title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Belgiens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/36

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Belgiens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/09)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, där Belgien konstaterades vara en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Belgien, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten för Belgien 2016 publicerades den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Belgien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 14 juli 2015. Den innehöll också den fördjupade granskning som föreskrivs i artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultaten av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Belgien inte har några makroekonomiska obalanser. Ett svagt externt resultat tillsammans med hög offentlig skuldsättning kan innebära risker framöver. Men den senaste utvecklingen pekar på en förbättring av konkurrenskraften. Korrigerande åtgärder – bland annat återhållsam lönesättning och sänkta sociala avgifter – har bidragit till en långsammare ökning av arbetskostnaden. Statsskulden sjunker inte, men de kortsiktiga riskerna förefaller vara under kontroll.

               (3)

               Den 29 april 2016 lade Belgien fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Enligt stabilitetsprogrammet 2016 har den exceptionella flyktingtillströmningen 2015 och 2016 och de exceptionella säkerhetsåtgärderna 2016 fått stora effekter på budgeten, och man ger tillräckliga bevis på de extra budgetutgifternas omfattning och natur. Enligt kommissionen uppgår de berättigade extra utgifterna för flyktingarna till 0,03 % av BNP för 2015, medan merkostnaderna för 2016 beräknas till 0,17 % av BNP för flyktingrelaterade utgifter och 0,12 % av BNP för säkerhetsåtgärder. Bestämmelserna i artikel 5.1 och artikel 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att hantera de här extrautgifterna, eftersom flyktingtillströmningen och det allvarliga terroristhotet är extraordinära händelser och deras effekt på Belgiens offentliga finanser stora och eftersom hållbarheten inte torde äventyras av att man tillåter en tillfällig avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Därför har den efterfrågade anpassningen på väg mot det medelfristiga budgetmålet för 2015 sänkts för att ta hänsyn till de extra flyktingrelaterade kostnaderna. I fråga om 2016 kommer en slutbedömning, också av de berättigade beloppen, att göras våren 2017, på basis av de belgiska myndigheternas faktiska data.

               (6)

               Belgien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av övergångsreglerna för skuldkriteriet. Den 18 maj 2016 utfärdade kommissionen en rapport enligt 126.3 i EUF-fördraget, eftersom Belgien 2015 inte hade gjort tillräckliga framsteg med att iaktta skuldkriteriet. Enligt analysen antas skuldkriteriet vara uppfyllt. Enligt stabilitetsprogrammet för 2016 förutser regeringen en gradvis förbättring av budgetsaldot från ett underskott på 2,6 % av BNP för 2015 till -0,2 % av BNP för 2019. Det reviderade medelfristiga budgetmålet, dvs. en balanserad budget i strukturella termer, väntas nås 2018. Det omräknade strukturella saldot (5) tyder dock fortfarande på ett strukturellt underskott på 0,4 % av BNP för 2018. Enligt stabilitetsprogrammet väntas den offentliga skuldkvoten nå sin topp på 106,2 % av BNP 2016 för att därefter minska till 99,6 % av BNP 2019. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. De åtgärder som krävs för att stödja de planerade underskottsmålen från 2017 och framåt har dock ännu inte beskrivits tillräckligt. På grundval av kommissionens vårprognos 2016 finns det en risk för en betydande avvikelse från den anpassning som krävs 2016, samt sammantaget 2016 och 2017, vid oförändrad politik. Om budgeteffekterna av den exceptionella flyktingtillströmningen och de exceptionella säkerhetsåtgärderna undantas från bedömningen är avvikelsen för 2016 enligt prognosen inte längre betydande. Belgien väntas inte iaktta övergångsreglerna för skuldkriteriet under 2016 och, efter övergångsperioden, riktmärket för skuldminskning 2017. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2016, att det finns risk för att Belgien inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Därför kommer ytterligare åtgärder att krävas för att reglerna ska följas under 2016 och 2017.

               (7)

               Den höga offentliga skuldsättningen går hand i hand med svaga export- och konkurrenskraftsresultat. Det externa resultatet har försämrats sedan 2000, vilket framgår av förlusten i total marknadsandel, och utvecklingen har förvärrats av att exporten främst varit inriktad på mindre dynamiska marknader. På senare år har visserligen den negativa trenden för marknadsandelen avstannat, men den totala förlusten är fortfarande stor. Landets exportkapacitet hämmas också av en specialisering inom marknadssegment med högre exponering för priskonkurrens. Detta är särskilt svårt att förena med Belgiens höga arbetskostnad. Enhetsarbetskostnaden har stigit snabbt fram till nyligen till följd av låg produktivitetstillväxt och, framför allt, snabba löneökningar. Ökningarna kan förklaras av vissa inslag i lönebildningssystemet. Dels sätts marginalerna för reala löneökningar gång på gång för högt. Dels blir inflationen gång på gång högre än förväntningarna och inflationen i grannländerna. De strukturella skillnaderna i kärninflation mellan Belgien och grannländerna beror främst på att priserna på tjänster ökar mer i Belgien och att detaljhandeln fungerar sämre. Inflationen har förts vidare i form av löneökningar via praxisen med automatisk löneindexering. Tillsammans urholkade de här faktorerna effektiviteten hos det mycket samordnade lönebildningssystemet. För att få stopp på förlusterna i konkurrenskraft och dess negativa effekter på exportresultatet och sysselsättningen har de belgiska myndigheterna på senare år ingripit i lönebildningen. Åtgärder för återhållsamma löneökningar har införts, däribland tak för reala löneökningar och tillfälligt upphävande av löneindexeringssystemen. Dessutom har man sänkt de sociala avgifterna. Men för att se till att korrigeringen blir varaktig krävs strukturella reformer av lönebildningen i linje med rådets rekommendationer från tidigare år. Regeringen tänker se över 1996 års lag om främjande av sysselsättningen och förebyggande skydd av konkurrenskraften, som utgör grunden för den ”lönenorm” som arbetsmarknadens parter fastställer vartannat år, men få framsteg har gjort hittills. Att säkerställa en mer formell koppling mellan löner och produktivitet skulle bidra till att bevara den senaste tidens vinster och förebygga att tidigare problem återkommer.

               (8)

               Vissa framsteg har gjorts för att se till att arbetsmarknaden fungerar bättre totalt sett. Incitamenten för att arbeta har stärkts genom åtgärder för att minska skattekilen och ändringar i systemet för arbetslöshetsförmåner. Men stora sysselsättningsskillnader mellan specifika grupper i befolkningen fortsätter att leda till ett kroniskt underutnyttjande av arbetskraften, särskilt bland lågutbildade, unga, äldre och personer med invandrarbakgrund. Dessutom skapar marginalskatterna när man börjar arbeta eller återgår till arbetslivet bidrags- och låglönefällor för den som inte är den huvudsakliga familjeförsörjaren och för särskilda typer av hushåll, t.ex. ensamstående och ensamstående föräldrar. Det är därför viktigt att finjustera och genomföra strategier som stimulerar till en övergång från inaktivitet eller arbetslöshet till arbete. Ojämlikheten i utbildning med koppling till socioekonomisk bakgrund är bland de största i EU och dåliga utbildningsresultat kan delvis förklara varför personer med invandrarbakgrund underpresterar på arbetsmarknaden. De utbildningsreformer som håller på att genomföras ska särskilt komma till rätta med förtida skolavhopp samt förbättra tillgången till barnomsorg och förskola. Berörda myndigheter ska förbättra yrkesutbildningens kvalitet och relevans. Åtgärderna kan bidra till en smidigare övergång till en kunskapsintensiv och alltmer serviceorienterad ekonomi och åtgärda kompetensglapp och varaktig arbetskraftsbrist inom vissa yrken. Dessutom kräver äldre arbetstagares mycket låga arbetskraftsdeltagande strategier för att främja aktivt åldrande och stimulera arbetsmarknadens efterfrågan på äldre arbetstagare. Det kan också behövas ytterligare skatteåtgärder för att uppmuntra människor att ta ett jobb.

               (9)

               Det finns fortfarande stora möjligheter att förbättra icke-kostnadsdimensionen av den externa konkurrenskraften. För att säkra och höja välfärdens nuvarande nivå bör större tonvikt läggas vid produktivitetsökningar och investeringar i kunskapsbaserat kapital. Det kräver en varaktig satsning på produkter och tillhörande tjänster längre upp i värdekedjan och bygger på ett bättre innovationsresultat och på att man använder resultaten av FoU. Trots att Belgien har ett offentligt forskningssystem av hög kvalitet finns relativt få snabbväxande företag i innovativa branscher. Dessutom tyngs företagsklimatet av byråkrati och regelbördor, vilket hindrar företag från att grundas och växa. Krav på aktieinnehav och begränsningar av rösträtten, juridisk form och verksamhet på flera områden stävjar marknadsdynamiken för företagstjänster. Begränsningar av detaljhandelsföretagens verksamhet och var de får etablera sig har samma effekt inom detaljhandeln. Rättssystemet kännetecknas dessutom av bristande effektivitet och man använder inte IT i så stor utsträckning. Dessa faktorer sammantaget utgör stora hinder för privata investeringar. Undermålig infrastruktur och stora flaskhalsar undergräver också produktivitetstillväxt och investeringar. Transportnätet är det mest överhängande investeringsgapet. Med sitt geografiska läge och de internationella organisationer som finns i landet har Belgien lockat till sig många distributionscentraler, logistikbaser och olika företags internationella huvudkontor. Men trafikproblemen i rusningstid växer och gör landet mindre attraktivt för utländska investerare och de medför också stora ekonomiska och ekologiska kostnader. Belgien tros inte heller nå sitt 2020-mål för minskade utsläpp av växthusgaser och har allvarliga problem med luftföroreningar. Med tanke på att den ekonomiska verksamheten är koncentrerad till huvudstaden och hamnarna är nu det mest brådskande att uppgradera den grundläggande järnvägs- och väginfrastrukturen och bygga de förbindelser som saknas mellan de viktigaste ekonomiska knutpunkterna. Det är samtidigt viktigt att ta itu med trafikstockningarna i rusningstid genom att förbättra kollektivtrafiken, optimera trafikledningen och få bort snedvridningar på marknaden och negativa skatteincitament, till exempel den förmånliga behandlingen av tjänstebilar.

               (10)

               En annan utmaning är den inhemska kraftförsörjningen och försörjningstryggheten i allmänhet. Oplanerade driftavbrott i flera kärnkraftverk har skapat oro kring frågan om hur efterfrågan på och tillgången till elektricitet ska vägas mot varandra, medan den ständigt reviderade tidtabellen för utfasningen av kärnkraften har skapat ett ogynnsamt klimat för långsiktiga investeringsbeslut. Den ökande energiimporten och den allt osäkrare energiförsörjningen är tecken på detta. Trots att de kortsiktiga riskerna för energitillgången har minskat är de långsiktiga investeringsbehoven fortfarande stora. Förutom omfattande ny inhemsk produktionskapacitet och ytterligare utbyggnad av förbindelser för sammankoppling, behövs smarta nät för utveckla efterfrågestyrningen. Med tanke på de långa ledtiderna för större energiprojekt och det stora behovet av ersättningskapacitet det kommande årtiondet, krävs det att man agerar snabbt, i synnerhet i form av ett lämpligt regelverk som stimulerar till ökad produktionskapacitet.

               (11)

               Belgien har i viss mån lyckats reformera skattesystemet, i synnerhet genom att skatteväxla från arbete till andra skattebaser och det kommer att gradvis minska skattekilen på arbete. Sänkta inkomstskatter för privatpersoner och sänkta arbetsgivaravgifter kommer också att bidra till en minskad skattekil. Men skattesystemet är fortfarande komplext, med skattebaser som urholkas av specifika undantag, avdrag och reducerade skattesatser. Några av dessa inslag innebär intäktsbortfall, ekonomiska snedvridningar och stora administrativa bördor. Skatteväxlingen verkar dessutom inte vara budgetmässigt neutral. Det finns fortfarande stort utrymme att förbättra skattesystemets utformning genom att ytterligare bredda skattebasen, vilket banar väg för både lägre lagstadgade skattesatser och färre snedvridningar. Potentialen för en grön skatteväxling är också stor, bland annat på grund av den förmånliga skattemässiga behandlingen av tjänstebilar och bränslekort, vilket bidrar till föroreningar, trafikstockningar och utsläpp av växthusgaser.

               (12)

               Belgien har på senare år gjort stora framsteg med att reformera sitt pensionssystem. I lagen av den 10 augusti 2015 om höjning av pensionsåldern, villkoren för förtida pension och minimiåldern för efterlevandepensioner fastställs nya kriterier för lägsta pensionsålder och antal arbetade år för vanliga pensioner. Men även efter den senaste reformen är den förväntade ökningen av pensionsutgifterna fortfarande betydande. En automatisk koppling till den ökande medellivslängden, såsom tidigare rekommenderats, skulle minska riskerna för hållbarheten på medellång och lång sikt. Regeringen har i detta avseende meddelat att sin avsikt att införa ett poängbaserat pensionssystem med en mekanism för automatiska anpassningar till befolkningsutvecklingen. Dessa frågor kommer att fortsätta att följas noggrant inom den europeiska planeringsterminen.

               (13)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Belgiens ekonomiska politik och redogjort för den i 2016 års landsrapport. Den har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Belgien fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Belgien utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3.

               (14)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Belgien att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Åstadkomma en årlig finanspolitisk korrigering på minst 0,6 % av BNP 2016 och 2017 för att närma sig det medelfristiga målet. Använda oförutsedda intäkter till att snabbare minska den offentliga skuldkvoten. Komma överens om en verkställbar fördelning av budgetmålen mellan alla förvaltningsnivåer. Förenkla skattesystemet och ta bort snedvridande skatteutgifter.

               2.

               Genomföra den planerade översynen av 1996 års lag om främjande av sysselsättningen och förebyggande skydd av konkurrenskraften i samråd med arbetsmarknadens parter. Se till att löneökningarna följer produktivitetsutvecklingen. Se till att aktiveringsåtgärder på arbetsmarknaden är effektiva. Gå vidare med utbildnings- och yrkesutbildningsreformerna och ge utbildningsstöd till missgynnade grupper, särskilt personer med invandrarbakgrund.

               3.

               Få fart på innovationsförmågan, framför allt genom att främja investeringar i kunskapsbaserat kapital. Skärpa konkurrensen i sektorn för företagstjänster och detaljhandeln genom att få bort omotiverade begränsningar för verksamhet och etablering. Ta itu med de bristande investeringarna i transportinfrastrukturen och kapaciteten för energiproduktion.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Det strukturella saldot, så som det räknats om av kommissionen utifrån uppgifterna i stabilitetsprogrammet enligt en gemensamt avtalad metod.

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2016/193 av den 10 februari 2016 riktad till Republiken Grekland om brådskande åtgärder som Grekland ska vidta så att överföringar enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 kan återupptas

text:
               13.2.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 38/9

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2016/193
   av den 10 februari 2016
   riktad till Republiken Grekland om brådskande åtgärder som Grekland ska vidta så att överföringar enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 kan återupptas
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Medlemsstaterna har sedan 2011 tillfälligt upphört att överföra personer som lämnat in en ansökan om internationellt skydd enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 (1) (nedan kallad Dublinförordningen) sedan två domar från Europadomstolen respektive EU-domstolen (2) påpekat att det finns systemrelaterade brister i Greklands asylsystem som kan innebära kränkningar av de grundläggande rättigheterna för personer som överförs från medlemsstaterna till Grekland i enlighet med rådets förordning (EG) nr 343/2003 (3).

               (2)

               Ministerkommittén i Europarådet har övervakat situationen i Grekland sedan Europadomstolens dom 2011 i målet M.S.S. mot Belgien och Grekland, på grundval av de lägesrapporter som Grekland måste lämna in som belägg för att domen verkställs och på grundval av belägg från icke-statliga organisationer och internationella organisationer, till exempel FN:s flyktingkommissariat (nedan kallat UNHCR), som verkar i Grekland.

               (3)

               Till följd av M.S.S.-domen har Grekland åtagit sig att reformera sitt asylsystem på grundval av en nationell handlingsplan för asylreform och migrationshantering som lades fram i augusti 2010 och sedermera omarbetades i januari 2013 (nedan kallad den grekiska handlingsplanen).

               (4)

               För att avhjälpa de allvarliga bristerna i det grekiska asylsystemet begärde de grekiska myndigheterna 2011 även att Europeiska stödkontoret för asylfrågor (nedan kallad Easo) skulle lämna akut stöd till Grekland. Easo lämnade operativt stöd 1 april 2011–31 december 2014. Under denna period assisterade utplacerade asylexpertgrupper Grekland med inrättandet av de tre nya myndigheterna, och med mottagandet av utsatta personer, prövningen av inlämnade ansökningar om internationellt skydd, särskilt i andra instans, och med kapacitetsuppbyggnad med hjälp av EU-medel. Grekland gjorde den 4 december 2014 en förnyad ansökan hos Easo, och stöd kommer denna gång att lämnas fram till slutet av maj 2016.

               (5)

               Situationen i Grekland har även föranlett kommissionen att väcka en rad överträdelseförfaranden mot Grekland, bl.a. rörande otillräcklig tillgång till asylförfarandet, otillräcklig mottagningskapacitet och dåliga mottagningsförhållanden, bl.a. i förvarsenheterna, underlåtenhet att ta fingeravtryck på irreguljära migranter och asylsökande, bristfällig behandling av ensamkommande barn och bristande rättsligt bistånd vid överklaganden. Denna rekommendation föregriper inte eventuella pågående eller framtida överträdelseförfaranden som kommissionen kan komma att väcka rörande frågor som tas upp i denna rekommendation.

               (6)

               Kommissionen har samtidigt vidtagit samordnade åtgärder för att avhjälpa bristerna i Greklands asylsystem. Kommissionen har övervakat Greklands genomförande av åtgärderna i den grekiska handlingsplanen och har tillhandahållit ekonomiskt och tekniskt stöd, med betoning bl.a. på åtgärder som syftar till att avhjälpa de problem som påpekats i överträdelseförfarandena. Ett arbetsdokument från kommissionen lades fram för rådet i oktober 2014 (4) med en bedömning av genomförandet av den grekiska handlingsplanen och en redogörelse för vilka kvarstående brister i det grekiska asylsystemet som brådskande behöver uppmärksammas.

               (7)

               Kommissionen har samarbetat mycket nära med samtliga berörda medlemsstater och Norge genom regelbundna och ad hoc-möten som under kommissionens ordförandeskap hållits i den s.k. Friends of Greece-gruppen. Denna grupp är ett forum för utbyte av information om läget i genomförandet av den grekiska handlingsplanen, och ger bl.a. berörda medlemsstater möjlighet att föreslå praktiska samarbetsåtgärder. Det senaste mötet hölls den 27 februari 2015. Syftet med att Easo, Frontex, UNHCR och Internationella organisationen för migration medverkar är också att garantera att det finns tillgång till aktuell information om situationen ute på fältet.

               (8)

               Grekland har anslagits en betydande del av EU:s finansiering för perioden 2014–2020 för att bistå landet med de nationella åtgärder som vidtagits på asyl- och migrationsområdet. Landet har från asyl-, migrations- och integrationsfonden fått sammanlagt 294,5 miljoner euro och från fonden för inre säkerhet (gränser och viseringar) sammanlagt 214,8 miljoner euro. Ytterligare 133 miljoner euro har tilldelats Grekland som katastrofbistånd sedan 2014. Dessutom har Grekland fått betydande medel från Europeiska flyktingfonden för perioden 2008–2013, bl.a. krisfinansiering på sammanlagt över 50,6 miljoner euro.

               (9)

               Problemen för Grekland har avsevärt försvårats av den mycket stora ökningen av migranter 2015, som satte ett enormt tryck på Greklands resurser och kapacitet att hantera det stora inflödet, däribland ett stort antal personer som sannolikt är i behov av internationellt skydd. År 2015 anlände över 868 000 irreguljära migranter till de grekiska öarna, vilket har skapat en tidigare aldrig skådad migrationskris och humanitär kris som kräver omedelbara åtgärder.

               (10)

               I maj 2015 lade kommissionen fram en europeisk migrationsagenda (5), och den 14 september 2015 antog rådet ett beslut om omplacering från Italien och Grekland av 40 000 personer i tydligt behov av internationellt skydd, av vilka 16 000 ska hämtas från Grekland (6). Den 22 september 2015 antog rådet ett beslut om att omplacera ytterligare 120 000 personer från Italien och Grekland, varav minst 50 400 personer ska omplaceras från Grekland (7). Sammanlagt ska i enlighet med dessa två rådsbeslut minst 66 400 personer således komma att omplaceras från Grekland till andra medlemsstater under en period på två år (8).

               (11)

               I september 2015 började mottagningscentrum (hotspots) införas i Grekland och Italien med stöd av kommissionen, Frontex, Easo och Europol. Kommissionen antog den 29 september 2015 ett meddelande som beskriver den europeiska migrationsagendans omedelbara operativa, budgetmässiga och rättsliga åtgärder. Kommissionen begär att omplaceringssystemet till fullo ska genomföras och att stödgrupper för migrationshantering ska finnas i områden där mottagningscentrumen är placerade. Grekland tillställde därför rådet den 1 oktober 2015 en färdplan för hur omplaceringssystemet och mottagningscentrumen ska genomföras, vari vissa åtgärder prioriteras så att överenskomna pågående åtgärder på asyl- och mottagandeområdena ska bli genomförda.

               (12)

               Efter EU-ledarnas toppmöte den 25 oktober 2015 åtog sig Grekland att fram till slutet av 2015 utöka mottagningskapaciteten till 30 000 personer, och att tillhandahålla hyressubventioner och värdfamiljprogram för ytterligare minst 20 000 personer med stöd av UNHCR. Dessa sammanlagda 50 000 inkvarteringsplatser syftar till att tillgodose behoven för såväl irreguljära migranter och asylsökande i Grekland, och personer som kan komma i fråga för omplacering till andra medlemsstater.

               (13)

               Vid sitt möte den 8–9 december 2015 gjorde Europarådets ministerkommitté en bedömning av hur M.S.S.-domen har verkställts. Den välkomnade inrättandet av en ny myndighet för invandringsfrågor, och noterade att inkvarteringskapaciteten för asylsökande hade utökats och att planer fanns på en ytterligare ökning. Ministerkommittén uppmanade vidare myndigheterna att se till att de öppna mottagningsanläggningarna kan drivas utan avbrott och på hållbart sätt och att de tjänster som tillhandahålls uppfyller lämpliga normer. Den uppmanade med emfas myndigheterna att fortsätta med sina ansträngningar när det gäller livsvillkoren för asylsökande i allmänhet och ensamkommande barn i synnerhet (9).

               (14)

               Kommissionen antog den 15 december 2015 ett meddelande om läget i Grekland vad gäller skapandet av mottagningscentrum, som också redogör för utvecklingen i Grekland i samband med inrättandet av dessa centrum på de Egeiska öarna (10). I meddelandet framhölls Greklands och UNHCR:s nya åtaganden om att öka mottagningskapaciteten, men det betonades också att Grekland måste förbättra mottagningskapaciteten i mottagningscentrumen och på fastlandet, särskilt för ensamkommande barn och utsatta personer.

               (15)

               Betydande förbättringar har skett i det grekiska asylsystemet allt eftersom landet har genomfört reformerna i sin handlingsplan (2010–2014). Tre nya administrativa organ oberoende av den grekiska polisen har inrättats: Förstamottagningsmyndigheten, överklagandemyndigheterna (inrättade 2011, men för närvarande inte aktiva) och asylmyndigheten (sedan 2013). De materiella villkoren i mottagnings- och förvarsenheter har förbättrats något sedan 2011, och några förvarsenheter med de sämsta förhållandena har stängts. Men Grekland behöver anstränga sig ytterligare för att se till att landets asylsystem fungerar i full överensstämmelse med kraven i EU-lagstiftningen.

               (16)

               Den grekiska asylmyndigheten har sju regionala operativa kontor i Attika, Lesbos, norra Evros, södra Evros, Rhodos och Thessaloniki, varibland ett regionalt asylkontor på ön Samos som öppnats 2016. Tre asylenheter arbetar också i Amygdaleza, Patra och Xanthi med att granska ansökningar om internationellt skydd som inlämnats av irreguljära migranter som sitter i förvar. Dessa kontor och enheter måste ha tillräcklig bemanning för att till fullo vara operativa. De grekiska myndigheterna har åtagit sig att öppna totalt 13 regionala asylkontor. Grekland behöver fortfarande slutföra öppnandet och bemanningen av alla återstående regionala asylkontor, som planeras i 2015 års omplaceringsfärdplan, så att det reellt går att lämna in asylansökan i hela landet.

               (17)

               En viss ökning av mottagningskapaciteten för asylsökande i Grekland har skett, men är ännu inte tillräcklig. Grekland bör se till att mottagningsförhållandena i öppna och slutna mottagningsenheter, med bl.a. psykosociala tjänster och tillgång till nödvändig hälso- och sjukvård, överensstämmer med normerna i gällande EU-lagstiftning, bl.a. Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/33/EU (11), och att de fortlöpande upprätthålls. Grekland bör även se till att mottagningsförhållandena är hållbara genom tillräcklig finansiering från den nationella budgeten eller, i den mån det är möjligt, genom tilldelade EU-medel.

               (18)

               För att garantera att asylsökande har tillgång till effektiva rättsmedel har Grekland inrättat en överklagandemyndighet, som ansvarar för arbetet i överklagandekommittéerna, och som är behörig att pröva överklaganden av avslag från asylmyndigheten i första instans. I slutet av september 2015 upphörde överklagandekommittéerna med sin verksamhet sedan deras mandat hade löpt ut, vilket innebär att beslut om avslag visserligen kan överklagas men inte omprövas någonstans. Det finns följaktligen just nu i praktiken inte någon tillgång till effektivt rättsmedel. Denna situation undergräver också i realiteten möjligheten att genomföra omplaceringar, i de fall en sökande överklagar ett beslut om omplacering eller överföring.

               (19)

               Många asylsökande har för närvarande inte tillgång till nödvändigt kostnadsfritt juridiskt bistånd så att de i enlighet med EU:s regler kan utöva sin rätt att överklaga ett förstainstansbeslut i ett asylärende. De relevanta bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU (12) har ännu inte införlivats i nationell lagstiftning eller genomförts.

               (20)

               Förbättringar av har skett av rutinerna för att upptäcka utsatta personer i Grekland. Asylmyndigheten har i samarbete med Easo och UNHCR infört en förhandskontroll i syfte att upptäcka utsatta sökande, exempelvis ensamkommande underåriga, så att de kan få stöd under förfarandet. I fråga om ensamkommande barn har Grekland rapporterat att de identifieras och åldersbedöms under det första mottagningsförfarandet och asylförfarandet. Dessutom håller den grekiska polisen, förstamottagningsmyndigheten samt asylmyndigheten på att inrätta ett förfarande för behandling av ensamkommande barn.

               (21)

               Förmyndarsystemet för ensamkommande barn bör uppmärksammas mer eftersom åklagare som utsetts att företräda dessa barn inte har tillräckliga resurser för att handlägga det stora antal ärenden som de tilldelas och eftersom det inte finns någon institution eller något organ som åklagare kan vända sig till så att permanenta förmyndare kan förordnas. Konkreta mått och steg bör även vidtas för att se till att alla ensamkommande barn omedelbart hänvisas till särskilda inkvarteringsenheter och att de assisteras av specialiserad personal.

               (22)

               Det faktum att överföring till Grekland enligt Dublinförordningen tillfälligt upphörde 2011 har avsevärt undergrävt Dublinsystemets funktion i EU. Att det inte går att överföra asylansökningar undergräver också möjligheterna att genomföra omplacering från Grekland enligt beslutet från september 2015, främst genom att det avlägsnar ett av migranternas främsta incitament för att inte sekundärt förflytta sig till andra medlemsstater i EU.

               (23)

               Grekland har vidtagit en rad viktiga åtgärder för att förbättra asylsystemets funktion, men brister finns fortfarande. Grekland bör därför brådskande vidta alla nödvändiga åtgärder så att Dublinöverföringarna kan återupptas, i synnerhet för att se till att personer som överförts enligt Dublinförordningen kommer i åtnjutande av alla de rättigheter som de tillförsäkras enligt EU:s regelverk på asylområdet, däribland tillgång till effektivt rättsmedel mot avslag på en ansökan om internationellt skydd samt lämpliga mottagningsförhållanden.

               (24)

               I rekommendationen pekas de viktigaste åtgärder ut som Grekland bör vidta gällande de kvarstående bristerna.

               (25)

               Den regelbundna rapporteringen från Grekland om framstegen i vidtagandet av åtgärderna, samt andra relevanta element, t.ex. eventuella rapporter från UNHCR och andra relevanta organisationer, torde verka klargörande i bedömningen av om förutsättningarna är sådana att medlemsstaterna i enskilda fall kan återuppta överföringarna till Grekland enligt Dublinförordningen. Hur många personer och vilka personkategorier som överförs bör bero på vilka specifika framsteg som har gjorts.

               (26)

               Om Dublinöverföringarna till Grekland återupptas, bör hänsyn även tas till att Grekland fortfarande dagligen mottar ett stort antal potentiella asylsökande, och att man bör undvika att en placera en ohållbar börda på landet.

               (27)

               Det är uteslutande myndigheterna i medlemsstaterna som har ansvaret för att fatta beslut om ett återupptagande av överföringar, vilket sker under domstolarnas överinseende, som kan begära förhandsavgörande hos EU-domstolen om tolkningen av Dublinförordningen.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   1.   Grekland bör se till att mottagningsförhållandena för personer som ansöker om internationellt skydd i Grekland uppfyller de normer som fastställs i direktiv 2013/33/EU.
   2.   Grekland bör vidta nödvändiga åtgärder för att garantera att reell tillgång till asylförfarandet finns över hela Greklands territorium, genom att landet inrättar alla de 13 regionala asylkontoren och underhåller dessa. Asylmyndighetens regionala kontor bör framför allt vara tillräckligt bemannade så att de är helt operativa och kan behandla alla asylansökningar. Storleken på den personal som behövs, bör beräknas med utgångspunkt i antalet asylansökningar som lämnats in i Grekland i fjol. För detta ändamål bör nödvändig rekrytering brådskande slutföras.
   3.   Grekland bör se till att överklagandekommittéerna är fullt operativa och tillräckligt bemannade, så att de klarar av att pröva överklaganden av nyligen fattade administrativa beslut om ansökningar om internationellt skydd och så att de kan komma ikapp med prövningen av alla väntande överklaganden så snart som möjligt, men under alla omständigheter före utgången av 2016.
   4.   Grekland bör se till att alla asylsökande får nödvändig rättshjälp vid överklaganden av administrativa beslut om ansökningar om internationellt skydd, i enlighet med kraven i EU:s lagstiftning och att den rättsliga ramen för rättshjälp antas och snabbt genomförs.
   5.   Grekland bör se till att nuvarande strukturer för att upptäcka och ta hand om utsatta sökande, däribland ensamkommande barn, bör anpassas till EU:s asylregelverk, i synnerhet artiklarna 21 och 25 i direktiv 2013/33/EU och artikel 25 i direktiv 2013/32/EU. Grekland bör därför införa den nödvändiga rättsliga ramen och se till att den till fullo genomförs så att man på lämpligt sätt tillgodoser behoven hos utsatta personer, däribland ensamkommande barn, särskilt i fråga om logi och förmyndare.
   6.   Grekland bör se till att alla de 50 000 mottagningsplatser som landet hade åtagit sig att inrätta före slutet av 2015 i samarbete med FN:s flyktingkommissariat (UNHCR) snarast kan användas till fullo, och att tillräckliga medel anslås så att oumbärliga underhållstjänster och andra tjänster, t.ex. mathållning och sanitet, hela tiden garanteras.
   7.   Grekland bör se till att programplaneringen av EU-medel och medel från den nationella budgeten sörjer för att föreliggande rekommendationer förverkligas.

      Rapportering om vidtagna åtgärder

               8.

               Grekland uppmanas att senast den 4 mars 2016 lämna rapport till kommissionen och därefter månatligen rapportera om sina framsteg med att genomföra de åtgärder som anges i denna rekommendation.

      Utfärdad i Bryssel den 10 februari 2016.

            På kommissionens vägnar

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (EUT L 180, 29.6.2013, s. 31).

      (2)  Dom i mål 30696/09, M.S.S. mot Belgien och Grekland samt i förenade mål C-411/10 och C-493/10, NS mot Secretary of State for the Home Department.

      (3)  Rådets förordning (EG) nr 343/2003 av den 18 februari 2003 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett in i någon medlemsstat (EUT L 50, 25.2.2003, s. 1), som har ersatts av förordning (EU) nr 604/2013.

      (4)  SWD(2014) 316 final.

      (5)  COM(2015) 240 final

      (6)  EUT L 239, 15.9.2015, s. 146.

      (7)  EUT L 248, 24.9.2015, s. 80.

      (8)  EUT L 248, 24.9.2015, s. 80 och EUT L 239, 15.9.2015, s. 146.

      (9)  1 243:e mötet i Europarådets ministerkommitté (den 8–9 december 2015).

      (10)  COM(2015) 678 final, 15.12.2015.

      (11)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/33/EU av den 26 juni 2013 om normer för mottagande av personer som ansöker om internationellt skydd (EUT L 180, 29.6.2013, s. 96) och EUT L 348, 24.12.2008, s. 98.

      (12)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (EUT L 180, 29.6.2013, s. 60).


title: 2012/798/EU: Kommissionens rekommendation av den 12 december 2012 vad gäller det informationsförfarande som föreskrivs i artikel 22.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/22/EG om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster  Text av betydelse för EES

text:
               19.12.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 349/72

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 12 december 2012
   vad gäller det informationsförfarande som föreskrivs i artikel 22.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/22/EG om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster
   (Text av betydelse för EES)
   (2012/798/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/22/EG av den 7 mars 2002 om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (direktiv om samhällsomfattande tjänster) (1), särskilt artikel 22.3, och
   av följande skäl:

               (1)

               En konkurrensutsatt marknad bör bidra till att ge slutanvändare tillgång till ett brett urval när det gäller innehåll, tillämpningar och den kvalitetsnivå på tjänsterna som behövs. De nationella regleringsmyndigheterna bör främja användarnas förmåga att skaffa sig tillgång till och distribuera information, samt att använda tillämpningar och tjänster. I syfte att förebygga försämring av tjänst och förhindrad eller långsam trafik i näten, får de nationella regleringsmyndigheter som anförtrotts genomförandet av artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG fastställa krav på lägsta tjänstekvalitet, som ett företag eller företag som tillhandahåller offentliga kommunikationsnät måste uppfylla. De föreslagna åtgärderna bör vara välgrundade och proportionella med avseende på de mål och regleringsprinciper som fastställs i artikel 8 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) (2). När de nationella regleringsmyndigheterna föreslår sådana åtgärder ska de ta hänsyn till de riktlinjer som utfärdats av organet för europeiska regleringsmyndigheter för elektronisk kommunikation (Berec) (3).

               (2)

               Kommissionen bör utvärdera alla föreslagna åtgärder i syfte att säkerställa att de planerade kraven inte inverkar negativt på den inre marknadens funktion. Därför bör de nationella regleringsmyndigheterna tillhandahålla kommissionen förslag till åtgärder som fastställer krav på lägsta tjänstekvalitet eller ändrar tidigare fastställda krav enligt det förfarande som anges i artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG. Anmälningsmekanismen bör inte leda till någon onödig administrativ börda för de nationella regleringsmyndigheterna. Åtgärdsförslag som upphäver andra krav som införts tidigare bör i det här skedet bara anmälas av öppenhetsskäl.

               (3)

               För att möjliggöra för kommissionen att göra granskningarna bör de nationella regleringsmyndigheterna lämna in sina åtgärdsförslag i god tid innan kraven fastställs. Detta bör ske genom att en sammanfattning av skälen för åtgärden, de planerade kraven och det föreslagna tillvägagångssättet anmäls till kommissionen. De nationella regleringsmyndigheterna kan diskutera åtgärdsförslagen informellt med kommissionen innan de anmäler dem.

               (4)

               Vissa minimiuppgifter bör lämnas vad gäller de åtgärdsförslagen så att kommissionen kan göra en utvärdering. Hänsyn bör tas till att en effektiv bedömning måste garanteras samtidigt som administrationen i möjligaste mån begränsas. För att bidra till att förenkla granskningen av anmälda åtgärdsförslag och göra processen snabbare bör de nationella regleringsmyndigheterna använda standardformulär för anmälningarna.

               (5)

               När kommissionen kommer med synpunkter eller rekommendationer om föreslagna åtgärder som fastställer eller ändrar krav på lägsta tjänstekvalitet, bör den nationella regleringsmyndigheten ta största möjliga hänsyn till kommissionens synpunkter eller rekommendationer. Nationella regleringsmyndigheter bör även bidra till att säkra öppenheten genom att anmäla antagna åtgärder, inbegripet åtgärder som avskaffar tidigare införda krav.

               (6)

               Kommissionen å sin sida bör göra anmälan och alla underlag allmänt tillgängliga tillsammans med eventuella synpunkter och rekommendationer som den har utfärdat, eller sitt meddelande om att den inte har lämnat synpunkter eller rekommendationer. Om informationen av en nationell regleringsmyndighet betraktas som konfidentiell i enlighet med EU:s och nationell lagstiftning om affärshemligheter, ska kommissionen och de berörda regleringsmyndigheterna säkerställa denna sekretess i enlighet med artikel 5 i direktiv 2002/21/EG.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

      SYFTE OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE

               1.

               Denna rekommendation har till syfte att garantera en enhetlig strategi, full öppenhet och insyn och ett förenklat förfarande när nationella regleringsmyndigheter vidtar åtgärder för att fastställa krav på lägsta tjänstekvalitet i enlighet med artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG.

               2.

               Därför bör de nationella regleringsmyndigheterna i god tid tillhandahålla kommissionen

                           a)

                           åtgärdsförslag som fastställer krav på lägsta tjänstekvalitet i enlighet med artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG,

                           b)

                           åtgärdsförslag som ändrar tidigare införda krav,

                           c)

                           åtgärdsförslag som avskaffar sådana tidigare införda krav.

      DEFINITIONER

               3.

               Begrepp som är definierade i direktiv 2002/21/EG, i direktiv 2002/22/EG och i andra särdirektiv har samma betydelse när de används i denna rekommendation. Dessutom används följande beteckningar med de betydelser som här anges:

                              anmälan: anmälan till kommissionen från en nationell regleringsmyndighet av ett åtgärdsförslag i enlighet med artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG, åtföljd av det standardformulär för anmälan som förskrivs i denna rekommendation.

                              åtgärdsförslag: alla åtgärder som rör kvalitetskrav för tjänster som har till syfte att förebygga försämring av tjänst och förhindrad eller långsam trafik i näten och som en nationell regleringsmyndighet föreslår att införa för ett eller flera företag som tillhandahåller offentliga kommunikationsnät.

      ANMÄLNINGSFÖRFARANDE

               4.

               Åtgärdsförslag enligt punkt 2 bör anmälas till kommissionen genom standardformuläret för anmälan i bilagan. Åtgärdsförslag som anmäls på detta sätt bör, i förekommande fall, innehålla följande information:

                           a)

                           En sammanfattande anmälan innehållande följande uppgifter:

                                       i)

                                       Namnet (identitet) på det eller de företag som tillhandahåller sådana offentliga kommunikationsnät som åtgärdsförslaget gäller.

                                       ii)

                                       En sammanfattning av skälen till åtgärden.

                                       iii)

                                       De krav som den nationella regleringsmyndigheten planerar att införa.

                                       iv)

                                       Föreslaget tillvägagångssätt.

                           b)

                           Den nationella regleringsmyndighetens åtgärdsförslag och alla underlag, inbegripet följande:

                                       i)

                                       Relevanta fakta och omständigheter kring det fall som gett upphov till förslaget att införa krav på lägsta tjänstekvalitet för ett eller flera företag som tillhandahåller offentliga kommunikationsnät.

                                       ii)

                                       En utvärdering av den förslagna åtgärden, särskilt vad avser politiska mål och regleringsprinciper enligt artikel 8 i direktiv 2002/21/EG.

                                       iii)

                                       De preliminära tidsramarna för genomförandet av krav på lägsta tjänstekvalitet.

                                       iv)

                                       De särskilda metoder som kommer att användas för att övervaka tillämpningen av kraven.

                                       v)

                                       Resultaten av eventuella offentliga samråd om den föreslagna åtgärden som har genomförts av den nationella regleringsmyndigheten.

                                       vi)

                                       Yttrandet från den nationella konkurrensmyndigheten, om ett sådant yttrande avgivits.

               5.

               Anmälan bör göras elektroniskt, med begäran om mottagningsbevis. Handlingar som skickas elektroniskt ska antas ha kommit mottagaren tillhanda samma dag som de skickades. Anmälningar kommer att diarieföras i den ordning som de inkommer.

               6.

               Anmälan kommer att gälla från den dag den diarieförs av kommissionen (registreringsdatum). Registreringsdatum för anmälan kommer att offentliggöras på kommissionens webbplats och elektroniskt till alla regleringsmyndigheter och Berec, liksom vilket ärende anmälan gäller och vilka handlingar som har mottagits; sekretess kommer att säkerställas i enlighet med artikel 5 i direktiv 2002/21/EG.

               7.

               Anmälningar bör göras på ett av Europeiska unionens officiella språk. Standardformuläret för anmälan bör fyllas i på ett annat officiellt språk än det som åtgärdsförslaget är avfattat på. Eventuella synpunkter eller rekommendationer som antas av kommissionen i enlighet med artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG kommer att avfattas på samma språk som åtgärdsförslaget, om möjligt med en översättning till det språk som används i standardformuläret för anmälan.

               8.

               På begäran av en nationell regleringsmyndighet kommer kommissionen att diskutera ett åtgärdsförslag informellt, innan förslaget anmäls.

               9.

               En nationell regleringsmyndighet kan när som helst besluta att återkalla anmälan; i så fall kommer den anmälda åtgärden att tas bort från registret och den berörda regleringsmyndigheten, alla övriga nationella regleringsmyndigheter och Berec kommer att informeras. Kommissionen kommer att offentliggöra ett meddelande om detta på sin webbplats.

      TIDSRAMAR OCH UPPFÖLJNING

               10.

               I samband med sin granskning av ett åtgärdsförslag enligt punkt 2 a eller 2 b kan kommissionen, i enlighet med artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG, efter att ha granskat all relevant information lämna synpunkter eller utfärda rekommendationer om åtgärdsförslag, framför allt när den anser att de föreslagna kraven skulle inverka negativt på den inre marknadens funktion.
               Granskningsperioden bör inte överstiga två månader från anmälan av åtgärdsförslaget, om inte annat överenskommits mellan kommissionen och den nationella regleringsmyndigheten.

               11.

               Genom undantag från punkt 10

                           i)

                           kan den nationella regleringsmyndigheten eller kommissionen, inom 15 dagar från anmälan av åtgärdsförslaget, begära att granskningsperioden förlängs med en rimlig tidsperiod, särskilt med hänsyn till granskningens komplexitet, eller

                           ii)

                           kan den nationella regleringsmyndigheten, inom 15 dagar från anmälan av åtgärdsförslaget, begära att granskningsperioden förkortas om den, på grund av exceptionella omständigheter, anser att det finns akuta skäl att handla snabbt i syfte att skydda konkurrensen och slutanvändarnas intressen.

                     När den nationella regleringsmyndigheten eller kommissionen vill förlänga eller förkorta den två månader långa granskningsperioden i enlighet med i eller ii, bör de ange skälen till detta.

               12.

               Löptiden för eventuella undantag från de två granskningsmånader som avses i punkt 11 i och 11 ii bör avtalas i förväg mellan kommissionen och den nationella regleringsmyndigheten, särskilt mot bakgrund av granskningens komplexitet och slutanvändares och andra berörda parters intresse av att ha tillgång till tydliga och förutsebara regler för tjänstekvalitet. När förlängning begärs i enlighet med punkt 11 i bör den totala granskningsperioden inte överstiga tre månader från och med anmälan av åtgärdsförslaget.
               Genom undantag från punkt 11 kan kommissionen, efter en första översyn av det anmälda åtgärdsförslaget, informera den nationella regleringsmyndigheten om förkortad granskningsperiod på en månad.

               13.

               När avtal nåtts om ett undantag från tvåmånadersperioden för granskning enligt punkterna 11 och 12 kommer kommissionen att informera de berörda nationella regleringsmyndigheterna, samtliga övriga nationella regleringsmyndigheter och Berec, och kommer att offentliggöra ett meddelande om detta på sin webbplats där löptiden för den avtalade granskningsperioden anges.

               14.

               Utan att det påverkar tillämpningen av punkterna 11 och 12 kan kommissionen, efter det att en anmälan har diarieförts, begära ytterligare information eller klarlägganden från den berörda nationella regleringsmyndigheten i enlighet med artikel 5.2 i direktiv 2002/21/EG, och ange en svarsfrist. Tidsramarna för anmälningsförfarandet kommer att ökas med det antal dagar som går till dess att svaret på begäran om information har mottagits. Nationella regleringsmyndigheter bör sträva efter att lämna den begärda informationen i god tid, när den är tillgänglig.

               15.

               När kommissionen lämnar synpunkter eller utfärdar rekommendationer rörande föreslagna åtgärder i enlighet med artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG, kommer den att underrätta den berörda nationella regleringsmyndigheten om detta elektroniskt och offentliggöra yttrandena eller rekommendationerna på sin webbplats.

               16.

               När kommissionen inte har lämnat synpunkter eller utfärdat rekommendationer, kommer den att informera den berörda nationella regleringsmyndigheten, samtliga övriga nationella regleringsmyndigheter och Berec, och kommer att offentliggöra ett meddelande om detta på sin webbplats.

               17.

               En nationell regleringsmyndighet bör inte anta åtgärdsförslag enligt punkt 2 a eller punkt 2 b före utgången av granskningsperioden, vilken fastställts i enlighet med punkterna 10–12. Om kommissionen inte lämnar några kommentarer eller utfärdar några rekommendationer inom den fastställda anmälningstiden, kan de nationella regleringsmyndigheterna anta det anmälda åtgärdsförslaget. Åtgärdsförslag enligt punkt 2 c kan antas av de nationella regleringsmyndigheterna när som helst efter anmälan.

               18.

               När en nationell regleringsmyndighet antar en åtgärd i enlighet med artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG bör den anmäla den antagna åtgärden till kommissionen. Kommissionen offentliggör sedan den antagna åtgärden på sin webbplats, om inte annat följer av reglerna om sekretess i artikel 5 i direktiv 2002/21/EG.

      YTTERLIGARE BESTÄMMELSER

               19.

               I enlighet med rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 (4) bör de tidsfrister som avses i denna rekommendation beräknas på följande sätt:

                           a)

                           Om en tidsfrist uttryckt i dagar, veckor eller månader ska räknas från det ögonblick då en händelse äger rum, räknas den dag då händelsen äger rum inte med i tidsfristen.

                           b)

                           En tidsfrist uttryckt i veckor eller månader upphör vid utgången av den dag i den sista veckan eller månaden som infaller på samma veckodag eller dag i månaden som den händelse som inleder tidsfristen. När tidsfristen uttrycks i månader gäller att om den dag då tidsfristen egentligen skulle löpa ut infaller på en dag i månaden som inte finns i tidsfristens sista månad, upphör tidsfristen vid utgången av denna månads sista dag.

                           c)

                           I tidsfristerna medräknas helgdagar, söndagar och lördagar.

                           d)

                           Alla dagar som inte är officiella eller allmänna helgdagar, lördagar och söndagar räknas som arbetsdagar. Om sista dagen av en tidsfrist infaller på en officiell helgdag, lördag eller söndag, upphör tidsfristen vid utgången av påföljande arbetsdag. Förteckningen över allmänna helgdagar fastställda av kommissionen offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning vid början av varje år.

               20.

               Kommissionen kommer, tillsammans med de nationella regleringsmyndigheterna och Berec, att övervaka tillämpningen av anmälningsförfarandet. Kommissionen kommer, i tillämpliga fall, att utvärdera behovet av en översyn av denna rekommendation två år efter dagen för dess offentliggörande i Europeiska unionens officiella tidning.

               21.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 12 december 2012.

            På kommissionens vägnar

         Neelie KROES

            Vice ordförande

      (1)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 51.

      (2)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (3)  Se Berecs Guidelines for Quality of Service in the scope of Net Neutrality, BoR (12) 32.

      (4)  EGT L 124, 8.6.1971, s. 1.

      BILAGA

         Standardformulär för anmälan av förslag till åtgärder enligt artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG

      INLEDNING
      I detta formulär för anmälan anges den sammanfattande information som nationella regleringsmyndigheter ska lämna till kommissionen när de anmäler åtgärdsförslag enligt artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG.
      Kommissionen avser att diskutera frågor som rör genomförandet av artikel 22.3 med de nationella regleringsmyndigheterna, särskilt under möten som äger rum före anmälan. På motsvarande sätt uppmuntras de nationella regleringsmyndigheterna att rådfråga kommissionen om alla aspekter av standardformuläret för anmälan och särskilt om vilken typ av information de är skyldiga att tillhandahålla eller möjligheterna att kunna underlåta att lämna viss information i samband med åtgärder som inför krav på lägsta tjänstekvalitet enligt artikel 22.3 i direktiv 2002/22/EG.
      Det är viktigt att lämna sammanfattande information till kommissionen, som inbegriper följande: i) Namnet (identitet) på det eller de företag som tillhandahåller sådana offentliga kommunikationsnät som åtgärdsförslaget gäller. ii) En sammanfattning av skälen till åtgärden. iii) De krav som den nationella regleringsmyndigheten planerar att införa. iv) Föreslaget tillvägagångssätt.
      Den nationella regleringsmyndighetens åtgärdsförslag, inbegripet tillräcklig motivering för åtgärdens berättigande och proportionalitet i enlighet med punkterna 1 och 2 i denna rekommendation, ska åtfölja anmälningsformuläret. Åtgärdsförslaget ska innefatta följande: i) Relevanta fakta och omständigheter kring det fall som gett upphov till förslaget att införa minimikvalitetskrav för tjänster för ett eller flera företag som tillhandahåller offentliga kommunikationsnät. ii) En utvärdering av den förslagna åtgärden, särskilt vad avser politiska mål och regleringsprinciper enligt artikel 8 i direktiv 2002/21/EG. iii) De preliminära tidsramarna för genomförandet av krav på lägsta tjänstekvalitet samt en redogörelse för de metoder som kommer att användas för att övervaka tillämpningen av sådana krav. iv) Resultaten av offentliga samråd som i ett tidigare skede eventuellt har genomförts av den nationella regleringsmyndigheten. v) Yttrandet från den nationella konkurrensmyndigheten, om ett sådant yttrande avgivits.
      SAMMANFATTANDE INFORMATION

                  Redogör kortfattat för det anmälda åtgärdsförslagets innehåll:

                  Ange anmälningsreferensen enligt artikel 22.3 för eventuella tidigare anmälda åtgärdsförslag:

                  Ange de(t) företag för vilket/vilka åtgärdsförslaget medför skyldigheter:

                  Redogör kortfattat för skälen till åtgärden:

                  Redogör kortfattat för de planerade kraven:

                  Redogör kortfattat för det planerade åtgärdsförloppet:

                  Referenser för det anmälda åtgärdsförslaget (i förekommande fall med internetlänk):


title: Kommissionens rekommendation av den 13 juli 2010 om riktlinjer för utarbetandet av nationella samexistensåtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor

text:
               22.7.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 200/1

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 13 juli 2010
   om riktlinjer för utarbetandet av nationella samexistensåtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor
   2010/C 200/01
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292,
   med beaktande av artikel 26a andra stycket i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/18/EG av den 12 mars 2001 om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön och om upphävande av rådets direktiv 90/220/EEG (1) och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 26a i direktiv 2001/18/EG får medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att förhindra oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i andra produkter. Detta gäller i synnerhet när syftet är att undvika förekomst av genetiskt modifierade organismer i andra grödor, såsom konventionella eller ekologiska grödor.

               (2)

               Jordbruksföretagens struktur och jordbrukssystemen samt de ekonomiska och naturbetingade förhållanden som jordbrukare i Europeiska unionen verkar under är extremt olikartade. När man utformar åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade grödor i andra grödor måste man beakta mångfalden när det gäller jordbrukssystemen och de naturbetingade och ekonomiska förhållandena i EU.

               (3)

               I de områden där genetiskt modifierade organismer odlas kan medlemsstaternas myndigheter behöva vidta lämpliga åtgärder för att ge konsumenterna och producenterna möjligheten att välja mellan konventionell, ekologisk och genetiskt modifierad produktion (nedan kallat samexistensåtgärder).

               (4)

               Målet med samexistensåtgärder i områden där genetiskt modifierade organismer odlas är att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i andra produkter och därmed förebygga ekonomiska förluster och följderna av att genmodifierade grödor blandas in i icke genmodifierade grödor (inklusive ekologiska grödor).

               (5)

               I vissa fall, beroende på de ekonomiska och naturbetingade förhållandena, kan det bli nödvändigt att utesluta odling av genetiskt modifierade grödor inom stora områden. Denna möjlighet bör förutsätta att medlemsstaterna kan visa att det inom dessa områden inte räcker med andra åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor. Dessutom måste de begränsande åtgärderna stå i proportion till ändamålet (dvs. skydd av konventionella och ekologiska jordbrukares särskilda behov).

               (6)

               I detta sammanhang, där Europeiska unionens vetenskapligt grundade system för godkännande ska kombineras med medlemsstaternas frihet att besluta om genetiskt modifierade grödor ska få odlas eller inte på deras territorier, anser kommissionen att åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor bör vidtas på medlemsstatsnivå.

               (7)

               Rekommendation 2003/556/EG (2) måste ersättas med en ny rekommendation som bättre återspeglar den möjlighet som medlemsstaterna ges genom artikel 26a att vidta åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor. I de befintliga riktlinjerna begränsas därför innehållet till de viktigaste allmänna principerna för utarbetande av samexistensåtgärder, och det erkänns att medlemsstaterna behöver tillräcklig flexibilitet för att kunna beakta både sina regionala och nationella särdrag och de särskilda lokala behoven i fråga om konventionella, ekologiska och andra typer av grödor och produkter.

               (8)

               Europeiska kontoret för samexistens mellan grödor (ECoB) kommer tillsammans med medlemsstaterna att fortsätta ta fram såväl de bästa lösningarna för samexistens som tekniska riktlinjer för relaterade frågor.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               När medlemsstaterna utarbetar nationella åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor bör de följa de riktlinjer som tillhandahålls i bilagan till denna rekommendation.

               2.

               Rekommendation 2003/556/EG upphävs härmed.

               3.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 13 juli 2010.

            På kommissionens vägnar

         John DALLI

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 106, 17.4.2001, s. 1.

      (2)  Kommissionens rekommendation om riktlinjer för utarbetande av nationella strategier och bästa praxis för samexistens mellan genetiskt modifierade grödor och konventionellt och ekologiskt jordbruk (EUT L 189, 29.7.2003, s. 36).

      BILAGA
      1.   Inledning

      1.1   Nationella samexistensåtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor

      Odlingen av genetiskt modifierade organismer i EU påverkar hur jordbruksproduktionen organiseras. Möjligheten att genmodifierade grödor oavsiktligt kan förekomma i icke genmodifierade grödor (konventionella och ekologiska) reser å ena sidan frågan om hur producenternas urval av olika produktionstyper kan säkerställas. I princip bör jordbrukare kunna odla vilka typer av jordbruksgrödor de vill, vare sig det rör sig om genmodifierade, konventionella eller ekologiska grödor. Detta bör sammanjämkas med vissa jordbrukares och operatörers önskan att säkerställa att det finns så få genetiskt modifierade organismer som möjligt i deras grödor.
      Å andra sidan är frågan också relaterad till konsumenternas möjligheter att välja produkter. För att de europeiska konsumenterna ska kunna välja mellan genmodifierade och icke genmodifierade livsmedel, bör det finnas såväl ett fungerande spårbarhets- och märkningssystem som en jordbrukssektor som kan tillhandahålla de olika produkttyperna. Livsmedelsindustrins möjligheter att erbjuda konsumenterna ett stort urval går hand i hand med jordbrukssektorns förmåga att bibehålla olika produktionssystem.
      Om det i en gröda som inte var avsedd att innehålla genetiskt modifierade organismer tillfälligt förekommer genetiskt modifierade organismer i en mängd som överskrider det tröskelvärde som anges i EU-lagstiftningen, måste den märkas som en genmodifierad produkt (1). Detta skulle kunna förorsaka inkomstförluster, på grund av ett lägre pris på genmodifierade grödor eller svårigheter att sälja sådana grödor. Dessutom skulle ytterligare kostnader kunna uppstå för jordbrukarna om de måste anpassa sina övervakningssystem och åtgärder för att minimera inblandningen av genmodifierade grödor i icke genmodifierade grödor.
      Den eventuella inkomstförlusten för producenter av särskilda jordbruksprodukter såsom ekologiska produkter begränsas dock inte nödvändigtvis till situationer där det tröskelvärde på 0,9 % som föreskrivs i EU-lagstiftningen överskrids. Beroende på marknadens efterfrågan och respektive bestämmelser i de nationella lagstiftningarna (en del medlemsstater har t.ex. utarbetat nationella standarder för olika typer av märkning för produkter som är fria från genetiskt modifierade organismer), kan förekomsten av spår av genetiskt modifierade organismer i vissa livsmedel, till och med på en nivå som ligger under 0,9 %, i vissa fall orsaka ekonomiska skador för operatörer som skulle vilja marknadsföra produkterna som fria från genetiskt modifierade organismer.
      Dessutom får inblandning av genetiskt modifierade organismer särskilda följder för producenter av specifika produkter, såsom ekologiska jordbrukare (2), vilket också påverkar slutkonsumenten (3). Eftersom sådan produktion ofta är kostsammare, kan kraftfullare insatser för att avskilja grödorna från varandra och undvika förekomst av genetiskt modifierade organismer bli nödvändiga för att garantera det pristillägg som är förbundet med sådana grödor. Dessutom kan lokala begränsningar och särdrag göra att det blir svårt och dyrt att avskilja grödorna från varandra i vissa geografiska områden.
      Det är därför nödvändigt att erkänna att medlemsstaterna behöver tillräcklig flexibilitet för att kunna ta hänsyn till sina särskilda regionala och lokala behov när det gäller odling av genetiskt modifierade organismer, för att kunna få lägsta möjliga förekomst av genetiskt modifierade organismer i ekologiska grödor och andra grödor, när tillräckliga renhetsnivåer inte kan åstadkommas på något annat sätt.
      1.2   Distinktion mellan ekonomiska aspekter på odling av genetiskt modifierade organismer och vetenskapliga aspekter som omfattas av miljöriskbedömningen

      Det är viktigt att klart skilja mellan de ekonomiska aspekterna på odling av genetiskt modifierade organismer och de miljöriskbedömningsaspekter som ingår i godkännandeförfarandena i direktiv 2001/18/EG och i förordning (EG) nr 1829/2003 om genetiskt modifierade livsmedel och foder.
      Enligt det förfarande som fastställs i direktiv 2001/18/EG och i förordning (EG) nr 1829/2003 föregås godkännandet för att sätta ut genetiskt modifierade organismer i miljön av en omfattande hälso- och miljöriskbedömning. Riskbedömningen kan leda till ett av följande konstateranden:

                  —

                  Det föreligger en risk för negativa effekter på miljö eller hälsa som inte kan hanteras, varpå ansökan om godkännande avslås.

                  —

                  Det finns ingen risk för negativa effekter på miljö eller hälsa som inte kan hanteras, varpå ansökan om godkännande beviljas utan att det krävs några ytterligare åtgärder för att hantera organismen, utom de som särskilt föreskrivs i lagstiftningen.

                  —

                  Det finns risker, men de kan hanteras med hjälp av lämpliga åtgärder(t.ex. fysisk åtskillnad och/eller övervakning). I detta fall beviljas godkännandet under förutsättning att riskhanteringsåtgärder för miljön genomförs.

            Om en miljö- och hälsorisk konstateras efter det att godkännandet har beviljats, föreskrivs i direktiv 2001/18/EG (artikel 20.3) respektive förordning (EG) nr 1829/2003 (artiklarna 10 och 22) ett förfarande för att avsluta eller ändra EU-samtycket eller godkännandet. Dessutom får medlemsstaterna använda sig av den särskilda skyddsklausulen i direktiv 2001/18/EG (artikel 23) eller de nödfallsåtgärder som föreskrivs i förordning (EG) nr 1829/2003 (artikel 34) för att tillfälligt begränsa eller förbjuda odling av genetiskt modifierade organismer på grundval av nya eller kompletterande uppgifter om risker för hälsa eller miljö.
      De frågor som återstår att hantera i samband med samexistens rör de ekonomiska aspekterna på inblandning av genmodifierade grödor i icke genmodifierade grödor, eftersom endast godkända genetiskt modifierade organismer får odlas i EU (4) och hälso- och miljöaspekterna redan omfattas av miljöriskbedömningen i EU-godkännandeförfarandet.
      1.3   Erkännande av olika villkor för jordbruket inom EU

      De europeiska jordbrukarna arbetar under extremt olikartade förhållanden. Gårdarnas och fältens storlek, produktionssystem, växtföljder och odlingsmönster, liksom de naturbetingade förutsättningarna, uppvisar stora variationer i olika delar av Europa. Denna variation måste beaktas vid utformning, genomförande och övervakning av nationella åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor. De åtgärder som tillämpas måste vara specifika för gårdsstrukturer, odlingssystem, odlingsmönster och de naturbetingade förutsättningarna i en region.
      Strategier och bästa praxis för odling av genetiskt modifierade organismer kan behöva utarbetas och genomföras på nationell och regional nivå, med deltagande av jordbrukare och andra berörda parter och med beaktande av nationella, regionala och lokala faktorer.
      Därför bör det utarbetas åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor på nationell och ibland regional och lokal nivå.
      1.4   Syfte med och tillämpningsområde för riktlinjerna

      Dessa riktlinjer är utformade som icke-bindande rekommendationer som riktar sig till medlemsstaterna. De är avsedda att tillhandahålla allmänna principer för utarbetande av nationella åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor. Det erkänns att många av de faktorer som är viktiga i detta sammanhang är specifika för nationella, regionala och lokala förhållanden.
      2   Om riktlinjer för utarbetandet av nationella samexistensåtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer I konventionella och ekologiska grödor

      2.1   Öppenhet, samarbete över gränserna och berörda parters medverkan

      Nationella åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor bör utarbetas i samarbete med alla berörda parter och på ett öppet sätt. Medlemsstaterna bör säkerställa gränsöverskridande samarbete med grannländer för att garantera att samexistensåtgärderna verkligen fungerar i gränsområdena. Därför bör de se till att snabbt tillhandahålla lämplig information om de åtgärder som de beslutar sig för att införa.
      2.2   Proportionalitet

      Åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i andra grödor bör stå i proportion till det syfte som man vill uppnå (skydd av konventionella och ekologiska jordbrukares särskilda behov). Samexistensåtgärder bör inte leda till en onödig börda för jordbrukare, utsädesproducenter, kooperativ och andra operatörer som är involverade i olika produktionstyper. Vid valet av åtgärder bör man beakta regionala och lokala begränsningar och särdrag, såsom fältens form och storlek i en region, fragmenteringen och den geografiska spridningen av fält som tillhör enskilda gårdar samt regional praxis för jordbruksförvaltning.
      2.3   Tröskelvärden för inblandning som ska uppfyllas genom nationella samexistensåtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor

      När man vidtar nationella åtgärder för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor bör man beakta tillgängliga kunskaper om risken för och källor till inblandning av genmodifierade grödor i icke genmodifierade grödor. Dessa åtgärder bör stå i proportion till det tröskelvärde för inblandning som ska uppfyllas, vilket är beroende av regionala och nationella särdrag och de särskilda lokala behov som är förbundna med konventionella, ekologiska och andra typer av grödor och produktion.

                  2.3.1

                  I vissa fall får förekomsten av spår av genetiskt modifierade organismer i livsmedel och foder ekonomiska följder endast när den överstiger tröskelvärdet 0,9 %. I sådana fall bör medlemsstaterna betrakta åtgärder för att säkerställa uppfyllande av tröskelvärdet 0,9 % som tillräckliga.

                  2.3.2

                  Medlemsstaterna bör i sådana fall då märkning av en gröda som genetiskt modifierad inte får några ekonomiska följder anse att det saknas behov av att sträva efter att uppfylla särskilda tröskelvärden för inblandning.

                  2.3.3

                  I flera fall kan den potentiella inkomstförlusten för ekologiska och vissa konventionella producenter (t.ex. vissa livsmedelsproducenter) orsakas av spår av genetiskt modifierade organismer som ligger på nivåer lägre än 0,9 %. I dessa fall, och för att skydda särskilda produktionstyper, får de berörda medlemsstaterna utforma åtgärder i syfte att uppnå lägre tröskelvärden för förekomst av genetiskt modifierade organismer i andra grödor än 0,9 %.

            Oavsett vilken nivå av inblandning som ska uppnås genom samexistensåtgärderna, gäller de tröskelvärden som fastställts i EU-lagstiftningen (5) fortfarande för märkning av förekomst av genetiskt modifierade organismer i livsmedel, foder och produkter avsedda för direkt bearbetning.
      2.4   Åtgärder för att utesluta odling av genetiskt modifierade organismer från större områden

      Skillnader när det gäller regionala aspekter, såsom klimatförhållanden (som påverkar pollinatörernas aktivitet och transporten av luftburet pollen), topografi, odlingsmönster och växtföljder eller gårdsstrukturer (inklusive omgivande strukturer såsom häckar, skogar, icke odlade arealer och fältens placering) kan påverka graden av blandning mellan genmodifierade och konventionella och ekologiska grödor, och därmed vilka åtgärder som krävs för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor.
      Under vissa ekonomiska och naturbetingade förutsättningar bör medlemsstaterna överväga möjligheten att utesluta odling av genetiskt modifierade organismer från större områden på sitt territorium för att undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor. Detta bör förutsätta att medlemsstaterna kan visa att det på de berörda områdena inte räcker med andra åtgärder för att åstadkomma tillräckliga renhetsnivåer. Dessutom bör de begränsande åtgärderna stå i proportion till ändamålet (dvs. skyddet av konventionella eller ekologiska lantbrukares särskilda behov).
      2.5   Regler för ansvarsskyldighet

      Frågor som rör ekonomisk kompensation eller ansvarsskyldighet för ekonomiska skador hör till medlemsstaternas exklusiva befogenheter.
      3.   Utbyte av information på EU-nivå

      Kommissionen kommer att fortsätta att samla in och samordna relevant information på grundval av pågående studier på såväl EU-nivå som nationell nivå och att erbjuda tekniskt bistånd till berörda medlemsstater när det gäller att etablera nationella strategier för samexistens.
      Samordningen genom Coex-Net (6) och det tekniska biståndet från Europeiska kontoret för samexistens mellan grödor (ECoB) (7) kommer att fortsätta. ECoB kommer att ansvara för uppdateringen av en vägledande förteckning över åtgärder och en förteckning över agronomiska, naturbetingade och grödspecifika faktorer som ska beaktas vid utarbetandet av nationella åtgärder för undvika oavsiktlig förekomst av genetiskt modifierade organismer i konventionella och ekologiska grödor. Medlemsstaterna bör fortsätta att bidra till EcoB:s tekniska arbete.

         (1)  I enlighet med artiklarna 12 och 24 i förordning (EG) nr 1829/2003, ska märkningsskyldigheten inte gälla för livsmedel eller foder innehållande material som innehåller, består av eller har framställts av genetiskt modifierade organismer i en proportion som inte överstiger 0,9 % av i) varje enskild ingrediens eller ii) livsmedel som består av en enda ingrediens eller iii) foder eller varje foder som ingår i det, under förutsättning att förekomsten är oavsiktlig eller tekniskt oundviklig.

         (2)  I enlighet med förordning (EG) nr 834/2007 om ekologisk produktion och märkning av ekologiska produkter får genetiskt modifierade organismer inte användas inom ekologisk produktion, oavsett om det rör sig om frön, livsmedel eller foder (artikel 9.1). Syftet är att genetiskt modifierade organismer ska förekomma i minsta möjliga utsträckning i ekologiska produkter (se skäl 10).

         (3)  KOM(2009) 153 – Rapport från kommissionen till rådet och Europaparlamentet om samexistens mellan genetiskt modifierade grödor och konventionellt och ekologiskt jordbruk.

         (4)  För att få odlas i EU ska de genetiskt modifierade organismerna ha godkänts för odling enligt direktiv 2001/18/EG eller förordning (EG) nr 1829/2003.

         (5)  Artiklarna 12 och 24 i förordning (EG) nr 1829/2003 och artikel 21.3 i direktiv 2001/18/EG.

         (6)  Syftet med Nätverksgruppen för utbyte och samordning av information rörande samexistens mellan genetiskt modifierade, konventionella och ekologiska grödor (The Network Group for the Exchange and Coordination of Information concerning Coexistence of Genetically Modified, Conventional and Organic Crops, Coex-Net) är att underlätta utbytet av information mellan medlemsstaterna och kommissionen.

         (7)  ECoB utarbetar grödspecifika dokument om bästa praxis i fråga om tekniska samexistensåtgärder. ECoB består av ett sekretariat och grödspecifika tekniska arbetsgrupper där tekniska företrädare för medlemsstaterna deltar.