Avis juridique important

|

32002H0413

Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 30 maj 2002 om genomförandet av en integrerad förvaltning av kustområden i Europa

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 148 , 06/06/2002 s. 0024 - 0027

Europaparlamentets och rådets rekommendationav den 30 maj 2002om genomförandet av en integrerad förvaltning av kustområden i Europa(2002/413/EG)EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175.1 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(1),med beaktande av Regionkommitténs yttrande(2),i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget(3), ochav följande skäl:(1) Kustområdena är av stor miljömässig, ekonomisk, social, kulturell och rekreationsmässig betydelse för Europa.(2) Kustområdena har en unik biologisk mångfald när det gäller flora och fauna.(3) Kapitel 17 i Agenda 21, som antogs vid UNCED:s (FN:s konferens om miljö och utveckling) toppmöte i Rio i juni 1992, bör beaktas.(4) I Europeiska miljöbyråns utvärderingsrapport för 1999 beskrivs en kontinuerlig försämring av förhållandena i Europas kustområden, både vad beträffar själva kusterna och vad beträffar kvaliteten på kustvattnet.(5) Kustområdena i gemenskapen hotas vidare av följderna av klimatförändringar, särskilt stigande havsnivåer, förändringar i stormfrekvens och stormstyrka samt ökad erosion och översvämning i dessa områden.(6) Befolkningsökningen och utvecklingen av ekonomiska verksamheter innebär ett ökat hot mot såväl den miljömässiga som den sociala balansen i kustområdena.(7) Nedgången i fiskeverksamhet och därmed sammanhängande sysselsättning gör många fiskeberoende områden särskilt sårbara.(8) Befintliga regionala skillnader inom gemenskapen påverkar förvaltningen och bevarandet av kustområdena på olika sätt.(9) Det är nödvändigt att genomföra en miljömässigt hållbar, ekonomiskt rättvis, socialt ansvarsfull och kulturellt anpassad förvaltning av kustområdena, som upprätthåller integriteten för denna viktiga resurs, samtidigt som sådana lokala traditionella aktiviteter och seder beaktas som inte utgör något hot mot känsliga naturområden eller mot de vilda arternas bevarande i dessa områdens fauna och flora.(10) Gemenskapen främjar en integrerad förvaltning i större skala med hjälp av övergripande instrument. Dessa verksamheter bidrar därför till en integrerad förvaltning av kustområdena.(11) I kommissionens meddelanden(4) till Europaparlamentet och rådet noteras att en integrerad förvaltning av kustområden förutsätter strategiska och samordnade åtgärder på lokal och regional nivå som får vägledning och stöd av en lämplig ram på nationell nivå.(12) I kommissionens demonstrationsprogram för integrerad förvaltning av kustområden fastställs principer för god förvaltning av kustområdena.(13) För att åtgärda gränsöverskridande problem i kustområden krävs det enhetliga åtgärder på europeisk nivå, inklusive samarbetsåtgärder och samråd med organisationer för regionala hav eller internationella organisationer såsom Internationella sjöfartsorganisationen.(14) Både i rådets resolution av den 6 maj 1994 om gemenskapens strategi för integrerad förvaltning av kustområden(5) och rådets resolution av den 25 februari 1992 om gemenskapens framtida politik avseende gemenskapens kustområden(6) påpekas behovet av samordnade europeiska åtgärder för att genomföra en integrerad förvaltning av kustområden.(15) Sedan resolution av den 6 maj 1994 antogs har Europeiska unionen fått känna av ett ökat tryck på kustområdesresurserna, en befolkningsökning i kustområdena och en ökning av infrastrukturen i närheten av eller i kustområdena.(16) En integrerad förvaltning av kustområden omfattar ett flertal faktorer, vilka endast marginellt berör stads- och landsbygdsplanering och markanvändning.(17) I enlighet med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna som fastställs i artikel 5 i fördraget, i enlighet med protokoll 7 till Amsterdamfördraget om tillämpning av subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna och mot bakgrund av de skiftande förhållandena i kustområdena samt de rättsliga och institutionella ramarna i medlemsstaterna, kan målen för den föreslagna åtgärden bäst uppnås genom vägledning på gemenskapsnivå.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.KAPITEL IEn strategisk metodMedlemsstaterna tar hänsyn till strategin för en hållbar utveckling och Europaparlamentets och rådets beslut om gemenskapens sjätte miljöhandlingsprogram(7) samt intar ett strategiskt förhållningssätt till förvaltningen av sina kustområden, som grundar sig på följande:a) Skydd av kustmiljön, baserat på en ekosystemmetod som bevarar denna miljös integritet och funktion och på en hållbar förvaltning av naturresurserna både vad gäller havs- och landpartier i kustområdena.b) Ett erkännande av det hot som klimatförändringar utgör och av de faror som den stigande havsnivån samt stormars ökande förekomst och styrka medför.c) Lämpliga och ekologiskt ansvarsfulla åtgärder för att skydda kustområdena, inklusive skydd av kustsamhällena och deras kulturarv.d) Hållbarhet när det gäller ekonomiska möjligheter och sysselsättning.e) Ett fungerande socialt och kulturellt system i lokalsamhällena.f) Lämpliga och tillgängliga landområden för allmänheten, både för rekreation och naturupplevelser.g) När det gäller avlägsna kustsamhällen, ett bevarande eller främjande av sammanhållningen i dessa.h) Förbättrad samordning av de åtgärder som vidtas av alla berörda myndigheter, både till havs och på land, för förvaltning av samspelet mellan hav och land.KAPITEL IIPrinciperMedlemsstaterna bör, när de utarbetar nationella strategier samt åtgärder på grundval av dessa, följa principerna för en integrerad förvaltning av kustområden för att därigenom garantera en god förvaltning av kustområdena, varvid hänsyn bör tas till de exempel på god praxis som anges bland annat i kommissionens demonstrationsprogram för integrerad förvaltning av kustområden. Förvaltningen av kustområden bör framför allt grunda sig på följande:a) Ett brett övergripande perspektiv (tematiskt och geografiskt) där det tas hänsyn till att natursystem och mänskliga aktiviteter som påverkar kustområdena är beroende av varandra och olika.b) Ett långsiktigt perspektiv där det tas hänsyn till försiktighetsprincipen samt nuvarande och kommande generationers behov.c) En förvaltning som kan anpassas under en successiv process, vilket underlättar anpassningen allteftersom problem uppstår och kunskaper utvecklas. Detta innebär ett behov av en sund vetenskaplig grund vad beträffar utvecklingen av kustområdena.d) Lokala särdrag och stor mångfald när det gäller de europeiska kustområdena, vilket kommer att göra det möjligt att möta dessa områdens praktiska behov i form av särskilda lösningar och flexibla åtgärder.e) Arbete i samklang med de naturliga processerna och med respekt för ekosystemens bärkraft, vilket kommer att göra människors aktiviteter mer miljövänliga, socialt ansvarsfulla och ekonomiskt sunda i det långa loppet.f) Deltagande av alla berörda parter (näringslivets och arbetsmarknadens parter, de organisationer som representerar lokalbefolkningen i kustområden, icke-statliga organisationer och företagssektorn) i förvaltningsprocessen, till exempel genom avtal och baserat på delat ansvar.g) Stöd och engagemang från berörda förvaltningsorgan på nationell, regional och lokal nivå, mellan vilka lämpliga förbindelser bör upprättas eller upprätthållas med syfte att förbättra samordningen mellan olika befintliga politikområden. Partnerskap med och mellan regionala och lokala myndigheter bör vid behov tillämpas.h) En kombination av instrument som är avsedda att underlätta samstämmighet mellan olika sektorspolitiska mål och mellan planering och förvaltning.KAPITEL IIINationell inventeringMedlemsstaterna genomför eller uppdaterar en övergripande inventering för att se vilka mer betydande aktörer, lagar och institutioner som påverkar förvaltningen av deras kustområden. Inventeringen böra) ta hänsyn till (men inte begränsa sig till) följande sektorer och områden: fiske och vattenbruk, transport, energi, resursförvaltning, skydd av arter och livsmiljöer, kulturarv, sysselsättning, regional utveckling av både landsbygds- och tätortsområden, turism och rekreation, industri och gruvindustri, avfallshantering, jordbruk och utbildning,b) omfatta alla förvaltningsnivåer,c) analysera medborgarnas, de icke-statliga organisationernas och företagssektorns intressen, roller och farhågor,d) identifiera relevanta mellanregionala organisationer och samarbetsstrukturer, samte) bedöma tillämplig politik och tillämpliga lagstiftningsåtgärder.KAPITEL IVNationella strategier1. På grundval av resultaten från inventeringen bör varje berörd medlemsstat, i partnerskap med de regionala myndigheterna och de interregionala organisationerna, om lämpligt utveckla en nationell strategi, eller, där så är lämpligt, flera strategier för att genomföra de principer som syftar till en integrerad förvaltning av kustområden.2. Dessa strategier kan antingen utvecklas separat för kustområdena eller ingå i en geografiskt sett bredare strategi eller ett geografiskt sett bredare program för att främja en integrerad förvaltning av ett större område.3. Inom ramen för dessa strategier bör man göra följande:a) Fastställa rollerna för de olika förvaltningsaktörer i landet eller regionen vars kompetensområde omfattar aktiviteter eller resurser som rör kustområdena samt mekanismer för en samordning av dessa. Fastställandet av roller bör möjliggöra en lämplig kontroll samt en lämplig strategi och överensstämmelse mellan åtgärderna.b) Hitta en lämplig kombination av instrument för att genomföra de principer som anges i kapitel II i ett nationellt, regionalt eller lokalt rättsligt och administrativt sammanhang. När medlemsstaterna utvecklar dessa strategier bör de överväga om det är lämpligt atti) utveckla nationella strategiska planer för kustområdena för att främja integrerad förvaltning, varigenom bland annat kontroll av ytterligare urbanisering och av exploatering av icke-urbana områden säkerställs samtidigt som naturliga inslag i kustmiljön respekteras,ii) utveckla mekanismer för markinköp och förklaringar om allmänna områden för att säkerställa allmänhetens tillträde i rekreationssyfte, utan att skyddet av känsliga områden åsidosätts,iii) utarbeta kontrakt eller frivilliga avtal med användare av kustområdena, inklusive miljöavtal med näringslivet,iv) utnyttja ekonomiska och fiskala incitament,v) arbeta med hjälp av regionala mekanismer för utveckling.c) Utarbeta eller bevara nationell och, vid behov, regional eller lokal lagstiftning eller strategier och program, där både havs- och landområdena i kustområdena behandlas tillsammans.d) I synnerhet kartlägga metoder för att främja gräsrotsinitiativ och allmänhetens deltagande i den integrerade förvaltningen av kustområdena och av resurserna i dessa områden.e) Vid behov kartlägga hållbara finansieringskällor för initiativ som rör integrerad förvaltning av kustområden samt undersöka hur befintliga finansiella mekanismer bäst kan utnyttjas, både på gemenskapsnivå och på nationell nivå.f) Fastställa mekanismer som kan säkerställa att den gemenskapslagstiftning och gemenskapspolitik som har konsekvenser för kustområden genomförs och tillämpas fullt ut och på ett samordnat sätt, och det även när gemenskapspolitiken ses över.g) Införa lämpliga system för övervakning och spridning av information till allmänheten om kustområdena. Dessa system bör utformas för insamling och tillhandahållande av information i lämpligt och kompatibelt format som kan användas av beslutsfattare på nationell, regional och lokal nivå för att underlätta en integrerad förvaltning. Europeiska miljöbyråns arbete kan bland annat utgöra en grund för detta ändamål. Dessa data bör vara tillgängliga för allmänheten, i enlighet med relevant gemenskapslagstiftning, i synnerhet Europaparlamentets och rådets direktiv om allmänhetens tillgång till miljöinformation och om upphävande av rådets direktiv 90/313/EEG(8).h) Fastställa hur lämpliga nationella utbildningsprogram skulle kunna stödja genomförandet av principer för en integrerad förvaltning av kustområden.KAPITEL VSamarbete1. Medlemsstaterna bör främja, inleda eller upprätthålla en dialog och genomföra gällande konventioner med sina grannländer, inklusive icke-medlemsstater som är belägna vid samma regionala hav, för att upprätta mekanismer som underlättar samordningen av åtgärder som vidtas för att lösa gränsöverskridande problem.2. Medlemsstaterna arbetar också aktivt tillsammans med gemenskapens institutioner och andra intressenter för att bidra till framsteg för att uppnå ett gemensamt förhållningssätt till en integrerad förvaltning av kustområdena samt undersöker behovet av ett forum för europeiska aktörer med intressen i kustområdena. Under denna process bör det studeras hur de befintliga institutionerna och konventionerna kan användas.3. I detta sammanhang upprätthålls och utökas samarbetet med anslutningsländerna.KAPITEL VIRapporter och översyn1. Medlemsstaterna rapporterar till kommissionen om sina erfarenheter av genomförandet av denna rekommendation 45 månader efter det att den har antagits.2. Dessa rapporter görs tillgängliga för allmänheten och innehåller särskilta) resultaten av den nationella inventeringen,b) den eller de nationella strategier som föreslås för att genomföra en integrerad förvaltning av kustområden,c) en sammanfattning av de åtgärder som vidtagits eller skall vidtas för att genomföra den eller de nationella strategierna,d) en utvärdering av de förväntade effekterna av strategin eller strategierna på situationen i kustområdena,e) en utvärdering av genomförandet och tillämpningen av den gemenskapslagstiftning och gemenskapspolitik som har konsekvenser för kustområden.3. Kommissionen bör se över denna rekommendation senast 55 månader efter det att den har antagits och till Europaparlamentet och rådet lägga fram en utvärderingsrapport, vid behov tillsammans med ett förslag till ytterligare åtgärder från gemenskapens sida.Utfärdad i Bryssel den 30 maj 2002.På Europaparlamentets vägnarP. CoxOrdförandePå rådets vägnarJ. Piqué I CampsOrdförande(1) EGT C 155, 29.5.2001, s. 17.(2) EGT C 148, 18.5.2001, s. 23.(3) Europaparlamentets yttrande av den 5 juli 2001 (EGT C 65 E, 14.3.2002, s. 309), rådets gemensamma ståndpunkt av den 13 december 2001 (EGT C 58 E, 5.3.2002, s. 1) och Europaparlamentets beslut av den 10 april 2002. Rådets beslut av den 7 maj 2002.(4) KOM(97) 744 och KOM(2000) 547.(5) EGT C 135, 18.5.1994, s. 2.(6) EGT C 59, 6.3.1992, s. 1.(7) Ännu ej offentliggjort i EGT.(8) Ännu ej offentliggjort i EGT.


Avis juridique important

|

31998H0318

98/318/EG: Rådets rekommendation av den 3 maj 1998 om val av ordföranden, vice ordföranden och de övriga ledamöterna i Europeiska centralbankens direktion

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 139 , 11/05/1998 s. 0036 - 0036

RECOMMANDATION DU CONSEIL du 3 mai 1998 concernant la nomination du président de la Banque centrale européenne, de son vice-président ainsi que des autres membres de son directoire (98/318/CE)LE CONSEIL DE L'UNION EUROPÉENNE,vu le traité instituant la Communauté européenne, et notamment son article 109 A, paragraphe 2, et son article 109 L, paragraphe 1, deuxième tiret, ainsi que l'article 50 du protocole sur les statuts du Système européen de banques centrales et de la Banque centrale européenne,RECOMMANDE de nommer:1. M. Wim DUISENBERG président de la Banque centrale européenne pour une durée de huit ans.2. M. Christian NOYER vice-président de la Banque centrale européenne pour une durée de quatre ans.3. M. Otmar ISSING comme membre du directoire de la Banque centrale européenne pour une durée de huit ans.4. M. Tommaso PADOA SCHIOPPA comme membre du directoire de la Banque centrale européenne pour une durée de sept ans.5. M. Eugenio DOMINGO SOLANS comme membre du directoire de la Banque centrale européenne pour une durée de six ans.6. Mme Sirkka HÄMÄLÄINEN comme membre du directoire de la Banque centrale européenne pour une durée de cinq ans.La présente recommandation est soumise a pour décision aux gouvernements des États membres au niveau des chefs d'État ou de gouvernement adoptant la monnaie unique, après consultation du Parlement européen et du Conseil de l'Institut monétaire européen.La présente recommandation est publiée au Journal officiel des Communautés européennes.Fait à Bruxelles, le 3 mai 1998.Par le ConseilLe présidentG. BROWN


title: Kommissionens rekommendation av den 7 april 2008 om auktorisation för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg i Europeiska gemenskapen [delgivet med nr K(2008) 1257] (Text av betydelse för EES)

text:
               10.4.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 98/24

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 7 april 2008
   om auktorisation för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg i Europeiska gemenskapen
   [delgivet med nr K(2008) 1257]
   (Text av betydelse för EES)
   (2008/295/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) (1), särskilt artikel 19.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Inom EU:s politik för informationssamhället och i initiativet i2010 betonas fördelarna med att överallt i vardagen ha tillgång till information och kommunikationsmöjligheter. En samordnad reglering av mobilkommunikationstjänster i luftfartyg skulle bidra till att säkra dessa fördelar och främja gränsöverskridande elektroniska kommunikationstjänster inom hela gemenskapen.

               (2)

               Vid auktorisation för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg måste medlemsstaterna uppfylla bestämmelserna i ramdirektivet och i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/20/EG av den 7 mars 2002 om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (auktorisationsdirektiv) (2).

               (3)

               Enligt ramdirektivet ska de nationella regleringsmyndigheterna i medlemsstaterna bidra till utvecklandet av den inre marknaden genom att bland annat avlägsna kvarvarande hinder för tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät, tillhörande faciliteter och tjänster samt elektroniska kommunikationstjänster på det europeiska planet. De ska också främja inrättande och utveckling av transeuropeiska nät och samverkan mellan alleuropeiska tjänster och uppkoppling mellan slutanvändare.

               (4)

               Enligt auktorisationsdirektivet bör systemet för utfärdande av auktorisationer för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster vara så lite betungande som möjligt, för att stimulera framväxten av nya elektroniska kommunikationstjänster och alleuropeiska kommunikationsnät och kommunikationstjänster och för att tjänsteleverantörer och konsumenter ska kunna dra nytta av de stordriftsfördelar som en inre marknad innebär. Dessa mål kan generellt sett uppnås på bästa sätt genom allmän auktorisation för alla elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster.

               (5)

               De tekniska villkor som krävs för att minska risken för att mobilkommunikationstjänster i luftfartyg ska orsaka skadlig störning av markbundna mobilnät behandlas separat i kommissionens beslut 2008/294/EG (3).

               (6)

               Den tekniska grunden för beslut 2008/294/EG är Europeiska post- och telesammanslutningens (CEPT) Report 016 som utarbetades till följd av det mandat som kommissionen gav CEPT med avseende på mobilkommunikationstjänster i luftfartyg den 12 oktober 2006.

               (7)

               För utrustning som används för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg i EU skapas genom den harmoniserade ETSI-standarden EN 302 480 en förutsatt överensstämmelse med grundkraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/5/EG av den 9 mars 1999 om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (4).

               (8)

               Frågor beträffande flygsäkerheten är av största vikt, och mobilkommunikationstjänster i luftfartyg får endast tillhandahållas under förutsättning att de uppfyller kraven på flygsäkerhet genom ett lämpligt luftvärdighetsbevis samt andra relevanta flygavtal och krav för elektronisk kommunikation. Luftvärdighetsbevis som är giltiga i hela EU utfärdas av Europeiska byrån för luftfartssäkerhet (EASA).

               (9)

               Under förutsättning att de tekniska villkoren i beslut 2008/294/EG och i den harmoniserade standarden EN 302 480, eller motsvarande standarder och relevanta luftvärdighetsbevis, uppfyller de relevanta kraven kommer risken för skadlig störning att vara försumbar. Därför bör allmänna auktorisationer övervägas för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg.

               (10)

               Ansvaret för auktorisation för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg bör ligga hos det land där luftfartyget är registrerat, i enlighet med det landets system för auktorisation.

               (11)

               Tillgång till och gemensamt utnyttjande av tillräcklig information bör bidra till att lösa eventuella problem med gränsöverskridande störningar orsakade av mobilkommunikationstjänster i luftfartyg.

               (12)

               Medlemsstaterna ska, i enlighet med kommissionens beslut 2007/344/EG av den 16 maj 2007 om harmoniserad tillgång till information om spektrumanvändningen inom gemenskapen (5), tillhandahålla ERO:s frekvensinformationssystem (EFIS) en del av den information som krävs. Övrig information av relevans kan erhållas från operatörerna för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg eller från luftfartsverken.

               (13)

               Ett särskilt register med relevanta uppgifter om alla luftfartyg utrustade med tjänsterna i fråga, som flyger inom, in till och ut från EU, kan bidra till att lösa problem avseende störning genom att all information regelbundet sammanställs i ett gemensamt format. Inledningsvis, och under regelbunden översyn, skulle ett sådant gemensamt register förvaltas av operatörerna för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg och göras tillgängligt för kommissionen och medlemsstaterna.

               (14)

               Problem mellan medlemsstaterna avseende störning kan även lösas med hjälp av bestämmelserna i det internationella fördraget om ITU:s radioreglementen om anmälan och registrering av tilldelning av frekvenser och om rapportering av skadlig störning.

               (15)

               Auktorisation för luftfartyg med mobilkommunikationstjänster som flyger i medlemsstaternas luftrum men som är registrerade utanför EU skulle kunna ske med hjälp av relevant information från branschen i det särskilda registret för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg och genom tillämpning av relevanta bestämmelser i ITU:s radioreglementen. När det gäller ömsesidigt erkännande av auktorisation för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg skulle ett gemensamt synsätt med länder där luftfartyg från tredjeland är registrerade vara till god hjälp.

               (16)

               Medlemsstaterna har redan beviljat operatörer för markbundna mobilnät nyttjanderätter för frekvenser. Sådan auktorisation omfattar inte mobilkommunikationstjänster i luftfartyg och är i allmänhet begränsad till markbundna mobiltjänster.

               (17)

               I denna rekommendation anses utrymmet i luftfartyget stå under det lands jurisdiktion och kontroll där luftfartyget är registrerat.

               (18)

               Användningen av mobilkommunikationstjänster i luftfartyg kan också få konsekvenser för den allmänna säkerheten. För att se till att mobiltelefoner inte används i brottsligt syfte i luftfartyg får lämpliga åtgärder vidtas på nationell nivå eller i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2320/2002 av den 16 december 2002 om införande av gemensamma skyddsregler för den civila luftfarten (6).

               (19)

               De rättsliga och tekniska aspekterna av det gemensamma synsättet på auktorisation för mobilkommunikationstjänster i EU bör regelbundet fingranskas i syfte att säkerställa att de fortsätter att vara tillfredsställande med avseende på det övergripande syftet att undvika skadlig störning. I annat fall får lämpliga korrigerande åtgärder övervägas.

               (20)

               De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från kommunikationskommittén.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Målet med denna rekommendation är att samordna nationella villkor och förfaranden för auktorisation avseende användandet av radiospektrumet för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg, i syfte att underlätta införandet av dem i gemenskapen och undvika att sådana tjänster orsakar skadlig störning på gränsöverskridande flygningar.
               Frågor avseende den mänskliga faktorn i samband med användandet av mobilkommunikationstjänster i luftfartyg och satellitkommunikation mellan luftfartyg och rymdstationer ligger utanför denna rekommendations tillämpningsområde.
               De nationella villkor och bestämmelser för auktorisation som denna rekommendation hänvisar till ska tillämpas utan att det påverkar rättsliga förpliktelser avseende flygsäkerhet och allmän säkerhet.

               2.

               Med mobilkommunikationstjänster i luftfartyg avses elektroniska kommunikationstjänster, enligt definitionen i artikel 2 c i ramdirektivet, som tillhandahålls av företag för att passagerare ska kunna använda allmänna kommunikationsnät under flygningen utan att upprätta någon direkt förbindelse med markbundna mobilnät.

               3.

               Medlemsstaterna ska, senast sex månader efter antagandet av denna rekommendation, vidta de åtgärder som krävs för att tillhandahållandet av mobilkommunikationstjänster i luftfartyg som är registrerade inom respektive medlemsstats jurisdiktion ska kunna godkännas.
               Medlemsstaterna bör tillåta mobilkommunikationstjänster i luftfartyg i enlighet med principerna i denna rekommendation. Bestämmelserna i denna rekommendation bör inte hindra upprätthållandet av optimala förutsättningar för flygsäkerheten.
               Medlemsstaterna bör inte kräva någon ytterligare auktorisation för användning i sina respektive luftrum av mobilkommunikationstjänster i luftfartyg som är registrerade i en annan medlemsstat i enlighet med de villkor som avses i punkt 4.
               Mobilkommunikationstjänster i luftfartyg som är registrerade utanför gemenskapen bör också undantas från krav på auktorisation i gemenskapen, förutsatt att dessa tjänster uppfyller de villkor som avses i punkt 4 och är registrerade i enlighet med relevanta ITU-regler.

               4.

               Medlemsstaterna bör endast tillåta mobilkommunikationstjänster i luftfartyg om tjänsterna uppfyller de tekniska villkoren i beslut 2008/294/EG.

               5.

               Medlemsstaterna bör överväga att göra tillhandahållandet av mobilkommunikationstjänster i luftfartyg som är registrerade inom respektive medlemsstats jurisdiktion föremål för allmänna auktorisationer.
               I de fall användandet av spektrum för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg är föremål för individuella nyttjanderätter bör medlemsstaterna regelbundet ompröva behovet av sådana rätter mot bakgrund av förvärvade erfarenheter; syftet är att inlemma de villkor som är förknippade med sådana rätter i en allmän auktorisation.
               I sådana fall bör medlemsstaterna se till att mobilkommunikationstjänster i luftfartyg och markbundna mobila elektroniska kommunikationstjänster inom samma frekvensband tillåts på olika grunder.

               6.

               Medlemsstaterna bör i god tid informera kommissionen och övriga medlemsstater om de mobilkommunikationstjänster som får användas i luftfartyg som är registrerade inom respektive medlemsstats jurisdiktion, och om begäran om tillstånd att inom deras respektive luftrum använda mobilkommunikationstjänster i luftfartyg som är registrerade utanför EU.
               Om det är nödvändigt bör medlemsstaterna begära att operatörerna för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg tillhandahåller uppgifter som är relevanta med avseende på föregående stycke.

               7.

               Medlemsstaterna bör samarbeta aktivt, konstruktivt och i en anda av solidaritet, och där så är lämpligt tillämpa ITU:s förfaranden, för att lösa eventuella problem med skadlig störning som påstås vara orsakade av användningen av mobilkommunikationstjänster i luftfartyg.
               Om skadlig störning uppstår som påstås vara orsakad av användningen av mobilkommunikationstjänster i luftfartyg som godkänts i en annan medlemsstat bör medlemsstaterna genast informera den medlemsstat som ansvarar för auktorisationen för tjänsten i fråga samt kommissionen. Kommissionen bör, där så är lämpligt, informera kommunikationskommittén och radiospektrumkommittén i ovanstående frågor, för att finna lösningar på eventuella problem.
               Medlemsstater som har givit tillstånd till mobilkommunikationstjänster i luftfartyg som misstänks orsaka skadlig störning inom en annan medlemsstats territorium bör agera och omgående se till att störningen upphör.

               8.

               Medlemsstaterna bör hålla användandet av spektrum för mobilkommunikationstjänster i luftfartyg under noggrann uppsikt, framför allt med avseende på faktisk eller möjlig skadlig störning, och bör rapportera till kommissionen så att denna rekommendation kan revideras i god tid, om så är nödvändigt.

               9.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 7 april 2008.

            På kommissionens vägnar

         Viviane REDING

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 33. Direktivet ändrat genom förordning (EG) nr 717/2007 (EUT L 171, 29.6.2007, s. 32).

      (2)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 21.

      (3)  Se sidan 19 i detta nummer av EUT.

      (4)  EGT L 91, 7.4.1999, s. 10. Direktivet ändrat genom förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (5)  EUT L 129, 17.5.2007, s. 67.

      (6)  EGT L 355, 30.12.2002, s. 1. Förordningen ändrad av förordning (EG) nr 849/2004 (EUT L 158, 30.4.2004, s. 1. Rättad i EUT L 229, 29.6.2004, s. 3).


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 25 juni 2009 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Národná banka Slovenska (ECB/2009/14)

text:
               1.7.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 149/1

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION

   av den 25 juni 2009
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Národná banka Slovenska
   (ECB/2009/14)
   2009/C 149/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad ECBS-stadgan), särskilt artikel 27.1 i denna, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna granskas av oavhängiga externa revisorer som rekommenderats av ECB-rådet och godkänts av Europeiska unionens råd.

               (2)

               Enligt artikel 1 i rådets beslut 2008/608/EG av den 8 juli 2008 i enlighet med artikel 122.2 i fördraget om Slovakiens införande av den gemensamma valutan den 1 januari 2009 (1), införde Slovakien den gemensamma valutan den 1 januari 2009.

               (3)

               Enligt artikel 38 i lagen om Národná banka Slovenska granskas Národná banka Slovenskas konton sedan den 1 januari 2009 i enlighet med artikel 27.1 i ECBS-stadgan.

               (4)

               Národná banka Slovenska har utsett Deloitte Audit s.r.o. som sina externa revisorer för räkenskapsåret 2009.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att Deloitte Audit s.r.o. utses till externa revisorer för Národná banka Slovenska för räkenskapsåret 2009.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 25 juni 2009.

         Jean-Claude TRICHET

            ECB:s ordförande

      (1)  EUT L 195, 24.7.2008, s. 24.


				|

		52011SC0828

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i de medlemsstater som har euron som valuta /* SEC/2011/0828 slutlig */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om genomförande av de allmänna riktlinjerna
för den ekonomiska politiken i de medlemsstater som har euron som valuta
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[1],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
efter samråd med ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den […] diskuterade Eurogruppen genomförandet av de
allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i de medlemsstater som har
euron som valuta och erkände behovet av att inom Eurogruppen ytterligare stärka
samordningen av politiken och övervakningen av genomförandet av de
rekommendationer som riktats till de medlemsstater som har euron som valuta.
(2)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt,
Europa 2020-strategin. Denna strategi bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att stimulera EU:s potential för hållbar tillväxt och
konkurrenskraft.
(3)
Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om
allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014). Medlemsstaterna och, i tillämpliga fall, Europeiska unionen
uppmanades att beakta riktlinjerna i sin ekonomiska politik.
(4)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och
den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk
samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.
(5)
Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna
för budgetkonsolidering och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av
den 15 februari och den 7 mars 2011 och med utgångspunkt i kommissionens årliga
tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk behovet av att ge prioritet åt
att sanera budgetarna och återställa den finanspolitiska hållbarheten, minska
arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och göra nya insatser för att öka
tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omvandla dessa prioriteringar till
konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och
nationella reformprogram.
(6)
Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också
de medlemsstater som deltar i euro plus-pakten att i tid lägga fram sina
åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram
och nationella reformprogram.
(7)
I april och maj 2011 lämnade euroområdets
medlemsstater in sina stabilitetsprogram för 2011 som täcker perioden
2011–2014, och sina nationella reformprogram för 2011. Dessa program har
granskats samtidigt.
(8)
Erfarenheterna från de första tio åren med euron
underströk generellt de många fördelarna med den gemensamma valutan. Den
globala krisen resulterade dock i en djup nedgång 2009 som ledde till att
euroområdets BNP sjönk under 2006 års nivå. Även om BNP steg under 2010 ligger
produktionen kvar under 2007 års nivå. Som en följd av detta steg
arbetslösheten i euroområdet från 7,6 % 2007 till 10,1 % 2010. De
offentliga finanserna i euroområdet försämrades vilket utlöste en väsentlig
omprövning av statsskuldsriskerna i vissa medlemsstater och medförde risker för
den makroekonomiska stabiliteten. Tillväxten har nu tagit fart igen, dock med
skillnader mellan medlemsstaterna som återspeglar både strukturella och
konjunkturmässiga olikheter. Krisen ledde till att makroekonomiska obalanser
som hade byggts upp före krisen minskade. Det återstår dock att se om denna
minskning är tillräcklig och uthållig.
(9)
Ställningen i de offentliga finanserna i
euroområdet började i allmänhet att förbättras 2010. Enligt kommissionens vårprognos
väntas de vid en oförändrad politik fortsätta att förbättras under 2011. Den
offentliga skulden kommer dock att fortsätta växa fram till 2012. Om den inte
korrigeras inom de kommande åren kan den äventyra de offentliga finansernas
långsiktiga hållbarhet på grund av kombinationen av låg potentiell tillväxt och
ogynnsam demografisk utveckling. Under 2010 sjönk euroområdets underskott till
6,0 % av BNP medan bruttoskulden ökade till 85,1 % av BNP. Enligt
målen i 2011 års stabilitetsprogram skulle underskottet i euroområdet sjunka
till 1,3 % av BNP 2014 och bruttoskulden åter börja minska till under
85 % av BNP 2014, efter att ha nått sin kulmen 2012. En sådan plan för
finanspolitisk konsolidering i euroområdet som helhet skulle i stora drag vara
förenlig med en förstärkt återhämtning. Planerna på att lägga tonvikten vid
konsolideringen på besparingar och inte på skattehöjningar ökar sannolikheten
för att den ska lyckas. Det finns dock fortsatta farhågor i ett flertal länder
när det gäller planernas faktiska genomförande. Flera medlemsstater i
euroområdet har dessutom nyligen infört nya finanspolitiska regelverk eller
aviserat en skärpning av befintliga sådana, men dessa kommer i vissa
medlemsstater att kräva ytterligare åtgärder för att få full effekt. Med tanke
på den åldrande befolkningen är reformerna av pensions- och
socialförsäkringssystemen ännu inte tillräckliga för att säkerställa
finanspolitisk hållbarhet.
(10)
EU:s politiska åtgärder har lett till förbättringar
vad gäller finanssystemet sätt att fungera och dess stabilitet. Problemen inom
finanssektorn i flera av euroområdets medlemsstater har varit bankernas
exponering för ytterligare förluster på sina innehav av värdepapper och andra
tillgångar eller skärpta villkor på refinansieringsmarknaderna, banksektorns
fortsatta omstrukturering och rekapitalisering samtidigt som den offentliga
sektorns stöd till banksektorn fortfarande ska fasas ut.
(11)
Produktiviteten och konkurrenskraften måste
förbättras för att öka euroområdets tillväxtpotential och åtgärda de makroekonomiska
obalanserna inom euroområdet. Euroområdets medlemsstater har därför aviserat
ett antal strukturreformer i sina nationella reformprogram. Det finns dock
fortfarande brister i fråga om åtgärder för att förbättra produkt- och
arbetsmarknadernas sätt att fungera, i synnerhet inom tjänstesektorerna,
tillväxtfrämjande finanspolitisk konsolidering och lönesättningssystem.
(12)
För att säkerställa att EMU fungerar korrekt har
euroområdets medlemsstater en särskild skyldighet att betrakta sin ekonomiska politik
som en fråga av gemensamt intresse eftersom den kan få följdeffekter för länder
som delar en gemensam valuta. Mot bakgrund av krisen och de nuvarande problemen
har det därför visat sig nödvändigt med en mer heltäckande och varaktig översyn
av samordningen av den ekonomiska politiken på EU-nivå och inom euroområdet.
Den årliga integrerade övervakningscykel som ingår i den europeiska
planeringsterminen, den förbättrade ramen för ekonomisk styrning som
föreslagits av kommissionen, bildandet av Europeiska systemrisknämnden och de
europeiska övervakningsorganen samt europeiska stabilitetsmekanismen är
väsentliga faktorer varav vissa återstår att anta och/eller genomföra fullt ut.
Euro plus-pakten förstärker ytterligare denna ram.
(13)
Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammen och
de nationella reformprogrammen för euroområdets medlemsstater[2] mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i euroområdet. Kommissionen anser att det
krävs strikt iakttagande av budgetmålen, med viss förstärkning i vissa
medlemsstater, och ytterligare åtgärder för att förbättra de finanspolitiska
reglerna och hållbarheten. Ytterligare åtgärder bör också vidtas för att
förbättra den finansiella stabiliteten, incitamenten att arbeta,
lönesättningsmekanismerna, tjänstesektorernas effektivitet och euroområdets
styrning.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att de
medlemsstater som har euron som valuta vidtar åtgärder under perioden 2011–2012
enligt följande:
(1)
Strikt iaktta budgetmålen i sina stabilitetsprogram
för 2011 och i samförståndsavtalen i de medlemsstater som får ekonomiskt
bistånd från EU/IMF och, i tillämpliga fall, förstärker
konsolideringsinsatserna i linje med rådets yttrande.
(2)
Säkerställa budgetdisciplin på både nationell och
regional/lokal nivå genom att införa finanspolitiska regler som stöds av
tillräckligt starka och bindande rättsliga ramar.
(3)
Genomföra reformer av socialförsäkringssystemen som
säkerställer finanspolitisk hållbarhet med vederbörlig hänsyn till att bevara
skäliga pensioner och sociala förmåner, i synnerhet genom att anpassa
pensionssystemen till den nationella demografiska situationen.
(4)
Förbättra finanssystemets stabilitet och sätt att
fungera och omedelbart följa upp det kommande EU-övergripande stresstestet för
att se till att banksektorn kan motstå eventuella ytterligare förluster eller
finansieringssvårigheter, och att olönsamma finansinstitut kan omstruktureras
eller lämna marknaden utan att skapa otillbörlig spänning på finansmarknaderna.

(5)
Genomföra ytterligare skattereformer som prioriterar
tillväxtfrämjande beskattningskällor och samtidigt bevarar generella
skatteintäkter, i synnerhet genom att minska skatten på arbete för att göra det
lönsamt att arbeta; skydda tillväxtskapande poster såsom utgifter för forskning
och utveckling, utbildning och energieffektivitet när de offentliga utgifterna
minskas; anpassa, om så behövs, lönesättningen och indexeringsmekanismerna i
samråd med arbetsmarknadens parter för att säkerställa att lönerna utvecklas i
linje med produktiviteten och konkurrenskraften.
(6)
Genomföra ytterligare reformer inom
tjänstesektorerna, i synnerhet genom att ta bort omotiverade begränsningar för
de fria yrkena, detaljhandeln och nätverksindustrierna.
(7)
Fullt ut genomföra åtagandena enligt euro
plus-pakten för att förbättra tillväxten, konkurrenskraften och
sysselsättningen i området.
Utfärdad i
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EUT C, , s. .
[2]               SEK(2011) 737.


Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Spaniens uppdaterade stabilitetsprogram för 2005-2008


title: Kommissionens rekommendation av den 30 maj 2008 om riskbegränsande åtgärder för ämnena zinkoxid, zinksulfat och trizinkbis(ortofosfat) [delgivet med nr K(2008) 2322] (Text av betydelse för EES)

text:
               20.6.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 161/47

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 30 maj 2008
   om riskbegränsande åtgärder för ämnena zinkoxid, zinksulfat och trizinkbis(ortofosfat)
   [delgivet med nr K(2008) 2322]
   (Text av betydelse för EES)
   (2008/468/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen (1), särskilt artikel 11.2, och
   av följande skäl:

               (1)

               Inom ramen för förordning (EEG) nr 793/93 har följande ämnen identifierats som prioriterade för riskbedömning i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 2268/95 av den 27 september 1995 om den andra listan över prioriterade ämnen enligt förordning (EEG) nr 793/93 (2):

                           —

                           zinkoxid

                           —

                           zinksulfat

                           —

                           trizinkbis(ortofosfat)

               (2)

               Den rapporterande medlemsstat som utsetts i enlighet med den kommissionsförordningen har genomfört de delar av riskbedömningen som avser effekter av ämnena i fråga på människa och miljö i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 av den 28 juni 1994 om principer för bedömningen av risker för människor och miljö av existerande ämnen (3) samt föreslagit en strategi för riskbegränsning i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 793/93.

               (3)

               Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö (SCTEE) och vetenskapliga kommittén för hälso- och miljörisker (SCHER) har rådfrågats och avgett yttranden om den rapporterande medlemsstatens riskbedömningar. Yttrandena finns på de vetenskapliga kommittéernas hemsida.

               (4)

               Resultaten av riskbedömningen och ytterligare resultat från strategierna för att begränsa riskerna finns i kommissionens meddelande (4).

               (5)

               På grundval av den bedömningen bör riskbegränsande åtgärder rekommenderas för de ämnen som omfattas av denna rekommendation och meddelandet.

               (6)

               De riskbegränsande åtgärder som föreslås i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats enligt artikel 15.1 i förordning (EEG) nr 793/93.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1
   ZINKOXID

         (CAS-nr 1314-13-2, Einecs-nr 215-222-5)

   ZINKSULFAT

         (CAS-nr 7733-02-0, Einecs-nr 231-793-3)

   TRIZINKBIS(ORTOFOSFAT)

         (CAS-nr 7779-90-0, Einecs-nr 231-944-3)

   Riskbegränsande åtgärder för miljön (1, 2, 3, 4, 5)

               1.

               För de avrinningsområden där utsläpp av zink kan innebära en risk bör den berörda medlemsstaten fastställa miljökvalitetsnormer (MKN). De nationella åtgärderna för föroreningsbegränsning för att uppfylla miljökvalitetsnormerna ska ingå i förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG (5).

               2.

               Medlemsstaterna bör förse kommissionen med uppgifter om bidraget från olika utsläppskällor och spridningsvägar för zink till den akvatiska miljön samt om zinkhalter i den akvatiska miljön och möjliga kontroller. Uppgifterna ska användas som underlag för att bedöma om zink ska tas med i nästa översyn av bilaga X till direktiv 2000/60/EG.

               3.

               De behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna bör i de tillstånd som utfärdas enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/1/EG (6) fastställa villkor, utsläppsgränsvärden eller likvärdiga parametrar eller tekniska åtgärder för zink och zinkföreningar, för att anläggningarna ska kunna tillämpa bästa tillgängliga teknik (BAT), med hänsyn till anläggningarnas tekniska egenskaper, geografiska läge samt lokala miljöförhållanden.

               4.

               Medlemsstaterna bör noga följa tillämpningen av BAT för zink och zinkföreningar och rapportera alla viktiga förändringar till kommissionen inom ramen för informationsutbytet om BAT.

               5.

               Lokala utsläpp i miljön bör, där så behövs, begränsas genom nationella bestämmelser som innebär att inga miljörisker förväntas.

         AVSNITT 2
   ADRESSATER

               6.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 30 maj 2008.

            På kommissionens vägnar

         Stavros DIMAS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 84, 5.4.1993, s. 1. Förordningen ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (2)  EGT L 231, 28.9.1995, s. 18.

      (3)  EGT L 161, 29.6.1994, s. 3.

      (4)  EUT C 155, 20.6.2008, s. 1.

      (5)  EGT L 327, 22.12.2000, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2008/32/EG (EUT L 81, 20.3.2008, s. 60).

      (6)  EUT L 24, 29.1.2008, s. 8.


				|

		52013DC0359

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Spaniens nationella reformprogram för 2013, med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram för 2012–2016 /* COM/2013/0359 final - 2013/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Spaniens nationella reformprogram för
2013,
med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram för 2012–2016
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och
sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska
politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att
stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet
på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 29 juni 2012 beslutade
stats- och regeringscheferna om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger
ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och
euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och åtgärder. De
beslutade om åtgärder som medlemsstaterna ska vidta och uttryckte i synnerhet
sitt fulla åtagande att nå Europa 2020-målen och genomföra de landsspecifika
rekommendationerna.
(4)       Den 6 juli 2012 antog rådet
en rekommendation om Spaniens nationella reformprogram för 2012 och avgav ett
yttrande om Spaniens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2015.
(5)       Den 28 november 2012 antog
kommissionen den årliga tillväxtöversikten[6],
som inledde 2013 års europeiska planeringstermin för samordning av den
ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen rapporten om
varningsmekanismen[7],
baserad på förordning (EU) nr 1176/2011, i vilken Spanien pekades ut som en av
de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)       Den 14 mars 2013 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet
betonade att det är nödvändigt att på ett differentierat och tillväxtfrämjande
sätt konsolidera de offentliga finanserna, återställa normal utlåning till
ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens
sociala följder samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(7)       Den 10 april 2013 publicerade
kommissionen resultatet av sin fördjupade granskning[8] av Spanien, i enlighet med
artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av sin analys drog kommissionen
slutsatsen att Spanien har alltför stora makroekonomiska obalanser. I synnerhet
fortsätter den mycket stora inhemska och externa skuldsättningen att medföra
risker för tillväxten och den finansiella stabiliteten. Banksektorn genomgår en
rekapitaliserings- och omstruktureringsprocess, bland annat med offentliga
medel. Stelheter på produkt- och arbetsmarknaderna bidrar till hög och stigande
arbetslöshet, och hindrar rent allmänt anpassningen av ekonomin. Trots att
anpassningen är på gång, kräver själva storleken på de nödvändiga
korrigeringarna fortsatt kraftfulla politiska åtgärder när det gäller varu- och
tjänstemarknaderna, arbetsmarknaden, finanssektorn och de offentliga
finanserna.
(8)       Den 30 april 2013 lade
Spanien fram sitt stabilitetsprogram för 2013 som omfattar perioden 2012–2016
och sitt nationella reformprogram för 2013. Av hänsyn till deras inbördes
samband har de båda programmen bedömts samtidigt.
(9)       På grundval av bedömningen av
stabilitetsprogrammet för 2013 enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser
rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska
beräkningarna i programmet i stora drag är rimligt för 2013 och att det finns
risker för försämring från och med 2014 jämfört med kommissionens vårprognos
2013. Även om tillväxten enligt prognoserna i programmet kommer att bli lägre
under perioden 2014–2016 än vad som sägs i kommissionens vårprognos 2013,
bygger den senare på ett antagande om oförändrad politik och beaktar därför
inte den budgetkonsolidering som krävs för att klara de finanspolitiska målen i
programmet. Målet för den finanspolitiska strategin i programmet är att få ner
det offentliga underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP till 2016.
Konsolideringen bygger i första hand på utgiftsbegränsningar så att
utgiftskvoten sjunker med 3,7 procentenheter mellan 2012 och 2016, men också på
några intäktshöjande åtgärder. Baserat på det (omräknade) strukturella saldot[9] är den årliga förbättringen i
det strukturella underskottet enligt programmet 1,2 %, 0,4 %,
0,9 % respektive 0,9 % av BNP mellan 2013 och 2016. Efter
korrigeringen av det alltför stora underskottet bekräftar programmet det
medelfristiga målet med ett saldo i balans i strukturella termer, vilket skulle
kunna nås 2018. Det medelfristiga målet är mer ambitiöst än vad stabilitets-
och tillväxtpakten kräver. Den planerade anpassningstakten i strukturella
termer för 2017–2018 innebär tillräckliga framsteg på väg mot det medelfristiga
målet. Enligt programmet kommer skuldkvoten att nå sitt högsta värde 2016 för
att därefter börja sjunka. Det finns risker som hotar justeringen av underskottet
och skulden. Åtgärderna för att stödja underskottsmålen är inte tillräckligt
beskrivna, i synnerhet inte på regional nivå. Programmet innehåller inga
åtgärder för 2016, och tidigare tillfälliga åtgärder har bara förlängts till
2014. Planerade besparingar från reformen av den lokala förvaltningen medför
stora risker i samband med genomförandet. Det råder osäkerhet kring det
ekonomiska läget, arbetsmarknadsläget och det finansiella läget och även kring
utvecklingen av intäkterna mot bakgrund av ihållande makroekonomiska obalanser.
Om den antagna reformen av förtida pensioner genomförs helt och man når enighet
om hållbarhetsfaktorn, skulle riskerna i systemet för social trygghet minska.
Ytterligare en risk gäller ansvarsförbindelserna med koppling till system/garantier
för skydd av tillgångar. Stora framsteg har gjorts när det gäller
rapporteringen av budgetens genomförande, men det finns utrymme för ett öppnare
och snabbare genomförande av de förebyggande och korrigerande mekanismerna i
lagen om budgetstabilitet. Det saknas systematisk och snabb rapportering om den
offentliga sektorns förfallna skulder, vars omfattning har krävt ett särskilt
återbetalningsprogram. Det oberoende finanspolitiska rådet har inte inrättats
enligt tidtabellen. En föreslagen revidering av indexeringsreglerna för alla
offentliga intäkter och utgifter skulle medföra budgetbesparingar och priserna
skulle bättre spegla de ekonomiska förhållandena. I det nationella
reformprogrammet konstateras att man måste göra hälso- och sjukvården mer
kostnadseffektiv och sänka läkemedelsutgifterna, till exempel genom att
revidera referenspriserna och centralisera inköpen av läkemedel, eller öka
egenavgifterna.
(10)     Betydande
omfördelningar av den relativa skattebördan mot konsumtion och miljöskatter
gjordes under 2012, men skatternas andel av BNP i Spanien är ändå en av de
lägsta i EU. Skattesystemet kan effektiviseras ytterligare genom att öka
andelen mer tillväxtvänliga indirekta skatter och ta itu med skattebedrägerier
och skatteflykt, i linje med insatserna för budgetkonsolideringen. Spanien har
vidtagit några åtgärder mot den skevhet i företagsbeskattningen som gynnar
lånefinansiering, men det krävs ytterligare åtgärder mot bakgrund av den höga
privata skuldsättningen.
(11)     Anpassningsprogrammet för
finanssektorn är på rätt spår. I synnerhet har nödvändiga rekapitaliseringar
genomförts, och kapitalförvaltningsbolaget Sareb har bildats. Omstruktureringen
av bankerna, med stöd i besluten enligt statsstödsreglerna, kommer att kräva
fortsatt uppmärksamhet de kommande åren. För att mildra finansierings- och
likviditetsrestriktionerna för företagen införde Spanien 2012 en omfattande
betalningsplan för statens kommersiella skulder till företagen (27,3 miljarder
euro) och drog igång olika initiativ för att bredda finansieringsalternativen
för företagen. En utökning av planen att återbetala statens kommersiella
skulder planeras för 2013.
(12)     Arbetsmarknadsläget är
fortfarande kritiskt.       Ekonomin bygger inte längre i samma grad på inhemsk
efterfrågan och byggnation, bland annat mot bakgrund av stelheter på marknaden
och bristande matchning på arbetsmarknaden, och det har lett till en ökad
arbetslöshet på 27 % tidigt under 2013. Särskilt oroväckande är den
markanta ökningen av ungdomsarbetslösheten till 56 % och ökningen av
långtidsarbetslösheten till 44,4 % av den totala arbetslösheten i slutet
av 2012. Tillgängliga data tyder på att arbetsmarknadsreformen från 2012 har
börjat ge resultat i form av högre intern flexibilitet (inom företagen), viss
sänkning av uppsägningskostnader och mer återhållsamma löneökningar. En
officiell utvärdering av reformen i förhållande till uppsatta mål, i syfte att
vid behov komplettera den, är enligt det nationella reformprogrammet planerad
till juli 2013. Reformerna av de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna släpar efter,
insatser för att modernisera och stärka den offentliga
arbetsmarknadsmyndigheten krävs fortfarande och det nyligen beslutade
tillståndet att öppna privata arbetsförmedlingar är ännu inte helt genomfört,
vilket också gäller för samarbetet mellan nationella och regionala offentliga
arbetsförmedlingar (jobbportalen).
(13)     Den höga andelen arbetslösa
utan formella kvalifikationer (35 %) och otillräcklig utbildning för
arbetsmarknadens behov bidrar till den höga ungdomsarbetslösheten och till
långtidsarbetslösheten. Den nationella sysselsättnings- och
entreprenörskapsstrategin för ungdomar för 2013–2016, som lades fram i mars
2013, samlar en rad kort- och långsiktiga åtgärder för att förbättra de ungas
arbetsutsikter. Samtidigt har varvad yrkesutbildning införts och pilotprojekt
startades redan 2012. I det nationella reformprogrammet för 2013 lyfter man
också fram att det är viktigt att reformen av utbildningssystemet snabbt
genomförs och att den övergripande kvaliteten på utbildningen förbättras.
(14)     Främst på grund av
arbetsmarknadsläget, men också på grund av det sociala skyddets begränsade
förmåga att minska fattigdomen, ligger Spanien under EU-genomsnittet för de
viktigaste indikatorerna för fattigdom och social utestängning, och barnen är
särskilt utsatta. I stort noterades inga större förbättringar när det gäller
nya politiska åtgärder. Det nationella reformprogrammet innehåller inga
uppgifter om innehållet i den nationella handlingsplanen för social integration
för 2013–2016 eller om tidtabellen för antagandet. De viktigaste utmaningarna
är att rationalisera målen och resurserna inom en lämplig politisk ram,
förbättra styrningen och den interinstitutionella samordningen på nationell,
regional och lokal nivå, förenkla förfarandena för dem som söker socialt
bistånd och granska hindren för rörligheten. Vissa framsteg noterades i fråga
om åtgärder mot barnfattigdom och effektivare stödtjänster för familjer.
(15)     Svagheter i
näringslivsklimatet, till exempel den segmenterade hemmamarknaden och
inträdeshinder inom tjänstesektorn, hämmar skapandet av nya arbetstillfällen
och gör att det tar längre tid för reformerna att få genomslag än vad som sades
i reformplanen från september 2012. Regeringen antog det första utkastet till
en lag om en enhetlig marknad i januari 2013 och parlamentet väntas anta
förslaget i slutet av 2013. I det nationella reformprogrammet för 2013 upprepas
vissa åtaganden och ett första utkast till lagen om tjänster inom fria yrken
planeras till slutet av juni 2013 och det slutliga antagandet av lagen om
entreprenörskap och företagsinternationalisering före utgången av 2013. Trots
de förväntade effekterna av dessa reformer finns det fortfarande utrymme för
att förenkla villkoren för att starta och lägga ner företag, särskilt genom att
förkorta tiden för tillstånd att starta företag och se över insolvensreglerna.
Dessutom bör lagstiftningshinder och andra hinder för företagens tillväxt
åtgärdas. De senaste reformerna till trots fortsätter hindren för stora detaljhandelsplatser
att begränsa konkurrensen i detaljhandeln. I september 2012 antog regeringen
ett lagförslag om en sammanslagning av den nationella konkurrensmyndigheten och
tillsyns- och regleringsmyndigheterna inom sex sektorer för att skapa ett enda
organ – den nationella marknads- och konkurrenskommissionen. Reformen ska ge en
enhetlig tillämpning av konkurrensprinciper i de olika ekonomiska sektorerna.
Avdragsrätten för boräntor och återbetalningar togs bort 2012 och det var
viktigt för att minska incitamenten för bostadsägande, men satsningar på att
skapa en större och effektivare hyresmarknad, som också skulle främja
rörligheten på arbetsmarknaden, är ännu i sin linda.
(16)     Underskottet när det gäller
eltaxorna, som innebär en potentiellt ansenlig latent skuld i budgeten och
makroekonomiska risker som inte kan förbises, har ännu inte slutgiltigt
åtgärdats, eftersom de insatser som presenterades under 2012 och tidigt under
2013 är otillräckliga. I det nationella reformprogrammet för 2013 meddelar regeringen
att ett lagförslag om ytterligare reformer av elsektorn kommer att läggas fram
i slutet av juni 2013. Det är möjligt att ytterligare förbättra konkurrensen på
detaljistmarknaden för el. Investeringarna i transportinfrastrukturen är
talrika, men det går att göra urvalet av investeringar mer logiskt och
prioritera ett ändamålsenligt underhåll av befintliga nät. Ett nytt
självständigt observationsorgan är planerat och det skulle hjälpa i detta
avseende. Samtidigt hämmas konkurrensen inom gods- och passagerartrafik på
järnväg av tekniska hinder och lagstiftningshinder.
(17)     Den mycket decentraliserade
förvaltningsstrukturen kräver bättre samordning mellan olika offentliga
förvaltningar, både för att sänka kostnaderna och begränsa den administrativa
bördan för företag och hushåll. Flera initiativ har tagits och pågår på det här
området. I februari 2013 lade regeringen till exempel fram ett lagförslag om en
reform av den lokala förvaltningen (som parlamentet kommer att anta före
utgången av 2013) och en kommitté för reformer av den offentliga förvaltningen
tillsattes. Den ska lägga fram reformförslag för den spanska offentliga
förvaltningen i slutet av juni 2013. Reformer för att förbättra rättsväsendet
håller på att genomföras, även om vissa åtgärder är försenade, och det finns
dessutom ytterligare möjligheter till förbättringar.
(18)     Kommissionen har inom den
europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Spaniens ekonomiska
politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet.
Den har inte bara beaktat programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Spanien utan också i vilken utsträckning EU:s regler
och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer
inom den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–10
nedan.
(19)     Mot bakgrund av denna bedömning
har rådet granskat Spaniens stabilitetsprogram och dess yttrande[10] återspeglas särskilt i
rekommendation 1 nedan.
(20)     Mot bakgrund av resultaten av
kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det
nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Bedömningen ger vid
handen att den föreslagna reformagendan är omfattande och går i rätt riktning.
Det framgår emellertid också att det är brådskande att anta och effektivt
genomföra de reformer som saknas så att de kan börja ge de förväntade positiva
effekterna. Rådets rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr
1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–9 nedan.
(21)     Kommissionen har också inom
den europeiska planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i
euroområdet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer
till euroländerna. Spanien bör också se till att dessa rekommendationer
genomförs fullständigt och i tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Spanien att
vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:
1.           Genomföra den strukturella
finanspolitiska insats som krävs enligt rådets rekommendation inom förfarandet
vid alltför stora underskott för att korrigera det alltför stora underskottet
till 2016. Av den anledningen genomföra de åtgärder som antagits i
budgetplanerna för 2013 på alla förvaltningsnivåer och stärka den medelfristiga
finanspolitiska strategin med tillräckligt noggrant beskrivna strukturåtgärder
för 2014–2016. En varaktig korrigering av de finanspolitiska obalanserna bygger
på ett trovärdigt genomförande av ambitiösa strukturreformer som skulle stärka
anpassningsförmågan och ge en skjuts åt potentiell tillväxt och sysselsättning.
Fortsätta med strukturanpassningar i lagom takt efter korrigeringen av det
alltför stora underskottet så att det medelfristiga målet kan nås till 2018. Se
till att de förebyggande och korrigerande åtgärderna i lagen om
budgetstabilitet tillämpas noggrant och öppet. Inrätta ett självständigt
finanspolitiskt råd före utgången av 2013 som ska analysera, ge råd och
övervaka att finanspolitiken följer landets och EU:s finanspolitiska regler.
Förbättra effektiviteten och kvaliteten på de offentliga utgifterna på alla
förvaltningsnivåer och göra en systematisk översyn av alla stora utgiftsposter
till mars 2014. Öka hälso- och sjukvårdens kostnadseffektivitet, samtidigt som
vårdtillgången för utsatta grupper behålls, till exempel genom att minska
sjukhusens läkemedelsutgifter, förbättra samordningen mellan olika typer av
vård och öka incitamenten för en effektivare resursanvändning. Vidta åtgärder
för att minska den offentliga sektorns utestående skulder, undvika att nya
skulder tillkommer och regelbundet offentliggöra uppgifter om utestående
belopp. Anta lagen om indexering för att minska graden av prisstelhet i de
offentliga utgifterna och inkomsterna, i så god tid att lagen kan träda i kraft
i början av 2014, och överväga ytterligare insatser för att begränsa
tillämpningen av indexeringsklausuler. Före utgången av 2013 slutföra arbetet
med att skriva in hållbarhetsfaktorn i lagstiftningen för att säkerställa
pensionssystemets långsiktiga finansiella stabilitet, inklusive genom att
fastställa att pensionsåldern höjs i takt med den förväntade livslängden.
2.           Genomföra en systematisk
översyn av skattesystemet senast i mars 2014. Överväga att ytterligare begränsa
skatteutgifter i den direkta beskattningen, utreda möjligheten att ytterligare
begränsa tillämpningen av reducerade momssatser och vidta fler åtgärder för
miljöbeskattning, främst bränsleskatter. Vidta ytterligare åtgärder för att ta
itu med den skevhet i företagsbeskattningen som gynnar skuldfinansiering.
Trappa upp kampen mot den svarta ekonomin och odeklarerat arbete.
3.           Genomföra
anpassningsprogrammet för finanssektorn om rekapitalisering av finansinstituten,
inklusive de åtgärder för att främja finansförmedling som inte utförs av banker
som antogs i november 2012.
4.           Slutföra utvärderingen av
arbetsmarknadsreformen från 2012 med avseende på alla dess mål och åtgärder
senast i juli 2013, och om nödvändigt lägga fram ändringsförslag senast i
september 2013. Anta den nationella sysselsättningsplanen för 2013 senast i
juli 2013 och snabbt anta en resultatinriktad reform av de aktiva
arbetsmarknadsåtgärderna, bland annat genom effektivare och mer målinriktad rådgivning.
Stärka och modernisera den offentliga arbetsförmedlingen för att effektivisera
den individuella hjälpen till de arbetslösa efter deras profil och
utbildningsbehov. Effektivisera omskolningsprogram för äldre eller lågutbildade
arbetstagare. Se till att den gemensamma jobbportalen tas i drift fullt ut och
påskynda genomförandet av det offentlig–privata samarbetet om arbetsförmedling
för att säkerställa en effektiv tillämpning redan under 2013.
5.           Genomföra och noggrant
övervaka effektiviteten i åtgärderna mot ungdomsarbetslösheten i
sysselsättnings- och entreprenörskapsstrategin för ungdomar för 2013–2016, till
exempel en ungdomsgaranti. Fortsätta arbetet med att öka utbildningens relevans
för arbetsmarknaden, minska förtida avhopp från skolan och främja livslångt
lärande, bland annat genom att utöka utbudet av varvad yrkesutbildning efter
den nuvarande pilotfasen och genom att införa ett omfattande övervakningssystem
för elevernas resultat före utgången av 2013.
6.           Anta och genomföra nödvändiga
åtgärder för att minska antalet personer som riskerar att hamna i fattigdom
och/eller social utestängning genom att stärka de aktiva
arbetsmarknadsåtgärderna för att förbättra anställbarheten för personer med
svag anknytning till arbetsmarknaden och genom att göra stödåtgärderna
effektivare och mer ändamålsenliga, inbegripet familjestödtjänster av god
kvalitet.
7.           Snabbt anta och genomföra
lagförslaget om en enhetlig marknad och påskynda alla kompletterande insatser
som krävs för ett snabbt genomförande. Garantera den nyligen inrättade
tillsynsmyndighetens effektivitet, självständighet och oberoende. Senast vid
utgången av 2013 anta och genomföra lagen om yrkesorganisationer och tjänster
inom de fria yrkena samt lagen om entreprenörskap. Omstrukturera och rationalisera
stödsystemen vid företagsinternationaliseringar. Minska antalet
tillståndsförfaranden och förkorta handläggningstiden, inklusive för
industriverksamhet, och sprida användningen av systemet med ”påskyndad
tillståndshandläggning” till annan verksamhet än detaljhandeln. Se över
insolvensreglerna för företag och enskilda, inklusive genom att begränsa
företagares personliga betalningsansvar och underlätta för företagare som
misslyckats att få en andra chans. Undanröja omotiverade restriktioner för etableringen
av stora detaljhandelslokaler. Senast i mars 2014 granska hur effektivt
regelverket för att stödja hyresmarknaden för bostäder är.
8.           Ta itu med underskottet när
det gäller eltaxorna och genomföra en strukturreform av elsektorn före utgången
av 2013. Intensifiera arbetet med att koppla samman el- och gasnäten med
grannländernas. Minska eventuella förpliktelser i de offentliga finanserna för
olönsam transportinfrastruktur. Sörja för en oberoende nationell utvärdering av
framtida stora infrastrukturprojekt. Vidta åtgärder för att säkra effektiv
konkurrens inom gods- och passagerartrafik på järnväg.
9.           Anta reformen av den lokala
förvaltningen enligt den presenterade tidtabellen och till oktober 2013
utarbeta en plan för att effektivisera hela den offentliga förvaltningen. Anta
och genomföra de pågående reformerna för att effektivisera rättsväsendet.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]           EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]           EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]           COM(2013) 359 final.
[4]           P7_TA(2013)0052 och P7_TA(2013)0053.
[5]           Rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013.
[6]           COM(2012) 750 final.
[7]           COM(2012) 751 final.
[8]           SWD(2013) 116 final.
[9]           Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och
andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den
allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.
[10]          Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.