title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Ungerns nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/77

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Ungerns nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2014
   2014/C 247/15
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (4) om Ungerns nationella reformprogram för 2013 och avgav ett yttrande om Ungerns uppdaterade konvergensprogram för 2013–2016.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Ungern angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Europeiska rådet betonade behovet av att efterstäva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning av Ungern, i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Ungern fortfarande har makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och politiska åtgärder. Man bör i synnerhet fortsätta att mycket noga bevaka den kontinuerliga justeringen av den mycket negativa finansiella nettoställningen mot omvärlden och de höga offentliga och privata skulderna mot bakgrund av en svag finansiell sektor och försämrade exportresultat, så att man kan minska de avsevärda riskerna för negativa effekter på ekonomins funktion.

               (8)

               Den 30 april 2014 lade Ungern fram sitt nationella reformprogram för 2014 och sitt konvergensprogram för 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Målet med den finanspolitiska strategi som beskrivs i konvergensprogrammet för 2014 är att få ned det nominella underskottet från 2,9 % av BNP år 2014 till 1,9 % av BNP före slutet av programperioden. Målet ska nås med hjälp av konsolideringsåtgärder som i huvudsak kommer att sättas in mot slutet av perioden, medan underskottsmålen har justerats uppåt betydligt jämfört med förra konvergensprogrammet. I konvergensprogrammet bekräftas att det medelfristiga budgetmålet är ett underskott på 1,7 % av BNP, vilket ligger i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Det omberäknade strukturella saldot tyder dock på att det medelfristiga budgetmålet inte kommer att nås under programperioden. Det (omberäknade) strukturella saldot förväntas minska med 1,5 procentenheter 2014, vilket kraftigt avviker från det medelfristiga budgetmålet, men kommer att stabiliseras under 2015. Detta innebär ett underskott på 0,5 % av BNP jämfört med den förbättring som krävs för att det medelfristiga budgetmålet ska nås. Riktmärket för utgifter avviker kraftigt både 2014 och 2015. Det (omberäknade) strukturella saldot förväntas minska ytterligare både 2016 och 2017. Sammantaget är en kraftig avvikelse från anpassningen till det medelfristiga budgetmålet att förvänta från och med 2014. I konvergensprogrammet anges att den offentliga skulden gradvis men kontinuerligt kommer att minska, från 79 % av BNP under 2013 till ungefär 75 % av BNP under 2017. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för beräkningarna av de offentliga finanserna i konvergensprogrammet är rimligt för 2014–2016, då BNP förväntas öka med 2,3 % under 2014 och 2,5 % under 2015, jämfört med 2,3 % och 2,1 % som kommissionens avdelningar förutsåg i vårprognosen 2014. När det gäller 2017 är dock konvergensprogrammet för optimistiskt.
               De risker som är förknippade med de finanspolitiska målen är på det hela taget balanserade 2014, men det finns allt större risker för att underskottet kan bli högre än väntat från 2015. En av de största riskerna är att den planerade minskningen av utgiftskvoten är tänkt att uppnås genom att nominella utgiftstak införs inom alla sektorer eller genom att ökningarna ska hållas under inflationstakten för de flesta diskretionära utgiftsposter. Enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2014 kommer det nominella underskottet för 2014 och 2015 att bli det samma som målen för konvergensprogrammet. Med ett förväntat strukturellt underskott på 2,2 % av BNP under 2014 och 2,3 % under 2015, bekräftar kommissionens avdelningars vårprognos för 2014 att det finns en risk för kraftiga avvikelser från det medelfristiga budgetmålet från och med 2014. I kommissionens prognos konstateras också att riktvärdet för skuldminskning inte kommer att nås under 2014 och 2015. Under 2014 är den förväntade försämringen av den strukturella balansen (‐ 1,4 % av BNP) större än vad som är tillåtet enligt skuldkriteriet (‐ 0,5 % av BNP). Efter bedömningen av konvergensprogrammet och på grundval av kommissionens avdelningars vårprognos, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att det behövs ytterligare strukturella konsolideringsåtgärder med tanke på riskerna för att det blir kraftiga avvikelser från det medelfristiga budgetmålet samt för att skuldkriteriet inte uppfylls från 2014.

               (10)

               Den medelfristiga budgetramen har stärkts genom att tidsplanen för planeringen har förlängts utöver innevarande budgetår. Det finns dock inga garantier för hur effektiv och bindande tidsplanen är. Nya numeriska finanspolitiska regler har införts, men bristerna i deras utformning – främst att det inte görs någon systematisk övervakning i efterhand, att de högsta tillåtna avvikelserna inte har fastställts och att det inte finns några rimliga korrigeringsmekanismer – har inte korrigerats. Det finanspolitiska rådets få obligatoriska uppgifter och dess analytiska resurser står fortfarande inte i proportion till dess vetorätt när det gäller budgeten. Genom att stärka den medelfristiga budgetramen och utvidga det finanspolitiska rådets obligatoriska uppgifter skulle man kunna förbättra den finanspolitiska ramens trovärdighet, öppenhet och effektivitet.

               (11)

               Med undantag av centralbankens subventionerade finansieringsprogram för att stödja små och medelstora företags tillväxt har den normala utlåningen i ekonomin inte ökat på ett hållbart sätt. Regelbördan för finanssektorn har ökat, vilket begränsat kapaciteten för kapitalackumulering. Åtgärder som den höjda avgiften på finansiella transaktioner har bidragit till att kontantanvändningen ökat i ekonomin. Hushållsportföljen har försämrats ytterligare och den stora andelen nödlidande lån utgör för närvarande en av finanssektorns största utmaningar. Saneringen av portföljer hindras av att rekonstruktionsförfarandena är ineffektiva. Inga betydande nya åtgärder har vidtagits för att ta bort problemtillgångar från bankers balansräkningar. Den tunga regelbördan i kombination med en hög andel nödlidande lån har lett till att tillgången till krediter har begränsats. Den ungerska regeringen har upprepade gånger meddelat att ett nytt saneringsprogram kommer att införas för att hjälpa aktörer som tagit lån i utländsk valuta. Åtgärderna har emellertid inte alltid riktats till låntagare med problem och de har inverkat negativt på hushållens betalningskultur, eftersom det funnits förväntningar på ytterligare hjälp från staten. Regleringen och tillsynen av finansmarknaden har skärpts genom att den ungerska finansinspektionen integrerats med centralbanken, som fått ansvar för makrotillsynen. Förberedande åtgärder har vidtagits för att inrätta ett regelverk för rekonstruktion och avveckling av banker.

               (12)

               Även om det inte skett lika många skatteändringar som under tidigare år så har det inte gjorts några större framsteg när det gäller att åstadkomma en mer balanserad bolagsbeskattning. Vissa av de befintliga sektorspecifika skatterna har till och med höjts. Tillämpningen av olika skattesatser inom olika sektorer hindrar en effektiv resursallokering, vilket hämmar tillväxten. För att beskattningen ska främja sysselsättningen har Ungern utvidgat kriterierna så att fler familjer kan få skattelättnader vid inkomstbeskattningen, något som kan hjälpa inkomsttagare. Skattekilen för ogifta låginkomsttagare är en av de högsta i unionen. Trots utvidgningen av tillämpningsområdet för mödrar med tre barn eller fler har kriterierna för att omfattas av lagen om anställningsskydd inte ändrats trots att den fortfarande inte tillämpas på en stor andel av låginkomsttagarna. Det är viktigt att utvärdera konsekvenserna av programmet och dess kostnadseffektivitet och att vid behov anpassa det så att det verkligen leder till att fler människor kommer ut på arbetsmarknaden. Vissa framsteg har gjorts när det gäller att övergå från beskattning på arbete till miljöskatter, men fler åtgärder behövs. Arbetet med att elektroniskt ansluta samtliga kassaapparater till skattemyndigheterna sker gradvis, efter flera förseningar under tidigare år. Efterlevnaden av skatteregler i Ungern är dock fortfarande bristfällig – det odeklarerade arbetet har inte minskat och momslagstiftningen följs inte. Tillsynsåtgärderna bör stärkas, särskilt när det gäller att motverka momsbedrägerier.

               (13)

               Arbetslösheten bland ungdomar minskade 2013, men andelen unga som varken arbetar eller studerar har ökat. Effektiv samordning mellan den offentliga arbetsförmedlingens lokalkontor, läroanstalter och lokala berörda parter skulle kunna göra det lättare att nå ut till de unga. Den offentliga arbetsförmedlingens kapacitetsuppbyggnad har inletts, bland annat har ett kundprofileringssystem skapats, men de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna för den öppna arbetsmarknaden bör utvärderas så att man kan se hur verkningsfulla de är och vid behov anpassa dem för att öka möjligheterna för vissa mindre gynnade grupper att komma ut på arbetsmarknaden. De olika arbetsmarknadsåtgärderna och socialpolitiska åtgärderna (programmet för offentliga arbeten, arbetslöshetsförmåner och socialt bistånd) måste i högre grad inriktas på aktivering. Största delen av de budgetmedel som är tillgängliga för sysselsättningsåtgärder går till programmet för offentliga arbeten, men under 2013 återintegrerades 11,54 % av deltagarna på arbetsmarknaden efter avslutat program. Därför inställer sig frågan om huruvida programmet borde justeras, till exempel genom att ge det en starkare koppling till aktiveringsåtgärder och stöd för utbildning och arbetssökande, så att det får mer bestående effekter på sysselsättningen. Förvärvsarbete bland kvinnor har uppmuntrats genom ett mer flexibelt system för föräldraledighet med lön och genom utvidgad barnomsorg, men ytterligare insatser krävs eftersom sysselsättningen bland kvinnor fortfarande är under 60 %, vilket är lågt. Den tid man som arbetssökande har rätt till arbetslöshetsförmåner är kortare än den genomsnittliga tid det tar att få ett arbete. Antalet personer som riskerar att drabbas av fattigdom eller social utestängning i Ungern växer stadigt och uppgår för närvarande till nästan en tredjedel av hela befolkningen. Fattigdom drabbar fortfarande i oproportionellt hög grad mindre gynnade grupper, särskilt barn och romer. Även om det finns en nationell strategi för social integration så främjar de åtgärder som vidtas inom de flesta områden inte systematiskt de mål som har fastställts i strategin. För att verkligen minska fattigdomen behövs det integrerade, effektiviserade politiska åtgärder.

               (14)

               Företagsklimatet i Ungern kännetecknas av frekventa ändringar i regelverket och begränsad konkurrens inom allt fler sektorer. Nya hinder har införts inom tjänstesektorn och de hinder som redan finns har inte undanröjts (t.ex. läkemedel, avfallshantering, mobilbetalningar, detaljhandeln med tobaksprodukter och läromedel). Investeringarna har minskat kraftigt i sektorer där sektorspecifika tilläggsskatter har införts under senare år. Mellan 2010 och 2013 minskade de nominella investeringarna med 44 % inom energisektorn, 28 % inom finanssektorn och 18 % inom kommunikationssektorn, även om de totalt ökade med 3,4 %. Vissa framsteg har skett när det gäller att förbättra konkurrensen vid offentlig upphandling, men ytterligare åtgärder är nödvändiga. Till exempel genom att i högre grad utnyttja elektronisk upphandling skulle man kunna skära ned på kostnaderna, göra den offentliga upphandlingen öppnare och öka konkurrensen. Åtgärder har vidtagits för att genomföra strategier för integritet och för att öka insynen i den offentliga förvaltningen, men för att komma till rätta med korruptionen krävs det fler insatser.

               (15)

               Andelen unga som avbryter sin skolgång ökar, men ändå har man upprepade gånger skjutit upp antagandet av en strategi för att förebygga detta. Ytterligare åtgärder måste vidtas för att se till att eleverna får de grundläggande färdigheter och kvalifikationer som efterfrågas på arbetsmarknaden. Det är fortfarande svårt för mindre gynnade barn, särskilt romer, att på lika villkor få tillgång till grundläggande utbildning av god kvalitet. En ny lag om yrkesinriktad utbildning har antagits, och den innebär bland annat att en av del av utbildningen är förlagd till en arbetsplats. Syftet med lagen är att minska de befintliga svårigheterna när det gäller övergången från utbildning till arbetsmarknad och det måste noga följas upp vilka effekter den får.

               (16)

               Ungern sänkte el- och gaspriserna ytterligare för slutanvändarna under 2013 och 2014. Prissänkningarna har tillsammans med den extra skattebördan på energibolagen haft negativa konsekvenser för energileverantörernas förmåga att täcka kostnader, för energiinvesteringar samt för underhåll av näten. Hushållens energiintensitet hör i dag till de högsta i unionen och energieffektiviteten kunde förbättras särskilt inom bostadssektorn. Energitillsynsmyndigheten kan inte självständigt besluta om villkoren för tillgång till nät eller om tariffer, vilket är bekymmersamt. Vissa åtgärder har vidtagits för att effektivisera kollektivtransportföretagens organisation men hållbarheten kunde förbättras ytterligare genom att se över driftskostnaderna och ändra avgiftssystemet.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Ungerns ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Ungern, utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–7.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1.

               (19)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Dess rekommendation enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1, 2, 3 och 5 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Ungern att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Stärka de finanspolitiska åtgärderna för 2014 i ljuset av den framväxande klyftan jämfört med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten, dvs. skuldminskningskriteriet, på grundval av kommissionens avdelningars vårprognos för 2014. Avsevärt stärka den finanspolitiska strategin från och med 2015 för att säkerställa att det medelfristiga budgetmålet nås och att skuldminskningskriteriet respekteras så att den offentliga skuldkvoten stadigt minskar. Se till att den medelfristiga budgetramen är bindande genom att systematiskt övervaka efterlevnaden av numeriska finanspolitiska regler i efterhand och genom att använda korrigeringsmekanismer. Öka insynen i de offentliga finanserna, inte minst genom att utvidga det finanspolitiska rådets obligatoriska uppgifter, genom att kräva att det utarbetas regelbundna makrofinansiella prognoser och budgetkonsekvensbedömningar avseende viktiga politiska förslag.

               2.

               Bidra till att återställa en normal utlåning till ekonomin, bland annat genom att förbättra utformningen av de skatter som åläggs finansinstitut så att deras skattebörda minskar. Se över avgiften på finansiella transaktioner i syfte att undvika att sparmedel styrs bort från banksektorn samt skapa fler incitament för att använda elektroniska betalningar. Utreda vilka hinder det finns för sanering av portföljer och sedan avlägsna dessa, bland annat genom att skärpa reserveringsreglerna för omstrukturerade lån, undanröja hinder för utmätning av säkerheter samt göra insolvensförfaranden snabbare och effektivare. Nära samråda med berörda parter angående nya politiska initiativ och säkerställa att nya politiska åtgärder är välriktade och inte ökar låntagarnas moraliska risker. Skärpa regleringen och tillsynen av finansmarknaden.

               3.

               Skapa ett stabilt, mer balanserat och effektivt bolagsbeskattningssystem, bland annat genom att gradvis undanröja snedvridande sektorspecifika skatter. Minska skattekilen för låginkomsttagare, bland annat genom att öka miljöskatternas effektivitet. Vidta fler åtgärder för att förbättra efterlevnaden av skatteregler – i synnerhet för att minska momsbedrägerier – och minska de totala kostnaderna.

               4.

               Stärka den aktiva arbetsmarknadspolitiken genom att påskynda införandet av den offentliga arbetsförmedlingens kundprofileringssystem. Införa det planerade nätverket av mentorer för unga och samordna det med läroanstalter och lokala berörda parter för att nå ut till fler unga. Se över programmet för offentliga arbeten och utvärdera hur effektivt det hjälper deltagarna att få ett arbete efteråt samt i högre grad inrikta det på aktivering. Överväga att förlänga den tid man har rätt till arbetslöshetsförmåner, med beaktande av den genomsnittliga tid det tar att hitta ett nytt arbete och kopplingen till aktiveringsåtgärder. Förbättra det sociala biståndets täckning och ändamålsenlighet samt stärka kopplingen till aktivering. Lindra fattigdomen genom att genomföra effektivare, integrerade politiska åtgärder som kraftigt minskar fattigdomen särskilt bland barn och romer.

               5.

               Skapa ett stabilare regelverk och främja konkurrens på marknaderna, bland annat genom att undanröja hinder inom tjänstesektorn. Vidta mer långgående åtgärder för att öka konkurrensen och insynen när det gäller offentlig upphandling, bland annat genom att bättre använda elektronisk upphandling, och ytterligare minska korruptionen och den sammanlagda administrativa bördan.

               6.

               Genomföra en nationell strategi för att förebygga att unga avbryter sin skolgång, särskilt inom yrkesutbildningen. Göra en systematisk satsning och arbeta för att ge även mindre gynnade grupper, särskilt romer, möjlighet att skaffa sig en grundläggande utbildning. Stödja övergången mellan olika utbildningsstadier och från utbildning till arbete samt noga följa genomförandet av yrkesutbildningsreformen. Genomföra en reform av den högre utbildningen för att öka andelen med högskoleexamen, särskilt bland mindre gynnade grupper.

               7.

               Granska hur energiprisregleringen har påverkat incitamenten att investera och konkurrensen på el- och gasmarknaderna. Vidta ytterligare åtgärder för att ge den nationella tillsynsmyndigheten rätt att besluta om nättariffer och villkor. Vidta åtgärder för att öka energieffektiviteten särskilt inom bostadssektorn. Öka transportsystemets hållbarhet ytterligare, bland annat genom att minska driftskostnaderna och se över avgiftssystemet inom statsägda bolag i transportsektorn.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P.C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 37.

      (5)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2016/1111 av den 6 juli 2016 om övervakning av nickel i livsmedel (Text av betydelse för EES)

text:
               8.7.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 183/70

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2016/1111
   av den 6 juli 2016
   om övervakning av nickel i livsmedel
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Nickel är en metall som förekommer allmänt i jordytan. Nickel förekommer i livsmedel och dricksvatten till följd av naturlig och mänsklig verksamhet.

               (2)

               Den grekiska livsmedelsmyndigheten har bett Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) att utvärdera risken för människors hälsa till följd av förekomsten av nickel i livsmedel, särskilt i grönsaker.

               (3)

               Efsas vetenskapliga panel för främmande ämnen i livsmedelskedjan (Contam-panelen) beslutade att utvidga riskbedömningen till dricksvatten och antog ett vetenskapligt yttrande om riskerna för folkhälsan i samband med förekomsten av nickel i livsmedel och dricksvatten (1). I detta yttrande identifieras reproduktions- och utvecklingstoxicitet som den kritiska effekten för riskkarakteriseringen av kronisk oral exponering för nickel. Uppflammande eksemreaktioner och försämring av allergiska reaktioner har identifierats som den kritiska effekten för akut oral exponering för nickel hos nickelkänsliga personer.

               (4)

               Data om förekomsten av nickel i livsmedel och dricksvatten har samlats in i 15 länder i Europa. Eftersom 80 % av insamlade data hade samlats in i en enda medlemsstat skulle det behövas en uppsättning data med större geografisk spridning för att kontrollera förekomsten av nickel i livsmedel i hela unionen.

               (5)

               För vissa livsmedelsgrupper som i Efsas vetenskapliga yttrande anses utgöra huvudkällor för exponeringen via kosten fanns endast begränsade data om förekomst tillgängliga. Med tanke på eventuella framtida riskhanteringsåtgärder vore det tillrådligt att ha en bättre bild av nickelinnehållet i livsmedelsprodukter som tillhör dessa livsmedelsgrupper.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna bör, med aktiv medverkan från livsmedelsföretagarnas och andra berörda parters sida, övervaka förekomsten av nickel i livsmedel under 2016, 2017 och 2018. Övervakningen bör inriktas på spannmål, spannmålsbaserade produkter, modersmjölksersättning, tillskottsnäring, beredda spannmålsbaserade livsmedel för spädbarn och småbarn, barnmat, livsmedel för särskilda medicinska ändamål som är särskilt avsedda för spädbarn och småbarn, kosttillskott, baljväxter, nötter och oljeväxtfrö, mjölk och mejeriprodukter, alkoholhaltiga och alkoholfria drycker, socker och konfektyrvaror (inklusive kakao och choklad), frukter och bär, grönsaker och vegetabiliska produkter (inklusive svamp), torkade teblad, torkade delar av andra växter för beredning av örtteer samt musslor.

               2.

               Provtagningsförfarandena i kommissionens förordning (EG) nr 333/2007 (2) bör följas för att säkerställa att proverna är representativa för det provtagna partiet.

               3.

               Proverna bör analyseras såsom de saluförs. Analysen av den totala nickelhalten bör utföras i enlighet med standarden EN 13804:2013 Foodstuffs – Determination of elements and their chemical species – General considerations and specific requirements, helst genom användning av en analysmetod som bygger på flam-atomabsorptionsspektrometri (FAAS), grafitugn-atomabsorptionsspektrometri (GFAAS), optisk emissionsspektroskopi med induktivt kopplad plasma (ICP-OES) eller ICP-masspektrometri (ICP-MS).

               4.

               Medlemsstaterna, livsmedelsföretagare och andra berörda parter bör lämna övervakningsdata, uttryckta på basis av helvikt, till Efsa tillsammans med de uppgifter och i det elektroniska rapporteringsformat som Efsa angett, så att dessa kan sammanställas i en databas senast den 1 oktober 2016, 2017 respektive 2018. Tillgängliga data om förekomsten från föregående år som ännu inte har lämnats in bör överföras på samma sätt så snart som möjligt.

      Utfärdad i Bryssel den 6 juli 2016.

            På kommissionens vägnar

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Efsas Contam-panel (Efsas vetenskapliga panel för främmande ämnen i livsmedelskedjan), 2015. ”Scientific Opinion on the risks to public health related to the presence of nickel in food and drinking water”. EFSA Journal, vol. 13(2015):2, artikelnr 4002, 202 s., doi:10.2903/j.efsa.2015.4002.

      (2)  Kommissionens förordning (EG) nr 333/2007 av den 28 mars 2007 om provtagnings- och analysmetoder för kontroll av halterna av spårämnen och främmande ämnen från bearbetningen i livsmedel (EUT L 88, 29.3.2007, s. 29).


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Frankrikes nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/42

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Frankrikes nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram 2014
   2014/C 247/09
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (4) om Frankrikes nationella reformprogram 2013 och avgav sitt yttrande om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2017. Den 15 november 2013 lade kommissionen, i linje med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5), fram sitt yttrande om Frankrikes utkast till budgetplan för 2014.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen även, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen, i vilken Frankrike angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet av att efterstäva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen resultatet av sin fördjupade granskning av Frankrike i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Frankrike fortfarande har makroekonomiska obalanser som kräver särskild övervakning och beslutsamma politiska åtgärder. Det är särskilt viktigt att den försämrade handelsbalansen, den minskade konkurrenskraften och följderna av den höga offentliga skuldsättningen ständigt uppmärksammas politiskt.

               (8)

               Den 5 mars 2014 rekommenderade kommissionen att Frankrike borde anstränga sig mer för att helt efterleva rådets rekommendation enligt förfarandet vid alltför stora underskott.

               (9)

               Den 7 maj 2014 lade Frankrike fram sitt nationella reformprogram för 2014 och sitt stabilitetsprogram för 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (10)

               Målet för den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet 2014 är att korrigera det alltför stora underskottet senast 2015 och nå det medelfristiga målet 2017. Stabilitetsprogrammet bekräftar det tidigare medelfristiga målet om en strukturellt balanserad budget, som är strängare än vad stabilitets- och tillväxtpakten kräver. Enligt stabilitetsprogrammet ska underskottet ned till 3 % av BNP 2015, över det mål som anges i rådets rekommendation av den 21 juni 2013. Efter det är de planerade (omberäknade) årliga framstegen i riktning mot det medelfristiga målet lägre än minimikravet på 0,5 % av BNP. Totalt sett överensstämmer stabilitetsprogrammets finanspolitiska strategi endast delvis med stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Enligt stabilitetsprogrammet spås statsskulden kulminera med 95,6 % av BNP 2014 och 2015 och sedan sjunka till 91,9 % 2017. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i stabilitetsprogrammet är rimliga för 2014 och något optimistiska för 2015, där BNP spås öka med 1,0 % i år och 1,7 % nästa år, jämfört med 1,0 % och 1,5 % i kommissionens vårprognos 2014. I april 2014 avgav det oberoende höga rådet för offentliga finanser (Haut Conseil des finances publiques) ett yttrande om stabilitetsprogrammets makroekonomiska scenario. I stabilitetsprogrammet skisseras ett antal ytterligare åtgärder för 2014, bland annat indragna anslag till ministerier som ett led i en tilläggsbudget och de första verkningarna av det sparpaket på 50 miljarder EUR som regeringen tillkännagett.
               Mot denna bakgrund och med beaktande av att den budgetkonsolidering som uppnåddes 2013 var högre än vad som väntats när kommissionen lade fram sin rekommendation, kan stabilitetsprogrammet på det hela taget anses motsvara kommissionens rekommendation. Åtgärderna för konsolidering av de offentliga finanserna är inte tillräckligt detaljerade för att det trovärdigt ska kunna sägas att det alltför stora underskottet kommer att ha korrigerats senast 2015, vilket stöds av kommissionens prognos om ett underskott på 3,4 % av BNP nästa år och en därtill hörande strukturjustering som ligger betydligt under den nivå som rådet rekommenderade. Riskerna för regeringens mål tenderar dessutom att peka nedåt. I synnerhet har flera av de kompletterande åtgärder som tillkännagetts i stabilitetsprogrammet för 2014 ännu inte antagits, och de planerade besparingarna för 2015 är mycket omfattande. På grundval av kommissionens prognos är budgetåtstramningarna 2013–2014 0,2 procentenheter av BNP för små sett till (korrigerad) förändring av den strukturella balansen och 0,1 procentenhet av BNP för små sett till omfattningen på de åtstramningar som ansågs nödvändiga när rådet lade fram sin rekommendation. På grundval av dess bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens prognos, enligt förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att de åtgärder som ligger till grund för den finanspolitiska strategin behöver utstofferas mer och att kompletterande åtgärder behövs för att följa rådets rekommendation och sedan komma på rätt väg mot det medelfristiga målet. Särskilt bör kompletterande åtgärder anges i den kommande ändringsbudgeten för 2014.

               (11)

               Eftersom statsskulden är hög och fortfarande ökar och eftersom tidsfristen för korrigering av det alltför stora underskottet förlängdes till 2015, är det desto viktigare att 2014 års budget verkligen efterlevs och avsevärda konsolideringar genomförs med beslutsamhet 2015. Särskilt bör de offentliga utgifterna öka mycket långsammare än de senaste åren, vilket regeringen planerar. Därför föreligger ett behov av att ytterligare konkretisera strategin för minskning av utgifterna genom en intensifiering av den pågående översynen av utgifterna och i lämpliga fall en omställning av omfattningen på det offentligas insatser. Stora besparingar på kort sikt kan inte genomföras utan en avsevärd minskning av ökningstakten i utgifterna för social trygghet, som utgör nästan hälften av de offentliga utgifterna.
               Det omfattar nedskärningar i utgifterna för hälso- och sjukvård och pensioner, bland annat genom mer långtgående årliga utgiftsmål för vården och tillfälliga frysningar av pensionerna och andra sociala förmåner, vilket regeringen för närvarande planerar. Vidare torde den planerade nya lagen om decentralisering förenkla de olika administrativa nivåerna i Frankrike i syfte att undanröja administrativa överlappningar och uppnå fler synergieffekter, effektivitetsvinster och besparingar genom att administrativa nivåer slås samman eller avskaffas. På det här området kommer de strukturella reformerna i stabilitetsprogrammet inte att få effekt förrän på medellång sikt, även om tidsplanen har tidigarelagts sedan stabilitetsprogrammet lades fram, och reformerna är dessutom behäftade med allvarliga genomföranderisker. Kontrollen över de lokala myndigheternas utgifter bör också stärkas, bland annat genom ett tak för de årliga ökningarna av de lokala myndigheternas skatteintäkter, med hänsyn tagen till befintliga tak för ett antal lokala skatter, samtidigt som den planerade minskningen av de statliga bidragen genomförs utan pardon. Förutom behovet av kortfristiga besparingar är även de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet bekymmersam.
               De offentliga vårdutgifterna har visserligen hållits under kontroll de senaste åren, men mer krävs för att göra hälso- och sjukvårdssystemet mer kostnadseffektivt. Särskilt behöver fler kostnads-begränsande strategier genomföras, eftersom vårdsystemet spås få betydligt högre utgifter på medellång och lång sikt. Områden som bör effektiviseras är bland annat läkemedelsutgifter och administrativa utgifter samt sjukhusvård. Slutligen antogs en pensionsreform i december 2013 med målet att göra pensionssystemet långsiktigt hållbart. Pensionsreformen är dock inte tillräcklig för att få bort systemets underskott, särskilt underskotten i systemen för statstjänstemän och anställda i ett antal statskontrollerade företag, och enligt de franska myndigheternas prognoser kommer de nya pensionsåtgärderna att allt som allt bara halvera systemets totala underskott till omkring 0,5 % av BNP till 2020. Justeringens storlek är dessutom behäftad med allvarliga risker, eftersom det makroekonomiska scenario som ligger till grund för prognoserna kan visa sig vara alltför optimistiskt. Den nyligen inrättade kommittén för uppföljning av pensioner (Comité de suivi des retraites) bör se till att underskottet i systemet successivt undanröjs.

               (12)

               Frankrike är en av de medlemsstater är arbetskraften är dyrast. Särskilt minskar den höga skatten på arbete företagens lönsamhet och tynger på sysselsättningen. För att stärka den kostnadsmässiga konkurrenskraften har regeringen tagit en rad initiativ för att minska skatten på arbete. En skatterabatt för konkurrenskraft och sysselsättning (CICE) antogs i december 2012 och motsvarar en minskning av arbetskraftskostnaden för löner som är lägre än 2,5 gånger minimilönen. En ytterligare sänkning på 10 miljarder EUR av arbetskraftskostnaderna tillkännagavs som en del av en ansvars- och solidaritetspakt i januari 2014. Dessa två åtgärder kommer att omfatta 30 miljarder EUR eller 1,5 % av BNP, vilket är i samma storleksordning som den totala ökningen av företagsskatten 2010–2013 och uppväger enbart hälften av skillnaden mellan Frankrike och medelvärdet för euroområdet i fråga om arbetsgivaravgifter. Dessutom gynnas exportföretagen, som tenderar att betala ut högre löner, mindre av CICE än de icke-exporterande företagen, vilket minskar åtgärdens bidrag till konkurrenskraften. Ansvars- och solidaritetspakten omfattar en minskning av arbetskraftskostnaden för låga löner i spannet 1,6–3,5 gånger minimilönen. Den åtgärden, som förväntas träda i kraft 2016, får en mer direkt inverkan på exportföretagen. Lönebildningen i Frankrike tenderar att snedvrida lönestrukturen och begränsa företagens möjligheter att anpassa lönerna under lågkonjunkturer. Det höga rådet för finansiering av det sociala skyddet (Haut Conseil du financement de la protection sociale) har bedömt hur olika scenarier för undantag från socialskyddsavgifterna påverkar sysselsättningen, men man har i endast begränsad omfattning uppmärksammat inverkan på lönebildning och konkurrenskraft.
               Trots att omfattande undantag införts för arbetstagare med minimilön förblir kostnaderna för arbetskraft som får minimilön höga. De här undantagen bidrog till att hålla arbetskraftskostnaderna nere under 2013, vilket är positivt, men den franska minimilönen är fortfarande hög i jämförelse med andra medlemsstaters. Minimilönen bör därför fortsätta att utvecklas på ett sätt som stöder konkurrenskraft och sysselsättning. Frankrike har bara några få undantag från den lagfästa minimilönen, och mer kan göras för att minska arbetskraftskostnaden i utsatta grupper.

               (13)

               Frankrikes globala rangordning i ett antal internationella undersökningar av företagsmiljön har sjunkit. Vissa åtgärder har vidtagits som ett led i den ”förenklingschock” som lanserades i juli 2013 för att förenkla kontakterna mellan företagen och förvaltningen, men företagsmiljön behöver förbättras ytterligare. Ett antal åtgärder i förenklingsplanen behöver dessutom fortfarande utformas och genomföras. Särskild uppmärksamhet bör fästas vid föreskrifter enligt arbetslagen och redovisningsregler som följer storlekströsklar och som hämmar de franska företagens tillväxt. De kan ha betydelse för småföretagens svårigheter att nå en storlek som gör det möjligt för dem att exportera och vara innovativa. Politiska initiativ för att öka de privata företagens FoU-utgifter och innovation, bland annat skatterabatten för forskning och konkurrenskraftsklustren, har hittills haft blandad framgång. Industrins avtagande betydelse i den franska privata sektorn innebär att de privata företagens FoU-utgifter stagnerar, även om enskilda företag kan göra betydande satsningar. Därför är en stor del av FoU fortfarande offentligt finansierad, antingen direkt genom offentlig forskning eller indirekt genom subventioner. De befintliga verktygen bör effektiviseras ytterligare för att få de privata företagen att anslå mer pengar till FoU och innovation. Särskilt kan medlen till konkurrenskraftsklustren användas bättre för att främja stordriftseffekter och förbättra innovationsspridningen. Insatserna kan också göras mer verkningsfulla om man låter klustren bli verkliga nätverk av företag med positiva bieffekter. Slutligen spås kostnaderna för forskningsavdraget uppgå till 5,8 miljarder EUR 2014 (nästan 0,3 % av BNP). Trots åtgärdens kostnad finns det ingen utvärdering av dess inverkan på FoU att tillgå där de senaste reformerna tas med i beaktande.

               (14)

               Även om hinder i fråga om associationsform, ägarkrav eller prisreglering avlägsnats för vissa yrken (t.ex. veterinärer, revisorer) och nya åtgärder avsedda att öka konkurrensen nyligen har antagits i och med konsumtionslagen finns det för vissa yrken fortfarande betydande hinder att få tillgång till eller utöva yrket (t.ex. taxiförare, vårdyrken, notarier och juridiska yrken i allmänhet). Principen om spärrad intagning till många yrken (läkare, farmaceuter m.m.) hindrar fortfarande tillgången till tjänster, och kan ses över utan att kvaliteten och säkerheten äventyras. Hittills har ingen grundlig bedömning av behovet av och proportionaliteten i begränsningarna för de lagreglerade yrkena gjorts. Inom detaljhandeln kvarstår betungande tillståndskrav för etablering av försäljningsställen, särskilt på grund av stadsplaneringsföreskrifter, och förbudet mot förlustbringande försäljning gäller fortfarande, vilket hämmar konkurrensen och drabbar konsumenterna. Än så länge har inga konkreta åtgärder vidtagits i Frankrike för att undanröja hindren för tillträde till detaljhandeln. Inom el- och gasdistributionen fasas de reglerade priserna ut för icke-hushållskunder. Priserna fortsätter dock att vara reglerade för hushåll, och för el underskrider priserna kostnaderna och det finns liten tillgång till alternativa leverantörer. När det gäller energilänkar bör de pågående projekten, särskilt med Spanien, färdigställas för att stärka el- och gaslänkarna till grannländerna. Inom järnvägssektorn hindrar fortfarande barriärerna för marknadstillträde marknaden från att fungera effektivt. Frankrike har inte konkurrensutsatt sin inhemska tågpassagerarmarknad, utom för internationella förbindelser, och det finns få nya aktörer. Man har inlett en reform av järnvägssektorn för att göra den mer ekonomiskt hållbar. Ett lagförslag lades fram i oktober 2013 och behandlas nu av parlamentet. Bland annat är det tänkt att en infrastrukturförvaltare ska inrättas med en vertikalt integrerad struktur där den nuvarande operatören ingår. Denna nya struktur kan hindra att alternativa operatörer får tillgång till järnvägsnätet.

               (15)

               Frankrike har ett högt och stigande totalt skattetryck. Kvoten mellan skatter och BNP var 2013 med 45,9 % en av de högsta i unionen och hade ökat med 3,3 procentenheter sedan konsolideringen av de offentliga finanserna inleddes 2010. Mot den bakgrunden har en skattekommitté (Assises de la fiscalité) lämnat underlag för en reform av skattesystemet. Få framsteg har gjorts hittills med att sänka de lagfästa inkomstskattesatserna för privatpersoner och företag och effektivisera momsen. I stället har en temporär extraskatt på storföretag förlängts till 2015, och det leder till att den totala lagfästa bolagsskatten kulminerar på 38,1 % (den normala skattesatsen är redan en av unionens högsta på 33,3 %). Regeringen har tillkännagett att företagens solidaritetssamhällsbidrag (contribution sociale de solidarité à la charge des sociétés, C3S) successivt ska avskaffas och att skattesatsen gradvis ska sänkas och 2020 nå 28 %. Det finns inga uppgifter om exakt när den senare åtgärden ska vidtas. Begränsade framsteg har också gjorts det senaste året med att minska och förenkla inkomstskatteutgifterna. Trots vissa framsteg inom miljöskatter (bland annat har en koldioxidskatt, contribution climat énergie, införts gradvis) förblir miljöskatterna låga, räknat som andel av BNP. Vidare är de franska punktskatterna inte indexreglerade i takt med inflationen, och vissa omfattande miljöskadliga subventioner kvarstår, t.ex. den förmånliga punktskatten på diesel. Slutligen vidtogs inga ytterligare åtgärder 2013 för att minska bolagsskattens gynnande av lånefinansiering och därigenom förebygga en ökad privat skuldsättning.

               (16)

               Även om Frankrike vidtog ett antal politiska åtgärder fortsatte arbetsmarknaden att försämras 2013 och allvarliga utmaningar kvarstår. Arbetslösheten fortsatte att stiga till 10,3 % under 2013 (jämfört med 7,5 % 2008). Frankrikes arbetsmarknad är fortfarande segmenterad, med mycket få övergångar från tidsbegränsad till fast anställning (sannolikheten att gå från en tillfällig till en fast anställning var 2010 bara 10,6 %, jämfört med 25,9 % i genomsnitt i unionen). Kollektivavtalet om anställningstrygghet omsattes i en lag som antogs i juli 2013. Även om den reformen är ett steg i rätt riktning, är dess inverkan än så länge ojämn. Bland annat har mycket få företag utnyttjat den möjlighet att ingå företagsavtal som lagen medger i syfte att öka flexibiliteten i arbetsvillkoren i händelse av tillfälliga ekonomiska svårigheter. Andelen uppsägningar som ifrågasätts i domstol har dock minskat betydligt. Även om arbetsmarknadens parter förhandlade 2014 för att se över systemet för arbetslöshetsförmåner, förväntas inte den nya överenskommelsen leda till några större minskningar av underskottet i systemet. Systemet för arbetslöshetsförmåner hade 2013 ett totalt underskott på nästan 1 % av BNP, och det krävs fler strukturella åtgärder för att det ska bli hållbart. Vissa delar, t.ex. villkoren för att vara berättigad till förmåner, förmånernas minskning med tiden och kompensationsgraderna för högavlönade arbetstagare, ändrades bara marginellt efter den senaste överenskommelsen mellan arbetsmarknadens parter i mars 2014, och de bör ändras mer för att se till att incitamenten att arbeta är tillräckliga. Tack vare flera pensionsreformer har sysselsättningsgraden för arbetstagare i åldrarna 55–64 konstant ökat de senaste tre åren.
               Sysselsättningsgraden hos äldre franska arbetstagare (45,6 % under 2013) är dock fortfarande betydligt lägre än genomsnittet i unionen (4,5 procentenheter lägre) och bara 55 % av de äldre arbetstagarna i Frankrike går i pension direkt efter anställning (2008–2011). Det får till följd att arbetslösheten i den här åldersgruppen har ökat avsevärt de senaste åren. Det finns alltså ett behov av skärpta åtgärder för att öka de här arbetstagarnas anställbarhet och se över incitamenten för dem att fortsätta arbeta eller återgå till arbetet.

               (17)

               PISA-undersökningen 2013 visade att Frankrikes ojämlikhet i fråga om utbildning är en av de högsta i OECD-länderna. En sjättedel av de franska ungdomarna lämnar utbildningssystemet utan behörighet. Det är särskilt oroande eftersom ungdomsarbetslösheten i slutet av 2013 var 25,5 % och eftersom risken att bli arbetslös var nästan dubbelt så stor för de minst kvalificerade ungdomarna. Åtgärder för att främja lärlingsutbildningar bör särskilt inriktas på de minst kvalificerade ungdomarna. Vissa framsteg på området har gjorts genom den reform av den obligatoriska utbildningen som inleddes i juli 2013 och den nya lagen om yrkesutbildning och livslångt lärande som antogs i mars 2014. Det är dock för tidigt att säga om dessa åtgärder verkligen kommer att minska ojämlikheten i utbildningssystemet, och den nya plan för högstadieskolor i mindre gynnade områden som tillkännagavs i januari 2014 har ännu inte genomförts. Slutligen har övergången från skola till arbetsliv underlättats, men antalet lärlingar minskade 2012 och systemen gynnade högskolestuderande i allt högre grad.

               (18)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Frankrikes ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Frankrike utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–7 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (20)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (21)

               Kommissionen har också inom den europeiska planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Frankrike också se till att de rekommendationerna genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Frankrike att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Stärka den finanspolitiska strategin, inbegripet genom att ytterligare specificera de ingående åtgärderna, för år 2014 och senare så att det alltför stora underskottet kan korrigeras på ett varaktigt sätt senast 2015 genom att strukturjusteringsmålen i rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott uppfylls. För att man ska åstadkomma en varaktig korrigering av obalanserna i de offentliga finanserna krävs det att man på ett trovärdigt sätt genomför ambitiösa strukturreformer i syfte att öka anpassningsförmågan och främja tillväxt och sysselsättning. Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet, sträva efter en strukturjustering i riktning mot det medelfristiga målet på minst 0,5 % av BNP per år, och mer i gynnsamma ekonomiska lägen eller om så krävs för att se till att skuldmålet uppfylls, för att den höga statsskulden ska minska på lång sikt. Öka satsningarna på effektivisering i alla delar av den offentliga sektorn, inbegripet genom en eventuell omdefinition av de offentliga insatsernas räckvidd. Särskilt vidta åtgärder för att avsevärt minska ökningarna i utgifterna för social trygghet från och med 2015 enligt planerna, genom att sätta upp ambitiösare årliga utgiftsmål för hälso- och sjukvård, hålla pensionskostnaderna under kontroll och förenkla familjebidrag och bostadsbidrag. Fastställa en tydlig tidsplan för den pågående decentraliseringen och ta de första stegen senast i december 2014 för att undanröja överlappande förvaltningsnivåer, underlätta sammanslagningar av kommuner och förtydliga ansvaret för varje förvaltningsnivå. Stärka incitament att rationalisera de lokala myndigheternas utgifter genom att sätta ett tak på den årliga ökningen av de lokala myndigheternas skatteintäkter och planenligt minska de statliga bidragen. Förutom besparingar på kort sikt ta itu med de prognosticerade ökningarna av offentliga utgifter för hälso- och sjukvård på medellång och lång sikt, bland annat utgifterna för läkemedel, och vid behov vidta ytterligare åtgärder för att se till att pensionssystemet fås i balans senast 2020 på ett hållbart sätt som omfattar samtliga system, särskilt de befintliga specialsystemen och kompletterande systemen.

               2.

               Se till att minskningen av arbetskraftskostnaderna genom skattekrediten för konkurrenskraft och sysselsättning (crédit d'impôt compétitivité emploi) fortsätter. Agera för att ytterligare sänka arbetsgivarens sociala avgifter i enlighet med åtagandena i ansvars- och solidaritetspakten, och se till att inga andra åtgärder förtar dess verkan och att den målinriktning som nu planeras inte ändras. Ytterligare utvärdera de ekonomiska följderna av undantag från sociala avgifter, särskilt vad gäller sysselsättning, lönebildning och konkurrenskraft, och vid behov vidta lämpliga åtgärder. På ett budgetneutralt sätt ytterligare sänka arbetskraftskostnaderna för de lägst avlönade, särskilt genom riktade minskningar av arbetsgivarens sociala avgifter med beaktande av olika ordningar för lönebidrag.

               3.

               Förenkla reglerna för företagens administration, beskattning och redovisning och vidta konkreta åtgärder för att genomföra regeringens pågående förenklingsplan före utgången av december 2014. Eliminera regelhinder för företagens tillväxt, särskilt genom att se över storlekskriterier i föreskrifterna för att undvika tröskeleffekter. Förenkla och effektivisera innovationspolitiken, särskilt genom utvärderingar som beaktar de senaste reformerna och vid behov en anpassning av forskningsavdraget (crédit d’impôt recherche). Se till att resurserna styrs till de effektivaste konkurrenskraftklustren och främja de ekonomiska effekterna av innovationer som tagits fram i klustren.

               4.

               Avlägsna omotiverade restriktioner för tillträdet till och utövandet av lagreglerade yrken, minska kostnaderna för tillträde till ett visst yrke och främja konkurrensen på tjänstemarknaden. Vidta ytterligare åtgärder för att minska regelbördan i detaljhandeln, särskilt genom att förenkla tillståndsförfarandena för etablering av försäljningsställen och upphävande av förbudet mot förlustbringande försäljning. Se till att reglerade gas- och eltariffer för hushållskunder sätts på en lämplig nivå som inte hindrar konkurrensen, samtidigt som överkomliga villkor upprätthålls för utsatta grupper. Stärka el- och gaslänkarna med Spanien, särskilt gaslänkarna i syfte att helt integrera den iberiska gasmarknaden med den europeiska. Inom järnvägen se till att den nya enhetliga infrastrukturförvaltaren är oberoende från den nuvarande operatören, och vidta åtgärder för att konkurrensutsätta den inhemska passagerartransporten i linje med bestämmelserna i de kommande direktiven och den tidtabell som kommer att fastställas i och med dem.

               5.

               Minska skattebördan på arbetskraft och öka satsningarna på att förenkla och effektivisera skattesystemet. I detta syfte vidta åtgärder från och med 2015 års budget för att avlägsna ineffektiva inkomstskatteutgifter för enskilda och företag i enlighet med nya bedömningar och underlaget från kommittén Assises de la fiscalité, samt sänka skattesatserna, vidta ytterligare åtgärder för att undanröja bolagsskattens gynnande av lånefinansiering, bredda skattebasen, särskilt på konsumtion, och fasa ut miljöskadliga subventioner.

               6.

               Vidta ytterligare åtgärder för att bekämpa stelhet på arbetsmarknaden, särskilt åtgärder för att reformera villkoren i avtalen om bevarande av arbetstillfällen (accords de maintien de l'emploi) så att de används oftare av företag i svårigheter. Vidta ytterligare åtgärder i samarbete med arbetsmarknadens parter för att reformera systemet med arbetslöshetsförmåner, så att systemet blir hållbart och ger tillräckliga incitament till återgång till arbete. Se till att äldre arbetstagare får nytta av tillräcklig rådgivning och fortbildning och se över berörda särskilda ordningar för arbetslöshetsförmåner med hänsyn till deras situation på arbetsmarknaden.

               7.

               Modernisera yrkesutbildningen, genomföra reformen av den obligatoriska utbildningen och vidta ytterligare åtgärder för att minska ojämlikheten i utbildningen, särskilt genom ytterligare åtgärder mot avhopp från skolan i förtid. Se till att aktiva arbetsmarknadsåtgärder verkligen stöder de mest utsatta grupperna. Förbättra övergången från skola till arbete, särskilt genom att intensifiera åtgärderna för vidareutveckling av lärlingsutbildningar, och då i synnerhet för lågkvalificerade.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P.C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 27.

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  Se sidan 141 i detta nummer av EUT.


				|

		52011SC0815

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Slovakiaand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Slovakia, 2011-2014

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Slovakiens nationella reformprogram 2011
och rådets yttrande
om Slovakiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG)
nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de
offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter samråd med ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska
rådet Europeiska kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stärka den hållbara tillväxten
och konkurrenskraften inom EU.
(2)
Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3],
vilka tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av en ny planeringscykel
för den ekonomiska styrningen i EU och den första europeiska planeringsterminen
av integrerad förhandssamordning av den ekonomiska politiken, vilken är
förankrad i Europa 2020-strategin.
(4)
Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för budgetkonsolidering och strukturreformer (i linje med
rådets slutsatser av den 15 februari och den 7 mars 2011 och med utgångspunkt i
kommissionens årliga tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk behovet av
att prioritera återställandet av sunda offentliga finanser och hållbar
finanspolitik, minskad arbetslöshet genom arbetsmarknadsreformer och nya
insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omvandla dessa
prioriteringar till konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller
konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också
de medlemsstater som deltar i euro plus-pakten att i tid lägga fram sina
åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram
och nationella reformprogram.
(6)
Den 28 april 2011 lade Slovakien fram 2011 års
uppdatering av stabilitetsprogrammet, omfattande perioden 2011–2014, och den 2
maj sitt nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes
samband mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt.
(7)
På grund av dess stora öppenhet för handel och
specialisering inom varaktiga konsumtionsvaror drabbades den slovakiska
ekonomin hårt av den kraftiga nedgången i världshandeln och den totala
efterfrågan som följde finanskrisen. Detta ledde till att BNP år 2009 krympte
med 4,7 % och arbetslösheten steg till 12 %. Under 2010 förbättrades
den ekonomiska situationen betydligt – mest tack vare en återhämtning inom
extern efterfrågan – uttryckt i produktionsökning (BNP-ökning med 4,1 %),
men sysselsättningsläget fortsatte att försämras och arbetslösheten nådde
14,5 %, en av de högsta nivåerna och största ökningarna i EU.
Sysselsättningen kommer under 2011–2012 att ligga klart under nivån före
krisen. Krisen ledde till en kraftig försämring av de offentliga finanserna och
ökade underskottet i de offentliga finanserna från 2 % av BNP år 2008 till
8 % av BNP under åren 2009-2010. Även om skuldkvoten är relativt låg så
ökade den också med 15 procentenheter och nådde 41 % av BNP år 2010.
(8)
Baserat på en bedömning av det uppdaterade
stabilitetsprogrammet enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att
det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet framstår som
rimligt för programmets två första år, men därefter alltför optimistiskt.
Planen med programmet är att sänka underskottet till under 3 % av BNP år
2013 i linje med rådets tidsfrist och ytterligare till 2,8 % av BNP år
2014. Efter 2011 är anpassningen i stora drag utgiftsbaserad. Det finns
nedåtrisker med de finanspolitiska målen som i första hand hör samman med
genomförandet av de föreslagna åtgärderna. Enligt programmet väntas målen på
medellång sikt inte uppnås. Det skulle krävas en årlig finanspolitisk
ansträngning på i genomsnitt cirka 1,4 % av BNP för att uppnå de
finanspolitiska målen.
(9)
Underskottet väntas minska kraftigt under 2011 tack
vare de konsolideringsåtgärder som i det slovakiska stabilitetsprogrammet
uppskattas till cirka 2,5 % av BNP. Anpassningen förväntas fortsätta
ytterligare under 2011 och 2013 med en genomsnittlig minskning av underskottet
på cirka 1 procentenhet av BNP per år. Konsolideringsansträngningen är i första
hand inriktad på utgiftssidan. Besparingarna görs på utgifter för varor och
tjänster och på lönekostnader, men ett varaktigt fullföljande av dessa
ansträngningar kan komma att visa sig svårt att genomföra. Generellt sett
består utmaningen för Slovakien i att säkerställa att konsolideringen inte
drabbar utan till och med ökar utgifterna för tillväxtskapande poster såsom
utbildning och transportinfrastruktur. Den offentliga sektorns fasta
bruttoinvesteringar är låga och förväntas sjunka ytterligare, vilket föranleder
oro. Det finns utrymme att öka intäkterna från skatter som är minst
hämmande för tillväxten, till exempel fastighetsskatt och miljöskatt, och att
effektivisera skatteuppbörden, särskilt med tanke på det stora
mervärdesskattegapet.
(10)
Tack vare reformen 2005 genom vilken det infördes
flerårig planering, programbudgetering och ett flertal finanspolitiska regler
har Slovakien avsevärt förbättrat sitt finanspolitiska ramverk. Den nuvarande
utformningen har dock inte förhindrat regeringen att bygga upp löpande
underskott även under år med hög ekonomisk tillväxt. Bland de största
svagheterna är det faktum att de finanspolitiska målsättningarna för de sista
åren lätt kan ändras och därför inte tjänar sitt syfte att förankra
budgetprocessen under de kommande åren. Utgiftstaken enligt förslaget i det
uppdaterade stabilitetsprogrammet och i det nationella reformprogrammet skulle
kunna kompensera denna brist, förutsatt att de omfattar största möjliga andel
av de offentliga utgifterna. Den nuvarande bristen på rättidig offentliggjord
information i synnerhet för lokala myndigheters socialförsäkringssystem och
medelsförvaltning är ytterligare ett hinder för den årliga övervakning av den
finanspolitiska utvecklingen och genomförandet av finanspolitiska regler.
Slutligen saknar Slovakien en oberoende institution, som kan vara direkt
delaktig i förberedande verksamhet, övervakning och bedömningsmekanismer som
rör budgeten.
(11)
Slovakien är en av de medlemsstater som har stora
problem med avseende på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. De
åldersrelaterade utgifterna beräknas att växa snabbare än EU-genomsnittet under
de närmaste årtiondena. Pensioner skulle vara den främsta orsaken till denna
ökning, trots en stor reform som genomfördes 2004–2006. Reformen tog inte
systematiskt itu med de prognostiserade framtida ökningarna av
medellivslängden. Ytterligare framtida påfrestningar på det fördelningsbaserade
systemet kan komma från ett starkt meritinslag i pensionsberäkningen och
indexeringsmekanismen. Ändringar av den fullt finansierade pelaren 2008–2009,
inbegripet kravet att pensionsfonder ska täcka uppkomna förluster, och
avskaffandet av obligatoriskt deltagande för nytillkomna arbetstagare på
arbetsmarknaden, har försämrat dess bärkraft. Det nationella reformprogrammet
och stabilitetsprogrammet innehåller flera anpassningar av pensionssystemet som
skulle åtgärda de nuvarande bristerna.
(12)
En annan stor utmaning är att ta itu med den stora
arbetslöshetsökningen innan den blir strukturell. Arbetslösheten uppgår för
närvarande till över 14 %. Långtidsarbetslösheten på 9,2 % förblir
den högsta i EU och detta parallellt med stora regionala skillnader och
bristande överensstämmelse mellan arbetskraftens kompetens och efterfrågad
kompetens. Även om arbetsmarknaden i Slovakien verkar på relativt flexibla
villkor planerar regeringen att ytterligare öka flexibiliteten genom att ändra
arbetslagstiftningen. Arbetslösheten är särskilt hög bland lågutbildade
arbetstagare, och deras sysselsättningsgrad är en av de lägsta i EU. Detta kan
bero på en relativt hög skattekil på 34 % för låginkomsttagare (67 %
av genomsnittslönen), vilket minskar incitamenten att anställa lågutbildade
arbetstagare. Dessutom kan riktade och väl utformade aktiva
arbetsmarknadsåtgärder spela en viktig roll i att få de arbetslösa tillbaka
till arbete. Utgifterna för och deltagandet i sådana åtgärder är för närvarande
bland de lägsta i EU, och det finns litet övervakning eller utvärdering av
deras effektivitet. Regeringen planerar en reform av arbetsmarknadstjänster och
aktiva arbetsmarknadsåtgärder i slutet av detta år.
(13)
Med tanke på vikten av en tillräckligt kvalificerad
arbetskraft för att förbättra priskonkurrenskraften har Slovakien lagt fram en
ambitiös målsättning att öka andelen personer med hög utbildningsnivå från
nuvarande 17,6 % till 40 % till 2020. I syfte att minska den
bristande överensstämmelsen mellan arbetskraftens kompetens och efterfrågad
kompetens håller Slovakien på att reformera skolutbildning och yrkesutbildning,
vilket beskrivs i det nationella reformprogrammet. Antalet personer med
eftergymnasial utbildning är dock fortfarande betydligt lägre än genomsnittet i
EU, och kvaliteten är ett problem, vilket också framgår av ett antal befintliga
indikatorer. Den låga utbildningsnivån hos de marginaliserade romska
befolkningsgrupperna är en viktig faktor som bidrar till långtidsarbetslöshet i
Slovakien. Andelen personer i arbetsför ålder som deltar i livslångt lärande är
fortfarande mycket låg (2,8 %) jämfört med EU:s genomsnitt, vilket verkar
ha en negativ inverkan på anställbarhet och ytterligare undergräver
ansträngningarna att minska den nuvarande höga arbetslösheten.
(14)
Behovet av att främja ett mer tillväxtfrämjande
företagsklimat i Slovakien erkänns i det nationella reformprogrammet, liksom
behovet av att förbättra rättsväsendet, göra offentlig upphandling mera
transparent och bekämpa korruption, även om det finns risker med genomförandet.
Problemet med svaga offentliga institutioner behandlas emellertid inte i
tillräcklig utsträckning, och mer skulle kunna göras för att stärka
evidensbaserat beslutsfattande. Inom den offentliga förvaltningen tenderar
otillräcklig kapacitet och hög omsättning av personal att sänka dess
effektivitet och öppenhet, försvaga analytisk kapacitet, och hämma det
effektiva utnyttjandet av EU-medel och effektiv användning av offentliga medel
i allmänhet. Dessa faktorer hämmar tillväxtpotentialen i ekonomin och dess
konkurrenskraft.
(15)
Slovakien har gjort ett antal åtaganden inom ramen
för euro plus-pakten[4].
Åtagandena avser tre områden av pakten som är relevanta för Slovakien: De
offentliga finansernas hållbarhet, sysselsättning och konkurrenskraft. På det
finanspolitiska området åtar sig Slovakien att förbättra de offentliga
finansernas hållbarhet på lång sikt och stärka det nationella finanspolitiska
ramverket genom att anta en ny rättsakt om finanspolitiskt ansvar.
Sysselsättningsåtgärderna avser den planerade översynen av arbetslagstiftningen
i syfte att göra arbetsmarknaden ännu mer flexibel. Konkurrenskraftåtgärderna
är inriktade på att minska de administrativa bördorna, förstärkt
korruptionsbekämpning, ökad insyn i offentlig upphandling och rättsväsendet
samt att öka skattesystemets effektivitet. Ovanstående åtaganden återspeglar i
stor utsträckning reformprogrammet i stabilitetsprogrammet och det nationella
reformprogrammet. De intensifierar pågående reformprojekt avseende
företagsklimat och skydd av immateriella rättigheter och öppnar de viktiga
frågorna om pensioner och de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.
Dessa åtaganden har bedömts och beaktats i rekommendationerna.
(16)
Kommissionen har bedömt stabilitetsprogrammet och
det nationella reformprogrammet, inklusive åtagandena inom ramen för euro
plus-pakten[5].
Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Slovakien utan även i vilken utsträckning de
överensstämmer med EU:s regler och riktlinjer, mot bakgrund av behovet att
stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella
beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot denna bakgrund anser
kommissionen att det finns nedåtrisker för att uppnå de finanspolitiska målen
efter 2011. Konsolideringsarbetet bör inte drabba utgifterna för
tillväxtfrämjande poster och stödja åtgärder för att stärka den finanspolitiska
styrningen och de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Ytterligare
åtgärder under 2011–2012 bör inriktas på att stärka inhemska tillväxtkällor, ta
itu med den senaste tidens kraftiga ökning av arbetslösheten, särskilt genom
att minska skattekilen för låginkomsttagare, och en reform av aktiva
arbetsmarknadsåtgärder, som tar upp att efterfrågade kompetens inte motsvarar
utbudet, förbättrar kvaliteten på utbildning och fortbildning och företagsklimatet
samt att stärka de offentliga institutionerna och den offentliga sektorns
styrelseformer.
(17)
Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande
av rådets rekommendation enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av Slovakiens
stabilitetsprogram och dess ståndpunkt[6]
avspeglas bland annat i punkterna 1, 2 och 3 i dess rekommendation nedan. Med
beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011 har rådet
granskat Slovakiens nationella reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Slovakien att
vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:
(1)
Genomföra 2011 års budget som planerat och införa
de planerade specifika åtgärderna av varaktigt slag under 2012 och 2013 för att
minska underskottet till under 3 % av BNP senast 2013. Värna
tillväxtfrämjande utgifter och använda tillgängligt utrymme för att öka
intäkterna genom att effektivisera uppbörden av mervärdesskatt.
(2)
Stärka den finanspolitiska styrningen genom att
under 2011 anta och från och med 2012 genomföra bindande, fleråriga utgiftstak
för staten och socialförsäkringssystemet. Dessutom införa ett oberoende
finanspolitiskt råd och säkerställa ett snabbt offentliggörande av uppgifter om
offentliga finanser på alla förvaltningsnivåer.
(3)
Förbättra de offentliga finansernas långsiktiga
hållbarhet genom att ytterligare anpassa det fördelningsbaserade
pensionssystemet, särskilt genom att knyta pensionsåldern till den förväntade
livslängden och skapa incitament för att garantera det fullt finansierade
pensionssystemets bärkraft så att det görs framsteg mot hållbara offentliga
finanser samtidigt som skäliga pensioner garanteras.
(4)
Vidta åtgärder för att stödja möjligheterna för
lågutbildade arbetslösa att komma in på arbetsmarknaden genom att minska skattekilen
för låginkomsttagare. Dessutom införa åtgärder för att öka de offentliga
arbetsförmedlingarnas administrativa kapacitet i syfte att förbättra
inriktning, utformning och utvärdering av den aktiva arbetsmarknadspolitiken,
särskilt för unga och långtidsarbetslösa.
(5)
Påskynda genomförandet av planerade reformer inom
utbildning, yrkesinriktad utbildning och fortbildning och vidta åtgärder för
att förbättra den högre utbildningens kvalitet och dess relevans med avseende
på marknadens behov. Utarbeta ett ramverk för incitament för både enskilda och
arbetsgivare för att uppmuntra lågutbildades deltagande i livslångt lärande.
(6)
Säkerställa genomförandet av planerade åtgärder som
syftar till att uppnå en effektivare tillämpning av reglerna om offentlig
upphandling, ökad effektivitet och transparens inom rättsväsendet.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C , , s. .
[3]               Upprätthålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av
den 19 maj 2011.
[4]               Närmare uppgifter om de åtaganden som gjorts inom euro
plus-pakten finns i arbetsdokumentet SEK(2011) 733.
[5]               Se SEK(2011) 733.
[6]               Enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation av den 26 april 2010 om initiativet för gemensam programplanering för forskning kulturarv och globala förändringar: en ny utmaning för Europa

text:
               28.4.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 106/18

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 26 april 2010
   om initiativet för gemensam programplanering för forskning ”kulturarv och globala förändringar: en ny utmaning för Europa”
   (2010/238/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 181, och
   av följande skäl:

               (1)

               Kulturarvet, i den betydelse som avses i Unescos konventioner om skydd för världens kultur- och naturarv och skydd för det immateriella kulturarvet (1), är mycket ömtåligt och utsätts för många risker på grund av åldrande, skadliga miljöförhållanden och påfrestningar från människor.

               (2)

               För de flesta europeiska medborgare är kulturtillgångar unika och oersättliga, både materiella kulturtillgångar såsom historiska byggnader, samlingar, platser och flyttbara föremål, och immateriella kulturtillgångar såsom historia, kollektivt minne och identitet.

               (3)

               Klimatförändringar utgör i kombination med andra miljöförändringar, mänskliga ingrepp och säkerhetsrisker ett hot mot Europas kulturarv. Klimatförändringarna kan framför allt leda till att kulturtillgångar skadas på ett oåterkalleligt sätt eller går förlorade på grund av sin ömtålighet och ålder. Dessutom hotar katastrofer och säkerhetsrisker kulturtillgångarnas fysiska karaktär som symboler och ikoner för europeiska städer och platser.

               (4)

               För att förhindra att dessa kombinerade risker mot Europas kulturarv leder till oåterkallelig skada krävs samlade åtgärder.

               (5)

               Vid sitt möte den 3 december 2009 slog rådet (konkurrenskraft) man fast att ”kulturarv, klimatförändringar och säkerhet” (namnet ändrades senare till ”kulturarv och globala förändringar: en ny utmaning för Europa”) utgör ett område där gemensam programplanering skulle leda till ett stort mervärde jämfört med medlemsstaternas nuvarande fragmenterade insatser på forskningsområdet. I sina slutsatser framhöll rådet därför att ett initiativ för gemensam programplanering måste lanseras och man uppmanade kommissionen att bidra till upprättandet av ett sådant. Rådet bekräftade även att gemensam programplanering är en process som sker under medlemsstaternas ledning och där kommissionen fungerar som stöd.

               (6)

               Gemensam programplanering för forskning om kulturarv och globala förändringar skulle möjliggöra samordning av forskning på detta område och på ett viktigt sätt bidra till upprättandet av ett funktionsdugligt europeiskt forskningsområde om bevarande av kulturarv och stärka Europas ledande ställning och konkurrenskraft inom forskningen på området.

               (7)

               För att uppnå de mål som fastställs i denna rekommendation bör medlemsstaterna tillsammans med kommissionen undersöka vilka kommissionsinitiativ som kan hjälpa dem att utveckla och genomföra den strategiska forskningsagendan.

               (8)

               För att kommissionen ska kunna rapportera till Europaparlamentet och rådet bör medlemsstaterna regelbundet rapportera till kommissionen om hur initiativet utvecklas.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna uppmanas att utforma en gemensam vision av hur samarbete och samordning inom forskningen på unionsnivå kan bidra till att kulturarvet bevaras i alla dess former och se till att det skyddas och utnyttjas på ett hållbart sätt.

               2.

               Medlemsstaterna uppmanas att utarbeta en gemensam strategisk forskningsagenda i vilken behov och mål på medellång till lång sikt fastställs när det gäller bevarande och användning av kulturarvet med tanke på de globala förändringarna. Den strategiska forskningsagendan bör innehålla en genomförandeplan med prioriteringar och tidslinjer samt en beskrivning av de insatser, instrument och resurser som krävs för att genomföra den.

               3.

               Medlemsstaterna uppmanas att vidta följande åtgärder som en del av den strategiska forskningsagendan och genomförandeplanen:

                           a)

                           Insamling och utbyte av information om relevanta nationella program och forskningsinsatser.

                           b)

                           Förstärkning av gemensamma framtidsstudier och utvärdering av teknik, framför allt i fråga om de globala förändringarnas inverkan på kulturtillgångar samt förebyggande svarsåtgärder och åtgärder för bevarande.

                           c)

                           Utbyte av information, resurser, bästa praxis, metoder och riktlinjer.

                           d)

                           Fastställande av områden eller forskning som skulle gynnas av samordning, gemensamma ansökningsomgångar eller av en sammanslagning av resurser.

                           e)

                           Fastställande av villkor för forskning som ska utföras gemensamt på de områden som anges i led d.

                           f)

                           Beaktande av de förändrade behoven hos besökare och konsumenter vid fastställande av mål för forskningsprogram för kulturarv.

                           g)

                           I lämpliga fall delning av befintliga forskningsinfrastrukturer eller utveckling av nya resurser såsom samordnade databanker eller utveckling av modeller för att undersöka försämringsprocesser.

                           h)

                           Främjande av ett bättre samarbete mellan den offentliga och den privata sektorn samt öppen innovation mellan olika forskningsaktiviteter och verksamhetssektorer som är kopplade till kulturarvet, däribland turism, hållbart underhåll och uppbyggnad eller återuppbyggnad av anläggningar, byggnader eller landskap och relaterade affärstjänster.

                           i)

                           Export och spridning av kunskap, innovation och tvärvetenskapliga strategier.

                           j)

                           Skapande av nätverk mellan centrum för forskning om kulturarv.

               4.

               Medlemsstaterna uppmanas att inrätta en gemensam ledningsstruktur på området kulturarv och globala förändringar som ska fastställa gemensamma villkor, regler och förfaranden för samarbete och samordning och övervaka genomförandet av den strategiska forskningsagendan.

               5.

               Medlemsstaterna uppmanas att gemensamt genomföra den strategiska forskningsagendan, bl.a. genom nationella forskningsprogram eller andra nationella forskningsaktiviteter.

               6.

               Medlemsstaterna uppmanas att tillsammans med kommissionen undersöka eventuella kommissionsinitiativ som kan hjälpa dem att utveckla och genomföra den strategiska forskningsagendan och samordna de gemensamma programmen med andra unionsinitiativ på området.

               7.

               Medlemsstaterna uppmanas att regelbundet rapportera till kommissionen om hur initiativet för gemensam programplanering utvecklas.

      Utfärdad i Bryssel den 26 april 2010.

            På kommissionens vägnar

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Definitioner av ”materiellt och immateriellt kulturarv” finns i Unescos konvention om skydd för världens kultur- och naturarv, Paris, 16 november 1972, och i Unescos konvention om skydd för det immateriella kulturarvet, Paris, 17 oktober 2003.