               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 2.6.2021
            COM(2021) 502 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            med avgivande av rådets yttrande om Bulgariens konvergensprogram 2021
            {SWD(2021) 501 final}

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               med avgivande av rådets yttrande om Bulgariens konvergensprogram 2021

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 9.2,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,

               efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén, och

               av följande skäl:

               (1)Den 20 mars 2020 antog kommissionen ett meddelande om aktivering av den allmänna undantagsklausulen
                  2
                i stabilitets- och tillväxtpakten
                  3
               . I sitt meddelande förde kommissionen fram sin bedömning att villkoren för aktivering av den allmänna undantagsklausulen var uppfyllda i och med den allvarliga konjunkturnedgång som förväntades till följd av covid-19-pandemin. Den 23 mars 2020 anslöt sig medlemsstaternas finansministrar till kommissionens bedömning. Den allmänna undantagsklausulen har gett medlemsstaterna budgetflexibilitet att hantera krisen och gjort det lättare att samordna budgetpolitiken under den allvarliga konjunkturnedgången. Aktiveringen av undantagsklausulen innebär att medlemsstaterna tillfälligt får avvika från anpassningsbanan mot sina medelfristiga budgetmål, förutsatt att detta inte äventyrar den offentligfinansiella hållbarheten på medellång sikt. Den 17 september 2020 meddelade kommissionen i sin årliga strategi för hållbar tillväxt att den allmänna undantagsklausulen skulle vara fortsatt aktiverad även 2021
                  4
               .

               (2)Den 20 juli 2020 rekommenderade rådet Bulgarien
                  5
                att vidta alla nödvändiga åtgärder, i enlighet med den allmänna undantagsklausulen, för att effektivt hantera covid-19-pandemin, upprätthålla ekonomin och stödja den påföljande återhämtningen. Rådet rekommenderade även Bulgarien att så snart de ekonomiska förhållandena medger det bedriva en finanspolitik som syftar till att nå en återhållsam offentligfinansiell ställning på medellång sikt och säkerställa en hållbar skuldsättning, samtidigt som investeringarna ökas.

               (3)Next Generation EU, däribland faciliteten för återhämtning och resiliens, ska säkerställa en hållbar, inkluderande och rättvis återhämtning. Förordning (EU) 2021/241 om inrättande av faciliteten för återhämtning och resiliens
                  6
                trädde i kraft den 19 februari 2021. Faciliteten ska ge ekonomiskt stöd till genomförandet av reformer och investeringar och utgöra en finanspolitisk impuls finansierad av EU. Den kommer att bidra till den ekonomiska återhämtningen, till genomförandet av hållbara och tillväxtfrämjande reformer och investeringar, i synnerhet sådana som främjar den gröna och den digitala omställningen, samt även stärka ekonomiernas motståndskraft och potentiella tillväxt. På så sätt kommer den på kort sikt även hjälpa de offentliga finanserna att återgå till en mer gynnsam ställning och på medellång och lång sikt bidra till att stärka den offentligfinansiella hållbarheten.

               (4)Den 3 mars 2021 antog kommissionen ett meddelande med ytterligare politiska riktlinjer för att underlätta samordningen av finanspolitiken och utformningen av medlemsstaternas stabilitets- och konvergensprogram
                  7
               . Den finanspolitiska inriktningen totalt sett – dvs. baserat på både nationella budgetar och faciliteten för återhämtning och resiliens – bör vara fortsatt stödjande 2021 och 2022. Eftersom den ekonomiska aktiviteten enligt förväntningarna gradvis kommer att normaliseras under andra halvåret 2021 bör medlemsstaternas finanspolitik under 2022 samtidigt bli mer differentierad. Medlemsstaternas finanspolitik bör ta hänsyn till hur långt återhämtningen har kommit, till den offentligfinansiella hållbarheten och till behovet av att minska ekonomiska, sociala och geografiska skillnader. Det är viktigt att stödja en hållbar återhämtning för EU och medlemsstater med låga hållbarhetsrisker bör därför rikta in sina budgetar mot en fortsatt stödjande finanspolitik under 2022 och i detta sammanhang ta hänsyn till effekterna av faciliteten för återhämtning och resiliens. Medlemsstater med höga skuldnivåer bör bedriva en försiktig finanspolitik, men samtidigt upprätthålla nationellt finansierade investeringar och använda bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens för att finansiera ökade investeringar av hög kvalitet och strukturreformer. Även efter 2022 bör finanspolitiken ta hänsyn till styrkan i återhämtningen, graden av ekonomisk osäkerhet och hållbarheten i de offentliga finanserna. En omläggning av finanspolitiken, så att den inriktas på att på medellång sikt uppnå ett betryggande läge i de offentliga finanserna, genom att bland annat stödåtgärderna fasas ut, kommer att bidra till hållbara offentliga finanser på medellång sikt.

               (5)I sitt meddelande av den 3 mars 2021 förde kommissionen även fram sin ståndpunkt att beslutet om huruvida den allmänna undantagsklausulen ska avaktiveras eller fortsätta att gälla bör fattas efter en samlad bedömning av läget i ekonomin och att det viktigaste kvantitativa kriteriet bör vara nivån på den ekonomiska aktiviteten i EU eller euroområdet jämfört med förkrisnivåerna (slutet av 2019). Den 2 juni gjorde kommissionen, på grundval av sin vårprognos 2021, bedömningen att villkoren för att fortsätta att tillämpa den allmänna undantagsklausulen 2022 och att avaktivera den från och med 2023 var uppfyllda. Även efter det att den allmänna undantagsklausulen har avaktiverats kommer hänsyn att tas till landsspecifika förhållanden
                  8
               .

               (6)Den 5 maj 2021 lämnade Bulgarien in sitt konvergensprogram 2021, dvs. efter den tidsfrist som fastställs i artikel 8 i förordning (EG) nr 1466/97.

               (7)Enligt uppgifter som validerats av Eurostat uppgick Bulgariens offentliga underskott 2020 till 3,4 % av BNP, medan den offentliga skulden ökade till 25 % av BNP. Den årliga förändringen i det primära budgetsaldot uppgick till –5,5 % av BNP, inräknat diskretionära budgetåtgärder på 3,2 % av BNP för att stötta ekonomin samt effekten av automatiska stabilisatorer.

               Den 2 juni 2021 lade kommissionen fram en rapport enligt artikel 126.3 i EUF-fördraget. Rapporten behandlade Bulgariens budgetläge utifrån det faktum att dess offentliga underskott 2020 överskred fördragets referensvärde på 3 % av BNP. Rapporten slog fast att underskottskriteriet var uppfyllt.

               (8)Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetprognoserna 2021 och 2022 är försiktigt, eftersom det inte tar hänsyn till finansiering som beviljas genom faciliteten för återhämtning och resiliens. Därmed är det referensscenario som presenteras inte direkt jämförbart med kommissionens prognos. Dessutom förväntas i kommissionens prognos en kraftfullare exporttillväxt, som baseras på mer positiva antaganden om den utländska efterfrågan.

               (9)I sitt konvergensprogram 2021 räknar regeringen med att det offentliga underskottet ökar från 3,4 % av BNP 2020 till 5,6 % av BNP 2021, medan skuldkvoten beräknas öka till 27,4 % av BNP 2021. Enligt programmet kommer förändringen i det primära budgetsaldot 2021 jämfört med förkrisnivån (2019) att uppgå till –7,8 % av BNP. Drivkrafterna bakom de förutspådda ökningarna av det nominella och primära offentliga underskottet och därmed skulden förklaras inte i detalj i konvergensprogrammet och inträffar trots att vissa av de diskretionära budgetåtgärderna löper ut. Dessa siffror är högre än i kommissionens vårprognos 2021. Enligt kommissionens vårprognos 2021 förväntas underskottet minska till 3,2 % av BNP 2021 och skuldkvoten förväntas minska till 24,5 % av BNP 2021. Den främsta anledningen till denna skillnad är prognosen för andra inkomster, som enligt konvergensprogrammet förväntas minska med 2,5 procentenheter av BNP 2021, långt under de historiska nivåerna. Varför bakom denna minskning inträffar förklaras inte i konvergensprogrammet.

               (10)Till följd av covid-19-pandemin och den konjunkturnedgång som denna orsakat har Bulgarien antagit budgetåtgärder för att stärka kapaciteten i hälso- och sjukvårdssystemet, begränsa smittspridningen och hjälpa de personer och sektorer som drabbats hårdast. Dessa kraftfulla politiska insatser har mildrat nedgången i BNP, vilket i sin tur begränsat ökningen av det offentliga underskottet och skulden. Offentligfinansiella åtgärder bör maximera stödet till återhämtningen, men inte föregripa de offentliga finansernas utveckling. Åtgärderna bör därför inte utvecklas till att bli en permanent börda på de offentliga finanserna. När medlemsstaterna inför permanenta åtgärder bör de finansiera dem på ett sätt som säkerställer budgetneutralitet på medellång sikt. De åtgärder som Bulgarien har vidtagit 2020 och 2021 har varit i linje med rådets rekommendation av den 20 juli 2020. De diskretionära åtgärder som regeringen antagit 2020 och 2021 är tillfälliga eller kompenseras genom uppvägande åtgärder.

               (11)I konvergensprogrammet 2021 antas investeringar och reformer finansieras genom bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens på motsvarande 0,02 % av BNP 2020, 0,3 % 2021, 0,8 % 2022, 1,4 % 2023, 1,7 % 2024, 2,6 % 2025 och 1,8 % 2026. Dessa bidrag beaktas i budgetberäkningarna i kommissionens vårprognos.

               (12)De vedertagna indikatorer för finanspolitisk anpassning som anges i förordning (EG) nr 1466/97 måste tolkas mot bakgrund av det nu rådande läget. För det första är beräkningarna av produktionsgapet mycket osäkra. För det andra måste finanspolitiken snabbt kunna anpassas till pandemins utveckling, dvs. övergå från krisstöd till mer riktade åtgärder så snart hälsoriskerna minskar. För det tredje präglas det nuvarande läget av omfattande politiska insatser för att stödja den ekonomiska aktiviteten. De stora överföringarna från EU:s budget (bland annat från faciliteten för återhämtning och resiliens) innebär att de fastställda indikatorerna inte speglar hela den finanspolitiska impulsen till ekonomin. Det strukturella saldot förefaller mot denna bakgrund inte vara en adekvat indikator. Utgiftsriktmärket måste i sin tur anpassas
                  9
                och kompletteras med ytterligare information för att ge en fullständig bild av finanspolitikens inriktning.

               På samma sätt som i bedömningen av utkasten till budgetplaner 2021 har för det första tillfälliga krisåtgärder exkluderats från utgiftsmåttet. Det handlar om tillfälliga krisåtgärder för att stärka hälso- och sjukvårdssystemen och kompensera arbetstagare och företag för inkomstförluster som är en följd av nedstängningar och störningar i försörjningskedjor. En förutsättning för att de offentliga myndigheterna ska kunna avskaffa dessa åtgärder är att folkhälsosituationen och den ekonomiska situationen återgår till det normala.

               För att i nuläget bedöma den samlade finanspolitiska inriktningen bör för det andra de stora överföringarna från EU-budgeten (bland annat från faciliteten för återhämtning och resiliens) inkluderas i det relevanta utgiftsmåttet.

               Den finanspolitiska inriktningen mäts därför genom förändringen i primära utgifter (ej inräknat diskretionära inkomståtgärder och krisrelaterade tillfälliga åtgärder), inbegripet utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder.

               Förutom att mäta den samlade finanspolitiska inriktningen är syftet med analysen även att bedöma om den nationella finanspolitiken är försiktig och dess sammansättning gynnsam för en hållbar återhämtning som är förenlig med den gröna och den digitala omställningen. Särskild hänsyn tas därför till utvecklingen för nationellt finansierade primära löpande utgifter och investeringar.

               (13)I konvergensprogrammet 2021 beräknas Bulgariens offentliga underskott minska till 2,7 % av BNP 2022, främst till följd av att de tillfälliga stödåtgärder som antogs 2020 och 2021 avskaffas. Den offentliga skuldkvoten beräknas öka till 28,6 % av BNP 2022. Dessa siffror är högre än i kommissionens vårprognos 2021.

               Enligt kommissionens prognos kommer den finanspolitiska inriktningen totalt sett – inräknat effekten på aggregerad efterfrågan 2022 från investeringar som finansieras både genom den nationella budgeten och EU-budgeten, i synnerhet genom faciliteten för återhämtning och resiliens – att uppgå till –1,4 % av BNP
                  10
               . Det positiva bidraget från utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder beräknas öka med 0,8 procentenheter av BNP. Nationellt finansierade investeringar beräknas ge ett kontraktivt bidrag på 0,4 procentenheter av BNP
                  11
               . Nationellt finansierade primära löpande utgifter (ej inräknat diskretionära åtgärder på inkomstsidan) beräknas ge ett expansivt bidrag på 1 procentenhet av BNP.

               (14)Kvaliteten på medlemsstaternas budgetåtgärder förefaller vara särskilt betydelsefull. Finanspolitiska strukturreformer som syftar till att förbättra nationella budgetars sammansättning kan främja den potentiella tillväxten, skapa välbehövligt utrymme i de offentliga finanserna och göra det lättare att på längre sikt uppnå hållbara offentliga finanser, även med tanke på utmaningar som har att göra med klimatförändringarna och folkhälsan. På inkomstsidan har covid-19-krisen stärkt behovet av reformer för att göra statsinkomstsystemen mer effektiva och rättvisa. På utgiftssidan har den gjort det ännu viktigare att öka hållbara och tillväxtfrämjande investeringar och höja deras kvalitet, så att de är förenliga med målen att stärka tillväxtpotentialen, ekonomins och samhällets motståndskraft samt med den gröna och den digitala omställningen. Återhämtnings- och resiliensplanerna kommer att göra det möjligt att förbättra nationella budgetars sammansättning.

               (15)Enligt de medelsiktiga budgetplanerna i programmet beräknas det offentliga underskottet öka till 3,1 % av BNP 2023. Konvergensprogrammet innehåller inga uppgifter om 2024.

               Enligt programmet kommer den finanspolitiska inriktningen totalt sett – inräknat effekten på aggregerad efterfrågan från investeringar som finansieras både genom den nationella budgeten och EU-budgeten, i synnerhet genom faciliteten för återhämtning och resiliens – att uppgå till –0,6 % av BNP 2023. Det positiva bidraget från utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder beräknas öka med 0,6 procentenheter av BNP 2023. Nationellt finansierade investeringar beräknas ge ett expansivt bidrag på 0,4 procentenheter av BNP 2023
                  12
               . Nationellt finansierade primära löpande utgifter (ej inräknat diskretionära åtgärder på inkomstsidan) beräknas ge ett kontraktivt bidrag på 0,4 procentenheter av BNP.

               I nuläget beräknas den 10-åriga genomsnittliga nominella potentiella tillväxten uppgå till 5 %
                  13
               . Denna beräkning inkluderar dock inte effekten av de reformer som ingår i återhämtnings- och resiliensplanen och som kan stärka Bulgariens potentiella tillväxt.

               (16)Den offentliga skuldkvoten beräknas öka till 29,3 % av BNP 2023. Bulgariens konvergensprogram innehåller inga uppgifter om 2024. Riskerna på medellång sikt för hållbarheten i Bulgariens offentliga finanser anses enligt den senaste skuldhållbarhetsanalysen vara låga
                  14
               .

               (17)Med tanke på den exceptionellt stora osäkerhet som fortfarande råder bör den finanspolitiska vägledningen även framöver vara främst kvalitativ. Mer exakt kvantifierad vägledning för de senare åren kommer att ges 2022, förutsatt att graden av osäkerhet minskar tillräckligt fram till dess.

               Rådet har bedömt konvergensprogrammet 2021 och Bulgariens uppföljning av rådets rekommendation av den 20 juli 2020.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS BULGARIEN ATT GÖRA FÖLJANDE:

               1.Under 2022 eftersträva en stödjande finanspolitisk inriktning som beaktar den impuls som ges genom faciliteten för återhämtning och resiliens samt upprätthålla nationellt finansierade investeringar. att fortsätta att kontrollera tillväxten hos nationellt finansierade löpande utgifter,

               2.När de ekonomiska förhållandena så medger, bedriva en finanspolitik som syftar till att på medellång sikt uppnå ett betryggande läge i de offentliga finanserna och säkerställa offentligfinansiell hållbarhet, men samtidigt öka investeringarna för att främja tillväxtpotentialen.

               3.Vara särskilt uppmärksam på de offentliga finansernas sammansättning, på såväl inkomst- som utgiftssidan av budgeten, och på budgetåtgärdernas kvalitet, för att säkerställa en hållbar och inkluderande återhämtning. Prioritera hållbara och tillväxtfrämjande investeringar som framför allt stöder den gröna och den digitala omställningen. Prioritera finanspolitiska strukturreformer som bidrar till finansieringen av politiska prioriteringar och till långsiktigt hållbara offentliga finanser, bland annat reformer som förbättrar täckningen, tillräckligheten och hållbarheten hos hälso- och sjukvårdssystem samt sociala trygghetssystem för alla.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        Klausulen, som fastställs i artiklarna 5.1, 6.3, 9.1 och 10.3 i förordning (EG) nr 1466/97 och artiklarna 3.5 och 5.2 i förordning (EG) nr 1467/97, underlättar samordningen av budgetpolitiken vid en allvarlig konjunkturnedgång.

                     (3)

                        Meddelande från kommissionen till rådet om aktivering av den allmänna undantagsklausulen i stabilitets- och tillväxtpakten, Bryssel, 20.3.2020, COM(2020) 123 final.

                     (4)

                        Kommissionens meddelande Årlig strategi för hållbar tillväxt 2021, Bryssel, 17.9.2020, COM(2020) 575 final.

                     (5)

                        Rådets rekommendation av den 20 juli 2020 om Bulgariens nationella reformprogram med avgivande av rådets yttrande om Bulgariens konvergensprogram 2020, EUT C 282, 26.8.2020, s. 8.

                     (6)

                  EUT
                   L 57, 18.2.2021, s. 17.

                     (7)

                        Meddelande från kommissionen till rådet Ett år efter utbrottet av covid-19: finanspolitiska insatser, Bryssel, 3.3.2021, COM(2021) 105 final.

                     (8)

                        Communication from the Commission on Economic policy coordination in 2021: overcoming COVID-19, supporting the recovery and modernising our economy (ej översatt till svenska), Bryssel, 2.6.2021, COM(2021) 500 final.

                     (9)

                        Framför allt innebär den utjämning av investeringarna över fyra år som används i utgiftsriktmärket att det inte är möjligt att verkligen bedöma det offentligfinansiella stöd till återhämtningen som kommer från nationellt finansierade investeringar.

                     (10)

                        Om indikatorn ligger på minus innebär detta att ökningstakten i de primära utgifterna är högre än den medelsiktiga ekonomiska tillväxten, vilket signalerar att finanspolitiken är expansiv.

                     (11)

                        Övriga nationellt finansierade kapitalutgifter beräknas ge ett kontraktivt bidrag på 0,1 procentenheter av BNP.

                     (12)

                        Övriga nationellt finansierade kapitalutgifter beräknas ge ett expansivt bidrag på 0,1 procentenheter av BNP.

                     (13)

                        Kommissionens beräkning enligt den gemensamt överenskomna metoden.

                     (14)

                        Se kommissionens arbetsdokument – Statistical Annex providing background data relevant for the assessment of the 2021 Stability and Convergence Programmes.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 8.7.2021
            COM(2021) 374 final
            Rekommendation till
            RÅDETS BESLUT
            om bemyndigande att inleda förhandlingar om ändring av 2007 års internationella kaffeavtal

               MOTIVERING

               Denna rekommendation gäller ett beslut om att bemyndiga kommissionen att på unionens vägnar delta i de förhandlingar om en partiell översyn av 2007 års internationella kaffeavtal (avtalet) som Internationella kafferådet (kafferådet) har beslutat att inleda.

               1.BAKGRUND TILL REKOMMENDATIONEN

               •2007 års internationella kaffeavtal

                  Europeiska unionen är part i avtalet.

                  Syftet med 2007 års internationella kaffeavtal (avtalet) är att säkerställa ökat internationellt samarbete i globala kaffefrågor och därmed sammanhängande frågor, utgöra ett forum för mellanstatliga överläggningar i kaffefrågor och överläggningar om hur kaffenäringen i världen kan förbättras, underlätta handeln genom att möjliggöra insamling och tillhandahållande av information om världsmarknaden för kaffe samt främja en ökad efterfrågan på kaffe i världen. Ett av avtalets huvudsyften är att uppmuntra de avtalsslutande parterna att utveckla en kaffesektor som är hållbar i ekonomiskt, socialt och miljömässigt hänseende.

                  Avtalet undertecknades 2007 och trädde i kraft den 2 februari 2011 för en tioårsperiod som senare förlängdes med ett år (till och med den 1 februari 2022). Vid behov får avtalet förlängas med högst åtta år.

               •Internationella kaffeorganisationen och Internationella kafferådet

                  I artikel 6 i avtalet anges att Internationella kaffeorganisationen (organisationen), upprättad enligt 1962 års internationella kaffeavtal, handhar tillämpningen av bestämmelserna och övervakar genomförandet av avtalet.

                  Enligt artikel 9 i avtalet är Internationella kafferådet (kafferådet) i egenskap av högsta myndighet inom organisationen det ansvariga organet för att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att genomföra bestämmelserna i avtalet. Kafferådet består av organisationens samtliga medlemmar (artikel 8 i avtalet).

                  Enligt artikel 49 i avtalet kan kafferådet föreslå ändringar av avtalet och ska meddela sådana förslag till alla avtalsslutande parter. Enligt artikel 14 i avtalet ska kafferådet i princip fatta samtliga sina beslut, inbegripet om ändringar av avtalet, med konsensus. Om konsensus inte kan nås ska kafferådet fatta beslut och avge rekommendationer med fördelad majoritet, vilket kräver mer än 70 % av de röster som avgetts av de närvarande och röstande exportmedlemmarna och mer än 70 % av de röster som avgetts av de närvarande och röstande importmedlemmarna, båda grupperna räknade var för sig.

                  Enligt artikel 12 i avtalet ska medlemmarna i kafferådet tillsammans ha 2 000 röster. Varje medlem har ett visst antal röster som årligen anpassas av kafferådet enligt kriterier som fastställs i avtalet. Röstfördelningen avgör också en medlems bidrag (artikel 20.2 i avtalet). För närvarande är unionen den största bidragsgivaren till organisationen.

               •Översynen av Internationella kaffeavtalet

               En partiell översyn för att reformera avtalet är nödvändig och ligger helt klart i unionens intresse för att ytterligare anpassa avtalet till de metoder som unionen främjar i andra internationella råvaruorgan och för att beakta utvecklingen på den globala kaffemarknaden sedan 2007. Detta har varit en återkommande diskussion vid de senaste mötena i ICC 2019–2020.

               År 2019 inrättade organisationen på kafferådets begäran en arbetsgrupp för översyn av avtalet.

               De viktigaste ändringar som bör föreslås i samband med en översyn gäller organisationens styrning, en möjlig översyn av röstnings- och bidragssystemet samt den privata sektorns och det civila samhällets deltagande i organisationens arbete.

               Avsikten är inte att ändra avtalets övergripande mål enligt artikel 1 i avtalet.

                  Kommissionens riktlinjer för rekommenderade ändringar återfinns i bilagan.

               2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN

               •Rättslig grund

               I artikel 218.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) fastställs bestämmelser om bemyndigande att inleda förhandlingar och, med hänsyn till vad det planerade avtalet gäller, utse unionens förhandlare eller chefen för unionens förhandlingsdelegation.

               Enligt artikel 218.4 i EUF-fördraget får rådet ge förhandlaren direktiv och utse en särskild kommitté, med vilken samråd ska ske under förhandlingarna.

               De planerade förhandlingsdirektiven, som beskrivs i bilagan, bör ge förhandlaren på unionens vägnar de medel som krävs för att uppnå de övergripande mål som anges i punkt 1.

                  Den förfarandemässiga rättsliga grunden för den föreslagna rekommendationen är därför artikel 218.3 och 218.4 i EUF-fördraget.

               •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet)

               Unionen är part i avtalet och företräds av kommissionen i kafferådet. EU-medlemsstaterna är inte enskilda parter i avtalet. Unionens förhandlingar om partiell översyn av avtalet omfattas av unionens exklusiva befogenhet.

               •Proportionalitetsprincipen

               Det ligger i unionens intresse att se över avtalet i syfte att uppnå en förbättrad överenskommelse som leder till en modernisering av avtalet. För närvarande gynnar EU:s deltagande i organisationen både unionen och andra medlemmar i organisationen. En modernisering av avtalet förväntas väcka större intresse för organisationen och potentiellt locka nya medlemmar samt öka dess arbetes relevans.

               3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR

               •Samråd med berörda parter

                  Unionen är part i avtalet, och såväl EU:s kaffesektor som de flesta EU-medlemsstaterna har generellt stött medlemskapet sedan 2007. Det anses inte nödvändigt att inleda samråd med berörda parter om en process som enbart syftar till att fortsätta unionens medlemskap i organisationen, om än med bestämmelser som överensstämmer med dem i andra internationella råvaruorgan där EU är medlem.

               •Konsekvensbedömning

                  En fullständig konsekvensbedömning är inte nödvändig, eftersom åtgärden inte förväntas få betydande ekonomiska, miljömässiga eller sociala konsekvenser. En ändring av avtalet skulle leda till en förbättrad styrning, vilket ses som en viktig utgångspunkt för moderniseringen av avtalet och vilket också borde leda till att medlemmarna deltar mer aktivt i organisationens arbete.

               4.BUDGETKONSEKVENSER

                  Inledandet av förhandlingar anses inte få några budgetkonsekvenser.

               Rekommendation till

               RÅDETS BESLUT

               om bemyndigande att inleda förhandlingar om ändring av 2007 års internationella kaffeavtal

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 218.3 och 218.4,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               av följande skäl:

               (1)Unionen är part i 2007 års internationella kaffeavtal (avtalet) och medlem i Internationella kaffeorganisationen (organisationen). Avtalet ingicks av unionen genom rådets beslut 2008/579/EG
                  1
                och trädde i kraft den 2 februari 2011.

               (2)Enligt artikel 9 i avtalet är Internationella kafferådet (kafferådet) det ansvariga organet för att vidta alla åtgärder som är nödvändiga för att genomföra bestämmelserna i avtalet.

               (3)I enlighet med artikel 49 i avtalet kan kafferådet föreslå en ändring av avtalet som ska beslutas av alla medlemmarna. Enligt artikel 14 i avtalet ska kafferådet i princip fatta samtliga sina beslut med konsensus. I avsaknad av konsensus ska kafferådet fatta beslut med fördelad majoritet, vilket kräver mer än 70 % av de röster som avgivits av de närvarande och röstande exportmedlemmarna och mer än 70 % av de röster som avgivits av de närvarande och röstande importmedlemmarna, båda grupperna räknade var för sig.

               (4)På kafferådets begäran har en arbetsgrupp för översyn av avtalet inrättats. Denna arbetsgrupp har identifierat organisationens styrning, röstnings- och bidragssystemet och den privata sektorns och det civila samhällets deltagande i organisationens arbete som de tre huvudfrågorna för en partiell översyn av avtalet. Med avseende på detta håller arbetsgruppen på att utarbeta förslag till ändringar av avtalet som ska godkännas av kafferådet.

               (5)Det ligger i unionens intresse att reformera avtalet för att anpassa det till de metoder som unionen främjar inom andra internationella råvaruorgan och till utvecklingen på den globala kaffemarknaden sedan 2007.

               (6)Det är därför lämpligt att kommissionen bemyndigas att delta i förhandlingarna om den partiella översynen av avtalet.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndigas härmed att på unionens vägnar förhandla om ändringar av 2007 års internationella kaffeavtal.

               Artikel 2

               Förhandlingsdirektiven fastställs i bilagan.

               Artikel 3

               Förhandlingarna ska föras i samråd med arbetsgruppen för råvaror.

               Artikel 4

               Detta beslut riktar sig till kommissionen.

               Utfärdat i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        Rådets beslut 2008/579/EG av den 16 juni 2008 om undertecknande och ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av 2007 års internationella kaffeavtal (EUT L 186, 15.7.2008, s. 12).

    ---documentbreak---

               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 8.7.2021
            COM(2021) 374 final
            BILAGA
            till
            rekommendationen till rådets beslut
            om bemyndigande att inleda förhandlingar om ändring av 2007 års internationella kaffeavtal

               BILAGA

               Förhandlingsdirektiv för 2007 års internationella kaffeavtal

               Kommissionen får inleda förhandlingar med de övriga avtalsslutande parterna i 2007 års internationella kaffeavtal (avtalet) inom ramen för Internationella kaffeorganisationen (organisationen) i syfte att modernisera avtalet, med beaktande av utvecklingen inom kaffesektorn.

               Översynen av avtalet bör förbättra organisationens styrning, utvärdera balansen i röstnings- och bidragssystemen och behandla integreringen av den privata sektorn och det civila samhället i organisationens arbete.

               Unionen är medlem i organisationens arbetsgrupp för avtalets framtid, som håller på att utarbeta rekommendationer om ändringar som ska införas i 2007 års avtal och som kommer att följa de mål som unionens medlemsstater har lagt fram i internationella råvaruorgan.

               Förhandlingsdirektiven bör beakta målen om förenkling och rationalisering av avtalet och samtidigt bibehålla organisationens mellanstatliga roll i enlighet med de utfästelser som gjorts av organisationens medlemmar.

               1.Styrning

               Internationella kafferådet (kafferådet)

               Vad gäller kafferådets mötesfrekvens bör det nuvarande systemet med två möten per år bibehållas. Ett av mötena skulle kunna vara virtuellt.

               Kafferådets ordförande och vice ordförande bör ha ett mandat på ett år för att underlätta för alla medlemmar i organisationen att delta i beslutsprocessen. Vice ordföranden skulle kunna få en förstärkt roll i kafferådet. För att dra nytta av de erfarenheter som vunnits får vice ordföranden meddela kafferådet sitt intresse för att bli ordförande efter det första året. Kafferådet kan meddela sitt godkännande om vice ordföranden har visat sig vara lämplig.

               Organisationens kommittéer

               Om det är relevant för deras arbete bör en sammanslagning av organisationens kommittéer uppmuntras som en del av rationaliseringen av organisationen. Ett mer omfattande deltagande av ledamöterna i kommittéarbetet bör uppmuntras.

               Världskonferensen om kaffe (konferensen)

               Den nuvarande frekvensen för konferensens högnivåmöten, dvs. vart fjärde eller femte år bör bibehållas, men med flexibilitet som tillåter anpassningar till särskilda omständigheter eller en viss situation (förändringar i situationen på kaffemarknaden, externa händelser som påverkar kaffesektorn osv.).

               2.Röster och bidrag

               Export- och importmedlemmar

               Uppdelningen mellan exportmedlemmar och importmedlemmar bör bibehållas eftersom den är en relevant grundprincip för beslutsprocessen i många internationella råvaruorgan.

               Metod för beräkning av röster och bidrag

               Det nuvarande arrangemanget baserat på exporterade eller importerade kaffevolymer verkar vara det enklaste och mest tillförlitliga systemet för beräkning av rösträtter och varje medlems ekonomiska bidrag till organisationens administrativa budget. Relevansen av andra system (t.ex. värdet av export/import, blandade system osv.) som används i andra internationella råvaruorgan skulle dock kunna undersökas med angivande av vilka konsekvenser deras användning skulle få för organisationen.

               3.Den privata sektorns och det civila samhällets deltagande

               Den privata sektorn och det civila samhället bör integreras bättre i arbetsprocessen inom organisationen. Olika metoder bör undersökas för att hitta det bästa sättet att öka deras deltagande inom ramen för ett moderniserat avtal.

               Vad beträffar frågan om den privata sektorns deltagande bör avtalet erkänna dess mångfald, från små producenter till stora multinationella företag, och deras respektive potentiella roller inom organisationen.

               Det vore önskvärt att bransch- och yrkesorganisationers deltagande i organisationen främjas, men om enskilda företags deltagande i organisationen skulle föreslås bör särskilda rättsliga skyddsmekanismer undersökas för att säkerställa organisationens oberoende.

               Godkännandeprocessen för den privata sektorns och det civila samhällets deltagande när det gäller nationella företag eller organisationer bör gå via den berörda medlemmen i organisationen.

               Varje åtgärd för att bättre integrera den privata sektorn bör dock bevara organisationens mellanstatliga karaktär.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 1.12.2021
            COM(2021) 766 final

            Rekommendation till
            RÅDETS BESLUT
            om bemyndigande att inleda förhandlingar på Europeiska unionens vägnar om ingående av ett internationellt avtal om beredskap och insatser vid pandemier och förhandlingar om kompletterande ändringar av det internationella hälsoreglementet (2005)

               MOTIVERING

               1.BAKGRUND TILL REKOMMENDATIONEN

               •Motiv och syfte med rekommendationen

                  Multilateralt samarbete är avgörande för att bekämpa pandemier som per definition inte stoppas av några gränser och kräver gemensamma insatser. Covid-19-pandemin har emellertid satt ljuset på bestående svagheter i det internationella hälso- och sjukvårdssystemet och i det globala samarbetet.

                  Före covid-19-pandemin hade redan översynerna och utvärderingarna efter sars (svår akut respiratorisk sjukdom, SARS-CoV), den nya influensan A(H1N1) och ebolautbrottet i Västafrika riktat uppmärksamheten på brister i den globala beredskaps- och insatskapaciteten i samband med utbrott och resulterat i ett stort antal specifika rekommendationer för hur dessa brister ska åtgärdas. I viss mån har dessa rekommendationer lett till viktiga förbättringar, till exempel översynen 2005 av det internationella hälsoreglementet (IHR) och inrättandet 2016 efter ebolautbrottet av Världshälsoorganisationens (WHO) program för hälsonödlägen och dess oberoende rådgivande tillsynskommitté (IOAC).

                  Mot bakgrund av de enorma utmaningarna i samband med covid-19-pandemin står det emellertid klart att det finns ett behov av att vi på global nivå behöver vara bättre förberedda för att förutse, förebygga, upptäcka, bedöma och effektivt bemöta pandemier. WHO spelar som ledande och samordnande myndighet och på grundval av sitt mandat en central roll vid hanteringen av globala hälsoutmaningar, däribland beredskap för, förebyggande och upptäckt av samt insatser vid utbrott.

                  Under de senaste månaderna har flera oberoende översynskommittéer och översynspaneler
                     1
                   understrukit att det så snart som möjligt behöver införas ett starkare internationellt system för att möta pandemier och för att stärka WHO:s oberoende, befogenheter och finansiering. Det finns nu ett unikt tillfälle att stärka den globala hälsosäkerheten på basis av erfarenheterna från covid-19-pandemin.

                  Sedan covid-19-pandemin bröt ut har Europeiska unionen aktivt bidragit till de globala insatserna mot pandemin. Unionen har varit en drivkraft när det gäller att stödja WHO:s ledande roll och påskynda WHO:s reformprocess. Unionens roll i stärkandet av WHO har behandlats i flera dokument, bland annat i rådets slutsatser
                     2
                   från november 2020 och i ett uttalande
                     3
                   från Europeiska rådets medlemmar från februari 2021.

                  Unionen och dess medlemsstater var därför för andra året i rad de drivande krafterna bakom en resolution vid Världshälsoförsamlingens sjuttiofjärde möte i maj 2021 om att stärka WHO:s beredskap och insatser vid hälsokriser. Detta ledde till att WHO-medlemsstaternas arbetsgrupp för stärkande av WHO:s beredskap och insatser (WHO-medlemsstaternas arbetsgrupp) inrättades för att diskutera resultat och rekommendationer från de oberoende översynskommittéerna och översynspanelerna och för att rapportera vid Världshälsoförsamlingens möte i maj 2022.

                  Inför Världshälsoförsamlingens sjuttiofjärde möte försökte unionen och en bred grupp av stödjande länder från alla WHO-regioner också få igång en process för att få till stånd ett internationellt fördrag om beredskap och insatser vid pandemier. I mars 2021 offentliggjorde 25 stats- och regeringschefer från hela världen tillsammans med Europeiska rådets ordförande Charles Michel och WHO:s generaldirektör Tedros Adhanom Ghebreyesus en debattartikel med ett upprop för ett internationellt fördrag om pandemier med utgångspunkt i erfarenheterna från covid-19-pandemin
                     4
                  .

                  Den 20 maj 2021 antog rådet den ståndpunkt som skulle intas på unionens vägnar vid Världshälsoförsamlingens sjuttiofjärde möte
                     5
                  . I detta beslut fastställs klart och tydligt att unionen stöder inrättandet av en process inom WHO för en ny ramkonvention om beredskap och insatser vid pandemier. I beslutet anges också att unionen måste få delta i förhandlingsprocessen eftersom unionen kan komma att ansluta sig till ett sådant fördrag. Unionens åtagande att arbeta för ett internationellt fördrag om pandemier inom ramen för WHO återspeglas också i uttalandet från Europeiska rådets medlemmar från februari 2021 och Europeiska rådets slutsatser från juni 2021
                     6
                  .

                  Den 21 maj 2021 var Europeiska kommissionen och Italien, i egenskap av ordförandeland för G20, värdar för det globala hälsotoppmötet, där ledarna för G20 och andra stater, i närvaro av ledare för internationella och regionala organisationer, antog Romförklaringen
                     7
                  . Principerna i förklaringen ger allmän vägledning för förebyggande av och förberedelse för framtida pandemier och är särskilt viktiga inför diskussionerna om ett internationellt fördrag om pandemier.

                  Vid Världshälsoförsamlingens möte i maj 2021 samarbetade unionen med vängruppen (medundertecknarna av debattartikeln) för att fastställa ett förhandlingsmandat för ett internationellt fördrag om pandemier. Inget mandat fastställdes eftersom samförstånd inte kunde nås. För att komma framåt antog Världshälsoförsamlingens möte ett beslut där WHO-medlemsstaternas arbetsgrupp uppmanades att diskutera de potentiella fördelarna med att utarbeta en konvention, ett avtal eller ett annat internationellt instrument inom ramen för WHO om beredskap och insatser vid pandemier. Det bestämdes också att Världshälsoförsamlingen skulle sammankalla ett specialmöte den 29 november–1 december 2021 som skulle ägnas åt denna fråga och som skulle utgöra startskottet för den formella förhandlingsprocessen som skulle inledas direkt efteråt.

                  WHO-medlemsstaternas arbetsgrupp anordnade fem möten mellan juli och november 2021 samt flera extramöten däremellan.

                  Under diskussionerna ökade antalet länder som stödde ett internationellt fördrag. På grundval av diskussionerna i WHO-medlemsstaternas arbetsgrupp och arbetsgruppens rapport som antogs den 15 november
                     8
                   fastställdes följande potentiella fördelar med ett nytt instrument för att stärka beredskapen och insatserna vid pandemier:

               (a)Främja politiska åtaganden på hög nivå och arbetssätt som omfattar både hela samhället och alla myndigheter, något som kunde stärka sektors övergripande samstämmighet och rörlighet.

               (b)Innebära en möjlighet att förbättra, uppdatera och stärka WHO:s ledande och samordnande roll och dess funktion att agera som den ledande och samordnande myndigheten för internationellt hälsoarbete.

               (c)Skapa stöd på hemmaplan för det nya instrumentet och dess mål för beredskap och insatser vid pandemier.

               (d)Bygga upp fördragsparternas förtroende för ömsesidiga åtaganden på hög nivå när det gäller beredskap och insatser vid pandemier.

               (e)Förankra alla principer i WHO:s stadga (ingressen), inbegripet principen om icke-diskriminering och rätten att åtnjuta bästa möjliga hälsa.

               (f)Se till att alla får lika tillgång till motåtgärder, som vaccin, behandlingar och diagnos. Ett nytt avtal skulle vara den lämpligaste frågan att diskutera på global nivå och man bör komma överens om hur jämlikheten kan förbättras i framtiden. Ett förslag kunde vara att införa en ram för konkreta åtgärder och långsiktiga mekanismer för att utveckla, tillverka och skala upp nya motåtgärder samt förbättra lika tillgång till befintliga motåtgärder, inbegripet genom att öka den lokala produktionen och stärka regelverk.

               (g)Dela uppgifter, teknik för urval och fördelar. Detta bör ingå i en multilateral ram för att dela kontroll- och övervakningsuppgifter, genetiska uppgifter och dela patogener, med ett avtal om hur de fördelar som nås bör delas. Hit hör mekanismer för att underlätta forskning och snabb delning av teknik för att påskynda regional produktion och distribution av motåtgärder, och kunskap om pågående diskussioner och förhandlingar inom andra forum.

               (h)Minska riskerna från nya sjukdomar av zoonotiskt ursprung i framtiden och förbättra One Health-modellen, bland annat genom riktade element som särskilt fokuserar på att minska riskerna från zoonotiska sjukdomar i framtiden, stärka befintliga plattformer och befintlig övervakning, främja sektorsövergripande partnerskap (sektorerna för folk-, djur- och miljöhälsa) och främja särskilda motåtgärder i linje med One Health-modellen.

               (i)Stärka hälso- och sjukvårdssystemen och deras resiliens, genom att stärka den primära hälso- och sjukvården och vårdpersonalen samt uppnå lika tillgång till hälso- och sjukvård.

                  Dessutom har flera medlemsstater uttryckt sitt stöd för att stärka IHR, bland annat genom att genomföra och följa hälsoreglementet och genom eventuella riktade ändringar, utan att på nytt öppna hela instrumentet för förhandlingar.

                  WHO-medlemsstaternas arbetsgrupp fastställde därför i sin rapport till Världshälsoförsamlingens specialmöte att vägen framåt bör bestå av en eller flera processer i) för att utarbeta en konvention, ett avtal eller ett annat internationell instrument inom ramen för WHO om beredskap och insatser vid pandemier och ii) för att stärka IHR (2005), bland annat genom att genomföra och följa IHR:s kärnkapacitet och införa eventuella riktade ändringar av IHR. Förhandlingsprocessen skulle sålunda omfatta både förhandlingar om ett rättsligt bindande avtal om beredskap och insatser vid pandemier och kompletterande ändringar av IHR.

                  Denna rekommendation riktar sig därför till rådet i samband med Världshälsoförsamlingens specialmöte den 29 november–1 december 2021.

               •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området

                  Den föreslagna rekommendationen är i linje med unionens befintliga rättsliga ram om allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa enligt rådets beslut nr 1082/2013/EU
                     9
                  .

                  Dessutom har unionen alltsedan covid-19-pandemins början vidtagit och samordnat en rad åtgärder för att ge stöd åt unionens medlemsstater att hantera pandemin och stärka hälso- och sjukvårdssystemens resiliens. Den föreslagna rekommendationen är i linje med följande åtgärder som vidtagits på unionsnivå och syftar till att komplettera dem genom att införa en stark internationell ram för gränsöverskridande hot som kan utvecklas till pandemier:

               ·I juni 2020 lade kommissionen fram en gemensam EU-strategi för vacciner mot covid-19
                  10
                som gör det möjligt att stödja och påskynda utveckling och tillverkning i stor skala. Denna modell har säkerställt tillgång till covid-19-vaccin för EU:s alla medlemsstater samt export till mer än 150 länder i hela världen.

               ·Den 11 november 2020 lade kommissionen grunden till en europeisk hälsounion genom att anta ett förslag till förordning om allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa samt förslag om att förlänga mandatet för Europeiska läkemedelsmyndigheten och Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar
                  11
               . Med utgångspunkt i erfarenheterna från den pågående krisen syftar dessa förslag till att stärka unionens resiliens mot hälsohot och till att säkerställa ökad beredskap och ökade insatser vid pågående och framtida hälsokriser.

               ·Läkemedelsstrategin för Europa
                  12
               , som antogs den 25 november 2020, bygger också på de svagheter som konstaterats under covid-19-pandemin och i den presenteras lämpliga åtgärder för att anpassa EU:s läkemedelssystem i framtiden. Strategin syftar till att skapa ett framtidssäkert regelverk och stödja branschen genom att främja forskning och teknik som når fram till patienterna i syfte att uppfylla deras behov av behandling samtidigt som bristerna på marknaden åtgärdas.

               ·Den 6 maj 2021 antog kommissionen en unionsstrategi för utveckling av och tillgång till covid-19-behandlingar
                  13
                som kompletterar EU:s vaccinstrategi. Unionens strategi för utveckling av och tillgång till covid-19-behandlingar innefattar läkemedlens hela livscykel från forskning, utveckling och tillverkning till upphandling och distribution. Den innehåller klara åtgärder och mål, bland annat godkännandet av minst tre nya behandlingar före slutet av 2021.

               ·Den 16 september 2021 inrättade kommissionen den nya europeiska myndigheten för beredskap och insatser vid hälsokriser
                  14
                för att stärka EU:s möjligheter att förebygga, upptäcka och vidta snabba åtgärder mot gränsöverskridande hot mot folkhälsan genom att säkerställa utveckling, tillverkning, upphandling och rättvis fördelning av viktiga medicinska motåtgärder.

               Dessutom är den föreslagna rekommendationen i linje med följande allmänna mål i programmet EU för hälsa, det nya programmet för unionens åtgärder på hälsoområdet för perioden 2021–2027, som fastställdes i artikel 3 b och c i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/522
                  15
               :

               ·”Skydda människor i unionen mot allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa, stärka hälso- och sjukvårdssystemens förmåga att reagera på dessa hot och förbättra samordningen mellan medlemsstaterna när det gäller att hantera allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa.”

               ·”Förbättra tillgången på och åtkomsten till ekonomiskt överkomliga läkemedel och medicintekniska produkter och krisnödvändiga produkter i unionen samt stödja innovation när det gäller sådana produkter.”

               I detta sammanhang är det avgörande med nära synergier mellan programmet EU för hälsa, instrumentet för grannskapet, utvecklingssamarbete och internationellt samarbete
                  16
                samt unionens civilskyddsmekanism
                  17
               .

               •Förenlighet med unionens politik inom andra områden

                  Den föreslagna rekommendationen är också i linje med följande politikområden och insatser inom unionen:

               ·Klimat- och miljöpolitiken, för förebyggande och hantering av zoonotiska risker som en del av One Health-modellen.

                  ·Utvecklings- och samarbetspolitiken:

               –Unionen ger stöd till angränsande regioner så att de kan stärka beredskapen och resiliensen inom sina offentliga hälso- och sjukvårdssystem vid gränsöverskridande hälsohot.

               –Unionen har arbetat med att fastställa och stödja verktyg för att dela vaccin med låg- och medelinkomstländer genom initiativet för snabbare tillgång till verktyg mot covid-19 (ACT-acceleratorn)
                  18
                och Covax, initiativets vaccinpelare. Team Europa, som omfattar Europeiska unionen, EU:s medlemsstater och finansinstitut, är en av de största givarna till Covax med 3 miljarder euro.

               –Unionen samarbetar med sina industriella partner för att göra vacciner tillgängliga för låg- och medelinkomstländer under 2021 och 2022, och medlemsstaterna delar sina vaccin via Covax, men också bilateralt.

               –Unionen erbjuder humanitärt bistånd
                  19
                till befolkningar som drabbats av hälsokriser, inbegripet sjukdomsutbrott, genom fältinsatser, och till länder i behov av bistånd inom ramen för unionens civilskyddsmekanism genom att leverera medicinska förnödenheter till människor i svårtillgängliga områden. Unionen stöder också partner genom att bidra till vaccinationsstrategier samt upphandling och distribution av förnödenheter.

               –Europeiska kommissionen och flera medlemsstater samarbetar med afrikanska partner för att utveckla tillverkningen av och tillgången till vacciner, läkemedel och medicinsk teknik i Afrika
                  20
               .

               2.RÄTTSLIG GRUND, SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH PROPORTIONALITETSPRINCIPEN

               •Rättslig grund

                  Den förfarandemässigt rättsliga grunden för det föreslagna beslutet är artikel 218.3 och 218.4 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget).

                  I artikel 218.3 i EUF-fördraget föreskrivs att kommissionen ska lägga fram rekommendationer för rådet som ska anta ett beslut om bemyndigande att inleda förhandlingar och utse unionens förhandlare. Enligt artikel 218.4 i samma fördrag får rådet ge förhandlaren direktiv och utse en särskild kommitté, med vilken samråd ska ske under förhandlingarna.

                  Den materiella rättsliga grunden kommer att diskuteras i ett senare skede när mer information finns tillgänglig i) om räckvidden av och innehållet i det internationella avtalet om beredskap och insatser vid pandemier och ii) om räckvidden av och innehållet i de kompletterande ändringarna av IHR.

               •Subsidiaritetsprincipen (för icke-exklusiv befogenhet)

                  Även om den exakta räckvidden för det planerade internationella avtalet ännu inte är känd är avsikten att avtalet ska handla om allvarliga gränsöverskridande hälsohot som kan utvecklas till pandemier. Avtalet kommer därför att påverka utövandet av unionens befogenheter och unionens lagstiftning på områden som hälsa, miljö, handel, fri rörlighet, dataskydd, inre marknad och utvecklingssamarbete, och alla dessa områden kan komma att bli viktiga i det planerade avtalet.

                  Även om inget beslut ännu har fattats om de bestämmelser i IHR som kan ändras är det sannolikt att ändringarna kommer att påverka EU:s rättsliga ram om gränsöverskridande hälsohot som fastställs i beslut nr 1082/2013/EU.

                  Mot bakgrund av ovanstående och det faktum att avtalet kommer att påverka befintlig unionslagstiftning på olika åtgärdsområden är det viktigt att säkerställa att unionen kan delta i de framtida förhandlingarna och det internationella avtal som blir följden av dem.

               •Proportionalitetsprincipen

                  Att stärka hälso- och sjukvårdssystemen och beredskapen – och insatserna – på internationell nivå att möta framtida pandemier är högsta prioritet för EU och klart och tydligt i unionens intresse.

                  Ett rådsbeslut behövs för att bemyndiga unionen att inleda förhandlingar om ett internationellt avtal om beredskap och insatser vid pandemier och, om så beslutas, kompletterande ändringar av IHR.

                  Den föreslagna rekommendationen går inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå de eftersträvade målen, i enlighet med artikel 5.4 i fördraget om Europeiska unionen.

               •Val av instrument

                  Valet av instrument regleras i artikel 218.3 och 218.4 i EUF-fördraget.

               3.RESULTAT AV EFTERHANDSUTVÄRDERINGAR, SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR

               •Efterhandsutvärderingar/kontroller av ändamålsenligheten med befintlig lagstiftning

                  Ej tillämpligt

               •Samråd med berörda parter

                  Ej tillämpligt

               •Insamling och användning av sakkunnigutlåtanden

                  Ej tillämpligt

               •Konsekvensbedömning

                  Ej tillämpligt

               •Lagstiftningens ändamålsenlighet och förenkling

                  Ej tillämpligt

               •Grundläggande rättigheter

                  Enligt artikel 35 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna ska en hög nivå av skydd för människors hälsa säkerställas vid utformning och genomförande av all unionspolitik och alla unionsåtgärder.

                  Genom den föreslagna rekommendationen begärs bemyndigande att inleda förhandlingar i syfte att stärka hälso- och sjukvårdssystemen och beredskapen och insatserna på internationell nivå att möta framtida pandemier. Detta skulle ha en positiv inverkan på rätten till en hög nivå av skydd för människors hälsa, enligt artikel 35 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

               4.BUDGETKONSEKVENSER

                  Att inleda förhandlingar om ett internationellt avtal om beredskap och insatser vid pandemier och eventuella kompletterande ändringar av IHR bedöms inte ha några budgetkonsekvenser.

               5.ÖVRIGA INSLAG

               •Genomförandeplaner samt åtgärder för övervakning, utvärdering och rapportering

                  Det förberedande arbetet och förhandlingarna förväntas inledas strax efter Världshälsoförsamlingens specialmöte 29 november–1 december 2021. En preliminär fas kan planeras.

               •Ingående redogörelse för de specifika bestämmelserna i rekommendationen

                  Kommissionen rekommenderar följande:

               ·Rådet bemyndigar kommissionen att inleda och föra förhandlingar om slutandet av ett nytt internationellt avtal om beredskap och insatser vid pandemier och, om så beslutas, om kompletterande ändringar av IHR.

               ·Kommissionen utses till unionens förhandlare.

               ·Kommissionen för förhandlingarna i samråd med den särskilda kommitté som utsetts av rådet i enlighet med artikel 218.4 i EUF-fördraget.

               ·Rådet godkänner förhandlingsdirektiven i bilagan till denna rekommendation.

               Rekommendation till

               RÅDETS BESLUT

               om bemyndigande att inleda förhandlingar på Europeiska unionens vägnar om ingående av ett internationellt avtal om beredskap och insatser vid pandemier och förhandlingar om kompletterande ändringar av det internationella hälsoreglementet (2005)

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 218. 3 och 218.4,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               av följande skäl:

               (1)Världshälsoförsamlingens specialmöte den 29 november–1 december 2021 sammankallades genom Världshälsoorganisationen WHO:s beslut WHA74(16) av den 31 maj 2021 för att diskutera fördelarna med att utarbeta en konvention, ett avtal eller ett annat internationell instrument inom ramen för WHO om beredskap och insatser vid pandemier, i syfte att inleda en mellanstatlig process för att utarbeta och förhandla fram en konvention, ett avtal eller ett annat internationellt instrument om beredskap och insatser vid pandemier.

               (2)Unionen bör delta i förhandlingarna om en sådan konvention, ett sådant avtal eller ett sådant annat internationellt instrument samt om kompletterande ändringar av det internationella hälsoreglementet (2005) (IHR).

               (3)Förhandlingarna kommer att äga rum inom ramen för WHO.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndigas härmed att, på unionens vägnar, förhandla om ett internationellt avtal om beredskap och insatser vid pandemier samt kompletterande ändringar av det internationella hälsoreglementet (IHR) inom ramen för de beslut som tas vid Världshälsoförsamlingens specialmöte den 29 november–1 december 2021.

               Artikel 2

               Förhandlingsdirektiven anges i bilagan.

               Artikel 3

               Förhandlingarna ska föras i samråd med [rådet för in namnet på den särskilda kommittén].

               Artikel 4

               Detta beslut riktar sig till kommissionen.

               Utfärdat i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        Framför allt den oberoende panelen för beredskap och insatser mot pandemier, översynskommittén för det internationella hälsoreglementets funktion (2005) under hanteringen av covid-19 och den oberoende rådgivande tillsynskommittén för WHO-programmet för hälsonödlägen.

                     (2)

                  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-12276-2020-INIT/sv/pdf
                  .

                     (3)

                  Uttalande från Europeiska rådets medlemmar, 25–26 februari 2021 – Consilium (europa.eu)
                  .

                     (4)

                  https://www.who.int/news-room/commentaries/detail/op-ed---covid-19-shows-why-united-action-is-needed-for-more-robust-international-health-architecture
                  . Artikeln undertecknades av stats- och regeringscheferna från Albanien, Chile, Costa Rica, Fiji, Frankrike, Förenade kungariket, Grekland, Indonesien, Italien, Kenya, Nederländerna, Norge, Portugal, Rumänien, Rwanda, Senegal, Serbien, Spanien, Sydafrika, Sydkorea, Thailand, Trinidad och Tobago, Tunisien, Tyskland och Ukraina.

                     (5)

                        EUT L 238, 6.7.2021, s. 79.

                     (6)

                     Europeiska rådets slutsatser 24–25.6.2021 – Consilium (europa.eu)

                  .

                     (7)

                        https://global-health-summit.europa.eu/rome-declaration_en.

                     (8)

                  Report of the Member States Working Group on Strengthening WHO Preparedness and Response to Health Emergencies to the special session of the World Health Assembly
                  .

                     (9)

                        Europaparlamentets och rådets beslut nr 1082/2013/EU av den 22 oktober 2013 om allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa och om upphävande av beslut nr 2119/98/EG (EUT L 293, 5.11.2013, s. 1).

                     (10)

                        COM(2020) 245 final, 17.6.2020.

                     (11)

                        COM(2020) 727 final, COM(2020) 726 final och COM(2020) 725 final, 11.11.2020.

                     (12)

                        COM(2020) 761 final, 25.11.2020.

                     (13)

                        COM(2021) 355 final/2, 6.5.2021.

                     (14)

                        EUT C 393 I, 29.9.2021, s. 3.

                     (15)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/522 av den 24 mars 2021 om inrättande av ett program för unionens åtgärder på hälsoområdet (programmet EU för hälsa) för perioden 2021–2027 och om upphävande av förordning (EU) nr 282/2014 (EUT L 107, 26.3.2021, s. 1).

                     (16)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/947 av den 9 juni 2021 om inrättande av instrumentet för grannskapet, utvecklingssamarbete och internationellt samarbete – Europa i världen – om ändring och upphävande av beslut nr 466/2014/EU och om upphävande av förordning (EU) 2017/1601 och rådets förordning (EG, Euratom) nr 480/2009 (EUT L 209, 14.6.2021, s. 1).

                     (17)

                        Europaparlamentets och rådets beslut nr 1313/2013/EU av den 17 december 2013 om en civilskyddsmekanism för unionen (EUT L 347, 20.12.2013, s. 924).

                     (18)

                        https://www.who.int/initiatives/act-accelerator.

                     (19)

                        Det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd (EUT C 25, 30.1.2008, s. 1) och rådets förordning (EG) nr 1257/96 om humanitärt bistånd (EGT L 163, 2.7.1996, s. 1).

                     (20)

                        Pressmeddelande av den 21 maj 2021,

                     Team Europa-initiativ på 1 miljard euro i Afrika (europa.eu)

                  .

    ---documentbreak---

               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 1.12.2021
            COM(2021) 766 final

            BILAGA
            till
            rekommendation till rådets beslut
            om bemyndigande att inleda förhandlingar på Europeiska unionens vägnar om ingående av ett internationellt avtal om beredskap och insatser vid pandemier och förhandlingar om kompletterande ändringar av det internationella hälsoreglementet (2005)

               BILAGA

               Förhandlingsdirektiv för ett internationellt avtal om beredskap och insatser vid pandemier och förhandlingsdirektiv för kompletterande ändringar av det internationella hälsoreglementet (2005)

               Inom ramen för den mellanstatliga process som fastställs i beslut SSA2/CONF./1Rev.1 från Världshälsoförsamlingens specialmöte den 29 november–1 december 2021, som föreskriver ett globalt inkluderande förhandlingsforum, kommer kommissionen att sträva efter att förhandla fram ett internationellt avtal om beredskap och insatser vid pandemier
                  1
                (pandemiavtalet). Kommissionen ska, på Europeiska unionens vägnar, sträva efter att nå ett heltäckande förhandlingsresultat som omfattar de mål och principer som beskrivs nedan, som bygger på erfarenheterna från covid-19-pandemin och som förbereder för möjliga folkhälsokriser i framtiden.

               I pandemiavtalet, som bör komplettera det internationella hälsoreglementet (2005) (IHR), fastställs väsentliga, rättsligt bindande skyldigheter för avtalsparterna som främst syftar till att

               –förebygga och kontrollera,

               –upptäcka och rapportera samt

               –förbereda sig för och agera vid pandemihot.

               De väsentliga skyldigheterna bör, inbegripet i pandemiavtalets ingress, inramas av en rad allmänna mål och principer, t.ex. rätten att åtnjuta bästa möjliga hälsa, internationell solidaritet, lika tillgång till motåtgärder mot pandemin (t.ex. personlig skyddsutrustning, tillgång till vaccinering, behandling och diagnos, hälso- och sjukvård och sociala omsorgstjänster), One Health-modellen, behovet av att uppmärksamma det nära sambandet mellan folk-, djur- och miljöhälsa samt det multilaterala samarbetets och WHO:s roll i den globala styrningen på hälsoområdet.

               I pandemiavtalet bör även bestämmelser ingå som fastställer

               –den institutionella ramen,

               –regler om hur ytterligare bestämmelser ska fattas,

               –mekanismer för övervakning och ansvarsutkrävande,

               –arbetssätt som omfattar hela samhället/beredskap över sektorsgränserna och som leder till en bättre mobilisering av alla kompetenser och resurser och en samordnad beredskap och samordnade insatser vid pandemier samt

               –tekniskt bistånd och kapacitetsuppbyggnad för genomförandet.

               Ett effektivt pandemiavtal kommer framför allt att kräva betydande investeringar i stöd vid genomförandet. Detta bör inbegripa följande:

               –Stärka WHO:s förmåga att stödja kapaciteten hos centrala nationella och regionala hälso- och sjukvårdssystem för förebyggande, beredskap, detektion och insatser vid pandemier.

               –Stärka det tekniska biståndet och kapacitetsuppbyggnaden för låg- och medelinkomstländer som syftar till att

               ·effektivt genomföra pandemiavtalet och relaterade IHR-åtaganden,

               ·förbättra de nationella och regionala mekanismerna för förebyggande, detektion, beredskap och insatser vid pandemier (inbegripet mekanismer för samarbetet mellan olika organ och sektorer) samt

               ·förbättra hälso- och sjukvårdssystemens kapacitet på områden för beredskap och insatser vid pandemier, inbegripet öka vårdpersonalens och socialtjänstens kapacitet att förebygga, upptäcka och agera vid folkhälsokriser som kan utvecklas till pandemier samt utveckla och ta i bruk digitala verktyg för hälso- och sjukvård och social omsorg.

               Pandemiavtalet bör syfta till att fastställa väsentliga bestämmelser och åtaganden, framför allt på de viktiga områden som anges ovan, men också bana väg för framtida förhandlingar, inbegripet genom tilläggsprotokoll. Rättsligt bindande bestämmelser får kompletteras med icke-bindande bestämmelser (t.ex. riktlinjer, standarder och förklaringar).

               Alla FN-stater och regionala organisationer för (ekonomisk) integration bör få ansluta sig till pandemiavtalet och dess protokoll. Särskilda åtgärder för samarbete med relevanta internationella organisationer och icke-statliga aktörer bör också fastställas.

               Med tanke på hur brådskande pandemiavtalet är bör det vara möjligt att provisoriskt tillämpa avtalet, i väntan på en ratificering, i syfte att inleda genomförandet av bestämmelserna i pandemiavtalet så snart som möjligt.

               Övergångsperioder för låg- och medelinkomstländers genomförande och stöd till deras genomförande bör också föreskrivas.

               De mål för beredskap och insatser vid pandemier som eftersträvas genom pandemiavtalet kan komma att kräva kompletterande ändringar av IHR. Sådana ändringar bör syfta till att förtydliga och stärka befintliga IHR-bestämmelser och påskynda ett effektivt genomförande av dem, och samtidigt säkerställa komplementaritet och överensstämmelse mellan sådana ändringar och bestämmelserna i pandemiavtalet.

               Kommissionen kommer att företräda unionen i det mellanstatliga förhandlingsorgan som har i uppgift att utarbeta ett pandemiavtal, i enlighet med vad som fastställts i Världshälsoförsamlingens beslut SSA2/CONF./1Rev.1, och i alla förberedande och relaterade organ, samt vid arbetet i arbetsgruppen för stärkande av WHO:s beredskap och insatser vid hälsokriser när det gäller att utarbeta kompletterande ändringar för att stärka IHR och förhandlingarna om dem.

               Kommissionen bör sträva efter att säkerställa att pandemiavtalet och eventuella kompletterande ändringar av IHR överensstämmer med relevant unionslagstiftning och unionspolitik samt med unionens åtaganden enligt andra relevanta multilaterala avtal.

               Kommissionen bör föra förhandlingarna i enlighet med gällande relevant unionslagstiftning.

                     (1)

                        Med detta avses ett avtal i den mening som avses i artikel 2.1 a i Wienkonventionen om traktaträtten och påverkar inte det namn som avtalsparterna i slutändan väljer, t.ex. konvention, fördrag eller avtal.