				|

		52013DC0392

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Nederländerna att upphöra /* COM/2013/0392 final - 2013/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
i syfte att få situationen med ett alltför
stort offentligt underskott i Nederländerna att upphöra
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.7,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation, och
av följande skäl:
(1)       Enligt artikel 126 i
fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska medlemsstaterna undvika
alltför stora underskott i sina offentliga finanser.
(2)       Stabilitets- och
tillväxtpakten grundas på målet om sunda offentliga finanser, som ett sätt att
stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark varaktig tillväxt som kan
bidra till ökad sysselsättning.
(3)       Den 2 december 2009 fastslog
rådet i enlighet med artikel 126.6 i EUF-fördraget att det förelåg ett alltför
stort underskott i Nederländerna[1]
och avgav en rekommendation, i enlighet med artikel 126.7 i EG-fördraget och
artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande
och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott[2], för att
korrigera det alltför stora underskottet senast 2013. För att få ned det
offentliga underskottet till under 3 % av BNP på ett trovärdigt och
hållbart sätt rekommenderades de nederländska myndigheterna att under 2010
genomföra de finanspolitiska åtgärderna som planerat i 2010 års budget, och att
inleda konsolideringen under 2011 och få ett slut på det alltför stora
offentliga underskottet senast år 2013. I detta syfte rekommenderades de att
säkerställa en genomsnittlig årlig finanspolitisk ansträngning på ¾ % av
BNP under perioden 2011-2013, specificera de åtgärder som var nödvändiga för
att uppnå korrigeringen av det alltför stora underskottet senast 2013, om konjunkturförhållandena
tillåter detta, och påskynda minskningen av underskottet om de ekonomiska eller
finanspolitiska villkoren skulle bli bättre än förväntat vid den tidpunkten. I
sina rekommendationer fastställde rådet att effektiva åtgärder skulle vidtas
senast den 2 juni 2010.
(4)       Den 15 juni 2010 drog
kommissionen slutsatsen att Nederländerna på grundval av kommissionens
vårprognos 2010 hade vidtagit effektiva åtgärder i enlighet med rådets
rekommendation av den 2 december 2009 för att få ned det offentliga
underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP. Kommissionen ansåg att
inga ytterligare steg i förfarandet vid alltför stora underskott därför var
nödvändiga vid den tidpunkten.
(5)       Enligt artikel 3.5 i
förordning (EG) nr 1467/97 får rådet på kommissionens rekommendation anta en
ändrad rekommendation enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget, om effektiva
åtgärder har vidtagits och oväntade negativa ekonomiska händelser med stora
negativa effekter på de offentliga finanserna inträffar, efter att rekommendationen
antagits. Sådana ekonomiska händelser ska bedömas mot bakgrund av den
ekonomiska prognos som låg till grund för rådets rekommendation.
(6)       I enlighet med artikel 126.7
i EUF-fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 ska rådet ge
rekommendationer till den berörda medlemsstaten i syfte att få situationen med
ett alltför stort underskott att upphöra inom en viss tid. I rekommendationen
ska den berörda medlemsstaten få högst sex månader på sig att vidtaga effektiva
åtgärder för att korrigera det alltför stora underskottet. I rekommendationen
om att korrigera ett alltför stort underskott ska rådet också som ett riktmärke
begära att årliga budgetmål uppnås som, på grundval av den prognos som ligger
till grund för rekommendationen, är förenliga med en årlig förbättring av det
strukturella saldot på minst 0,5 % av BNP, dvs. det konjunkturrensade
saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder.
(7)       I kommissionens höstprognos
2009, som låg till grund för rådets rekommendation enligt artikel 126.7 i
EUF-fördraget av den 2 december 2009, prognostiserades att den nederländska
ekonomin skulle krympa med 4,5 % under 2009, följt av en svag återhämtning
under 2010 och 2011, med en BNP-tillväxt på ¼ % respektive 1,5 %.
Åren 2012 och 2013 låg bortom den prognoshorisonten, men utifrån antagandet att
det stora negativa produktionsgapet gradvis kommer att slutas senast 2015,
väntades tillväxten under 2012 och 2013 bli högre än 2011. BNP-tillväxten sjönk
med 3,7 % under 2009, vilket är mindre än vad som väntas i kommissionens
höstprognos 2009, och under 2010 var den exportdrivna återhämtningen starkare,
med 1,6 %, men under 2011 minskade den ekonomiska tillväxten till 1 %
och under 2012 halkade den nederländska ekonomin tillbaka till recession. Under
2011 hade Nederländerna redan registrerat negativ kvartalstillväxt under alla
utom det första kvartalet, och 2012 krympte den nederländska ekonomin med
1 %. Tillväxten från kvartal till kvartal var svagt positivt under det
första halvåret, men sjönk därefter. BNP-tillväxten visade sig vara betydligt
lägre än vad som kunde ha förväntats under ett mönster av normal
konjunkturuppgång, och den betydande avmattningen i ekonomin har påverkat
sysselsättningen negativt. Arbetslösheten har ökat, de reala löneökningarna
blev negativa och den inhemska efterfrågan har minskat.
(8)       I kommissionens vårprognos
2013 beräknas real BNP fortsätta att minska med 0,8 % år 2013, även om
tillväxten gradvis väntas bli positiv under andra halvan av året och framåt.
Handelsutvecklingen förväntas bidra till återhämtningen, medan den inhemska
efterfrågan förväntas förbli låg långt in på 2013. Osäkerhet angående de
allmänna ekonomiska utsikterna, genomförande av reformförslag och eventuella
ytterligare konsolideringsåtgärder har lett till ytterligare kvävning av den
inhemska efterfrågan. Under 2014 förväntas både exporten och importen ta fart,
och den inhemska efterfrågan torde gradvis börja återhämta sig, vilket skulle
främja en bräcklig återhämtning med en real BNP-ökning med 0,9 %.
(9)       Nederländerna hade valt att
skjuta upp den finanspolitiska anpassningen till 2011. Denna strategi godkändes
i rådets rekommendation från 2009, i vilken det uttryckligen rekommenderades
att 2010 års budget skulle genomföras, medan konsolideringen inleddes först
under 2011. Som svar på detta utarbetade Nederländerna ett flerårigt paket av
huvudsakligen utgiftsbaserade åtgärder för perioden 2011-2015. Genomförandet av
åtgärderna fram till 2013 löper i stort sett planenligt. Efter några oväntat
goda resultat för real BNP under 2009 och 2010 (jämfört med kommissionens
höstprognos 2009, som låg till grund för rekommendationen enligt förfarandet
vid alltför stora underskott), försämrades de ekonomiska resultaten i
Nederländerna betydligt från och med 2011. Detta ledde till ett liknande
utveckling av de offentliga finanserna, som till en början överträffade målen
för de offentliga finanserna fram till och med 2011. Under 2011 uppgick det
offentliga underskottet till 4,5 % av BNP och förbättrades därefter till
-4,1 % av BNP i 2012. Om man ser till drivkrafterna bakom underskottet har
det främst varit variationer i den ekonomiska tillväxten som påverkat
statsintäkterna. Den ursprungliga återhämtningen från finanskrisen, med bättre
än väntad ekonomisk verksamhet under 2010 och första delen av 2011 ledde först
till relativt starka inkomstresultat. Därefter nådde inkomsterna emellertid
inte upp till vad som förväntades, särskilt under andra halvåret 2011 och 2012,
till följd av vacklande tillväxt. Detta negativa mönster förväntas fortsätta,
och kommer kraftigt att bidra till svaga underskottsutsikter. De övergripande
trenderna speglar hur konjunkturkänsliga inkomsterna i regel är i
Nederländerna.
(10)     Enligt kommissionens
vårprognos 2013 förväntas underskottet i den offentliga sektorns finanser
förbättras ytterligare till 3,6 % av BNP 2013, på grund av de omfattande
konsolideringsåtgärder som i huvudsak vidtagits på inkomstsidan, bland annat
höjningen av mervärdesskatten och punktskatter, medan en frysning av lönerna
för offentliganställda och att inkomstskatteskalan inte indexerats kommer att
bidra till en konsolidering av de offentliga finanserna på utgiftssidan.
Dessutom kommer betydande engångsåtgärder att påverka underskottet under 2013[3].
Försäljning av 4G-mobiltelefonilicenser och förstatligandet av SNS Reaal (båda
påverkar 2013 års budget) uppväger i stort sett varandra. På det hela taget
bidrar engångsåtgärder dock till att minska underskottet med cirka 0,2 %
av BNP, bland annat genom avkastning från De Nederlandsche Bank och
Havenbedrijf Rotterdams återbetalning av statliga bidrag till hamnutvidgningen.
Specificerade och överenskomna åtgärder som ingår i de fleråriga
finanspolitiska prognoserna medför fortsatta besparingar under 2014. Dessutom
leder från De Nederlandsche Bank och en krisavgift på banker till positiva
engångseffekter som kommer att pressa ned det nominella underskottet. Men
eftersom intäkterna väntas förbli dämpade med tanke på den långsamma ekonomiska
återhämtningen beräknas det offentliga underskottet stabiliseras på 3,6 %
av BNP under 2014. I kommissionens vårprognos 2013 har man inte tagit hänsyn
till det extra konsolideringspaket för 2014 som regeringen föreslog i mars 2013
men sedan drog tillbaka tillfälligt på grund av den överenskommelse som nåtts
med arbetsmarknadens parter i april 2013.
(11)     De finanspolitiska utsikterna
för 2014 och därefter kringgärdas av icke-försumbara genomföranderisker. När
det gäller åtgärder som ingår i koalitionsavtalet härrör dessa risker
huvudsakligen från de projekterade effektivitetsvinsterna som ska uppnås genom
att decentralisera uppgifter till kommunerna. I Nederländerna har
koalitionsavtal traditionellt genomförts i stort sett oförändrade. Det har
nyligen förekommit flera exempel på omfattande ändringar, exempelvis till följd
av koalitionspartnernas omprövning av ursprungliga planer eller enighet mellan
arbetsmarknadens parter. Under alla omständigheter tyder prognosen för det
nominella underskottet för 2014 på att det krävs betydande ytterligare åtgärder
för att få ned underskottet under 3 % av BNP år 2014.
(12)     Enligt kommissionens
uppdaterade vårprognos 2013 väntas det strukturella saldot i genomsnitt
förbättras med cirka 0,7 % av BNP per år under perioden 2010-2013, men
förväntas under 2014 försämras med omkring 0,3 procentenheter. På grundval av
vårprognosen 2013 skulle den genomsnittliga finanspolitiska ansträngningen
under perioden 2011-2013 således ligga nära de erforderliga ¾ % av BNP. Om
dessa siffror justeras för den betydande nedjustering av den potentiella
produktionstillväxten sedan 2009 års rekommendation och för anpassningarna
inverkan på sammansättningen av ekonomisk tillväxt på inkomsterna, skulle den
genomsnittliga årliga strukturella korrigeringen (1,1 % av BNP) under
2011-2013 med avsevärd marginal överstiga den rekommenderade genomsnittliga
finanspolitiska ansträngning (¾ % av BNP) som krävs enligt rådets
rekommendation 2009. Nederländerna kan därför anses ha vidtagit effektiva
åtgärder i enlighet med rådets rekommendation. För perioden 2011-2013 uppgår
den övergripande finanspolitiska ansträngningen enligt en bottom-up-strategi
till 4 % av BNP, eller omkring 1,3 % av BNP per år, i stort sett
jämnt fördelat mellan intäkts- och utgiftsåtgärder. Denna bedömning enligt
metoden ”nedifrån och upp” av de finanspolitiska konsolideringsåtgärder som
vidtogs under åren 2010-2013 bekräftar slutsatsen att effektiva åtgärder har
vidtagits av Nederländerna.
(13)     Skuldutvecklingen i
Nederländerna har varit ogynnsam. Under 2008 var de omfattande statliga
åtgärderna för att stödja de nederländska bankerna en viktig faktor i den
stigande offentliga skuldkvoten, som ökade till 58,5 % från 45,3 % av
BNP 2007. Under perioden 2008-2012 ökade skulden stadigt till 71,2 % 2012.
På grundval av kommissionens vårprognos 2013 väntas skuldkvoten öka ytterligare
till 74,6 % av BNP 2013 och 75,8 % av BNP 2014. Detta beror främst på
de ihållande nominella underskotten i kombination med låg BNP-tillväxt i
nominella termer, medan de insatser som europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten
och den europeiska stabilitetsmekanismen vidtagit avseende den offentliga
skulden endast medför relativt små förbättringar. Ökningen av den förväntade
bruttoskuldkvoten för 2013 inbegriper skuldökande transaktioner motsvarande
cirka 1 % av BNP i samband med förstatligandet av SNS Reaal i början av
2013 (utöver de underskottsökande åtgärderna motsvarande cirka 0,6 % av
BNP).
(14)     I linje med bestämmelserna i
stabilitets- och tillväxtpakten talar alla dessa faktorer, särskilt den betydande
försämringen av saldot i de offentliga finanserna till följd av att ekonomin
generellt sett är svagare än vad som förväntats i rådets ursprungliga
rekommendation enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget, för att en ny tidsgräns
för korrigering av det alltför stora underskottet i Nederländerna senast 2014
är lämplig.
(15)     Mot bakgrund av de stora
osäkerheterna kring den ekonomiska och finanspolitiska utvecklingen bör det
budgetmål som rekommenderas för det sista året av korrigeringsperioden
fastställas till en nivå klart under referensvärdet, för att garantera en
effektiv och varaktig korrigering inom den begärda tidsfristen.
(16)     Beviljandet av ytterligare ett
år för korrigeringen av det alltför stora underskottet skulle vara förenligt
med de mellanliggande nominella underskottsmålen på 3,6 % av BNP år 2013
och 2,8 % år 2014. Den underliggande
förbättringen av det strukturella budgetsaldot som dessa mål förutsätter är
0,6 % av BNP 2013, och 0,7 % av BNP år 2014. För att nå ovan nämnda
strukturella mål skulle de nederländska myndigheterna sammanlagt behöva
säkerställa att den planerade strukturella korrigeringen verkligen genomfördes
under 2013 och anta ytterligare konsolideringsåtgärder på minst 1 % av BNP
under 2014, utöver de åtgärder som redan ingår i referensscenariot. Dessa mål
tar hänsyn till behovet av att kompensera för konsolideringens negativa
andrahandseffekter på de offentliga finanserna, genom dess inverkan på
BNP-tillväxten.
(17)     Europeiska kommissionens
rapport om finanspolitisk hållbarhet 2012 visar att Nederländerna inte hotas av
finanspolitiska påfrestningar på kort sikt. Landet löper medelstor
hållbarhetsrisk på medellång till lång sikt. Även om 2013 års reform av
pensionssystemen är ett viktigt positivt steg, krävs ytterligare åtgärder, i synnerhet
för att tygla utgifterna för långtidsvård, för att till fullo säkerställa de
offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.
(18)     Nederländerna uppfyller
villkoren för en förlängning av tidsfristen för att korrigera det alltför stora
offentliga underskottet, i enlighet med artikel 3.5 i förordning (EG) nr
1467/97 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid
alltför stora underskott.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
(1)
Nederländerna bör få den rådande situationen med
ett alltför stort underskott att upphöra senast år 2014.
(2)
Nederländerna bör nå sitt nominella underskottsmål
på 3,6 % under 2013 och 2,8 % år 2014, vilket är förenligt med en
förbättring av det strukturella saldot med cirka 0,6 % respektive
0,7 % av BNP, enligt kommissionens uppdaterade vårprognos 2013.
(3)
Nederländerna bör genomföra de fleråriga åtgärder
som redan har antagits med 2013 års budget, och samtidigt vara redo att
kompensera dem om deras resultat skulle bli mindre än för närvarande planerat,
och genomföra tillräckliga ytterligare åtgärder för att åstadkomma en
korrigering av det alltför stora underskottet 2014. Rådets fastställer en
tidsfrist fram till [den 1 oktober] för Nederländerna att vidta effektiva
åtgärder och att, i enlighet med artikel 3.4a i rådets förordning (EG) nr
1467/97, i detalj rapportera om den konsolideringsstrategi som ska uppnå målen.
För att säkerställa att strategin för
finanspolitisk konsolidering kröns av framgång kommer det dessutom också att
vara viktigt att stödja denna med omfattande strukturreformer, i linje med
rådets rekommendationer till Nederländerna inom ramen för den europeiska
planeringsterminen, inte minst de som rör den förebyggande delen av förfarandet
vid alltför stora obalanser,
Denna
rekommendation riktar sig till Konungariket Nederländerna.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               Alla
handlingar som rör förfarandet vid alltför stora underskott i fråga om
Nederländerna finns tillgängliga på följande webbplats: :http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/netherlands_en.htm

[2]               EGT L
209, 2.8.1997, s. 6.
[3]               Denna
tolkning om hur dessa åtgärder ska klassificeras påverkar inte Eurostats
formella bedömning.


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Estlands nationella reformprogram 2014 med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/25

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Estlands nationella reformprogram 2014 med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2014
   2014/C 247/06
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   beaktar Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (3) om Estlands nationella reformprogram för 2013 och avgav ett yttrande om Estlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2012‐2017. Den 15 november 2013 avgav kommissionen i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (4) sitt yttrande om Estlands utkast till budgetplan för 2014.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (5), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Estland inte identifierades som en medlemsstat som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 8 maj 2014 lade Estland fram sitt nationella reformprogram för 2014 och den 29 april 2014 sitt stabilitetsprogram 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Syftet med den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet 2014 är att uppfylla det medelfristiga mål som upprätthålls genom hela programmet och att bygga upp tillräckliga finanspolitiska reserver för ekonomiskt svåra tider. I stabilitetsprogrammet bekräftas det tidigare medelfristiga budgetmålet på ett strukturellt överskott vilket överstiger kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Estlands omräknade strukturella balans förväntas försämras med 0,1 procentenheter av BNP under 2014, och avviker därmed från kraven i anpassningsbanan, innan den förbättras med 0,4 procentenheter av BNP under 2015 för att vara i det närmaste balanserad under 2016–2017 Programmet visar dessutom på en risk för avvikelse från utgiftsriktmärket under 2014 och en risk för betydande avvikelse under 2015. Totalt sett uppvisar den planerade anpassningsbanan till det medelfristiga budgetmålet risker i förhållande till kraven i stabilitets- och tillväxtpakten

               (9)

               Det makroekonomiska scenario som inte har framtagits av en oberoende enhet och som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i stabilitetsprogrammet är rimligt och i stort sett i linje med 2014 års vårprognos från kommissionens avdelningar. Enligt denna prognos beräknas det strukturella underskottet försämras med 0,1 % av BNP under 2014, vilket leder till ett gap på 0,3 % av BNP jämfört med den nödvändiga anpassningen och en betydande avvikelse bedömt över två år. För 2015 förutspår kommissionen en ytterligare försämring av den strukturella balansen med 0,2 % av BNP vilket pekar på en betydande avvikelse från den nödvändiga anpassningen mot det medelfristiga budgetmålet. En betydande avvikelse förväntas också med avseende på utgiftsriktmärket under 2014–2015. På grundval av dess bedömning av stabilitetsprogrammet 2014 och kommissionens prognos, enligt förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att det finns risk för en betydande avvikelse från det medelfristiga budgetmålet under 2014 och 2015. Bestämmelsen om strukturell balans för att uppfylla kraven i fördraget om stabilitet, samordning och styrning trädde i kraft genom Estlands nya statliga budgetlag av den 23 mars 2014, men bestämmelsen ska fortfarande kompletteras med förstärkningen av de fleråriga utgiftsmålens bindande karaktär.

               (10)

               När det gäller arbetsmarknaden har betydande framsteg gjorts med att minska ungdoms- och långtidsarbetslösheten. Åtgärder som ger låginkomsttagare incitament att arbeta måste ges särskild uppmärksamhet. Ytterligare åtgärder behövs för att motverka den ökande arbetskraftbristen, inbegripet de som orsakas av utträden från arbetsmarknaden på grund av ålder, hälsa eller funktionsnedsättning. Det är därför i hög grad angeläget att i god tid anta och genomföra arbetskapacitetsreformen samtidigt som tillgången på möjliggörande tjänster säkerställs. De familjepolitiska utgifternas kostnadseffektivitet kan ytterligare förbättras, bland annat genom att främja tillgången på barnomsorg. Detta förväntas främja kvinnors snabba återgång till arbetsmarknaden och minska de fortsatt höga inkomstskillnaderna mellan könen. Åtgärder för att främja entreprenörskap och skapande av arbetstillfällen i regioner utanför Tallinn och Tartu måste intensifieras för att förhindra att skillnaden i ekonomisk utveckling ökar och för att minska arbetslösheten, framför allt bland de lågutbildade.

               (11)

               När det gäller utbildning har reformer för att anpassa utbildningen till arbetsmarknadens krav nyligen antagits. Ytterligare ansträngningar behövs för att underlätta övergången från utbildning till arbetslivet. Systematiska ansträngningar behövs, framför allt i samarbete med arbetsmarknadens parter, för att öka deltagandet i yrkesutbildning och lärande på arbetsplatsen, särskilt lärlingsplatser. Genomförandet av strategin för livslångt lärande kräver betydande ansträngningar för att tillhandahålla den vidareutbildning, omskolning och de kvalifikationsnivåer som det finns ett stort behov av, särskilt för människor med en svag ställning på arbetsmarknaden. Ett ramverk för smart specialisering finns som omfattar strategin för entreprenörskap och tillväxt och strategin för forskning, utveckling och innovation med tonvikt på gemensamma prioriteringar samtidigt som de tematiska områden ytterligare specialiseras. Med tanke på ekonomins ringa storlek bör åtgärderna för internationalisering och prioritering av systemet för forskning, utveckling och innovation fortsätta.

               (12)

               Estland har en fortsatt hög resursintensitet. Framsteg har gjorts när det gäller offentliga byggnaders energieffektivitet, men åtgärderna behöver bibehållas och ökas, framför allt i bostadssektorn och inom industrin. Betydande framsteg har gjorts när det gäller avfallshantering och deponering, medan den ekonomiska hållbarheten för återvinning måste säkerställas. Åtgärderna i planen för transportutveckling måste genomföras, framför allt för att göra det möjligt för Estland att begränsa koldioxidutsläppen i de sektorer som inte omfattas av utsläppshandelssystemet. Godstransporternas energieffektivitet kan förbättras genom att mer hållbara transportsätt kommer till användning. Användningen av offentliga transporter kan ökas genom att samordningen mellan regionala nätverk och mellan persontransporter med buss och med järnväg förbättras. Användningen av privata bilar ökar, samtidigt som personbilarnas genomsnittsålder är nästan dubbelt så hög som EU-genomsnittet och de nya personbilarna är bland de mest förorenande i unionen. En betydande förstärkning av miljöincitament, däribland beskattning, behövs. Lovande steg har tagits när det gäller gränsöverskridande energiförbindelser, men den fullständiga sammankopplingen av Estlands energimarknad med unionen kommer att kräva tid och investeringar.

               (13)

               Ökande regionala skillnader tillsammans med en negativ demografisk utveckling, ineffektivitet och bristande samarbete mellan lokala myndigheter hämmar Estlands utvecklingspotential. Detta avspeglar delvis ett ihållande glapp mellan finanspolitisk kapacitet och decentraliserat ansvar i små kommuner, samt begränsade möjligheter till stordriftsfördelar. Effektivare och mer lättillgängliga offentliga tjänster av hög kvalitet på lokal nivå, baserade på tjänsteområden och minimitjänstenivåer, framför allt när det gäller transport, vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov, förskoleverksamhet och socialtjänst, är en förutsättning för att aktiveringsåtgärder och arbetsmarknadspolitiska åtgärder ska vara effektiva.

               (14)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Estlands ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Estland utan också i vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU‐nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5.

               (15)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (16)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Estland också se till att de rekommendationerna genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Estland att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Förstärka budgetåtgärderna för 2014 i ljuset av det framväxande gapet på 0,3 % av BNP, mot bakgrund av 2014 års vårprognos från kommissionens avdelningar som visar att det finns risk för en betydande avvikelse i förhållande till kraven i stabilitets- och tillväxtpaktens preventiva aspekt. Avsevärt förstärka budgetstrategin för att under 2015 uppnå det medelfristiga budgetmålet och därefter fortsätta att uppfylla det. Komplettera budgetföreskrifterna med mer bindande fleråriga utgiftsregler inom den medelfristiga budgetramen och fortsätta att effektivisera de offentliga utgifterna.

               2.

               Öka incitamenten för att arbeta genom åtgärder riktade mot låginkomsttagare. Rikta aktiveringsåtgärder genom att i god tid anta och genomföra arbetskapacitetsreformen. Öka familjepolitikens verkan och kostnadseffektivitet samtidigt som tillgången på och tillgängligheten av barnomsorg förbättras. Införa samordnade åtgärder för att gynna ekonomisk utveckling och entreprenörskap i regioner med hög arbetslöshet.

               3.

               Förbättra kompetens- och kvalifikationsnivåer, i syfte att säkerställa utbildningens relevans för arbetsmarknaden, genom att utöka åtgärderna för livslångt lärande och systematiskt öka deltagandet i yrkesutbildning, inbegripet på lärlingsplatser. Ytterligare intensifiera prioritering och specialisering i system för forskning och innovation och förbättra samarbetet mellan näringslivet, den högre utbildningen och forskningsinstitutioner i syfte att bidra till internationell konkurrenskraft.

               4.

               Intensifiera ansträngningarna för att förbättra energieffektiviteten, särskilt i bostäder och industribyggnader. I betydande mån förstärka miljöincitamenten inom transportsektorn för att bidra till en mindre resursintensiv mobilitet. Fortsätta utvecklingen av gränsöverskridande förbindelser med grannmedlemsstaterna för att diversifiera elförsörjningen och främja konkurrens genom en ökad integration mellan de baltiska energimarknaderna.

               5.

               Uppnå bättre balans mellan lokala myndigheters intäkter och de ansvarsområden de tilldelats. Förbättra effektiviteten hos de lokala myndigheterna och säkerställa tillhandahållandet av offentliga tjänster av god kvalitet på lokal nivå, framför allt sociala tjänster som kompletterar aktiveringsåtgärder.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P. C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EUT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 21.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  Se sidan 141 i detta nummer av EUT.


title: Kommissionens rekommendation av den 27 oktober 2011 om digitalisering av och tillgång via internet till kulturellt material och digitalt bevarande

text:
               29.10.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 283/39

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 27 oktober 2011
   om digitalisering av och tillgång via internet till kulturellt material och digitalt bevarande
   (2011/711/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den digitala agendan för Europa syftar till att, som en del av strategin Europa 2020, optimera de fördelar som informationstekniken har för ekonomisk tillväxt, skapande av arbetstillfällen och livskvalitet för europeiska medborgare. Digitaliseringen och bevarandet av Europas kulturarv vilket inkluderar tryckta medier (böcker, tidskrifter, tidningar), fotografier, museiföremål, arkiverade dokument, ljud och audiovisuellt material, monument och arkeologiska platser (nedan kallat kulturellt material) är ett av de nyckelområden som ska behandlas i den digitala agendan.

               (2)

               EU:s strategi för digitalisering och bevarande bygger på det arbete som under de senaste åren gjorts i initiativet om digitala bibliotek. De europeiska åtgärderna inom detta område, inklusive utvecklingen av Europeana, Europas digitala bibliotek, arkiv och museum har fått stöd från Europaparlamentet och rådet, senast genom Europaparlamentets resolution av den 5 maj 2010 och rådets slutsatser av den 10 maj 2010. I arbetsplanen för kultur 2011–2014 som fastställdes av rådet vid dess möte den 18 och 19 november 2010 betonas behovet av en samordnad insats inom digitaliseringsområdet.

               (3)

               Den 28 augusti 2006 utfärdade kommissionen en rekommendation till medlemsstaterna i syfte att, med hjälp av internet, optimera den ekonomiska och kulturella potential som Europas kulturarv har. Medlemsstaternas rapporter om genomförandet av rekommendationen från 2008 och 2010 visar att framsteg har gjorts. Framstegen är emellertid inte enhetliga i de olika medlemsstaterna och de är inte heller jämnt fördelade mellan de olika punkterna i rekommendationen.

               (4)

               Situationen för digitaliseringsinsatserna och för samarbetet på europeisk nivå har dessutom avsevärt förändrats under de senaste åren. Bland nya faktorer kan nämnas lanseringen av Europeana i november 2008, offentliggörandet av visemannakommitténs rapport ”Den nya renässansen” av den 10 januari 2011 som handlar om att göra Europas kulturarv tillgängligt på nätet samt kommissionens förslag till ett direktiv om verk av okända upphovsmän av den 24 maj 2011.

               (5)

               Medlemsstaterna bör få en rekommendation om ett antal uppdaterade åtgärder för att digitalisera kulturarvet och göra det tillgängligt på nätet samt om digitalt bevarande. Inom ramen för detta bör utvecklingen av digitaliserat material från bibliotek, arkiv och museer ytterligare uppmuntras för att säkerställa att Europa även i fortsättningen kan behålla sin plats som ledande internationell aktör inom området kultur och kreativt innehåll och använder sin kulturrikedom på bästa möjliga sätt. Europa måste nu agera för att dra nytta av fördelarna med digitalisering och digitalt bevarande vilket även betonades i visemannakommitténs rapport om att göra Europas kulturarv tillgängligt på nätet. Om inte medlemsstaterna ökar sina investeringar inom detta område finns det en risk för att den digitala övergångens kulturella och ekonomiska fördelar förverkligas i andra världsdelar i stället för i Europa.

               (6)

               Att detta kulturella material blir tillgängligt på nätet innebär att det blir möjligt för medborgare i hela Europa att få tillgång till och använda det för förströelse, utbildning och arbete. Europas flerspråkiga kulturarv i hela dess mångfald kommer att lyftas fram på internet och digitaliseringen av kontinentens tillgångar gör det möjligt för Europas kulturinstitutioner att fortsätta med sitt uppdrag att ge tillgång till och bevara vårt kulturarv i den digitala miljön.

               (7)

               Det digitaliserade materialet kan dessutom återanvändas – både för kommersiella och icke-kommersiella syften – för användningar som att utveckla undervisningsinnehåll, dokumentärer, turismtillämpningar, spel, animeringar och konstruktionsverktyg, under förutsättning att detta görs med full respekt för upphovsmannarättigheter och liknande rättigheter. Digitaliseringen kommer också att ge ett viktigt bidrag till de kreativa branscherna, som står för 3,3 % av EU:s BNP och 3 % av sysselsättningen. Dessa branscher står inför en digital övergång som skakar om de traditionella modellerna, omvandlar värdekedjor och kräver nya affärsmodeller. Digitalisering och tillhandahållandet av bredare tillgång till kulturresurser innebär enorma ekonomiska möjligheter och är ett nödvändigt villkor för den fortsatta utvecklingen av Europas kulturella och kreativa kapacitet och dess industriella närvaro inom detta område.

               (8)

               Digitalisering är ett viktigt sätt att öka tillgången till och användningen av kulturellt innehåll. Om medlemsstaterna agerar tillsammans för att digitalisera sina kulturarv skulle urvalet av material bli enhetligare och man skulle undvika onödig överlappning vid digitaliseringar. Det skulle också leda till ett säkrare investeringsklimat för företag som satsar på digitaliseringsteknik. Det går lättare att uppnå dessa mål om det finns kvantitativa mål för digitaliseringen samt översikter av pågående och planerade digitaliseringsprojekt.

               (9)

               Kostnaden för att digitalisera hela Europas kulturarv är hög och kan inte täckas enbart genom offentlig finansiering. Genom partnerskap mellan de privata och offentliga sektorerna och privat sponsring av digitaliseringsprojekt kan privata företag och organisationer delta i arbetet, vilket bör uppmuntras ytterligare. För att dessa partnerskap ska vara rättvisa och balanserade bör de uppfylla ett antal viktiga principer. Det är i synnerhet nödvändigt att fastställa tidsgränser för företrädet till användningen av det digitaliserade materialet. I visemannakommitténs rapport om att göra Europas kulturarv tillgängligt på nätet angavs att den längsta tiden för företräde till användningen av material som digitaliserats i offentlig-privata partnerskap inte bör överstiga sju år.

               (10)

               EU:s strukturfonder kan användas och används för att samfinansiera digitaliseringsverksamhet som del av projekt som har en inverkan på den regionala ekonomin. En sådan användning skulle emellertid kunna vara mer omfattande och systematisk. Storskaliga digitaliseringsprocesser kan bli effektivare tack vare stordriftsfördelar. En effektiv användning av digitaliseringskapacitet och, där så är möjligt, att dela digitaliseringsutrustning mellan olika kulturinstitutioner och länder bör därför uppmuntras.

               (11)

               Endast en del av det material som finns i bibliotek, arkiv och museer är offentligt i meningen att det saknar eller inte längre omfattas av upphovsrättsskydd. Eftersom upphovsrätten fungerar som en viktig drivkraft för kreativitet, bör Europas kulturella innehåll digitaliseras, göras tillgängligt och bevaras med full respekt för upphovsrätt och närstående rättigheter.

               (12)

               Den 24 maj 2011 lade kommissionen fram ett förslag till ett direktiv om verk av okända upphovsmän. För att det ska få full effekt bör det antas så snart som möjligt och genomföras för att säkerställa ett harmoniserat tillvägagångssätt vad gäller verk av okända upphovsmän i hela EU. För en storskalig digitalisering av verk som inte längre finns tillgängliga i handeln kan det i medlemsstaterna finnas behov av stöd genom lagstiftningen för licenslösningar som på frivillig bas tas fram av intressenterna, med hänsyn till behovet av att säkerställa en gränsöverskridande effekt. I detta sammanhang bör den strategi som följs i den av kommissionen sponsrade dialogen mellan intressenterna om böcker och forskningstidskrifter som inte längre finns tillgängliga i handeln och som ledde till ett samförståndsavtal som undertecknades i Bryssel den 20 september 2011 ses som en modell för ytterligare dialoger för att underlätta överenskommelser för digitaliseringen av så mycket som möjligt av det material som inte finns tillgängligt i handeln. Databaser för upphovsrättsinformation som är sammankopplade på europeisk nivå kan sänka transaktionskostnaderna för regleringen av upphovsrättigheter. Man bör därför satsa på sådana system i nära samarbete med alla intressenter.

               (13)

               För att möjliggöra ett brett tillträde till och användning av innehåll som är allmängods är det nödvändigt att säkerställa att offentligt innehåll fortfarande är offentligt även efter att det har digitaliserats. Märkning med synliga vattenmärken eller andra visuella skyddsåtgärder på offentligt material som ett tecken på ägarskap eller härkomst bör undvikas.

               (14)

               Europeana, Europas digitala bibliotek, arkiv och museum, lanserades den 20 november 2008. Den fortsatta utvecklingen av Europeana-plattformen kommer i stor utsträckning att bero på hur medlemsstaterna och deras kulturinstitutioner lägger in innehåll i det och gör det synligt för medborgarna. Åtgärder för att uppnå att innehåll läggs in bör uppmuntras.

               (15)

               Europeana ger för närvarande direkt tillgång till över 19 miljoner digitaliserade föremål. Endast 2 % av dessa föremål är ljud eller audiovisuellt material. Att öka det innehåll som är tillgängligt genom Europeana, inklusive de sorters material som är underrepresenterade, kommer att göra webbplatsen intressantare för användarna och det bör därför uppmuntras. Det övergripande målet om 30 miljoner föremål till 2015 ligger i linje med Europeanas strategiska plan och är en viktig milstolpe för att få hela Europas kulturarv digitaliserat senast 2025. Tillgängligheten till mästerverk som är allmän egendom (viktiga kulturella eller historiska verk och föremål som är fastställda och utvalda av medlemsstaterna) genom Europeana kommer att berika webbplatsens innehåll, vilket är i linje med användarnas förväntningar. Bestämmelser i medlemsstaterna som säkerställer att allt material som har digitaliserats med hjälp av offentlig finansiering blir tillgängligt genom Europeana skulle främja utvecklingen av plattformen och skapa en tydlig ram för kulturinstitutionernas bidrag till innehåll, och införandet av sådana bestämmelser bör därför uppmuntras.

               (16)

               Digitalt material måste förvaltas och upprätthållas, annars kan filerna bli oläsbara när den hård- och mjukvara som används för att lagra dem blir omodern och material kan försvinna när lagringsenheter försämras över tiden och lagringsenheter kan översvämmas av den stora volymen nytt och föränderligt innehåll. Trots de framsteg som gjorts i hela EU i fråga om bevarandet av digitalt material, saknas det i flera medlemsstater tydliga och omfattande strategier om bevarandet av digitalt innehåll. Bristen på sådana strategier äventyrar bevarandet av digitalt innehåll och kan även leda till att material som skapats i digital form går förlorat. Utvecklingen av effektiva sätt för digitalt bevarande har långtgående konsekvenser som går utöver kulturella institutioner. Frågor om digitalt bevarande är relevanta för alla privata eller offentliga organisationer som är skyldiga att eller som önskar bevara digitalt material.

               (17)

               Digitalt bevarande medför utmaningar av finansiell, organisatorisk och teknisk karaktär och kräver ibland en uppdatering av lagstiftningen. Flera medlemsstater har infört, eller överväger att införa, skyldigheter för producenter av digitalt material att överlämna ett eller flera pliktexemplar av materialet till en särskilt utsedd nationell arkivinstitution. Effektiva bestämmelser och metoder för lagstadgad deponering kan minimera den administrativa bördan både för innehållsinnehavare och deponeringsinstitutionerna och rekommenderas därför. Det krävs effektivt samarbete mellan medlemsstaterna för att undvika alltför stora variationer i bestämmelserna om pliktexemplar. Sådant samarbete bör därför främjas. Genom webbinsamling kan särskilt utsedda institutioner själva hämta internetinnehåll i stället för att producenterna måste lämna in pliktexemplar. På så sätt minskas den administrativa bördan på producenter av digitalt material. Bestämmelser om webbinsamling bör därför införas i nationell lagstiftning.

               (18)

               När det gäller filmverk innebär den nuvarande rekommendationen att Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 16 november 2005 om filmarvet och konkurrenskraften i därtill kopplade branscher (1) kompletteras på en rad punkter.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA ATT GÖRA FÖLJANDE.

      Digitalisering: organisation och finansiering

               1.

               Ytterligare utveckla sin planering och övervakning av digitaliseringen av böcker, tidskrifter, tidningar, fotografier, museiföremål, arkivdokument, ljud- och audiovisuellt material, monument och arkeologiska platser (nedan kallat kulturellt innehåll) genom att

                           a)

                           fastställa tydliga kvantitativa mål som anges i punkt 7, och som anger den förväntade ökningen av digitaliserat material som kan utgöra en del av Europeana, och de budgetar som myndigheterna har tilldelat,

                           b)

                           upprätta översikter av digitaliserat kulturellt material och bidra till samarbete när det gäller att upprätta en översikt på europeisk nivå med jämförbara siffror.

               2.

               Främja partnerskap mellan kulturinstitutioner och den privata sektorn för att skapa nya sätt att finansiera digitalisering av kulturellt innehåll och stimulera till innovativa användningar av materialet, samtidigt som det säkerställs att offentlig-privata partnerskap för digitalisering är rättvisa och balanserade och uppfyller de villkor som anges i bilagan.

               3.

               Använda EU:s strukturfonder, där så är möjligt, för att samfinansiera digitaliseringsverksamhet inom ramen för regionala innovationsstrategier för smart specialisering.

               4.

               Beakta sätt för att optimera digitaliseringskapaciteten och uppnå stordriftsfördelar, som kan innebära att man gemensamt utnyttjar kulturinstitutioners digitaliseringskapacitet genom ett gränsöverskridande samarbete, som bygger på kompetenscenter för digitalisering i Europa.

      Digitalisering och tillgång på nätet av offentligt material

               5.

               Förbättra tillgången till och användningen av digitaliserat offentligt kulturmaterial genom att

                           a)

                           säkerställa att offentligt material fortfarande är offentligt även efter det att det har digitaliserats,

                           b)

                           främja största möjliga tillgång till digitaliserat offentligt material samt största möjliga återanvändning av materialet både för kommersiella och icke-kommersiella syften,

                           c)

                           vidta åtgärder för att begränsa användningen av synliga vattenmärken eller andra visuella skyddsåtgärder som minskar användbarheten av digitaliserat offentligt material.

      Digitalisering och tillgång på nätet av upphovsrättsskyddat material

               6.

               Förbättra villkoren för digitaliseringen och tillgängligheten på nätet av upphovsrättsskyddat material genom

                           a)

                           ett snabbt och korrekt införlivande och genomförande av bestämmelserna i direktivet om verk av okända upphovsmän, när det är antaget, med samråd med berörda parter före antagandet, för att underlätta ett snabbt genomförande, och en noggrann övervakning av direktivets tillämpning när det är antaget,

                           b)

                           att skapa villkor för rättsliga ramar för att understödja licenssystem som aktörerna fastställt och kommit överens om för en storskalig digitalisering av och gränsöverskridande tillgång till verk som inte längre finns tillgängliga i handeln,

                           c)

                           att bidra till och främja tillgången till databaser med upphovsrättsinformation som är sammankopplade på europeisk nivå, t.ex. Arrow.

      Europeana

               7.

               Bidra till att ytterligare utveckla Europeana genom att

                           a)

                           uppmuntra kulturinstitutioner, liksom förlag och andra upphovsrättsinnehavare, att göra sitt digitala material tillgängligt genom Europeana, och således hjälpa plattformen att ge direkt tillgång till 30 miljoner digitaliserade föremål till 2015, inklusive två miljoner ljud- eller audiovisuella föremål,

                           b)

                           ställa som villkor för all offentlig finansiering av framtida digitaliseringsprojekt att det digitaliserade materialet är tillgängligt genom Europeana,

                           c)

                           säkerställa att alla deras mästerverk som är allmän egendom är tillgängliga genom Europeana senast 2015,

                           d)

                           upprätta eller förstärka nationella samordnare som samlar in innehåll från olika områden till Europeana, och bidra till gränsöverskridande samordnare inom särskilda områden eller för särskilda ämnen, som kan innebära stordriftsfördelar,

                           e)

                           säkerställa användningen av gemensamma digitaliseringsstandarder som definieras av Europeana i samarbete med de kulturella institutionerna för att uppnå datateknisk kompatibilitet av det digitaliserade materialet på europeisk nivå, samt systematisk användning av permanenta identifierare,

                           f)

                           säkerställa en omfattande och gratis tillgång till existerande metadata (beskrivningar av digitala föremål) som producerats av kulturinstitutioner, för återanvändning genom tjänster som Europeana och för innovativa tillämpningar,

                           g)

                           upprätta en kommunikationsplan för att öka medvetenheten om Europeana bland allmänheten och särskilt i skolor, i samarbete med de kulturinstitutioner som bidrar med innehåll till webbplatsen.

      Digitalt bevarande

               8.

               Förstärka de nationella strategierna för det långsiktiga bevarandet av digitalt material, uppdatera handlingsplaner för att genomföra strategierna och utbyta information med varandra om strategierna och handlingsplanerna.

               9.

               Införa explicita och tydliga bestämmelser i sin lagstiftning som tillåter att offentliga institutioner mångfaldigar och migrerar digitalt kulturellt material för bevarandeändamål, med iakttagande av EU:s bestämmelser och annan internationell lagstiftning om upphovsrätt.

               10.

               Vidta de åtgärder som är nödvändiga för inlämnande av material som skapats i digitalt format för att garantera dess långsiktiga bevarande och förbättra effektiviteten av existerande inlämningsarrangemang för material som skapats i digitalt format genom

                           a)

                           att säkerställa att upphovsrättsinnehavarna lämnar in verk till bibliotek med lagstadgad deponering utan tekniska skyddsåtgärder, eller alternativt att de ställer resurser till förfogande till bibliotek med lagstadgad deponering för att säkerställa att de tekniska skyddsåtgärderna inte hindrar de åtgärder som biblioteken måste vidta för bevarandeändamål, med fullständigt iakttagande av EU-lagstiftningen och annan internationell lagstiftning om upphovsrätt,

                           b)

                           att, i tillämpliga fall, fastställa en rättslig grund för att möjliggöra överföringen av lagstadgad deponering av digitala verk från ett bibliotek med lagstadgad deponering till andra bibliotek med lagstadgad deponering som också har upphovsrätten till dessa verk,

                           c)

                           att, tillåta att särskilt utsedda institutioner ska bevara internetinnehåll med hjälp av särskilda metoder för insamling av material från internet, t.ex. webbinsamling, med iakttagande av EU:s bestämmelser och annan internationell lagstiftning om immateriella rättigheter.

               11.

               Beakta utvecklingen i övriga medlemsstater vid utformandet av uppdateringsstrategier och förfarande för deponering av material som från början framställts i digitalt format för att förhindra att det uppstår för stora variationer i deponeringsbestämmelserna.

      Uppföljning av denna rekommendation

               12.

               Underrätta kommissionen – inom 24 månader efter det att den här rekommendationen har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning och därefter vartannat år – om åtgärder som vidtagits med anledning av rekommendationen.

      Utfärdad i Bryssel den 27 oktober 2011.

            På kommissionens vägnar

         Neelie KROES

            Vice ordförande

      (1)  EUT L 323, 9.12.2005, s. 57.

      BILAGA I

         OFFENTLIG-PRIVATA PARTNERSKAP FÖR DIGITALISERING

      För att göra snabba framsteg i fråga om digitaliseringen av vårt kulturarv måste den offentliga finansieringen av digitaliseringsbehoven kompletteras av privata investeringar. Kommissionen uppmuntrar därför offentlig-privata partnerskap för digitaliseringen av kulturellt material.
      Den uppmanar medlemsstaterna att stimulera sådana partnerskap som bör iaktta följande viktiga principer:
      1.   Respekt för immateriell äganderätt

      Offentlig-privata partnerskap för digitaliseringen av samlingar i kulturinstitutioner bör till fullo respektera EU:s och annan internationell lagstiftning om immateriell äganderätt.
      2.   Icke-exklusivitet

      Överenskommelserna för digitalisering av offentligt material bör vara icke-exklusiva i den mening att det bör vara möjligt för alla andra privata partner att digitalisera samma material på jämförbara villkor.
      En period med företräde för kommersiell användning eller företräde för kommersiellt utnyttjande kan vara nödvändig för att ge den privata partnern möjlighet att återvinna sin investering. Denna period bör vara tidsbegränsad och så kort som möjligt, för att respektera principen om att offentligt material bör vara offentligt även efter det har digitaliserats. Perioden med företräde till användningen bör inte överstiga sju år.
      Överenskommelserna bör helt och hållet uppfylla EU:s konkurrensregler.
      3.   Insyn i förfarandet

      Överenskommelser för digitaliseringen av samlingar som innehas av kulturinstitutioner bör ingås efter ett öppet uttagningsförfarande mellan potentiella privata partner.
      4.   Insyn i överenskommelserna

      Innehållet i överenskommelserna mellan kulturella institutioner och privata partner för digitaliseringen av kulturella samlingar bör offentliggöras.
      5.   Tillgång genom Europeana

      Ingåendet av ett offentlig-privat partnerskap bör ha som villkor att det digitaliserade materialet är tillgänglig genom Europeana.
      6.   Viktiga kriterier

      Följande kriterier är viktiga för bedömningen av förslag för ett offentlig-privat partnerskap:

                  —

                  Den privata partnerns totala investering, med beaktande av det arbete som krävs av den offentliga partnern.

                  —

                  Allmänhetens tillgång till det digitaliserade materialet, inklusive genom Europeana. Partnerskapsmodeller där slutanvändaren har gratis tillgång till digitaliserat material bör uppmuntras framför modeller där slutanvändaren måste betala för att få tillgång till materialet.

                  —

                  Gränsöverskridande tillgång. Partnerskapsöverenskommelserna måste leda till gränsöverskridande tillgång för alla.

                  —

                  Tidslängden för varje period med företräde för den privata partnern för kommersiell användning av det digitaliserade materialet. Denna tidsperiod ska vara så kort som möjligt.

                  —

                  Kvaliteten på den planerade digitaliseringen och kvaliteten på de filer som kommer att överlämnas till kulturinstitutionerna. Den privata partnern bör tillhandahålla kulturinstitutionerna digitaliserade filer av samma kvalitet som de som partnern själv använder.

                  —

                  Den användning som kulturinstitutionerna kan ha av det digitaliserade materialet i icke-kommersiella sammanhang. Denna användning bör vara så bred som möjligt, och inte begränsad av tekniska eller avtalsmässiga begränsningar.

                  —

                  Digitaliseringsprojektets tidsplan.

      BILAGA II

         VÄGLEDANDE MÅL FÖR MINSTA INNEHÅLLSBIDRAG TILL EUROPEANA PER MEDLEMSSTAT

                  Antal föremål i Europeana per medlemsstat (1)

                  Vägledande mål 2015 (2)

                  BELGIEN

                  338 098

                  759 000

                  BULGARIEN

                  38 263

                  267 000

                  TJECKIEN

                  35 490

                  492 000

                  DANMARK

                  67 235

                  453 000

                  TYSKLAND

                  3 160 416

                  5 496 000

                  ESTLAND

                  68 943

                  90 000

                  IRLAND

                  950 554

                  1 236 000

                  GREKLAND

                  211 532

                  618 000

                  SPANIEN

                  1 647 539

                  2 676 000

                  FRANKRIKE

                  2 745 833

                  4 308 000

                  ITALIEN

                  1 946 040

                  3 705 000

                  CYPERN

                  53

                  45 000

                  LETTLAND

                  30 576

                  90 000

                  LITAUEN

                  8 824

                  129 000

                  LUXEMBURG

                  47 965

                  66 000

                  UNGERN

                  115 621

                  417 000

                  MALTA

                  56 233

                  73 000

                  NEDERLÄNDERNA

                  1 208 713

                  1 571 000

                  ÖSTERRIKE

                  282 039

                  600 000

                  POLEN

                  639 099

                  1 575 000

                  PORTUGAL

                  28 808

                  528 000

                  RUMÄNIEN

                  35 852

                  789 000

                  SLOVENIEN

                  244 652

                  318 000

                  SLOVAKIEN

                  84 858

                  243 000

                  FINLAND

                  795 810

                  1 035 000

                  SVERIGE

                  1 489 488

                  1 936 000

                  FÖRENADE KUNGARIKET

                  944 234

                  3 939 000

         (1)  Oktober 2011. Ytterligare föremål ska lämnas in av ett antal länder utanför EU (särskilt Norge och Schweiz), eller komma från EU-omfattande projekt och ska därför inte hänföras till en viss medlemsstat.

         (2)  De vägledande målen per medlemsstat ska beräknas på grundval av a) befolkningens storlek och b) BNP, i enlighet med det övergripande målet om att göra 30 miljoner digitaliserade föremål tillgängliga genom Europeana till 2015. För medlemsstater som redan nu har nått eller nästan har nått det vägledande målet, grundar sig beräkningen på det nuvarande antal föremål de bidrar med till Europeana plus 30 %. Alla medlemsstater uppmanas att även titta på de kvalitativa aspekterna, med beaktande av behovet att senast 2015 göra alla mästerverk som är allmän egendom tillgängliga genom Europeana.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Italiens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Italiens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/01)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Italien var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på den täta sammankopplingen mellan ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen bör Italien, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att rekommendationen genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               2016 års landsrapport för Italien offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Italien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultatet av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Italien har alltför stora makroekonomiska obalanser. I synnerhet hämmar den långsamma produktivitetstillväxten konkurrenskraftens återhämtning och gör det svårare att minska den höga offentliga skuldkvoten. Det finns ett särskilt viktigt behov av att minska risken för negativa effekter på den italienska ekonomin och, med tanke på landets storlek, även för negativa spridningseffekter till den ekonomiska och monetära unionen.

               (3)

               Den 28 april 2016 lade Italien fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt konvergensprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Relevanta landsspecifika rekommendationer har beaktats i planeringen för perioden 2014–2020 av de europeiska struktur- och investeringsfonderna. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Italien omfattas av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av övergångsreglerna för skuldkriteriet under 2013–2015 och av skuldkriteriet från och med 2016. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten nå sin högsta notering 2015 på 132,7 % av BNP och sedan minska successivt till 123,8 % av BNP under 2019. Enligt kommissionens vårprognos 2016 förväntas den offentliga skuldkvoten stabiliseras under 2016 och börja sjunka något först från 2017. Genomförandet av den italienska regeringens omfattande privatiseringsprogram är en av de största utmaningarna för Italien med tanke på det förväntade bidraget till de skuldminskande insatserna. Privatiseringar har genomförts i linje med 2015 års planer, men målet på 0,5 % privatisering per år under perioden 2016–2018 och på 0,3 % under 2019 förefaller mycket ambitiöst, bland annat med tanke på de förseningar som har drabbat vissa privatiseringsprojekt. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetprognoserna är rimligt.

               (6)

               Den 18 maj 2016 utfärdade kommissionen en rapport enligt artikel 126.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, eftersom Italien inte gjorde tillräckliga framsteg mot att uppfylla skuldkriteriet under 2015. I analysen, som omfattade alla relevanta faktorer, drogs slutsatsen att skuldkriteriet bör anses vara uppfyllt. Med utgångspunkt i sin höstprognos 2016 kommer kommissionen att se över sin bedömning i en ny rapport enligt artikel 126.3 i fördraget, när ytterligare uppgifter om återupptagandet av anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet för 2017 blir tillgängliga.

               (7)

               Våren 2015 beviljades Italien en tillfällig avvikelse på 0,4 procentenheter av BNP från den nödvändiga anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet under 2016, för att ta hänsyn till större strukturreformer som ska ge en positiv effekt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. I sitt utkast till budgetplan för 2016 begärde Italien en ytterligare avvikelse på 0,1 procentenheter av BNP från den nödvändiga anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet under 2016, för att ta hänsyn till andra strukturreformer som ska ge en positiv effekt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Bakgrundsuppgifter om samtliga dessa reformer finns i Italiens nationella reformprogram för 2016, där de planerade reformerna i stort sett bekräftas. De reformområden som enligt programmet förväntas ge en positiv effekt på de offentliga finansernas hållbarhet är bland annat i) den offentliga förvaltningen och en förenkling av denna, ii) produkt- och tjänstemarknaden, iii) arbetsmarknaden, iv) civilrätten, v) utbildningen, vi) en skatteväxling, vii) åtgärder för att minska antalet nödlidande lån och reformera insolvensförfarandena, och viii) utgiftsöversyn som en finansieringsåtgärd. Myndigheterna beräknar att reformernas effekt på BNP kommer att bli 2,2 procentenheter fram till 2020, vilket verkar rimligt. Om reformerna genomförs fullt ut och i god tid kommer de att ge en positiv effekt på de offentliga finansernas hållbarhet. Italien bedöms för närvarande uppfylla kraven för hela den begärda tillfälliga avvikelsen på 0,5 procentenheter av BNP under 2016, under förutsättning att de avtalade reformerna genomförs på ett tillfredsställande sätt, vilket kommer att övervakas inom ramen för den europeiska planeringsterminen, och med förbehåll för de villkor som anges i skäl 10.

               (8)

               I sitt utkast till budgetplan för 2016 begärde Italien en ytterligare avvikelse på 0,3 procentenheter av BNP från den nödvändiga anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet under 2016, för att ta hänsyn till nationella investeringsutgifter i projekt som medfinansieras av EU. De uppgifter som lämnas genom 2016 års stabilitetsprogram verkar bekräfta att Italiens avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet under 2016 i själva verket används för att öka investeringar. Det finns dock fortfarande vissa tvivel som rör genomförbarheten av alla planerade medfinansierade investeringar under 2016. Italien bedöms för närvarande uppfylla kraven för en tillfällig avvikelse på 0,25 procentenheter av BNP under 2016, under förutsättning att de avsedda investeringarna genomförs på ett tillfredsställande sätt och med förbehåll för de villkor som anges i skäl 10. Kommissionen kommer att göra en efterhandsbedömning för att kontrollera den faktiska storleken på de nationella utgifterna i medfinansierade investeringsprojekt och på den avvikelse som Italien har rätt till enligt den så kallade investeringsklausulen.

               (9)

               I stabilitetsprogrammet för 2016 anges det att både den exceptionella flyktingströmmen och exceptionella säkerhetsåtgärder kommer att få en betydande inverkan på budgeten och ska betraktas som ovanliga händelser utanför regeringens kontroll, enligt artiklarna 5.1 och 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97. Enligt kommissionen är denna ytterligare inverkan i linje med beräkningarna i stabilitetsprogrammet och uppgår till 0,03 % av BNP under 2015 och 0,04 % under 2016 för flyktingrelaterade utgifter, och till 0,06 % av BNP under 2016 för säkerhetsåtgärder. Italien begärde i samband med detta en tillfällig avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Bestämmelserna i artiklarna 5.1 och 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att ta hänsyn till dessa extra utgifter, eftersom både flyktingströmmen och det allvarliga terroristhotet är ovanliga händelser som har stor inverkan på Italiens offentliga finanser, och eftersom den finanspolitiska hållbarheten inte äventyras av att landet tillåts avvika från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Den anpassning som krävs för att nå det medelfristiga budgetmålet för 2015 har därför minskats för att beakta ytterligare flyktingrelaterade kostnader. Beträffande 2016 kommer en slutlig bedömning, även av de belopp som undantaget gäller, att göras våren 2017 på grundval av de uppgifter som tillhandahålls av de italienska myndigheterna.

               (10)

               I sitt yttrande om Italiens utkast till budgetplan för 2016 uppgav kommissionen att den inom ramen för den ”samlade bedömningen” av en möjlig avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet skulle beakta Italiens eventuella berättigande att utnyttja flexibilitet inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten, och ägna särskild uppmärksamhet åt huruvida en avvikelse från anpassningsbanan faktiskt utnyttjas för att öka investeringarna. Kommissionen kommer även att ta hänsyn till om det finns trovärdiga planer för återupptagande av anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet, samt vilka framsteg som görs i fråga om strukturreformerna, med beaktande av rådets rekommendationer. Kommissionen bedömer att Italien ska beviljas en ytterligare avvikelse om 0,35 procentenheter av BNP för 2016, med beaktande av framstegen med de planerade strukturreformerna, planerade investeringar samt regeringens åtagande att säkerställa efterlevnad av anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet under 2017, som kommissionen kommer att bedöma igen under hösten.

               (11)

               Enligt kommissionens vårprognos 2016 visar den beräknade strukturella försämringen på -0,7 % av BNP år 2016 att det finns risk för en viss avvikelse från Italiens åtagande enligt stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del, efter att den tillåtna avvikelsen för investeringar och genomförandet av strukturreformer har beaktats. För 2017 visar kommissionens prognos en strukturell insats på 0 %, om politiken förblir oförändrad. Detta skulle leda till risk för en betydande avvikelse från den nödvändiga strukturella anpassningen på 0,6 % av BNP. Italien förväntas inte uppfylla skuldkriteriet under 2016 och 2017.

               (12)

               På det hela taget anser rådet, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet 2016 och med beaktande av kommissionens vårprognos 2016, att det finns en risk för att Italien inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Kommissionen kommer att göra en ny bedömning av Italiens efterlevnad av den nödvändiga anpassningen mot det medelfristiga budgetmålet med utgångspunkt i sin höstprognos 2016, när ytterligare uppgifter om Italiens återupptagande av anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet för 2017 blir tillgängliga, däribland utkastet till budgetplan för 2017.

               (13)

               Initiativ för att reformera det finanspolitiska regelverket har inletts, men man har endast vidtagit begränsade åtgärder för att säkerställa att utgiftsöversynen bidrar till konsolidering av de offentliga finanserna. I synnerhet har målen i utgiftsöversynen minskats ytterligare, och eftersom utgiftsöversynen inte har integrerats helt i budgetförfarandet blir arbetet med detta mindre effektivt. Den omfattande reform av budgetförfarandet som har pågått sedan 2009 förväntas åtgärda denna brist och göra budgetförfarandet mer resultatinriktat. För att förbättra statsskuldens hållbarhet är det också viktigt att påskynda genomförandet av privatiseringsprogrammet. Italiens skattesystem hämmar ekonomisk effektivitet och står fortfarande inför flera utmaningar. Dessa är kopplade till en mycket låg efterlevnad av skattelagstiftningen, ett trängande behov av en reform av skatteutgifterna, i synnerhet avseende minskningen av momssatserna, samt av det gamla taxeringsvärdessystemet. Samtliga är aspekter av tillämpningsbestämmelserna för reformen av skattesystemet och har hittills endast genomförts delvis eller också inte alls. Dessutom verkar utvecklingen på senare tid, exempelvis avskaffandet av fastighetsskatt på den första bostaden, strida mot målsättningen att bredda skattebasen och göra en skatteväxling i form av sänkt skatt på produktionsfaktorer och höjd skatt på egendom och konsumtion.

               (14)

               Reformen av den offentliga förvaltningen är ett viktigt steg som under förutsättning att nödvändiga lagstiftningsdekret antas och genomförs skulle göra det möjligt för Italien att utnyttja de förväntade fördelarna i form av ökad effektivitet och kvalitet i den offentliga sektorn. De lagstiftningsdekret som regeringen föreslog i januari 2016 om statsägda företag och lokala offentliga tjänster samt det kommande dekretet om offentlig anställning är särskilt viktiga i arbetet med att angripa de bakomliggande orsakerna till ineffektiviteten. På senare tid har åtgärder vidtagits för att intensifiera kampen mot korruption, inbegripet ökade påföljder och preskriptionstider för vissa korruptionsbrott, men man har ännu inte genomfört den systematiska översyn av bestämmelserna om preskriptionstider som länge har rekommenderats. Bokföringsbrott är också en viktig fråga. Inom rättsväsendet är utdragna domstolsförfaranden och det stora antalet pågående civil- och handelsrättsliga mål fortfarande stora utmaningar. En noggrann övervakning av effekterna av de åtgärder som vidtagits under senare år för att angripa problemen underlättar bedömningen av huruvida de behöver kompletteras med ytterligare åtgärder.

               (15)

               Vissa framsteg har gjorts mot att förbättra kvaliteten på tillgångarna i banksektorn. Även om inflödet av nya nödlidande lån har avtagit under de senaste månaderna ligger belåningen kvar på en mycket hög nivå och utgör fortfarande en påfrestning på lönsamheten och bankernas resurser. Italiens konkursförfarande och regler för skuldindrivning är dessutom inte tillräckligt gynnsamma för en snabb sanering av osäkra fordringar. Sedan mitten av 2015 har flera lagar antagits i syfte att förenkla och påskynda insolvens- och utmätningsförfaranden, och det har lagts fram ett utkast till tillämpningsbestämmelser för en organisk reform av konkursregelverket. Hur dessa reformer kommer att påverka förfarandenas längd och de återvunna värdena återstår dock att se. Italien har sedan i början av 2015 vidtagit flera åtgärder för att åtgärda svagheter i ägarstyrningen av bankerna, i synnerhet större kooperativa banker, banker med stiftelser som aktieägare och små medlemsbanker. Om dessa reformer genomfördes fullt ut skulle det göra sektorn mer motståndskraftig och säkerställa en effektivare kredittilldelning till den reala ekonomin. Låg kostnadseffektivitet i banksektorn hindrar lönsamhet och intern kapitalgenerering, och låg tillväxt och ränta är ytterligare en utmaning. EU:s nya avvecklingsordning för banker (5) har förändrat riskprofilen för obligationer som emitteras av banker. Många sådana innehas av italienska privatkunder, vilket understryker hur viktigt det är att allmänheten förstår finansiell information.

               (16)

               Under 2015 genomförde Italien en djupgående reform av landets arbetsmarknadsregler och -institutioner genom den så kallade Jobs Act. För att det ska gå att aktivera dem som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden, särskilt långtidsarbetslösa och yngre personer, är det avgörande att reformen av den aktiva arbetsmarknadspolitiken genomförs. För närvarande finns en rad administrativa, politiska och resursrelaterade utmaningar. Mer specifikt krävs det att de offentliga arbetsförmedlingarna stärks och att tillhandahållandet av tjänster övervakas noga. Lärlingssystemet har reformerats och så att det nu även omfattar vuxna som har blivit arbetslösa och breddar möjligheterna för ungdomar, men genomförandet pågår fortfarande. Löneförhandlingar på lokal nivå inte är tillräckligt utvecklat i Italien och detta gör det svårare att på företagsnivå införa innovativa och potentiellt produktivitetshöjande lösningar och göra lönerna mer anpassningsbara till förhållandena på arbetsmarknaden. Det är nödvändigt att vidta åtgärder på detta område i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis. Arbetsmarknadens parter har ännu inte enats om kollektivförhandlingsreformen. I enlighet med det nationella reformprogrammet förväntas en reform före utgången av 2016. Kvinnornas deltagande på arbetsmarknaden är bland de lägsta i EU. Kvinnorna dominerar inom atypiska och osäkra anställningar, utgör merparten av arbetstagarna utan fast anställning och riskerar att påverkas i särskilt hög grad av den informella ekonomin. Skatte- och bidragssystemet avskräcker den andra inkomsttagaren i hushållet från att arbeta och detta problem behandlades inte på ett effektivt sätt i arbetsrättslagen Jobs Act. Även den begränsade tillgången till omsorgstjänster till rimliga priser försvårar deltagandet på arbetsmarknaden för kvinnor med barn och äldre släktingar. Fattigdomen är hög – över en fjärdedel av italienarna är i riskzonen för fattigdom och social utestängning – och tillhandahållandet av socialt bistånd är fortfarande svagt och fragmenterat. Ett antagande och genomförande av den nationella strategin för fattigdomsbekämpning samt en rationalisering av de sociala utgifterna skulle kunna vara första steg på vägen mot att gradvis införa ett fullgott system för socialt bistånd baserat på principen om aktiv integration på nationell nivå och på ett i stort sett budgetneutralt sätt. Betydande framsteg har gjorts med utbildningsreformen. Skolreformen antogs i juli 2015 och genomförandedekret ska antas senast i januari 2017.

               (17)

               Begränsade framsteg har gjorts mot att främja konkurrens i tjänstesektorn. 2015 års konkurrenslag debatteras fortfarande i parlamentet. Ett antal bestämmelser, exempelvis avseende juridiska yrken, har försvagats under behandlingen i parlamentet. På ett antal områden finns det fortfarande alltför många skydd eller regleringar. Detta gäller framför allt reglerade yrken, hälso- och sjukvård, lokal kollektivtrafik och lokala taxibilar, hamnar och flygplatser. Detaljhandeln hämmas av olika slags ineffektivitet, som orsakats av den stränga marknadsregleringen. Det offentliga förfarandet med beviljande av rättigheter på offentlig domän för ekonomisk verksamhet främjar inte konkurrens, i synnerhet inte som tillstånd beviljas utan konkurrensutsatta och öppna förfaranden. Åtgärder som öppnar markaden måste stödjas av en företagsvänlig miljö. Inom ramen för förenklingsagendan för 2015–2017 har det skett vissa framsteg mot en förenkling, vilket skapar förutsättningar för enklare och effektivare samarbete mellan statlig och regional förvaltning. Den italienska företagsklimatet är emellertid ännu inte tillräckligt gynnsamt för tillväxt och investering, och systemet av lagar och andra författningar utfärdade på olika myndighetsnivåer är splittrat och skiktat. Administrations- och regleringsbördan påverkar fortfarande de ekonomiska aktörerna. Positiva aspekter som start av företag eller insolvensförfarande neutraliseras av brister kring hantering av bygglov, verkställighet av kontrakt, betalning av skatt eller tillgång till krediter. Ett genomförande av den nationella strategi för offentlig upphandling som antogs i början av 2016 skulle också kunna bidra till att lösa vissa systematiska och utbredda brister.

               (18)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Italiens ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer som Italien har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Italien utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (20)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Italien att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Under 2016 begränsa den tillfälliga avvikelsen från den fastställda anpassningen på 0,5 % av BNP mot det medelfristiga budgetmålet till de 0,75 % av BNP som tillåts för investeringar och genomförandet av strukturreformer, under förutsättning att anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet återupptas under 2017. Uppnå en årlig finanspolitisk korrigering på minst 0,6 % av BNP mot det medelfristiga budgetmålet under 2017. Slutföra reformen av budgetförfarandet under loppet av 2016 och säkerställa att utgiftsöversynen utgör en integrerad del av det. Säkerställa ett genomförande i läglig tid tid av privatiseringsprogrammet och använda eventuella oförutsedda intäkter till att påskynda minskningen av den offentliga skuldkvoten. Flytta skattebördan från produktionsfaktorer till konsumtion och egendom. Minska skatteutgifternas antal och omfattning och slutföra reformen av taxeringsvärdessystemet senast i mitten av 2017. Vidta åtgärder för att förbättra efterlevnaden av skattelagstiftningen, bland annat genom elektronisk fakturering och betalning.

               2.

               Genomföra reformen av den offentliga förvaltningen genom att anta och genomföra alla nödvändiga lagstiftningsdekret, särskilt sådana som medför en reform av offentligt ägda företag, lokala offentliga tjänster och förvaltningen av mänskliga resurser. Intensifiera korruptionsbekämpningen, bland annat genom att se över bestämmelserna om preskriptionstider före utgången av 2016. Göra civilrättsliga förfaranden snabbare genom genomdrivande av reformer och en effektiv ärendehantering.

               3.

               Påskynda minskningen av antalet nödlidande lån, vilket innefattar att ytterligare förbättra regelverket för insolvens och skuldindrivning. Påskynda genomförandet av de pågående reformerna av företagsstyrning i banksektorn.

               4.

               Genomföra reformen av aktiva arbetsmarknadsåtgärder, särskilt genom att förbättra arbetsförmedlingarnas effektivitet. Underlätta för en andra inkomsttagare i hushållet att börja arbeta. Anta och genomföra den nationella strategin för fattigdomsbekämpning och rationalisera de sociala utgifterna.

               5.

               Snabbt anta och genomföra den planerade konkurrenslagen. Vidta ytterligare åtgärder för att öka konkurrensen inom reglerade yrken, transport, hälso- och sjukvård, detaljhandel samt systemet med koncessioner.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 12.6.2014, s. 190).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.