuldkriteriet, på grundval av anmälda uppgifter, vid första påseendet inte iakttogs 2018. I rapporten drog kommissionen, efter en bedömning av samtliga relevanta faktorer, slutsatsen att underskottet och skuldkriteriet såsom de definieras i fördraget och i förordning (EG) nr 1467/1997 bör betraktas som uppfyllda.

               (8)Den 13 juli 2018 rekommenderade rådet Frankrike att säkerställa att den nominella ökningen av de primära offentliga nettoutgifterna
                  8
                inte överstiger 1,4 % 2019, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,6 % av BNP. Enligt kommissionens vårprognos 2019 finns det en risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet 2019.

               (9)Mot bakgrund av att Frankrikes offentliga skuldkvot överskrider 60 % av BNP och att det förväntade produktionsgapet väntas bli 0,7 % bör den nominella ökningen av de primära offentliga nettoutgifter vara högst 1,2 % av BNP under 2020, vilket är i linje med den strukturella anpassning på 0,6 % som följer av stabilitets- och tillväxtpaktens gemensamt överenskomna kravmatris. Enligt kommissionens vårprognos 2019 och med oförändrad politik finns det en risk för en betydande avvikelse från det kravet 2020. Vid första påseendet kommer Frankrike enligt prognoserna inte att följa övergångsregeln för skuldkriteriet 2019 och 2020. Sammantaget anser rådet att de nödvändiga åtgärderna bör vidtas från 2019 om Frankrike ska lyckas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det är viktigt att oförutsedda inkomster används till att ytterligare minska den offentliga skuldkvoten.

               (10)Arbetet med att konsolidera statens finanser har bara blygsamt minskat den offentliga utgiftskvoten, som med 56 % 2018 fortsatte att vara den högsta i EU. En stadig minskning av den offentliga skulden är beroende av regeringens förmåga att tygla sina utgifter. Regeringen sjösatte 2017 en förnyad strategi för budgetkonsolidering för den femåriga presidentperioden. Om den ska lyckas måste man uppnå de planerade utgiftsmålen för de centrala och lokala myndigheterna och för hälso- och sjukvården.

               (11)Hälso- och sjukvårdsutgifterna har hela tiden ökat stadigt. De totala utgifterna uppskattades till 11,5 % av BNP 2017, den högsta nivån bland de EU-länder som tillhör Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD). En ny hälso- och sjukvårdsreform aviserades hösten 2018 och ett lagförslag lades fram den 13 februari 2019. Dess framgång kommer att vara beroende av ett tydligt rättsligt och organisatoriskt regelverk som ger rätt incitament och främjar samarbete mellan offentliga och privata aktörer. Den aviserade reformen av hälso- och sjukvården omfattar ingen revidering av tillväxtnormen för hälso- och sjukvårdsutgifterna (Objectif national de dépenses d'assurance maladie, Ondam). Den här utgiftsnormen gäller för en tredjedel av socialförsäkringsutgifterna. Trots att målet har uppfyllts sedan 2010 har Ondam-målet redan höjts tre gånger sedan 2017. För 2018–2020 höjdes ursprungsmålet på 2,1 % till ett reviderat mål på 2,3 % i budgetlagen för 2018 och igen till 2,5 % i budgetlagen för socialförsäkringen för 2019. Det speglar till viss del de ytterligare utgifter som Ma santé 2022 medför.

               (12)På lokal nivå överskred de offentliga utgifterna det planerade tillväxtmålet för 2017. Sedan 2014 regleras de lokala myndigheternas offentliga utgifter av en utgiftsnorm med årliga icke-bindande tillväxtmål för både offentliga driftsutgifter och finansieringsbehov på lokal nivå (Objectif d'évolution de la dépense locale). Till denna utgiftsnorm tillkom 2018 rättsligt bindande överenskommelser mellan staten och 71 % av de 322 största kommunerna för 2018–2020. Den begränsade minskningen av antalet kommuner kan dock göra det svårt att följa utgiftsnormen. Den territoriella reformen 2014–2016 halverade antalet regioner, men antalet kommuner har bara sjunkit något och ligger kvar på över 34 000, med råge det högsta antalet i EU.

               (13)Om regeringens förnyade strategi för budgetkonsolidering för den femåriga presidentperioden ska kunna genomföras måste också det ännu inte helt fastslagna programmet Action publique 2022 genomföras. Programmet ska leda till stora effektivitetsvinster för de offentliga utgifterna och samtidigt förbättra den nationella offentliga förvaltningen. Regeringen har redan tydligt prioriterat de metodologiska och processrelaterade aspekterna och har inte på förhand kvantifierat de totala potentiella besparingarna. Den strategin kan visserligen bottna i en komplicerad reformprocess och ett behov av att lugna den offentliga debatten i känsliga frågor, men den försvårar också den kvantitativa bedömningen av den övergripande strategin och dess bidrag till budgetkonsolideringen. Det är i synnerhet inte uppenbart exakt när och hur reformprogrammet – bland annat ministeriernas omorganiseringsplaner som omfattar en rad olika åtgärder – ska bidra med konkreta åtgärder till det mycket specifika målet att minska utgifternas andel av BNP till 2022. Sammantaget tyder tillgänglig information på att man delvis följer de riktlinjer om utgiftsöversikter som Eurogruppen enades om 2016.

               (14)Hållbarhetsriskerna för den offentliga skulden är fortsatt höga på medellång sikt. Den höga offentliga skulden och det strukturella underskottet i de offentliga finanserna skapar hållbarhetsproblem, särskilt på medellång sikt. En finanspolitisk ansträngning som omvandlas till en avgörande förbättring av Frankrikes strukturella primärsaldo skulle vara nödvändig för att avvärja riskerna. Att minska den offentliga skuldkvoten skulle också förbättra den franska ekonomins möjligheter att växa och stärka dess motståndskraft.

               (15)Den planerade pensionsreformen kan hjälpa till att minska den offentliga skulden på medellång sikt och därmed reducera hållbarhetsriskerna. Budgetbalansen i pensionssystemet beror i hög grad på makroekonomiska antaganden. Enligt den senaste årsrapporten från Frankrikes pensionsråd (Conseil d’orientation des retraites) uppgick pensionsutgifterna till 13,8 % av BNP 2017 och ska enligt prognoserna uppgå till 13,5 % 2022, innan de hamnar i ett intervall på mellan 11,6 % och 14,4 % vid 2070 beroende på antagandena om BNP:s och sysselsättningens tillväxttakt. Det finns över 40 olika pensionsordningar i Frankrike. De gäller olika grupper av arbetstagare och fungerar enligt olika regelverk. Till slutet av året planeras ett lagförslag om att stegvis harmonisera de olika regelverken så att pensionssystemet blir enklare och framför allt mer transparent, rättvist och effektivt.

               (16)Sysselsättningen har fortsatt att öka och uppgick till 71,3 % 2018. Arbetslösheten har fortsatt att sjunka och uppgick till 9,1 % 2018, men ligger högt över EU-genomsnittet (6,8 %) och genomsnittet i euroområdet (8,2 %), Dessutom är den franska arbetsmarknaden fortsatt mycket segmenterad. Nästan 85 % av alla nyanställningar är korttidsanställningar och andelen korta anställningar som övergår i fasta anställningar är bland de lägsta i EU. Det är också många som ofrivilligt arbetar deltid, nämligen 42,3 % av alla deltidsanställda 2018. Den planerade reformen av arbetslöshetsförsäkringen (Unédic) ska ta itu med segmenteringen på arbetsmarknaden genom att minska incitamenten för mycket korta anställningar och återanställningar. Man vill också minska systemets skuld. Förhandlingarna mellan arbetsmarknadens parter om arbetslöshetsförsäkringen ägde rum i början av 2019. Målet var att i) minska skulden i systemet, ii) ändra reglerna för att minska antalet otrygga anställningar och göra reglerna gynnsammare för de arbetslösa, samt iii) hitta en mekanism för att minska incitamenten för mycket korta anställningar. Arbetsmarknadens parter kom dock inte fram till någon överenskommelse om ett nytt regelverk. Reformen ligger nu hos regeringen, som har utlovat en lösning till sommaren 2019.

               (17)Förhållandena på arbetsmarknaden för utsatta grupper är svårare än för andra grupper. Sysselsättningen bland personer födda utanför EU var 57,5 % 2018 (mot 73,1 % för franskfödda personer), vilken är en av de lägsta nivåerna i EU. Det finns belägg för att personer med invandrarbakgrund hamnar i underläge i rekryteringsprocessen. Deras geografiska koncentration till sämre stadsdelar är också ett problem. Invånarna i de mest eftersatta områdena (till exempel quartiers de la politique de la ville), däribland personer med invandrarbakgrund, har fortfarande problem på arbetsmarknaden, med en arbetslöshet på 24,7 % 2017. Trots vissa åtgärder är effekterna av socioekonomisk bakgrund och invandrarbakgrund på utbildningsresultaten fortfarande stora och försvårar integrationen på arbetsmarknaden.

               (18)Lågutbildade och unga är också fortsatt missgynnade på arbetsmarknaden. Arbetslösheten bland lågutbildade sjönk 2017 för första gången sedan 2008, men med 16,2 % är nivån fortfarande mycket över nivån före krisen. Ungdomsarbetslösheten (åldern 15–24) sjönk med 1,6 procentenheter 2018 till 20,7 %, men det är en siffra som fortfarande är mycket högre än EU-genomsnittet på 15,2 %. Arbetslösheten på 35,6 % bland lågutbildade unga under 2018 är också mycket hög. Effektivt aktivt stöd för att hitta jobb, däribland intensiv yrkesvägledning och rekryteringsstöd, tillgång till kompetensutveckling, innovativa åtgärder för att nå ut till de mest utsatta ungdomarna som varken arbetar eller studerar och hårdare åtgärder mot diskriminering är alla viktiga insatser för att främja lika möjligheter på arbetsmarknaden. De yttersta randområdena har ytterligare problem och måste få särskild uppmärksamhet.

               (19)I takt med att läget på arbetsmarknaden ljusnar, tyder flera indikatorer på kompetensglapp. Samtidigt om arbetslösheten och undersysselsättningen ligger kvar på höga nivåer, tilltar bristen på utbildade arbetstagare, särskilt i vissa branscher. Komptensbrist och brist på färdigheter är viktiga förklaringsfaktorer för otillsatta lediga platser. Enligt statistik för 2017 från Frankrikes Pôle emploi drogs 150 000 utav 3,2 miljoner anmälda lediga jobb tillbaka på grund av bristen på lämpliga sökande. Det finns belägg för att kompetensglappet ökade under krisen och den efterföljande återhämtningen och bidrog till att arbetslösheten sjönk långsammare och till att långtidsarbetslösheten blev högre. Den grundläggande yrkesutbildningens arbetsmarknadsrelevans håller på att förbättras. Regeringen antog ett omfattande åtgärdspaket 2018 för att öka tillgången på grundläggande utbildning och fortbildning och se över styrningen och finansieringen av yrkesutbildningen. Som komplement till de reformerna ska man enligt planen för investering i färdigheter (Plan d’investissement dans les compétences) utbilda och ge intensiv rådgivning till en miljon unga som varken arbetar eller studerar och till en miljon lågutbildade arbetssökande mellan 2018 och 2022.

               (20)Det franska sociala trygghetssystemet fungerar totalt sett bra när det gäller att minska ojämlikhet och fattigdom. Andelen människor som riskerar fattigdom och social utestängning har sjunkit ytterligare till en historiskt låg siffra på 17,1 % för 2017, jämfört med ett genomsnitt på 22,4 % i EU. Inkomstskillnaderna är dock fortfarande mycket större än före krisen. Dessutom har övergången till högre inkomstkvantiler minskat, särskilt för den lägsta kvantilen. Vissa grupper, bland dem ensamstående föräldrar och personer födda utanför EU, löper större risk att hamna i fattigdom och drabbas av social utestängning. Rådgivningen för minimiinkomsttagare är inte alltid tillräcklig och det råder stora regionala skillnader. Fler och bättre samordnade investeringar i social inkludering, i enlighet med den nationella strategin mot fattigdom från september 2018, skulle kunna hjälpa till att åtgärda de här problemen. Hälso- och sjukvårdens resultat är överlag goda, men mer investeringar skulle kunna råda bot på regionala skillnader i tillgång till vården, särskilt i de yttersta randområdena.

               (21)Trots nya initiativ har Frankrike inte lyckats minska klyftan i förhållande till EU:s innovationsledare enligt den europeiska resultattavlan för innovation. FoU-investeringarna har legat kvar på samma nivå och nya företag har problem med att växa. Frankrike är inte på väg att nå sitt totala mål för FoU-intensitet på 3 % till 2020 och nivån på FoU-investeringarna i näringslivet är fortfarande långt från målet på 2 %. De offentliga FoU-utgifterna ligger över EU-genomsnittet och omfattar en rad direkta och indirekta stödsystem till företagens satsningar på forskning och innovation, bland annat programmet för skatteavdrag för FoU (Crédit d’impôt recherche), som är ett av de mest generösa bland OECD-länderna. FoU-systemets och innovationsekosystemets övergripande resultat är matchar dock ännu inte de stora offentliga stödbeloppen. De aktuella verktygen, däribland Crédit d’impôt recherche, utvärderades nyligen, men en övergripande utvärdering av den totala policymixen skulle kunna tjäna som underlag för framtida insatser. Innovationsrådet (Conseil de l'innovation), som inrättades i juli 2018, har fått i uppdrag att övervaka förenklingsåtgärderna, som omfattar bättre samordning mellan regionala och nationella innovationsstöd. Närmare band mellan forskningen och näringslivet, främst via kunskapsöverföringsprogram, skulle också kunna hjälpa till att sprida innovationer, eftersom Frankrike fortsätter att ligga under EU-genomsnittet för näringslivsfinansierad offentlig FoU. Stödet till konkurrenskraftskluster (pôles de compétitivité) har förlängts för en fjärde period (2019–2022) och man kommer att prioritera klusterorganisationer som är väl sammanlänkade med andra strukturer på lokal nivå, som är inriktade på nationella industriella prioriteringar och har goda resultat från EU-projekt. Fonden för innovation och industri (Fonds pour l’innovation et l’industrie), som finansieras genom privatiseringar, ska också hjälpa till att finansiera artificiell intelligens. Snabb utveckling av närliggande teknik, till exempel sakernas internet, 5G-nät, högpresterande datorsystem, och mer allmänt, dataekonomin, kommer att vara en av faktorerna för att de här initiativen ska lyckas. Stora skillnader mellan regionerna finns också när det gäller regionala FoU-investeringar och innovationsresultat. Flera landsbygdsregioner eller regioner i industriell omvandling ligger också under EU-genomsnittet. De yttersta randområdena ligger i den nedre delen av skalan.

               (22)För närvarande går det bra för Frankrike när det gäller energi- och klimatförändringsåtgärder och man är på väg att nå sina mål för växthusgasutsläpp för 2020. Men landet måste investera mycket mer för att nå sina 2020-mål för förnybar energi och energieffektivitet liksom de mer ambitiösa klimat- och energimålen för 2030, främst genom att bygga ut förnybara energikällor och göra energieffektiva renoveringar av fastighetsbeståndet. Eftersom över hälften av den nuvarande finanseringen av sådana investeringar är beroende av det offentliga, måste de ekonomiska och regelmässiga villkoren göra finansieringen av sådana projekt mer lönsamma för den privata sektorn så att de kan utnyttja de stora investeringsmöjligheterna. Att öka användningen av förnybara energikällor inom värme- och kylsektorn utgör en stor outnyttjad potential. Stora investeringsbehov finns också när det gäller byggnaders energieffektivitet. Det gäller särskilt för renovering av bostadssektorn, som står för en stor andel av de uteblivna totala klimatinvesteringarna, eftersom merparten av bostadsbeståndet är gammalt och sju till åtta miljoner bostäder är energislukare (vilket motsvarar cirka 20 % av det totala antalet bostäder). Andelen av fastighetsbeståndet som 2017 rapporterades motsvara höga standarder för energieffektivitet var lägre för företag i Frankrike (25 %) än för EU som helhet (39 %). Stora regionala skillnader finns kvar inom energisektorn. Energiintensiteten sjunker i nästan alla regioner, men i olika takt, och det finns stora skillnader när det gäller användningen av förnybara energikällor. Ytterligare investeringar i sammanlänkningar skulle kunna bidra till en större integrering inom EU:s inre energimarknad, samtidigt som det skulle öka konkurrensen och underlätta användningen av förnybar energi, särskilt med den iberiska halvön.

               (23)Färdplanen för den cirkulära ekonomin från 2018 (Feuille de route economie circulaire) är en långtgående politisk ram för resurseffektivitet, vars genomförande hänger på att man kan säkra de investeringar som krävs. Bidraget från återvunnet material till den totala efterfrågan på material (användningsfrekvensen för cirkulärt material) ligger högt över EU-genomsnittet (19,5 % mot 11,7 % för 2016), medan återvinningsgraden för kommunalt avfall ligger något under EU-genomsnittet (41,8 % mot 46,4 % för 2016). Därför skulle en lag om cirkulär ekonomi vara ett steg framåt, bland annat för en bredare användning av returråvaror, främst plaster. Nya resurseffektiva företagsmodeller och produktionsprocesser, till exempel industriell symbios, måste främjas mer, framför allt bland små och medelstora företag. Det kan underlättas genom nya innovativa finansieringsinstrument och finansiering av miljöinnovationer.

               (24)Investeringar i bättre konnektivitet, särskilt i mer missgynnade områden, kan bidra till att komma till rätta med ojämlikheten inom landet. Frankrike ligger under EU-genomsnittet när det gäller tillgång till snabbt bredband, och andelen hushåll med snabbt bredband är låg (20 % av hushållen mot 41 % i EU i genomsnitt för 2018). Användningen av mobila internettjänster ligger också under EU-genomsnittet. Bredbandstäckningen varierar stort mellan regionerna och den är låg i några glesbygdsområden och yttersta randområden. Frankrikes plan för ultrasnabbt bredband (Plan France très haut débit) och liknande åtgärder väntas bidra mycket till att landet kan nå sitt mål för uppkoppling. Det är viktigt att man noga följer genomförandet av dessa åtgärder, särskilt i områden med dålig täckning, med tanke på den i huvudsak decentraliserade strategin och potentiella flaskhalsar om det inte finns tillräckligt med utbildade arbetstagare som kan bygga ut nätet.

               (25)Trots de pågående satsningarna på att öka vissheten för skattebetalarna (Loi pour un état au service d'une société de confiance) och förenkla systemet, är det franska skattesystemet mycket komplicerat, vilket är en belastning för företagsklimatet. Skattelagen omfattar flera olika system med skattesatser och skatteutgifter (skatteavdrag, undantag och skattelättnader). Syftet med det här komplicerade systemet är ofta att nå specifika politiska mål, som att minska skatten för de mest utsatta hushållen eller att uppmuntra eller korrigera särskilda beteenden. Men det kan leda till svårbegripliga regler, vilket ökar kostnaderna för att följa dem och skapar rättslig osäkerhet som skadar Frankrikes attraktionskraft och samtidigt skapar kryphål.

               (26)Skattesystemet skulle kunna förenklas ytterligare genom att man rationaliserar skatteutgifterna och minskar antalet småskatter. De totala skatteutgifterna uppskattas till 4 % av BNP för 2019. Till skillnad från tidigare fleråriga regelverk innehåller det nuvarande budgetregelverket (2018–2022) inget utgiftstak för skatteutgifterna. Det innehåller istället ett icke-bindande mål på 28 % för kvoten mellan skatteutgifter och summan av nettoskatteintäkter och skatteutgifter. Medan budgetlagen för 2018 förutsåg en skatteutgiftskvot som låg under målet (28 %) i det fleråriga budgetregelverket för 2018–2022, är kvoten tänkt att öka i framtiden (25,5 % i slutet av 2018 och 26 % för 2019).

               (27)Budgeten för 2019 innehåller en sänkning av de totala skatteutgifterna till under 100 miljarder euro, vilket innebär slutet på en fem år lång period med konstanta volymökningar. Mellan 2018 och 2019 ökade dock antalet skatteutgifter från 457 till 474. År 2018 rekommenderade Revisionsverket att de befintliga skatteutgifterna skulle rationaliseras och framhöll bristen på kontroll och utvärdering. Arbetet bör fortsätta med att avskaffa skatter som ger små inkomster eller som är ineffektiva. I budgetlagen för 2019 har 26 skatter som ger små inkomster avskaffats, 20 tas bort under 2019 motsvarande ett totalt belopp på 132 miljoner euro och 6 tas bort 2020 motsvarande ett totalt belopp på 208 miljoner euro. Avskaffandet av små skatter väntas fortsätta i samma takt under 2020.

               (28)Andra skatter på produktionen fortsätter att tynga företagen. Skatter på produktionen uppgick till 3,1 % av BNP 2016, vilket är mer än i Italien (1,4 %), Spanien (1,0 %) och Tyskland (0,4 %). Sådana skatter har olika skattebaser (omsättning, förädlingsvärde, löner, mark och byggnader) och kan öka totalkostnaderna för produktionen. Detta kan ha en negativ effekt på konkurrenskraften, särskilt i tillverkningsindustrin. I budgetlagen för 2019 sänks bara en enda skatt på produktion (forfait social) som tas ut på nationell nivå och drar in 660 miljoner euro per år (när åtgärden är helt genomförd 2020).

               (29)Trots framsteg och ambitiösa reformer finns hindren för inträde kvar, och konkurrensen inom företagstjänster och reglerade yrken är fortsatt svag. Det nya OECD-indexet över restriktioner för tjänstehandeln inom EES visar att nivån på lagstiftningsmässiga restriktioner i Frankrike är högre än genomsnittet i EES i servicenäringar som redovisning, juridiska tjänster och distribution. De viktigaste hindren tar sig formen av restriktiva tillståndskrav, reserverade aktiviteter och krav på aktieägande och rösträtt. Inom detaljhandeln har Frankrike genomfört flera reformer för att minska regelbördan. Men ett antal operativa restriktioner påverkar fortfarande detaljhandelföretagens effektivitet och försätter dem i ett sämre läge än e-handeln. Mot denna bakgrund är tillväxten i detaljhandeln ganska blygsam i Frankrike. Det nationella reformprogrammet för 2019 innehåller nya åtgärder för att stärka konkurrensen i några specifika servicenäringar (till exempel körskolor, fastighetsförvaltning och försäljning av reservdelar till bilar). Den 4 april 2019 yttrade sig konkurrensverket om lättnader i restriktionerna av läkemedelsdistribution samtidigt som man behåller ett starkt skydd för folkhälsan.

               (30)Hinder inom servicenäringarna har lett till svag konkurrens, höga vinstmarginaler och höga priser, vilket skadar konkurrensen i hela ekonomin. Nivån på in- och utträde inom viktiga företagstjänster är lägre i Frankrike än i resten av EU. Bristen på konkurrens inom servicenäringarna kombinerat med höga arbetskostnader har bidragit till fortsatt höga priser, främst inom fastighetsmäkleri, bostadstjänster, catering och juridiska tjänster och redovisning. Eftersom kostnaderna för dessa tjänster också bärs av andra företag som använder dem som insatsvaror, utgör de ytterligare en faktor som inverkar negativt på Frankrikes konkurrenskraft, däribland industrin.

               (31)Lagen om tillväxt i och omvandling av företagen (loi relative à la croissance et la transformation des entreprises) ska hjälpa företagen att växa och omvandla sig. Den ska minska antalet trösklar som företagen möts av när de växer, även om de trösklar som finns kvar har vuxit i omfattning och är dyrare att ta sig över. Genom lagen införs också en femårig övergångsperiod innan en tröskel anses ha nåtts och små och medelstora företag uppmuntras att använda incitament- och medarbetarprogram för de anställda som är kopplade till företagens resultat. Slutligen innehåller lagen förenklade förfaranden för att starta och registrera företag och inför nya regler för att hjälpa företagare att få en andra chans. Dessutom minskas tidsåtgången och kostnaderna för insolvensförfaranden, främst för små och medelstora företag, och gör dem mer förutsägbara. Enligt den franska förvaltningens egna uppskattningar kan lagen potentiellt bidra till att BNP ökar med 0,32 % till 2025 och med 1 % på längre sikt. Det är viktigt att lagen snabbt genomförs i sin helhet så att man kan dra nytta av reformerna.

               (32)Programplaneringen för EU-medel för perioden 2021–2027 kan bidra till att åtgärda en del av de brister som identifierats i rekommendationerna, särskilt de områden som anges i bilaga D till landsrapporten
                  9
               . Frankrike skulle på detta sätt bättre kunna utnyttja dessa medel på de identifierade områdena, med beaktande av regionala skillnader och de yttersta randområdenas särskilda situation.

               (33)Kommissionen har inom ramen för 2019 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Frankrikes ekonomiska politik och redogjort för den i 2019 års landsrapport. Kommissionen har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2019, det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Frankrike har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Frankrike utan också att unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (34)Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2019 och dess yttrande
                  10
                återspeglas särskilt i rekommendation 1.

               (35)Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet för 2019 och stabilitetsprogrammet för 2019. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–4.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Frankrike att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

               1.Säkerställa att de primära nettoutgifternas nominella ökning inte överstiger 1,2 % under 2020, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,6 % av BNP. Använda oförutsedda inkomster till att snabbare minska den offentliga skuldkvoten. Uppnå utgiftsbesparingar och effektivitetsvinster i förvaltningens alla undersektorer, bland annat genom att till fullo beskriva och övervaka genomförandet av de konkreta åtgärder som krävs enligt programmet Action publique 2022. Reformera pensionssystemet för att steg för steg harmonisera reglerna för de olika pensionsordningarna, för att göra dem mer rättvisa och hållbara.

               2.Främja integrationen på arbetsmarknaden för alla arbetssökande, säkerställa lika möjligheter med särskilt fokus på utsatta grupper, bland annat personer med invandrarbakgrund, och åtgärda kompetensbrist och kompetensglapp.

               3.Inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på forskning och innovation (och förbättra de offentliga stödsystemens effektivitet, inklusive program för kunskapsöverföring), förnybar energi, energieffektivitet och sammanlänkningar med resten av unionen, och på digital infrastruktur, med beaktande av regionala skillnader.

               4.Fortsätta att förenkla skattesystemet, i synnerhet genom att begränsa användningen av skatteutgifter, ytterligare ta bort ineffektiva skatter och sänka skatterna på produktion. Minska lagstiftningsmässiga restriktioner, främst i servicenäringarna, och fullt ut genomföra åtgärder för att främja tillväxten i företagen.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

                     (3)

                        SWD(2019) 1009 final.

                     (4)

                        COM(2019) 150 final.

                     (5)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

                     (6)

                        COM(2014) 494 final.

                     (7)

                        Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den gemensamt överenskomna metoden.

                     (8)

                        Primära offentliga nettoutgifter omfattar totala offentliga utgifter exklusive ränteutgifter, utgifter för EU-program som motsvaras fullt ut av inkomster från EU-medel samt icke-diskretionära förändringar i utgifter för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar är utjämnade över en fyraårsperiod. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan räknas av mot varandra.

                     (9)

                        SWD(2019) 1009 final.

                     (10)

                        Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 5.6.2019
            COM(2019) 514 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om Lettlands nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2019

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om Lettlands nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2019

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Kommissionen tog vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det inte angavs att Lettland var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 9 april 2019 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken i euroområdet (nedan kallad rekommendationen för euroområdet).

               (2)Med tanke på de nära kopplingarna mellan ekonomierna i Ekonomiska och monetära unionen bör Lettland, i egenskap av en medlemsstat som har euron som valuta, se till att rekommendationen för euroområdet, som återspeglas i rekommendationerna 1–4, genomförs fullständigt och i tid. Att fokusera den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på de angivna områdena och vidta kompetenshöjande insatser kommer särskilt att bidra till att ge resultat med den första rekommendationen för euroområdet om att förbättra produktiviteten och därigenom bidra till ombalansering i euroområdet, medan skatteåtgärder kommer att bidra till resultat med den tredje rekommendationen för euroområdet vad gäller arbetsmarknadens funktionssätt.

               (3)Landsrapporten 2019 för Lettland
                  2
                offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Lettland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018, med uppföljningen av tidigare års rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (4)Den 15 april 2019 lade Lettland fram sitt nationella reformprogram för 2019 och den 17 april 2019 sitt stabilitetsprogram för 2019. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas.

               (5)Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013
                  3
                får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som kopplar ESI-fondernas effektivitet till sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse
                  4
               .

               (6)Lettland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I stabilitetsprogrammet 2019 planerar regeringen en förbättring av det totala saldot från ett underskott på 1,0 % av BNP 2018 till ett underskott på 0,5 % av BNP 2019 och 0,4 % av BNP 2020 och 2021
                  5
               . Baserat på det omräknade strukturella saldot
                  6
                planerar man att 2019 uppnå det medelfristiga budgetmålet, som är fastställt till ett strukturellt underskott på 1 % av BNP,  med hänsyn tagen till den tillåtna tillfälliga avvikelse som medgetts med anledning av strukturreformerna. Enligt stabilitetsprogrammet för 2019 väntas den offentliga förvaltningens skuldkvot sjunka till 33,1 % av BNP 2022. Prognosen för BNP-tillväxt i stabilitetsprogrammet för 2019 verkar vara realistisk. Riskerna för de offentliga finanserna väger jämt.

               (7)Den 13 juli 2018 rekommenderade rådet Lettland att försöka uppnå det medelfristiga budgetmålet 2019, med beaktande av den tillåtna tillfälliga avvikelsen kopplad till genomförandet av strukturreformerna. Detta är förenligt med att de primära offentliga nettoutgifternas nominella tillväxt 2019 får uppgå till högst
                  7
                4,8 %, vilket motsvarar en förbättring av det strukturella saldot med 0,2 % av BNP. Enligt kommissionens vårprognos 2019 förväntas Lettland vara nära att uppnå sitt medelfristiga budgetmål, med beaktande av den tillåtna tillfälliga avvikelsen kopplad till genomförandet av strukturreformerna. I nuläget visar bedömningen således på en risk för en viss avvikelse 2019. Samtidigt ser den beräknade nominella tillväxttakten för de primära offentliga nettoutgifterna för närvarande ut att tyda på en risk för en betydande avvikelse från kravet under 2019. Om det strukturella saldot inte längre beräknas ligga nära det medelfristiga budgetmålet, med beaktande av den tillåtna tillfälliga avvikelsen kopplad till genomförandet av strukturreformerna, måste den samlade bedömningen i framtiden ta en möjlig avvikelse från kravet med i beräkningen.

               (8)Mot bakgrund av Lettlands förväntade produktionsgap på 1,3 % bör de primära offentliga nettoutgifterna inte öka nominellt mer än 3,5 % 2020, vilket är i linje med en strukturell anpassning på 0,5 % av BNP och svarar mot den överenskomna anpassningsmatrisen för krav i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt kommissionens vårprognos 2019 förväntas Lettland, förutsatt fast politisk kurs, ligga nära det medelfristiga budgetmålet. I nuläget visar bedömningen således på en risk för en viss avvikelse 2020. Samtidigt ser den beräknade nominella tillväxttakten för de primära offentliga nettoutgifterna för närvarande ut att tyda på en risk för en betydande avvikelse från kravet under 2020. Om det strukturella saldot inte längre förväntas ligga nära det medelfristiga budgetmålet måste den samlade bedömningen i framtiden ta en möjlig avvikelse från kravet med i beräkningen. Sammantaget anser rådet att Lettland måste vara redo att vidta ytterligare åtgärder från och med 2019 för att stabilitets- och tillväxtpaktens regler ska följas.

               (9)Skatteintäkterna som andel av BNP i Lettland är låga jämfört med EU-genomsnittet och begränsar i någon mån utbudet av offentliga tjänster, särskilt inom hälso- och sjukvård samt social inkludering. Kapital och egendom är förhållandevis lågt beskattade, och att man har fryst taxeringsvärdena för mark och fastigheter kommer att minska skatteintäkterna därifrån ytterligare. Samtidigt är skattetrycket på arbete fortfarande högt för låginkomsttagare jämfört med EU-genomsnittet, även om det har minskat. Den svarta ekonomins andel verkar ha krympt något de senaste åren enligt olika uppskattningar. Icke desto mindre är underrapporterad ekonomisk verksamhet en större del av ekonomin i Lettland än i de andra baltiska staterna. Särskilt är underrapporteringen av löner (kontantpåslag), särskilt inom byggsektorn, en stor del av den svarta ekonomin.

               (10)Efter nedläggningen av Lettlands tredje största bank till följd av anklagelser om penningtvätt skärptes regelverket för utländska kunder. Följden blev att de utländska kundernas insättningar, vilka utgör den största risken för penningtvätt i Lettland, minskade kraftigt från maj 2018, men utmaningar när det gäller bekämpning av penningtvätt kvarstår. Vidare har Lettland utarbetat en detaljerad handlingsplan för att förbättra sin strategi mot penningtvätt och finansiering av terrorism.  Huvudprioriteringarna i handlingsplanen omfattar bl.a. att stärka den riskbaserade tillsynen, säkerställa att tillsynsmyndigheterna har tillräckligt med personal samt se till att informationsutbyte och samverkan mellan de utredande myndigheterna och med den privata sektorn sköts ändamålsenligt. Man bör se till att handlingsplanen genomförs verkningsfullt, när den väl är antagen. Slutligen måste de brottsbekämpande och rättsliga myndigheternas kapacitet också stärkas.

               (11)Lettland har svårt att klara flera av principerna om socialt skydd och social inkludering i den europeiska pelaren för sociala rättigheter. Inkomstskillnaderna i Lettland är höga, eftersom omfördelningen genom skatte- och förmånssystemet är liten. De sociala förmånernas tillräcklighet är fortfarande låg och effekterna av sociala transfereringar på fattigdom och ojämlikhet är begränsade. Fattigdomsrisken bland äldre och personer med funktionsnedsättning är relativt hög och ökar på grund av att förmånerna inte håller jämna steg med löneökningarna. Andelen äldre som riskerar fattigdom eller social utestängning var 49,0 % 2018 (EU-genomsnittet var 18,2 % 2017) och för personer med funktionsnedsättning var den 40,7 % 2017 (EU-genomsnittet var 29,3 % 2017). Det statliga socialbidraget till personer med funktionsnedsättning och minimiålderspensionen har inte setts över sedan 2006. Minimiinkomstreformen, som aviserades 2014, har inte genomförts, och det inverkar negativt på de fattigaste hushållen. Möjligheterna att få långvarig vård och omsorg är också fortsatt små. Det krävs därför investeringar för att motverka social utestängning, inklusive livsmedel och materiellt bistånd till dem som har det sämst ställt. Dessutom behövs investeringar, även i infrastruktur, för att förbättra tillgången till barnomsorg, långvarig vård och omsorg, sysselsättning och andra sociala tjänster, och för att möjliggöra integration av hälso- och sjukvårdstjänster och sociala tjänster, även för att klara övergången från institutionsvård till närvård. Andelen personer i undermåliga bostäder är bland de högsta i EU (15,2 % mot 4,0 % i EU-genomsnitt 2017), och tillgången på sociala bostäder är knapp. Investeringar behövs för att tillhandahålla rimligt prissatta bostäder.

               (12)Den totala sysselsättningen är hög och ökar, men antalet förvärvsarbetande påverkas negativt av krympande befolkning och utvandring. Dessutom varierar sysselsättningsgraden mellan olika regioner och olika kompetensnivåer. Äldre med inaktuell kompetens möter större svårigheter. Arbetskraftens låga digitala kompetensnivå bromsar företagens möjligheter att använda digital teknik och landets innovationspotential. Vuxna deltar i utbildning och arbetslösa i aktiva arbetsmarknadsåtgärder i lägre omfattning än EU-genomsnittet.

               (13)Utbildningssystemet står inför utmaningen att konsolidera resurserna och samtidigt förbättra kvalitet och effektivitet. Lettlands utbildningssystem lyckas väl med resultaten, men tillgång till utbildning av hög kvalitet är ofta kopplat till var man bor och vilken typ av skola man går till. En reform av läroplanerna för yrkesutbildning som syftar till att anpassa dem till nya kompetenskrav har gått framåt, och yrkesutbildningarna har blivit mycket bättre. De är dock måttligt efterfrågade med ett intag och en sysselsättningsgrad för nyutexaminerade som ligger under EU-genomsnittet.

               (14)Garanterat utbud på kompetens är en viktig målsättning som fortfarande kräver rejäla investeringar. Matchande investeringar, även i form av infrastruktur, är nödvändiga för att förbättra utbildningens kvalitet, verkan och relevans för arbetsmarknaden och för att främja livslångt lärande, särskilt flexibel kompetensutveckling och omskolning. Investeringar behövs också för att förbättra möjligheterna till anställning, även för att ge bättre räckvidd och täckning åt aktiva arbetsmarknadsåtgärder och förbättra arbetskraftens anställbarhet och rörlighet över branscher och geografiska områden. I ett större sammanhang är det viktigt att stärka arbetsmarknadsparternas möjligheter att främja rättvisa arbetsvillkor och förverkliga den europeiska pelaren för sociala rättigheter.

               (15)Låga offentliga utgifter för hälso- och sjukvård och dåliga livsstilsval är de främsta orsakerna till befolkningens dåliga hälsoresultat. De nyligen höjda anslagen till hälso- och sjukvården åtgärdar vissa begränsningar i utbudet kopplade till begränsningarna i det årliga tjänsteutbudet och långa väntetider. Den offentliga finansieringen av hälso- och sjukvården ligger dock fortfarande långt under EU-genomsnittet. Rättidig och jämlik tillgång till hälso- och sjukvård är begränsad. Detta leder till att människor enligt egen bedömning har stora icke tillgodosedda vårdbehov. Utsatta grupper drabbas särskilt av höga patientavgifter och av att utbudet varierar i kvalitet. Reformerna för att öka effektiviteten och kvaliteten inom hälso- och sjukvården fortskrider men befinner sig i ett tidigt skede och bör påskyndas, bl.a. med hjälp av ändamålsenlig preventivvård, rationalisering av sjukhussektorn, förstärkning av primärvården och inriktning på kvalitetsstyrning. Lettland lider dessutom brist på hälso- och sjukvårdspersonal, särskilt sjuksköterskor, vilket håller tillbaka den offentliga hälso- och sjukvården och äventyrar framgången för hälso- och sjukvårdsreformerna. Om uppdelningen av hälso- och sjukvårdstjänsterna i två korgar (”fullt utbud” och ”basutbud”) träder i kraft, finns det en risk för att detta ytterligare inskränker en rättvis fördelning av hälso- och sjukvårdstjänster och leder till negativa hälsoeffekter. Rejäla investeringar i hälso- och sjukvård, även infrastruktur, behövs för att göra hälso- och sjukvården lättillgängligare, få ner kostnaderna och höja kvaliteten i syfte att förbättra befolkningens hälsa och säkerställa hälsosammare och längre arbetsliv.

               (16)Lettland investerar lite i forskning och utveckling, och landets investeringsgap på innovationsområdet är stort. Lettlands utgiftsandel för forskning och utveckling 2017 hörde till de lägsta i EU och har legat ganska stabilt under det senaste årtiondet. Finansieringen av forskningen utgörs dessutom nästan helt och hållet av EU-medel. Ett resultat av detta är att Lettland presterar medelmåttigt inom innovation, utom på ett par punkter, t.ex. IKT-infrastruktur, och ligger efter inom mänskliga resurser, samarbete mellan den offentliga och den privata sektorn samt investeringar i immateriella rättigheter.

               (17)Dessutom behöver stora investeringsgap förorsakade av skillnader mellan regionerna åtgärdas. Stora ekonomiska skillnader finns fortfarande mellan Riga och Lettlands övriga regioner. Lettland som helhet konvergerar med EU, men skillnaderna i ekonomiska resultat mellan huvudstadsregionen och de andra regionerna har inte minskat sedan Lettland anslöt sig till EU. Konkurrenskraft och kvalitet på offentliga tjänster varierar kraftigt mellan de olika lettiska regionerna och påverkar regionernas attraktionskraft. Investeringsbeslut bör därför ta de stora regionala skillnaderna i fråga om rörlighet och digital infrastruktur med i beräkningen, särskilt den sista kilometern till slutanvändaren. Det transeuropeiska transportnätet har fortfarande mycket stora luckor i Lettlands randområden och gränsregioner, vilket inverkar negativt på den ekonomiska verksamheten och exporten. Investeringsgap bromsar vidare färdigställandet av Rail Baltica-projektet och de centrala elinfrastrukturprojekt som ingår i sammanlänkningsplanen för den baltiska energimarknaden. Dessutom behövs det investeringar i resurseffektivitet för att påskynda Lettlands energiomställning. Det krävs ytterligare ansträngningar för att förbättra den totala energieffektiviteten, särskilt inom bostads- och transportsektorerna.

               (18)Den nyligen antagna visselblåsarlagen är ett steg i rätt riktning, och landets antikorruptionsorgan har också tagit krafttag nyligen och avslöjat ett antal fall av korruption på hög nivå. Icke desto mindre uppfattas beslutsfattandet på central nivå fortfarande som präglat av vänskapskorruption, och upphandlingsprocessen löper risk för korruption på grund av bristande öppenhet, särskilt i kommuner och statligt ägda och kommunala företag. Ändringarna i regelverket om intressekonflikter kan ge upphov till missbruk. Den nyligen antagna etikkoden omfattar inte politiskt tillsatta personer.

               (19)Den offentliga förvaltningen har inte anpassats till att befolkningen krymper och åldras. Att befolkningen krymper och landsbygden avfolkas leder till att det offentliga tjänsteutbudet på landsbygden används mindre. Det behövs strategier för offentlig förvaltning, utbildning och hälso- och sjukvård som gör att tillgången till kvalitetstjänster i glesbygd och avfolkningsområden bibehålls samtidigt som man säkerställer större effektivitet. Nyligen aviserades planer på att genomföra en allmän reform av förvaltningsområdena fram till december 2021. Ett snabbt genomförande av den reformen kan bidra till att förbättra ansvarstagandet och effektiviteten i den offentliga förvaltningen, särskilt mot bakgrund av det operativa programmet för EU-medel, som ska godkännas 2020.

               (20)Programplaneringen för EU-medel för perioden 2021–2027 kan bidra till hanteringen av en del av de identifierade gapen i rekommendationerna, särskilt på de områden som omfattas av bilaga D till landsrapporten
                  8
               . Detta skulle ge Lettland möjlighet att använda dessa medel på bästa sätt med avseende på de identifierade områdena, med beaktande av regionala skillnader. Att stärka landets administrativa kapacitet att förvalta dessa medel är en viktig faktor för att den här investeringen ska lyckas.

               (21)Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen för 2019 gjort en omfattande analys av Lettlands ekonomiska politik och redogjort för den i 2019 års landsrapport. Den har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2019, det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Lettland har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Lettland utan också huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (22)Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2019 och dess yttrande
                  9
                återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Lettland att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

               1.Säkerställa att de primära offentliga nettoutgifternas nominella tillväxt inte överskrider 3,5 % 2020, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,5 % av BNP. Sänka skatten för låginkomsttagare genom att växla till andra källor, särskilt kapital och fastigheter, och med hjälp av bättre skattedisciplin. Säkerställa verkningsfull tillsyn och verkningsfullt genomförande av regelverket för bekämpning av penningtvätt.

               2.Angripa socialt utanförskap särskilt genom att se till att minimiinkomstförmånerna, minimiålderspensionerna och inkomststöd till människor med funktionsnedsättning räcker bättre. Höja kvaliteten på utbildningen och göra den mer resurseffektiv, särskilt för lågutbildade arbetstagare och arbetssökande, även genom ökat deltagande i yrkesutbildning och vuxenutbildning. Förbättra tillgänglighet, kvalitet och kostnadseffektivitet för hälso- och sjukvårdssystemet.

               3.Fokusera den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på innovation, billiga bostäder, transporter, särskilt ur hållbarhetssynpunkt, resurseffektivitet och energieffektivitet, sammanlänkning av energinät och digital infrastruktur, med beaktande av regionala skillnader.

               4.Förbättra ansvarstagande och effektivitet i den offentliga sektorn, särskilt vad gäller lokala myndigheter och statsägda och kommunalt ägda företag och regelverket om intressekonflikter.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        SWD(2019) 1013 final.

                     (3)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

                     (4)

                        COM(2014) 494 final.

                     (5)

                        Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt vedertagna metoden.

                     (6)

                        Primära offentliga nettoutgifter består av totala offentliga utgifter exklusive ränteutgifter, utgifter för EU-program som motsvaras fullt ut av EU-medel samt icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar är utjämnade över en fyraårsperiod. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

                     (7)

                        SWD(2019) 1013 final.

                     (8)

                        Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 5.6.2019
            COM(2019) 523 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om Rumäniens nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram 2019

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om Rumäniens nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram 2019

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 9.2,

               med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser
                  2
               , särskilt artikel 6.1,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. I den togs vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Rumänien var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)Landsrapporten 2019 för Rumänien
                  3
                offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Rumänien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018, med uppföljningen av tidigare års rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011, vars resultat också offentliggjordes den 27 februari 2019
                  4
               . Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Rumänien har makroekonomiska obalanser. Sårbarheterna är särskilt kopplade till minskad kostnadskonkurrenskraft och ett ökande underskott i bytesbalansen mot bakgrund av en expansiv finanspolitik och ett oförutsägbart företagsklimat. Nya lagstiftningsinitiativ skapar risker för den finansiella sektorns funktion och kan skada privata investeringar.

               (3)Den 9 maj 2019 lade Rumänien fram sitt nationella reformprogram för 2019 och den 8 maj 2019 sitt konvergensprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas.

               (4)Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013
                  5
                får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse
                  6
               .

               (5)Rumänien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I konvergensprogrammet för 2019 planerar regeringen ett samlat underskott på 2,8 % av BNP under 2019, och räknar med att det därefter kommer att minska gradvis till 2,0 % av BNP under 2022. På grundval av det omräknade strukturella saldot
                  7
                planerar man inte att uppnå det medelfristiga budgetmålet, som är fastställt till ett strukturellt underskott på 1 % av BNP, under programperioden. Enligt konvergensprogrammet kommer den offentliga skuldkvoten att ligga kvar under 40 % av BNP fram till 2022. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är gynnsamt. För övrigt har de åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen inte beskrivits tillräckligt.

               (6)Den 22 juni 2018 beslutade rådet i enlighet med artikel 121.4 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) att en betydande avvikelse från det medelfristiga budgetmålet kunde konstateras i Rumänien 2017. Med anledning av den betydande avvikelse som konstaterats rekommenderade rådet den 22 juni 2018 Rumänien att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen av de primära offentliga nettoutgifterna
                  8
                inte överstiger 3,3 % under 2018, och 5,1 % under 2019, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,8 % av BNP. Den 4 december 2018 fann rådet att Rumänien inte hade vidtagit ändamålsenliga åtgärder som svar på rådets rekommendation av den 22 juni 2018 och utfärdade en reviderad rekommendation. I den nya rekommendationen uppmanade rådet Rumänien att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen av de primära offentliga nettoutgifterna inte överstiger 4,5 % under 2019, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 1,0 % av BNP. Den XX juni 2019 slog rådet fast att Rumänien inte har vidtagit ändamålsenliga åtgärder till följd av rådets rekommendation av den 4 december 2018. Baserat på 2018 års utfallsdata konstaterades en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningen i Rumänien under 2018. I enlighet med artikel 121.4 i EUF-fördraget och artikel 10.2 i förordning (EG) nr 1466/97 utfärdade kommissionen den 5 juni 2019 en varning till Rumänien om att en betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet konstaterades 2018. Den XX juni 2019 antog rådet därefter ännu en rekommendation där det bekräftas att Rumänien måste vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen av de primära offentliga nettoutgifterna inte överstiger 4,5 % under 2019, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 1,0 % av BNP. Enligt kommissionens vårprognos 2019 finns det en risk för en avvikelse från den rekommendationen 2019.

               (7)Den XX juni 2019 rekommenderade rådet Rumänien att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen av de primära offentliga nettoutgifterna inte överstiger 5,1 % under 2020, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,75 % av BNP. Enligt kommissionens vårprognos 2019 och med oförändrad politik finns det en risk för avvikelse från det kravet under 2020. Baserat på kommissionens vårprognos 2019 väntas vidare ett underskott i de offentliga finanserna över fördragets referensvärde på 3 % under 2019 och 2020. Sammantaget anser rådet att väsentliga ytterligare åtgärder kommer att behövas från och med 2019 för att Rumänien ska följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler, mot bakgrund av kraftigt försämrade offentligfinansiella utsikter och i överensstämmelse med rekommendationen till Rumänien av den XX juni 2019 för korrigering av den betydande konstaterade avvikelsen från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet.

               (8)Under budgetarbetet i Rumänien bortser man ofta från bestämmelserna i det nationella finanspolitiska ramverket. Den nationella regeln om strukturella underskott föreskriver att man uppfyller eller strävar efter det medelfristiga budgetmålet om ett strukturellt underskott på högst 1 % av BNP. Rumänien gjorde 2016 avsteg från det medelfristiga budgetmålet och befinner sig sedan dess på en avvikande bana som strider mot den nationella underskottsregeln. De två ändringar i budgeten för 2018 som antogs under hösten 2018 innebär återigen en avvikelse från flera kompletterande bestämmelser som förbjuder att underskotts- och utgiftstaken höjs under innevarande budgetår. Budgeten för 2019, som antogs av regeringen i februari 2019 och godkändes av parlamentet i mars, avvek återigen från flera finanspolitiska regler, inklusive regeln om strukturella underskott. Liksom tidigare år skickade myndigheterna dessutom inte någon uppdatering av den medelfristiga finanspolitiska strategin till parlamentet före den föreskrivna tidsfristen i augusti, vilket undergräver dess vägledande roll. Liksom tidigare år uppfyllde myndigheterna inte heller kravet att underteckna ett uttalande om att 2019 års budget och den finanspolitiska strategin följer de finanspolitiska reglerna och principerna om finanspolitiskt ansvar.

               (9)Skattedisciplinen förblir låg. Skillnaden mellan den mervärdesskatt som förväntas i teorin och den som faktiskt inbetalas är fortfarande mycket stor. Den stora informella ekonomin är en extra utmaning för skattedisciplinen, medan den stora andelen svartarbete undandrar stora resurser från statsbudgeten. Att kontantbetalningar dominerar underlättar dessutom skatteundandragande. Rumänien har haft begränsad framgång under det senaste året med den upprepade landsspecifika rekommendationen att stärka skattedisciplinen och skatteuppbörden. Arbetet med att införa elektroniska kassaapparater som är anslutna till skattemyndighetens it-system går framåt ganska långsamt. Skatteförvaltningen vidtar åtgärder för att inrätta ett riskbedömningssystem för kontroll av skattebetalare.

               (10)Efter flera års ansträngningar att konsolidera finanssektorn hotades den finansiella stabiliteten igen under 2018 av ett antal lagförslag från regering och parlament. Den skatt på bankernas tillgångar som regeringen antog genom en undantagsförordning i slutet av december 2018, utan konsekvensbedömning eller samråd med berörda parter, gav upphov till ett antal allvarliga farhågor om dess negativa inverkan på bankernas tillsynssituation, genomförandet av penningpolitiken och i slutändan på investeringar och ekonomisk tillväxt. Det sätt undantagsordningen antogs på och bestämmelserna i den har inverkat kraftigt och negativt på växelkursen, på regeringens möjligheter att ta upp lån på marknaden och ytterst på berörda parters uppfattning om operativa risker. Vissa kontroversiella aspekter av skatten ändrades i mars 2019, men också ändringarna antogs genom en undantagsförordning och utan någon konsekvensbedömning. De mest problematiska aspekterna av bankskatten på totala tillgångar togs bort. Den nya skrivningen kan dock innebära att skatten snedvrider kreditincitamenten, vilket skulle kunna leda till felallokering av krediter till ekonomin. De potentiella konsekvenserna av dessa förändringar för den penningpolitiska transmissionen bör utredas. Flera lagstiftningsinitiativ antagna av parlamentet i slutet av 2018, som visserligen förklarats strida mot författningen av författningsdomstolen i mars 2019, har inneburit påfrestningar för banksektorn och stärkt den allmänna uppfattningen att rättsläget är osäkert. Tidigare erfarenheter visar att sådana initiativ kan läggas fram igen av lagstiftaren.

               (11)Den nya pensionslagen, som antogs av parlamentet i december 2018, kommer sannolikt att medföra risker för de offentliga finansernas hållbarhet. Pensionspoängen, dvs. den viktigaste parametern för indexering av pensionerna, kommer att stiga med 15 % i september 2019 och med 40 % i september 2020. Pensionslagen kommer att ändra flera av de parametrar som används för att beräkna pensionsförmåner. I synnerhet kommer pensionspoängens värde att öka, eftersom indexeringsfaktorn för befintliga pensioner inte längre kommer att konvergera mot priser utan i stället fortsatt omfatta löner och priser. Dessutom kommer den inbetalningsperiod som används för beräkning av en persons pension att kortas, vilket leder till högre pensionsutgifter för nya pensioner. Å andra sidan avskaffas korrigeringsindexet för nya pensioner (som tidigare delvis kopplade den första pensionen till löner), vilket kommer att dämpa den ökning av pensionsutgifterna som förorsakas av andra parametrar. Vissa strukturella problem som påverkar pensionernas tillräcklighet har ännu inte åtgärdats. Den faktiska genomsnittliga pensionsåldern ligger nära EU-genomsnittet, men är inte lika för kvinnor och män. Tillsammans med kortare inbetalningsperioder för kvinnor, leder detta till en stor pensionsklyfta mellan kvinnor och män.

               (12)Reformen av pensionssystemet från 2008 har gradvis dragits tillbaka. Efter upprepade senareläggningar av de planerade höjningarna av avgifterna till pensionsfonderna inom den andra pelaren, vilka skulle ha nått 6 % av bruttolönen senast 2016, sänktes avgifterna till 3,75 % av bruttolönen från 2018. Pensionsfonderna inom den andra pelaren försvagades ytterligare när regeringen antog en uppsättning åtgärder genom en undantagsförordning i slutet av 2018. Avgifterna till dessa fonder blev frivilliga efter en minsta inbetalningsperiod på fem år. Minimikapitalkraven för bolag som förvaltar pensionsfonder inom den andra pelaren ökade kraftigt, vilket framkallade en risk för att fondförvaltningsbolagen skulle lämna den rumänska marknaden. De administrativa avgifter som bolagen tog ut på bruttoavgifterna sänktes också kraftigt, vilket hotade att påverka fondförvaltningsbolagens finansiella resultat och höja risken för att de skulle lämna marknaden. Detta kan få negativa konsekvenser för den lokala kapitalmarknadens utveckling och för antalet institutionella investerare. Det kan också strypa en för ekonomin välbehövlig källa till långsiktiga investeringar. Att den andra pelaren försvagas eller försvinner kommer dessutom att leda till mindre diversifierade pensionsinkomster och utsätta pensionerna för högre politiska och demografiska risker. I mars 2019 befäste regeringen genom en undantagsförordning de nya minimikapitalkraven för fondförvaltningsbolag, men sköt upp tidsfristen till december 2019 för inbetalning av hela det extra kapitaltillskottet. Andra bestämmelser i undantagsförordningen från december 2018, som hotar hållbarheten för pensionsfonderna inom den andra pelaren, förblir oförändrade.

               (13)Problem kopplade till utbildningens kvalitet och förmåga att inkludera inverkar negativt på Rumäniens potential för inkluderande tillväxt. Utgifterna för utbildning är fortfarande bland de lägsta i EU, särskilt på nivåer som är avgörande för att motverka att unga lämnar skolan med högst grundskoleutbildning (denna andel är fortfarande hög) och för att garantera lika möjligheter och bekämpa ojämlikhet senare i livet. Deltagandet i förskoleverksamhet och barnomsorg av god kvalitet ligger under EU-genomsnittet, även på grund av att det saknas anläggningar. Detta får konsekvenser för kvinnornas deltagande på arbetsmarknaden och barnens inlärning i unga år. Moderniseringen av skolnätverket och insatser för att ta hänsyn till den demografiska utvecklingen släpar efter. Medan 10 % av skolorna är överbelagda, har 58 % överskottskapacitet. Tillägnandet av grundläggande och digitala färdigheter utgör en stor utmaning. Lärarna saknar tillräcklig förmåga att använda en elevinriktad pedagogik. Skillnaderna mellan stad och landsbygd består och utsatta grupper, däribland romer, fortsätter att ha begränsad tillgång till högkvalitativ, inkluderande utbildning.

               (14)Arbetsmarknaden har stått under växande tryck, eftersom arbetslösheten (4,2 % under 2018) är mycket låg samtidigt som arbetskraften fortsätter att minska och kompetensbrister fortfarande är ett problem. Förvärvsfrekvensen för kvinnor, särskilt för unga och medelålders kvinnor, är låg. Detta beror främst på familje- och omsorgsansvar samt på att få barn i åldern 0–3 år är i formell barnomsorg. Aktiva arbetsmarknadsåtgärder ger ett begränsat svar på arbetsmarknadens behov, och åtgärderna inriktas främst på ekonomiska incitament snarare än på särskilt utformade helhetsstrategier. Att den planerade reformen av den offentliga arbetsförmedlingen har blivit försenad innebär fortsatta svårigheter att tillhandahålla moderna tjänster för arbetsgivarna och de arbetslösa. Utbudet är också svagt när det gäller kompetensutveckling och integrerade tjänster. Kompetensen utvecklas inte i takt med behoven i de sektorer där ekonomin växer och 81 % av arbetsgivarna har problem med att tillsätta lediga platser. IKT-sektorn växer, samtidigt som antalet rumäner i åldern 20–29 år med en examen i vetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap eller matematik minskade mellan 2014 och 2016. För närvarande finns det ingen generell eller sektorsbaserad bedömning av kompetensbehoven och kompetensprognoserna används fortfarande inte, vilket hämmar anpassningen av utbildningssystemen till arbetsmarknadens behov. Man har börjat med varvad praktik och yrkesutbildning för att ta itu med kompetensbrister. Yrkesutbildning betraktas dock fortfarande som ett andrahandsval av studerande och föräldrar, och den förhållandevis låga sysselsättningsgraden för nyligen yrkesutbildade tyder på att utbildningens relevans för arbetsmarknaden är en utmaning. Den högre utbildningen är inte tillräckligt anpassad till arbetsmarknaden. Även om andelen personer med högre utbildning har fördubblats på tio år är den fortfarande låg.

               (15)Trots förbättringar på senare tid är fattigdom och inkomstskillnader fortfarande betydande och de regionala skillnaderna växer. En av tre rumäner riskerar fortfarande fattigdom och social utestängning, och vissa grupper, t.ex. barn, romer, personer med funktionsnedsättning och äldre, är extra utsatta. Utbudet av sociala tjänster är otillräckligt och brister i kvalitet, det är ojämnt fördelat över landet och svarar inte mot befolkningens specifika behov. Endast cirka 20 % av de administrativa territoriella enheterna har godkända sociala tjänster. Tjänsterna är vanligen koncentrerade till rika områden eller stadsområden, medan behoven är mer akuta i fattigare landsbygdsområden. På grund av att tjänsterna inom arbetsförmedling, utbildning, hälso- och sjukvård samt socialvård inte är tillräckligt integrerade är det svårt att varaktigt inkludera olika mindre gynnade grupper. Personer med funktionsnedsättning ges endast begränsat stöd för självständigt boende och tillträde till arbetsmarknaden. Situationen för den romska befolkningsgruppen har inte förbättrats nämnvärt. Andelen människor med undermåligt boende är den högsta i EU, och det skadar den sociala inkluderingen. Bostadspolitiken är på väg att decentraliseras utan någon strategisk inramning, och fattiga lokalsamhällen saknar ofta ekonomiska resurser. Det sociala referensindex, som är beräkningsgrund för de flesta av de sociala förmånerna, har inte uppdaterats sedan 2008 och har vidare förlorat kraftigt i värde i förhållande till minimilönen. En följd av detta är att andelen fattiga i gruppen människor med låg och mycket låg arbetsintensitet ökat med hälften sedan 2010. Dessutom är den sociala tryggheten för arbetstagare med atypiska anställningar otillräcklig. En av tre arbetstagare med atypiska anställningar löper risk för allvarlig materiell fattigdom. Dag- och säsongsarbetare saknar formell tillgång till socialt skydd vid arbetslöshet, mammaledighet, olycksfall och arbetsskador. Den inkluderande minimiinkomstreformen som inleddes 2016 och skulle öka socialstödets omfattning och tillräcklighet senarelades igen till 2021.

               (16)Dialogen mellan arbetsmarknadens parter samverkan kännetecknas av att många inte omfattas av kollektivavtal, särskilt på sektorsnivå, även på grund av den nuvarande definitionen av sektorer. Myndigheterna har tagit initiativ till en översyn av definitionerna av ekonomiska sektorer, men ingen överenskommelse har ännu nåtts. Utöver förhandlingarna om kollektivavtal är arbetsmarknadsparternas deltagande i rätt tid och på ett meningsfullt sätt i politikutformning och reformsträvanden begränsat. Det mesta av den sociala dialogen sköts formellt och sker inom det ekonomiska och sociala rådet och i kommittéerna för den sociala dialogen. Trots det fastställda regelverket för dialog och samråd har dessa institutioners stabilitet och roll försvagats under det senaste året.

               (17)Efter flera år med måttliga löneökningar är ökningen i Rumänien nu en av EU:s snabbaste. Detta beror på nationell politik i syfte at höja lönerna för anställda i offentlig tjänst och minimilönerna samt på rekordlåg arbetslöshet och strukturell brist på arbetskraft. Minimilönen fastställs fortfarande på ett icke-systematiskt sätt, utan någon objektiv mekanism. På varandra följande ökningar under årens lopp har lett till att en av tre arbetstagare har minimilön 2017, en kvot nästan fyra gånger så hög som 2011.

               (18)Hälso- och sjukvårdssystemet står inför många utmaningar. Låg finansiering, ineffektiv användning av offentliga medel och obefintliga reformer begränsar ändamålsenligheten i hälso- och sjukvårdssystemet. Fortsatt utvandring har lett till stor brist på läkare och sjuksköterskor. Hälso- och sjukvårdsinfrastrukturen och vanligt förekommande informella betalningar fortsätter att oroa. Tillgången till hälso- och sjukvårdstjänster för människor som bor i landsbygdsområden och för utsatta befolkningsgrupper är begränsad. Dessa faktorer inverkar i sin tur negativt på människors hälsa, som ligger under EU-genomsnittet, trots förbättringar på senare tid. Närvården behöver bli mycket bättre, men arbetet är försenat. Pilotprojektet för närvårdscentraler har börjat med en försening, som påverkar lanseringen av integrerade vård- och omsorgstjänster. Det saknas beredskap inom långvarig vård och omsorg för att hantera en snabbt åldrande befolkning. Utbudet av hemvårdstjänster och dagvårdstjänster är mycket litet och främst koncentrerat till höginkomstområden. Den långvariga vårdens och omsorgens omfattning och den offentliga finansieringen av denna är lägre än i snart sagt alla andra EU-länder, och möjligheterna att få långvarig vård och omsorg, rehabilitering och palliativ vård är dåliga.

               (19)Kvaliteten på infrastrukturen, bl.a. inom transport-, energi-, avfalls- och avloppsvattensektorerna, förblir dålig och begränsar Rumäniens tillväxtutsikter. Trots stora offentliga investeringar efter Rumäniens anslutning till EU är landets fysiska infrastruktur fortfarande underutvecklad. Väg- och järnvägsnätens allmänna skick och tillförlitlighet är mycket dåliga. Infrastrukturen håller inte jämna steg med den trafikefterfrågan som skapas av en expanderande ekonomi. Vägnätet är ett av de minst utvecklade i EU och reformen av järnvägssektorn släpar efter. Utsläppen av växthusgaser från vägtransporter har ökat kraftigt under de senaste fem åren. Vidare har svåra underinvesteringar i underhåll sänkt tågens hastighet och påverkat leveranstiderna för godstransporter på järnväg. Transporter i städerna lider av kronisk underfinansiering, dålig sektorsövergripande organisation och av de lokala leverantörernas svaga administrativa kapacitet. Dessutom finns det svagheter i dels infrastrukturen för energi, avfall, vatten och spillvatten, dels sammankopplingen av energinäten. Avfallshanteringssystemet kännetecknas fortfarande av mycket låg återvinningsgrad av kommunalt avfall och mycket höga deponinivåer. Utmaningar kvarstår för att energieffektivitetsmålet ska uppnås, och det finns fortfarande utrymme för förbättring av energieffektiviteten i byggnader.

               (20)Rumäniens totala innovationskapacitet är fortfarande låg och dess framtida konkurrenskraft hotas av stora skillnader i produktivitet och innovation mellan utlandsägda och inhemska företag. Rumäniens investeringar i forskning och utveckling är de lägsta i EU (0,5 % av BNP) och de offentliga utgifterna för forskning och utveckling minskade ytterligare från 0,32 % av BNP under 2011 till 0,21 % av BNP under 2017, vilket bromsar all kapacitetsuppbyggnad. Som en följd av detta är kvaliteten på den offentliga vetenskapliga basen fortfarande mycket låg och kopplingen mellan forskning och näringsliv är underutvecklad. Eftersom antalet personer med högre utbildning inom naturvetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap och matematik också har minskat ytterligare, utgör kompetensbrister en stor utmaning för den rumänska ekonomins innovativa potential. Digitaliseringen är en central utmaning om innovation och konkurrenskraft ska bli bättre i Rumänien. Rumäniens resultat är svaga i många delar av indexet för digital ekonomi och socialpolitik, inklusive digitala offentliga tjänster, digitala färdigheter hos hela befolkningen och digitaliseringen av företag.

               (21)Rumänien gjorde vissa framsteg med den landsspecifika rekommendationen att stärka prioritetssättningen och beredningen för offentliga investeringsprojekt. Finansministeriet ansvarar för en prioriteringslista över offentliga investeringsprojekt på över 100 miljoner lei (21 miljoner euro) och för övervakningen av att de genomförs, men projekten leds av fackministerierna. Listan över prioriterade projekt omfattar för närvarande ungefär 130 projekt, främst på transportområdet. De flesta av dessa prioriterade projekt kan samfinansieras med EU-medel. Utnyttjandet av EU-medel begränsas av faktorer som begränsad administrativ kapacitet att bereda, prioritera och genomföra stora investeringsprojekt. Trots att stora infrastrukturprojekt sedan en tid bereds och skickas till Europeiska kommissionen för godkännande saknas fortfarande viktiga projekt, såsom motorvägen Sibiu-Piteşti (förbindelse med TEN-T-korridorerna Rhen-Donau och Orienten-Östra Medelhavet), och utbyggnaden fortsätter rent allmänt att släpa efter. Vidare har EU-medlen hittills utnyttjats för stöd till projekt under den föregående programperioden, medan en rad nya projekt för nuvarande programperiod väntar på att utarbetas.

               (22)Effektiv offentlig upphandling är avgörande för att viktiga politiska mål ska uppnås i Rumänien, inklusive effektiva offentliga utgifter, modernisering av den offentliga förvaltningen och främjande av innovation samt hållbar tillväxt för alla. Rumänien har gjort begränsade framsteg med att genomföra den landsspecifika rekommendationen att förbättra insynen i offentlig upphandling. Effektiviteten i offentlig upphandling fortsätter att vara ett orosmoln, eftersom det saknas garantier för att vissa åtgärder, särskilt systematisk förhandskontroll, inte rivs upp. I den nationella strategin för offentlig upphandling betonas vikten av att det nationella organet för offentlig upphandling gör en enhetlig förhandskontroll. Återkommande lagstiftningsinitiativ riskerar att underminera målen för strategin. Förutsägbarhet och stabilitet i lagstiftningen om offentlig upphandling är fortfarande stora utmaningar, och den nationella strategin för offentlig upphandling har inte fullföljts.

               (23)Det politiska planeringsarbetet har blivit allt svårare att förutsäga, vilket inverkar negativt på företagsklimatet. Ett färskt exempel är den undantagsförordning regeringen antog utan något samråd med berörda parter eller någon konsekvensbedömning om en rad långtgående åtgärder som påverkar verksamheten för banksektorn, andra pelarens pensionsfondförvaltare samt energi- och telekommunikationsföretagen. Konsekvensbedömningar av lagstiftning förblir en formalitet. Kvalitet och faktisk användning varierar starkt mellan olika sektorer. Den kvalitetskontroll som finns för konsekvensanalyser av lagstiftningen och för politikutformningen är begränsad. Det finns inget kontinuerligt politiskt övervakningssystem med transparent rapportering och efterhandsutvärderingar. Viktiga lagstiftningsinitiativ meddelas ofta omedelbart före antagandet. Berörda parters medverkan vid utformningen och genomförandet av reformerna är svag, och någon genuin dialog förekommer sällan, trots att de relevanta institutionella strukturerna finns. Tungrodda administrativa förfaranden drabbar särskilt de små och medelstora företagen. Exempelvis lägger byråkratiska förfaranden för att starta företag och lagstiftningskrav för tjänsteleverantörer, inklusive reglerade yrken, hinder i vägen för marknadens fortsatta utveckling. Antagandet av relevant lagstiftning om personalförvaltning i den offentliga förvaltningen dröjer fortfarande. Långt driven uppdelning av ansvarsområden och resurser gör att det offentliga utbudet av tjänster inte är enhetligt och allmänt tillgängligt, särskilt inte på lokal nivå. Nationella och regionala strategier för olika offentliga tjänster omsätts inte tillräckligt väl i integrerade åtgärder på regional och lokal nivå. Finansieringen av de offentliga tjänsterna är ojämnt fördelad över landet och svarar ofta inte mot de lokala behoven. Behovet av en enhetlig strategi för olika typer av tjänster, luckor i utbudet eller det faktum att nya tjänster behöver utvecklas är faktorer som förbises. De lokala myndigheterna har inte stabila och förutsägbara intäkter. Begränsade ansatser har gjorts till att förbättra balansen mellan decentraliserade ansvarsområden och fördelning av de ekonomiska resurserna så att de lokala myndigheterna kan tillhandahålla tjänster av hög kvalitet. Mer behövs för att öka den administrativa kapaciteten på lokal nivå.

               (24)Statsägda företag har en nyckelroll i sådana viktiga infrastruktursektorer som energi och järnvägar. Sedan en tid uppvisar de bättre ekonomiska resultat tack vare ett gynnsamt makroekonomiskt klimat. Dock har öppenhet och offentliggörande av ekonomiska och operativa resultat inte förbättrats, och reglerna för företagsstyrning tillämpas fortfarande endast sparsamt. Särskilda exempel på detta är ofta förekommande tillsättning av tillfälliga styrelser, vilket avviker från lagens anda, och ingen användning av lagstadgade tvångsmedel mot företag som inte följer reglerna. Riskerna för att regelverket om statsägda företag försvagas avsevärt har inte minskat. Detta innebär en tillbakagång när det gäller de framsteg som gjorts i fråga om de landsspecifika rekommendationerna från 2015 och 2016. Ett resultat av detta är att grundläggande förutsättningar för effektiv användning av offentliga resurser skadas, och utrymme medges för snedvridande investeringsbeslut. Överföringen av äganderätten till flera av de större statsägda företagen till den nya statliga utvecklings- och investeringsfonden kommer att kräva att man tillämpar kraftfulla regler för företagsstyrning både på fonden och på de företag den förvaltar.

               (25)Utvecklingen under det gångna året har skapat farhågor avseende rättsstatsprincipen och stärkt farhågorna gällande huruvida Rumäniens tidigare framsteg när det gäller att reformera rättsväsendet och bekämpa korruption på hög nivå är oåterkalleliga och hållbara. Detta är sådant som övervakas med hjälp av samarbets- och kontrollmekanismen. Ändringarna av tre lagar om rättsväsendet har nu trätt i kraft. De innehåller ett antal bestämmelser som försvagar de lagstadgade garantierna för rättsväsendets oberoende. De kommer sannolikt att undergräva både domarnas och åklagarnas dagliga arbete och allmänhetens förtroende för rättsväsendet. Påtryckningar utövas mot rättsliga institutioner och enskilda domare, bl.a. genom att man har inrättat en särskild avdelning för att lagföra brott som domare påstås ha begått. Pågående åtgärder för att ändra strafflagen och straffprocesslagen kan få negativa konsekvenser på ändamålsenligheten i brottsutredningar och brottmål och även kringskära räckvidden för brottsrubriceringen korruption. Ytterligare orosmoln gäller förfarandena för att säga upp och utnämna domare på hög nivå. Aviseringar nyligen tyder på att åtgärder kopplade till reformen av rättsväsendet åter kan komma att övervägas.

               (26)Inom ramen för samarbets- och kontrollmekanismen fortsätter kommissionen att övervaka reformen av rättsväsendet och kampen mot korruption i Rumänien. Därför omfattas de områdena inte av de landsspecifika rekommendationerna för Rumänien, men de har betydelse för utvecklingen av en positiv socioekonomisk miljö i landet.

               (27)Programplaneringen för EU-medel för perioden 2021–2027 kan bidra till att åtgärda en del av de brister som identifierats i rekommendationerna, särskilt på de områden som anges i bilaga D till landsrapporten
                  9
               . Rumänien skulle på detta sätt bättre kunna utnyttja dessa medel på de identifierade områdena, med beaktande av regionala skillnader. Att stärka landets administrativa kapacitet att förvalta dessa medel är en viktig faktor för att den här investeringen ska lyckas.

               (28)Kommissionen har inom ramen för 2019 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Rumäniens ekonomiska politik och redogjort för den i 2019 års landsrapport. Kommissionen har även bedömt konvergensprogrammet för 2019, det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Rumänien har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Rumänien, utan också att unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (29)Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet för 2019, och dess yttrande
                  10
                återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (30)Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet för 2019 och konvergensprogrammet för 2019. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1, 2, 4 och 5. De finanspolitiska åtgärder som det hänvisas till i rekommendation 1 bidrar bland annat till att hantera obalanser med koppling till konkurrenskraften och utlandsställningen.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Rumänien att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

               1.Säkerställa efterlevnad av rådets rekommendation av den XX juni 2019 att korrigera den betydande avvikelsen från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Säkerställa fullständig tillämpning av det finanspolitiska ramverket. Stärka skattedisciplinen och skatteuppbörden.

               2.Slå vakt om finansiell stabilitet och banksektorns styrka. Säkerställa pensionssystemets hållbarhet och långvarig bärkraft för pensionsfonderna i den andra pelaren.

               3.Förbättra utbildningens kvalitet och förmåga att inkludera, särskilt för romer och andra mindre gynnade befolkningsgrupper. Förbättra färdigheter, även digitala, särskilt genom att höja yrkesutbildningens och den högre utbildningens relevans för arbetsmarknaden. Se till att de sociala tjänsternas omfattning och kvalitet förbättras samt fullfölja den inkluderande minimiinkomstreformen. Förbättra dialogen mellan arbetsmarknadens parter. Säkerställa minimilönebildning baserad på objektiva kriterier, förenliga med sysselsättning och konkurrenskraft. Förbättra tillträde och kostnadseffektivitet för hälso- och sjukvården, även genom växling till öppenvård.

               4.Fokusera den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på transporter, särskilt när det gäller hållbarhet, koldioxidsnål energi och energieffektivitet, miljöinfrastruktur och innovation, med beaktande av regionala skillnader. Förbättra beredning och prioritering vid stora projekt och påskynda genomförandet. Förbättra effektiviteten vid offentlig upphandling och säkerställa fullständigt och hållbart genomförande av den nationella strategin för offentlig upphandling.

               5.Säkerställa att lagförslag inte undergräver rättssäkerheten genom att förbättra kvaliteten och förutsägbarheten i beslutsfattandet, även med hjälp av lämpliga samråd med berörda parter, ändamålsenliga konsekvensbedömningar och stramare förfaranden. Stärka styrningen av statsägda företag.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

                     (3)

                        SWD(2019) 1022 final.

                     (4)

                        COM(2019) 150 final.

                     (5)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

                     (6)

                        COM(2014) 494 final.

                     (7)

                        Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt vedertagna metoden.

                     (8)

                        Primära offentliga nettoutgifter består av totala offentliga utgifter exklusive ränteutgifter, utgifter för EU-program som motsvaras fullt ut av EU-medel, samt icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar är utjämnade över en fyraårsperiod. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

                     (9)

                        SWD(2019) 1022 final.

                     (10)

                        Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.