title: Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Sloveniens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Sloveniens stabilitetsprogram 2014_x000b_

text:
				|

		52014DC0425

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Sloveniens nationella reformprogram 2014,_x000b__x000b_med avgivande av rådets yttrande om Sloveniens stabilitetsprogram 2014_x000b_ /* COM/2014/0425 final - 2014/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Sloveniens nationella reformprogram 2014,
med avgivande av rådets yttrande om Sloveniens stabilitetsprogram 2014

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av ekonomiska och finansiella
kommitténs yttrande,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades
att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och
sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och
regeringscheferna om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt
ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp
av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om
insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt
fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de
landsspecifika rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Sloveniens nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om Sloveniens
uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2016. Den 15 november 2013 avgav
kommissionen i enlighet med förordning (EU) nr 473/2013[5] sitt yttrande om
Sloveniens utkast till budget för 2014[6].
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[7],
som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av
förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen[8], i vilken Slovenien
identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en
fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa
en normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen
resultatet av sin fördjupade granskning av Slovenien[9], i enlighet med artikel
5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att
Slovenien fortfarande har alltför stora makroekonomiska obalanser som kräver
övervakning och fortsatta kraftfulla politiska åtgärder. Även om obalanserna
har minskat under 2013 på grund av en makroekonomisk anpassning och politiska
åtgärder som Slovenien har vidtagit, gör storleken på den nödvändiga
korrigeringen att det fortfarande finns betydande risker. Mer specifikt krävs
mycket noggrann bevakning av den risk som följer av en ekonomisk struktur som
kännetecknas av svagt företagsstyre, en hög grad av statlig inblandning i
ekonomin, förluster i kostnadsrelaterad konkurrenskraft, den höga
skuldsättningsnivån inom företagssektorn och en betydande ökning av den
offentliga skulden. Även om betydande framsteg har gjorts för att reparera
bankernas balansräkningar, krävs det fortfarande beslutsamma åtgärder avseende
ett fullständigt genomförande av en övergripande strategi för banksektorn,
däribland omstrukturering, privatisering och utökad tillsyn.
(8)
Den 15 april 2014 lade Slovenien fram sitt
nationella reformprogram 2014 och den 24 april 2014 sitt stabilitetsprogram
2014. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts
samtidigt.
(9)
Målet med den budgetstrategi som anges i
stabilitetsprogrammet 2014 är att korrigera det alltför stora underskottet
senast 2015 och att uppnå det medelfristiga budgetmålet senast 2017. I
programmet bekräftas det tidigare medelfristiga budgetmålet om en balanserad
budget, vilket är i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Den
(omräknade) strukturella balansen förväntas dock inte uppnå det medelfristiga
budgetmålet 2017. I programmet avses att sänka underskottet till under 3 % av
BNP 2015, i linje med det mål som angavs i rekommendationen enligt förfarandet
vid alltför stora underskott. Efter 2015 förutspår programmet en stadig nedgång
av underskottet, tills det vänds i ett överskott på 0,3 % av BNP 2018.
Prognosen i programmet visar att den offentliga skulden kommer att nå sin
kulmen med 81,1 % av BNP 2015, innan den sjunker till 76 % 2016. Sammantaget är
den budgetstrategi som anges i programmet i linje med kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten. Det makroekonomiska scenario som har framtagits av ett
oberoende organ (institutet för makroekonomisk analys och utveckling) och som
ligger till grund för budgetprognoserna i programmet är försiktigt. Den 5
mars 2014 riktade kommissionen en fristående rekommendation till Slovenien. I
stabilitetsprogrammet anges vissa ytterligare åtgärder som kan minska gapet
till den finanspolitiska ansträngning som behövs. På grundval av detta anses
det att stabilitetsprogrammet delvis är ett svar på kommissionens fristående
rekommendation. Trots detta kvarstår nedåtrisker eftersom de åtgärder som
ligger till grund för programmet är otillräckligt detaljerade, och många av dem
har ännu inte antagits. Eventuella ytterligare behov av att rekapitalisera
banker, enligt 2013 års översyn av kvaliteten på tillgångarna och stresstest,
skulle öka underskottet och skuldkvoten, medan eventuella inkomster från en
framgångsrik privatisering av statligt ägda enheter eller banker som inte har
räknats med i programmets prognoser skulle sänka skuldbördan. På grundval av
kommissionens prognos missar de finanspolitiska åtgärderna under perioden
2013–2014 målet, med 1,4 % av BNP sett till den (korrigerade) förändringen av
den strukturella balansen och med 0,5 % av BNP sett till mängden av de åtgärder
som bedömdes som nödvändiga när rekommendationen enligt förfarandet vid alltför
stora underskott gjordes. Medan underskottet 2015 i programmet beräknas vara i
linje med rekommendationen enligt förfarandet vid alltför stora underskott,
uppskattas det i kommissionens vårprognos 2014 till 3,1 % av BNP. På grundval
av prognosen förväntas dessutom de finanspolitiska åtgärderna inte riktigt nå
den nivå som rådet rekommenderat 2015, både mätt med den (korrigerade)
förändringen av den strukturella balansen och med den underliggande mängden
diskretionära åtgärder att genomföra. Baserat på en bedömning av programmet och
kommissionens prognos, enligt förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att
ytterligare åtgärder behövs under 2014 och därefter för att säkerställa att
rekommendationen enligt förfarandet vid alltför stora underskott helt uppfylls,
inbegripet de strukturella åtgärder som är nödvändiga.
(10)
Med avseende på det finanspolitiska regelverket
godkände parlamentet 2013 en konstitutionell grund för att införa en regel om
att det strukturella saldot i de offentliga finanserna ska vara i balans eller
överskott. Den nödvändiga genomförandelagstiftningen, en lag om den
finanspolitiska regeln, som skulle ha funnits på plats i november 2013, har
dock ännu inte antagits. Framför allt behöver den nödvändiga rättsliga grunden
fastställas för att avgöra ett fungerande finanspolitiskt råds roll,
ansvarsområde och oberoende. Att i god tid avsluta en omfattande översyn av
utgifterna för alla budgetanvändare inom det centrala utgiftsområdet hälso- och
sjukvård kan identifiera åtgärder som kan underbygga den finanspolitiska
konsolideringen och alternativ för att öka effektivitet och
kostnadseffektivitet.
(11)
Slovenien rekommenderades 2013 att stärka den långsiktiga
hållbarheten i pensionssystemet och förbättra effektivitet,
kostnadseffektivitet och kvalitet inom vård och omsorg för personer med
långvarigt vårdbehov. Slovenien har gjort begränsade framsteg för att
efterkomma denna rekommendation. En utvärdering av pensionsreformen 2012
slutfördes i april 2014 och de första resultaten är positiva. Medan vissa
finanspolitiska besparingar har gjorts förblev pensionsnivåerna oförändrade.
Slovenien löper höga risker för den finanspolitiska hållbarheten på medellång
och lång sikt, framför allt på grund av den ökning av de åldersrelaterade
utgifterna som Sloveniens demografiska utveckling tyder på. Pensionssystemet
och vården och omsorgen för personer med långvarigt vårdbehov kommer därför att
behöva reformeras på medellång sikt om de totala utgifterna ska kunna
stabiliseras på medellång och lång sikt, samtidigt som pensionernas
tillräcklighet och tillgången på vård och omsorg för personer med långvarigt
vårdbehov säkerställs. Myndigheterna avser att förbereda en vitbok för en
omfattande pensionsreform. En plan för reform av vården och omsorgen för
personer med långvarigt vårdbehov antogs i slutet av 2013 och den därmed
sammanhängande lagstiftningen förväntas i slutet av 2014. Det finns dock risk
att den försenas på grund av att den pågående omorganisationen av
sjukvårdsförsäkringen ligger efter tidsplanen.
(12)
Situationen på arbetsmarknaden har förvärrats.
Arbetslösheten uppgick till 10,3 % 2013 och ungdomsarbetslösheten steg
till 21,6 % 2013, medan andelen av ungdomar som varken arbetar eller
studerar ökade med 2,1 procentenheter mellan 2011 och 2013. Utvärderingen av
den arbetsmarknadsreform som antogs 2013 pekar på en minskad segmentering
mellan tillsvidare- och visstidsavtal, som dock beror på en ökad användning av
andra icke-permanenta avtalsformer, medan effekten av incitament för
anställning av äldre arbetstagare och ungdomar fortfarande är oklar.
Segmenteringen av arbetsmarknaden motarbetas också genom en bättre reglering av
arbete för studerande. En ny rättsakt väntar på antagande, men farhågor
kvarstår huruvida den i tillräcklig omfattning kan undanröja bristerna i de
föregående reglerna. Regeringen har gjort begränsade framsteg när det gäller
att genomföra förra årets rekommendation om minimilönen, vilken fortsätter att
endast vara indexerad till inflationen medan lagen om minimilön tillåter en
indexering till andra ekonomiska faktorer. Begränsade framsteg har gjorts med
att utveckla effektiva individanpassade aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder
och motarbeta kompetensglapp.
(13)
Regeringen har gjort betydande framsteg när det
gäller rekommendationerna om banksektorns stabilitet och har genomfört en
trovärdig översyn av kvaliteten på tillgångarna och stresstest, skyndsamma
rekapitaliseringar och en överföring av problemlån till förvaltningsbolaget för
banktillgångar. Arbetet är dock långt ifrån avslutat och det krävs beslutsamma
åtgärder för att slutföra och genomföra den övergripande strategi för
banksektorn som presenterades i december 2013, omfattande omstrukturering,
privatisering och utökad tillsyn. Andelen problemlån i banksystemet är
fortfarande högt. Det är därför viktigt att bankerna bygger upp sin interna
kapacitet att sanera problemlån, bland annat genom att stärka de interna
enheterna för förvaltning av tillgångar och omstrukturering, i syfte att
påskynda hanteringen av problemlån samtidigt som det återvunna värdet maximeras
och livskraftiga företag bevaras. Eventuella ytterligare överföringar av
problemlån till förvaltningsbolaget för banktillgångar måste utformas noggrant
så att en skyndsam och effektiv omstrukturering av företagslån underlättas,
särskilt när det är fråga om komplexa och sammanhängande koncernlån. En
övergripande förvaltningsstrategi och affärsplan som underbygger
inlösningsmålen för förvaltningsbolaget för banktillgångar väntas. Mot bakgrund
av lärdomarna från översynen av kvaliteten på tillgångarna och stresstestet
behövs ytterligare kraftfulla åtgärder för att förbättra styrning och
övervakning för alla banker, och särskilt för de som förblir i statlig ägo, på
grund av behovet att förbättra riskhantering, förfaranden för kreditbeviljande
och uppgifters tillgänglighet och kvalitet, i syfte att minska andelen
problemlån och begränsa framtida risker.
(14)
Regeringen har gjort begränsade framsteg med att
genomföra rekommendationerna om företagsstyrning av de statligt ägda företagen,
vilket står för en sjättedel av det totala mervärdet och utgör en komplex
knutpunkt av inhemska banker, försäkringskoncerner och icke-finansiella
sammanslutningar med ett betydande korsvist ägande. Nivån på det statliga
inflytandet skapar betydande, både direkta och indirekta, risker för de
offentliga finanserna genom skulder från garantier. En sammanhängande strategi
för förvaltning av de statligt ägda företagen tillsammans med en förbättrad
företagsstyrning skulle skapa en miljö som var mer attraktiv för utländska
direktinvesteringar. Även om de första stegen togs i maj 2013 genom
upprättandet av en inledande förteckning på 15 företag aktuella för skyndsam
privatisering har resultatet varit blandat och det finns en betydande risk att
tidsfristerna inte kommer att hållas. I april 2014 infördes med försening den
nya lagstiftning som ligger till grund för Slovenia Sovereign Holding som ska
vara ett instrument för att konsolidera förvaltningen av det statliga ägandet.
En övergripande strategi och en detaljerad uppdelning av vilka tillgångar som
hör till respektive inte hör till kärnverksamheten, inbegripet de som ska
öronmärkas för privatisering, väntas. Det finns behov av att kartlägga och
genomföra lämpliga åtgärder för att trygga omstruktureringsprocessen och
uppfyllandet av dess mål, inbegripet bland annat att maximera det återvunna
värdet för kreditorerna och upprätta en förteckning över de mest akuta
omstruktureringsfallen för skyndsam sanering.
(15)
Ramverket för insolvenser ändrades 2013 i syfte att
underlätta en skyndsam lösning när det gäller problemlån, men det nya ramverket
är i stort sett oprövat.  En hög nivå av skuldsättning och finansiella
svårigheter har begränsat företagssektorns möjligheter att investera i framtida
projekt. Den akut nödvändiga finansiella och driftsmässiga omstruktureringen av
företagssektorn här ännu inte påbörjats i stor skala. En konsoliderad översyn
av banksystemets olika kreditexponeringar behövs för att påskynda saneringen av
problemlån och underlätta förhandlingar om omstrukturering, framför allt i
fråga om komplexa och sammankopplade koncernlån. En centraliserad arbetsgrupp
med erfarna företrädare från alla berörda parter kan ta initiativet till att
stödja och påskynda denna process. Under tiden är ett skyndsamt och effektivt
avslutande av flera pågående brådskande fall inom förvaltningsbolaget för
banktillgångar av största vikt.
(16)
Trots sin potential har Slovenien en av de lägsta
andelarna av utländska direktinvesteringar i EU (34,1 % av BNP gentemot
47,1 % av BNP i EU-genomsnitt 2012). Medan privatiseringar och
företagsomstruktureringar erbjuder många nya möjligheter för privata
investerare finns det belägg för att den otillräckligt utvecklade affärsmiljön
hindrar Slovenien att utnyttja detta fullt ut. En process av avreglering av
reglerade yrken inleddes 2012 och fram till nu har antalet reglerade yrken
sjunkit från 323 till 262. Ytterligare avreglering av de reglerade yrkena
skulle bidra till att öka antalet inhemska och utländska tjänsteleverantörer
och därmed bidra till ökad konkurrenskraft. Det finns utrymme för att förbättra
samstämmigheten mellan de åtgärder som utformats för att förbättra affärsmiljön
och för entreprenörsverksamhet. I detta avseende kommer den kommande strategin
för smart specialisering inom ramen för de europeiska investerings- och
strukturfonderna 2014–2020 att erbjuda en möjlighet att fokusera på viktiga
åtgärder som skapandet av innovativa produkter för handel.
(17)
Slovenien har tagit de inledande stegen av
förberedelser till förslag för en omfattande reform av den offentliga sektorn
(som ska antas i januari 2015). Slovenien måste i detta sammanhang återställa
den offentliga förvaltningens kvalitet och trovärdighet. Slovenien har gjort
vissa framsteg när det gäller att förbättra rättssystemet och har minskat
antalet oavslutade ärenden. En reform av ärendehanteringen inom affärs- och
civilrätt har förbättrat domstolarnas funktion. Den på senare tid positiva
utvecklingen när det gäller tvistemål av civil och kommersiell natur
fortsätter.
(18)
Kommissionen har inom ramen för den europeiska
planeringsterminen gjort en omfattande analys av Sloveniens ekonomiska politik.
Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet.
Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i
finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Slovenien utan också i
vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet
att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i Europeiska unionen genom
att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.
Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–8.
(19)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Sloveniens stabilitetsprogram, och dess yttrande[10] återspeglas särskilt i
rekommendation 1.
(20)
Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning
och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och
stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU)
nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–8.
(21)
I samband med den europeiska planeringsterminen har
kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som
helhet. På grundval av denna analys har rådet utfärdat särskilda
rekommendationer till de medlemsstater som har euron som valuta. Slovenien bör
också se till att de rekommendationerna genomförs fullt ut inom rimlig tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Slovenien att
vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Förstärka
budgetstrategin med tillräckligt specificerade strukturella åtgärder för 2014
och därefter för att säkerställa att det alltför stora underskottet korrigeras
på ett hållbart sätt senast 2015 genom uppfyllandet av den strukturella
anpassning som anges i rådets rekommendation enligt förfarandet vid alltför
stora underskott. En varaktig korrigering av de finanspolitiska obalanserna
kräver ett trovärdigt genomförande av långtgående strukturreformer för att
stärka anpassningsförmågan och öka tillväxt och sysselsättning. Efter att det
alltför stora underskottet korrigerats, eftersträva en strukturell anpassning
på minst 0,5 % av BNP varje år, och mer vid gynnsamma ekonomiska förhållanden
eller för att säkerställa att skuldregeln uppfylls i syfte att få den höga
offentliga skuldkvoten att varaktigt börja minska. För att öka finanspolitikens
trovärdighet, slutföra antagandet av en allmän regel om att den statliga
budgeten strukturellt sett ska vara i balans eller överskott, göra den
medelfristiga budgetramen bindande, omfattande och öppen och anta den
nödvändiga rättsliga grunden för ett fungerande finanspolitiskt råd med
fastställande av dess befogenheter i budgetförfarandet och införa tydliga
förfaranden för övervakning av budgetresultaten så snart som möjligt. Senast i
slutet av 2014 inleda en övergripande översyn av utgifterna inom hälso- och
sjukvården som omfattar statliga och lokala förvaltningsnivåer, direkta och
indirekta budgetanvändare och kommunalt ägda leverantörer av allmännyttiga
tjänster och tjänster i syfte att genomföra budgetbesparingar från och med
2015.
2.           På grundval av det offentliga
samrådet komma överens om åtgärder för att säkerställa hållbarheten i
pensionssystemet efter 2020, inbegripet ändringar av viktiga parametrar som att
koppla den lagstadgade pensionsåldern till den ökade förväntade livslängden och
uppmuntra till privata bidrag till den andra pelaren i pensionssystemet.
Begränsa de åldersrelaterade utgifterna för vård och omsorg för personer med
långvarigt vårdbehov genom att rikta förmåner till de som mest behöver dem och
flytta fokus från institutionsvård till vård i hemmet.
3.           Efter samråd med
arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, utveckla ett
omfattande social överenskommelse senast i slutet av 2014 för att se till att
löneutvecklingen, inklusive minimilönen, främjar konkurrenskraften, den
inhemska efterfrågan och skapandet av arbetstillfällen. Göra om minimilönens
sammansättning och se över systemet för dess indexering. Vidta åtgärder för att
ytterligare minska segmenteringen, framför allt genom att öka effektiviteten av
incitament till anställning av ungdomar och äldre arbetstagare och användningen
av civilrättsliga kontrakt. Anta lagen om arbete för studerande. Prioritera att
nå ut till ungdomar som inte är inskrivna på arbetsförmedlingen och säkerställa
tillräcklig kapacitet hos den offentliga arbetsförmedlingen. Anpassa
arbetsmiljön till ett längre yrkesliv och fokusera resurser på individanpassade
aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder, samtidigt som deras effektivitet
förbättras, i syfte att öka sysselsättningen bland lågutbildad och äldre
arbetskraft. Avhjälpa kompetensglapp genom att göra det mer attraktivt att
delta i program för yrkesutbildning och fortbildning och vidareutveckla
samarbetet med berörda aktörer för att kartlägga arbetsmarknadens behov.
4.           Slutföra privatiseringen av
NKBM 2014 som planerat, förbereda Abanka för privatisering 2015, fortsätta med
det skyndsamma genomförandet av omstruktureringar av banker som mottar statligt
stöd och den nödvändiga konsolideringen av banksektorn. På grundval av
lärdomarna från översynen av kvaliteten på tillgångarna och stresstestet
slutföra den omfattande handlingsplanen för banker i augusti 2014, omfattande
särskilda åtgärder för att förbättra styrning, övervakning, riskhantering,
förfaranden för kreditbeviljande och uppgifters tillgänglighet och kvalitet.
Förstärka bankernas kapacitet att sanera problemlån genom att stärka de interna
enheterna för förvaltning av tillgångar och omstrukturering. Klargöra det
uppdrag som tilldelats förvaltningsbolaget för banktillgångar genom att
offentliggöra en omfattande ledningsstrategi och affärsplan senast i september
2014 med en detaljerad beskrivning av bolagets roll vad gäller
omstruktureringen av dess tillgångar, inlösningsmål, budgetar, planer för
kapitalförvaltning och förväntade vinster, samtidigt som de nödvändiga
resurserna ställs till förfogande.
5.           Fortsätta med genomförandet
av de privatiseringar som meddelades 2013 inom de tidsfrister som fastställts.
Anta en strategi för Slovenian Sovereign Holding med en tydlig klassificering
av tillgångar enligt den tidsplan och de definitioner som ges i 2014 års lag om
Slovenian Sovereign Holding. Senast i november 2014 förbinda sig till en
kortsiktig (ett till två år) tidsram för avyttring av ett antal väl utvalda
tillgångar med en tydlig tidsplan. Få Slovenian Sovereign Holding fullt
verksamt som instrument för förvaltning av de tillgångar som kvarstår i statens
ägo och avyttring av de tillgångar som öronmärkts enligt förvaltningsbesluten,
inom den tidsram som anges i lagen. Senast i september 2014 anta och genomföra
ett regelverk för företagsstyrning av statligt ägda företag för att säkerställa
en professionell, öppen och oberoende ledning.
6.           Slutföra en översiktsplan
över företagsomstruktureringar senast i slutet av 2014 med tydliga
prioriteringar och ett effektivt genomförande. Inrätta en central arbetsgrupp
för företagsomstruktureringar som övervakar och samordnar
omstruktureringsprocessen som helhet och tillhandahåller expertis, vägledning
och rådgivning, och underlättar förhandlingsförfarandet mellan alla berörda
parter. Upprätta en förteckning över de mest akuta omstruktureringsärendena, samtidigt
som det för kreditorerna återvunna värdet maximeras. Främja användningen av
tillgängliga rättsliga mekanismer och internationell bästa praxis av alla
berörda parter i omstruktureringen. Senast i september 2014 utvärdera de senare
ändringarna i lagstiftningen om insolvenser med beredskap att införa eventuella
ytterligare åtgärder efter behov. Ytterligare påskynda de juridiska
förfarandena i första instans av tvistemål av civil och kommersiell natur
enligt insolvenslagstiftningen och minska antalet oavslutade ärenden, i
synnerhet ärenden som gäller verkställande och insolvens.
7.           Minska hindren för att göra
affärer i Slovenien på områden som är viktiga för den ekonomiska utvecklingen
och därigenom göra landet mer attraktivt för utländska direktinvesteringar,
särskilt genom en snabbare liberalisering av de reglerade yrkena och en
minskning av de administrativa bördorna, bland annat genom enklare
tillståndsförfaranden. Säkerställa tillräcklig budgetautonomi för organet för
konkurrensskydd och öka dess institutionella oberoende. Samordna prioriteringar
och säkerställa samstämmighet mellan strategin för forskning och innovation
från 2011 och strategin för industripolitik från 2013, och vad gäller de
kommande strategierna för smart specialisering och transport se till att de
skyndsamt genomförs och att deras verkan bedöms.
8.           Vidta effektiva åtgärder för
att bekämpa korruption, öka insynen och ansvarstagandet, och införa externa
resultatutvärderingar och förfaranden för kvalitetskontroll.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2014) 425 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 och
P7_TA(2014)0129.
[5]               EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.
[6]               C(2013) 8010 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 88 final.
[10]             I enlighet med artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr
1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i de medlemsstater som har euron som valuta

text:
               23.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/15

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i de medlemsstater som har euron som valuta
   2011/C 217/05
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   efter samråd med ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Eurogruppen genomförandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i de medlemsstater som har euron som valuta (medlemsstater i euroområdet) diskuterade och erkände den 20 juni 2011 behovet av att inom Eurogruppen ytterligare stärka samordningen av politiken och övervakningen av genomförandet av de rekommendationer som riktats till de medlemsstater som har euron som valuta.

               (2)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020-strategin. Denna strategi bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stimulera EU:s potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (3)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014). Medlemsstaterna och, i tillämpliga fall, EU uppmanades att beakta riktlinjerna i sin ekonomiska politik.

               (4)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (5)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för budgetkonsolidering och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och den 7 mars 2011 och med utgångspunkt i kommissionens årliga tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk behovet av att ge prioritet åt att sanera budgetarna och återställa den finanspolitiska hållbarheten, minska arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och göra nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omvandla dessa prioriteringar till konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (7)

               I april och maj 2011 lämnade euroområdets medlemsstater in sina stabilitetsprogram för 2011 som täcker perioden 2011–2014, och sina nationella reformprogram för 2011. Dessa program har granskats samtidigt.

               (8)

               Erfarenheterna från de första tio åren med euron underströk generellt de många fördelarna med den gemensamma valutan. Den globala krisen resulterade dock i en djup nedgång 2009 som ledde till att euroområdets BNP sjönk under 2006 års nivå. Även om BNP steg under 2010 ligger produktionen kvar under 2007 års nivå. Som en följd av detta steg arbetslösheten i euroområdet från 7,6 % 2007 till 10,1 % 2010. De offentliga finanserna i euroområdet försämrades vilket utlöste en väsentlig omprövning av statsskuldsriskerna i vissa medlemsstater i euroområdet och medförde risker för den makroekonomiska stabiliteten. Tillväxten har nu tagit fart igen, dock med skillnader mellan medlemsstaterna som återspeglar både strukturella och konjunkturmässiga olikheter. Krisen ledde till att makroekonomiska obalanser som hade byggts upp före krisen minskade. Det återstår dock att se om denna minskning är tillräcklig och uthållig.

               (9)

               Ställningen i de offentliga finanserna i euroområdet började i allmänhet att förbättras 2010. Enligt kommissionens vårprognos väntas de vid en oförändrad politik fortsätta att förbättras under 2011. Den offentliga skulden kommer dock att fortsätta växa fram till 2012. Om den inte korrigeras inom de kommande åren kan den äventyra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet på grund av kombinationen av låg potentiell tillväxt och ogynnsam demografisk utveckling. Under 2010 sjönk euroområdets underskott till 6 % av BNP medan bruttoskulden ökade till 85,1 % av BNP. Enligt målen i 2011 års stabilitetsprogram skulle underskottet i euroområdet sjunka till 1,3 % av BNP 2014 och bruttoskulden åter börja minska till under 85 % av BNP 2014, efter att ha nått sin kulmen 2012. En sådan plan för finanspolitisk konsolidering i euroområdet som helhet skulle vara förenlig med den överenskomna exitstrategin och behovet av att återgå till sunda offentliga finanser inom ramen för en förstärkt återhämtning. Planerna på att lägga tonvikten vid konsolideringen på besparingar och inte på skattehöjningar ökar sannolikheten för att den ska lyckas. Det faktiska genomförandet av vissa åtgärder återstår dock att bekräfta. Flera medlemsstater i euroområdet har dessutom nyligen infört nya finanspolitiska regelverk eller aviserat en skärpning av befintliga sådana, men dessa kan i vissa medlemsstater i euroområdet kräva ytterligare åtgärder för att få full effekt. Med tanke på den åldrande befolkningen är reformerna av pensions- och socialförsäkringssystemen ännu inte tillräckliga för att säkerställa övergripande finanspolitisk hållbarhet.

               (10)

               EU:s politiska åtgärder har lett till förbättringar vad gäller finanssystemet sätt att fungera och dess stabilitet. Problemen inom finanssektorn i flera av euroområdets medlemsstater har varit bankernas exponering för ytterligare förluster på sina innehav av värdepapper och andra tillgångar eller skärpta villkor på refinansieringsmarknaderna, banksektorns fortsatta omstrukturering och rekapitalisering. Allt eftersom villkoren inom finanssektorn stabiliseras, kommer den offentliga sektorns stöd till banksektorn att behöva fasas ut, med vederbörlig hänsyn tagen till de särskilda förhållandena inom medlemsstaternas banksektorer. Genom att ta itu med dessa utmaningar kommer osäkerheten om möjliga offentliga skulder att minska.

               (11)

               Produktiviteten och konkurrenskraften och strukturella hinder för den privata inhemska efterfrågan måste förbättras för att öka euroområdets tillväxtpotential och åtgärda de makroekonomiska obalanserna inom euroområdet. Euroområdets medlemsstater har därför aviserat ett antal strukturreformer i sina nationella reformprogram. Det finns dock fortfarande brister i fråga om åtgärder för att förbättra produkt- och arbetsmarknadernas sätt att fungera, i synnerhet inom tjänstesektorerna, tillväxtfrämjande finanspolitisk konsolidering och lönesättningssystem.

               (12)

               För att säkerställa att EMU fungerar korrekt har euroområdets medlemsstater en särskild skyldighet att betrakta sin ekonomiska politik som en fråga av gemensamt intresse eftersom den kan få följdeffekter för länder som delar en gemensam valuta. Mot bakgrund av krisen och de nuvarande problemen har det därför visat sig nödvändigt med en mer heltäckande och varaktig översyn av samordningen av den ekonomiska politiken på EU-nivå och inom euroområdet. Den årliga integrerade övervakningscykel som ingår i den europeiska planeringsterminen, den förbättrade ramen för ekonomisk styrning, bildandet av Europeiska systemrisknämnden och de europeiska övervakningsorganen samt europeiska stabilitetsmekanismen är väsentliga faktorer, varav vissa återstår att anta och/eller genomföra fullt ut. europluspakten förstärker ytterligare denna ram.

               (13)

               Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammen och de nationella reformprogrammen för euroområdets medlemsstater mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i euroområdet. Kommissionen anser att det krävs strikt iakttagande av budgetmålen, med viss förstärkning i vissa medlemsstater, och ytterligare åtgärder för att förbättra de finanspolitiska reglerna och hållbarheten. Ytterligare åtgärder bör också vidtas för att förbättra den finansiella stabiliteten, tillväxtvänliga skattereformer, konsolidernigsåtgärder, lönesättningsmekanismerna, konkurrens inom tjänstesektorerna och tillämpningen av europluspakten.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att de medlemsstater som har euron som valuta vidtar åtgärder under perioden 2011–2012 enligt följande:

               1.

               Strikt iaktta budgetmålen i sina stabilitetsprogram för 2011 och i samförståndsavtalen i de medlemsstater som får ekonomiskt bistånd från EU/IMF och, i tillämpliga fall, förstärker konsolideringsinsatserna i linje med rådets yttrande. Särskilt säkerställa tillfredsställande finanspolitiska ansträngningar i syfte att korrigera de alltför stora underskotten och närma sig budgetmålen på medellång sikt. Detta bör också bidra till att förbättra dynamiken i de offentliga skulderna.

               2.

               Säkerställa budgetdisciplin på både nationell och regional/lokal nivå, särskilt genom att införa eller förstärka tillräckligt starka och bindande finansiella ramar.

               3.

               Fortsätta att genomföra reformer av socialförsäkringssystemen som säkerställer finanspolitisk hållbarhet med vederbörlig hänsyn till att bevara skäliga pensioner och sociala förmåner, i synnerhet genom att anpassa pensionssystemen till den nationella demografiska situationen.

               4.

               Förbättra finanssystemets stabilitet och sätt att fungera och omedelbart följa upp det kommande EU-övergripande stresstestet för att se till att banksektorn fortsätter att stärka sin motståndskraft mot eventuella ytterligare förluster eller finansieringssvårigheter, och att olönsamma finansinstitut kan omstruktureras eller lämna marknaden utan att skapa otillbörlig spänning på finansmarknaderna.

               5.

               Genomföra ytterligare skattereformer som prioriterar tillväxtfrämjande beskattningskällor och samtidigt bevarar generella skatteintäkter, i synnerhet genom att minska skatten på arbete för att göra det lönsamt att arbeta; skydda tillväxtskapande poster såsom utgifter för forskning och utveckling, utbildning och energieffektivitet när de offentliga utgifterna minskas; anpassa, om så behövs, lönesättningen och indexeringsmekanismerna i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationella praxis, för att säkerställa att lönerna utvecklas i linje med produktiviteten, konkurrenskraften och sysselsättningsläget.

               6.

               Genomföra ytterligare reformer för att stärka konkurrensen inom tjänstesektorerna, i synnerhet genom att ta bort omotiverade begränsningar för de fria yrkena, detaljhandeln och nätverksindustrierna.

               7.

               Fullt ut genomföra åtagandena enligt europluspakten för att förbättra tillväxten, konkurrenskraften och sysselsättningen i området.

      Utfärdad i Bryssel 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande


Rekommendation till rådets yttrande i enligt med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Nederländernas uppdaterade stabilitetsprogram för 2001–2007


				|

		52012DC0325

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Rumäniens nationella reformprogram för 2012 och om avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram för 2012-2015 /* COM/2012/0325 final */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Rumäniens nationella reformprogram för
2012
och om avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram för
2012-2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets yttrande[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter samråd med ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stimulera Europas potential för
hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)       Rådet antog den 13 juli 2010
en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens
ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer
för medlemsstaternas sysselsättningspolitik[4],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna.
Medlemsstaterna har uppmanats att beakta de integrerade riktlinjerna i sin
nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Rådet antog den 12 juli 2011
en rekommendation om Rumäniens nationella reformprogram för 2011 och avgav ett
yttrande om Rumäniens uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014.
(4)       Kommissionen antog den 23
november 2011 den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra
europeiska planeringsterminen med integrerad politisk förhandssamordning
förankrad i Europa 2020-strategin.
(5)       Europeiska rådet godkände den
2 mars 2012 prioriteringarna för finansiell stabilitet, finanspolitisk
konsolidering och åtgärder för att skapa tillväxt. Rådet underströk behovet av
att verka för differentierad, tillväxtfrämjande finanspolitisk konsolidering,
återställa normala utlåningsvillkor inom ekonomin, främja tillväxt och
konkurrenskraft, motverka arbetslösheten, ta itu med krisens sociala följder
och modernisera den offentliga förvaltningen.
(6)       Den 2 mars 2012 uppmanade
Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid
lägga fram sina åtaganden, så att de kan tas med i medlemsstaternas
stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
(7)       Den 23 april 2012 lade
Rumänien fram sitt nationella reformprogram för 2012 och den 11 maj 2012
landets konvergensprogram för perioden 2012–2015.
(8)       Den 6 maj 2009 antog rådet
beslut 2009/459/EG[5]
om medelfristigt ekonomiskt gemenskapsstöd till Rumänien för en period av tre
år enligt artikel 143 i fördraget. I det åtföljande samförståndsavtal som
undertecknades den 23 juni 2009 och dess senare tillägg fastställs de villkor
för den ekonomiska politiken som låg till grund för utbetalningen av det
ekonomiska stödet. Beslut 2009/459/EG ändrades den 16 mars 2010 genom beslut
2010/183/EU[6].
Till följd av att Rumänien genomfört programmet framgångsrikt och med beaktande
av att det krävs en smärre anpassning avseende det offentliga underskottet på
grund av bestående strukturella svagheter på Rumäniens produkt- och
arbetsmarknader som gör landet känsligt för internationella prissvängningar
antog rådet den 12 maj 2011 beslut 2011/288/EU[7]
om tillhandahållande av förebyggande medelfristigt finansiellt EU-stöd till
Rumänien för en treårsperiod och i enlighet med artikel 143 i fördraget. Det
åtföljande samförståndsavtalet undertecknades den 29 juni 2011 och det första
tillägget till samförståndsavtalet undertecknades den 27 december 2011.
(9)       Vid den andra formella
översynen av programmet för medelfristigt ekonomiskt stöd som gjordes i slutet
av april och början av maj 2012 konstaterades att Rumäniens genomförande av
programmet förlöper enligt planen. 2011-års mål för underskottet av likvida
medel uppnåddes, medan ENS-målet[8]
hade kunnat uppnås om det inte hade varit för den omfattande engångsåtgärd som
innebar att staten till följd av domstolsbeslut var tvungen att betala
ersättning till vissa kategorier av anställda. Genomförandet av 2012 års budget
fortlöper enligt planen mot målet att nå ett underskott på mindre än 3 % av BNP
i ENS-termer. Den rumänska banksektorn har visat sig fortsatt motståndskraftig,
trots den pågående försämringen av kvaliteten på bankernas tillgångar som har
fortsatt att inverka negativt på banksektorns lönsamhet. Inom finanssektorn
uppfylldes programmets villkor, om än med viss försening i vissa fall. Vad
gäller strukturreformer på viktiga områden som inom energi- och
transportsektorerna och vad gäller utnyttjandet av EU-medel har utvecklingen
varit ojämn.
(10)     Efter två års nedgång ökade
Rumäniens reala BNP med 2,5 % under 2011. Under 2012 förväntas tillväxten
sjunka till 1,4 %. Den inhemska efterfrågan förväntas bli den främsta
tillväxtmotorn. Offentliga investeringar tillsammans med ett bättre utnyttjande
av EU-medel förväntas få en avgörande roll under 2012.
(11)     Baserat på en bedömning av
2012 års konvergensprogram enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet
att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för beräkningarna av de
offentliga finanserna framstår som rimligt. Målet för den budgetstrategi som
anges i programmet är att nå ett budgetunderskott på mindre än 3 % av BNP 2012,
i linje med de rekommendationer som rådet utfärdade för Rumäniens räkning under
förfarandet vid alltför stora underskott. Därefter inriktar man sig på det
medelfristiga budgetmålet att nå ett underskott på 0,7 % av BNP i strukturella
termer. Det medelfristiga budgetmålet är i linje med de krav som anges i
stabilitets- och tillväxtpakten. Efter den planerade korrigeringen av det
alltför stora underskottet under 2012 förväntas underskottet minska ytterligare
till 2,2 % av BNP under 2013, till 1,2 % av BNP under 2014 och till 0,9% av BNP
under 2015. För att detta ska kunna uppnås krävs utifrån det omräknade
strukturella saldot[9]
en minskning av underskottet på 1,5 % under 2012, 0,5 % under 2013 och 0,7 %
under 2014 i linje med det riktmärke för BNP på 0,5 % som anges i anges i
stabilitets- och tillväxtpakten. De offentliga utgifternas ökningstakt följer
stabilitets- och tillväxtpaktens riktmärke för utgifter för perioden 2012–2015.
Enligt programmet förväntas det medelfristiga budgetmålet uppnås 2014. De
största riskerna vad gäller uppnåendet av budgetmålen är risker kopplade till
statligt ägda företags utestående skulder och potentiell ackumulering av
utestående skulder på lokalförvaltningsnivå och inom sjukvårdssektorn. Den
offentliga skuldsättningen låg under 34 % av BNP i slutet av 2011 vilket gör
att den fortfarande är långt under 60 % av BNP.
(12)     Rumänien har gjort flera
åtaganden inom europluspakten. Åtagandena ifråga och genomförandet av de
åtaganden som presenterades 2011 avser åtgärder för att främja konkurrenskraft
och sysselsättning, bidra till de offentliga finansernas hållbarhet och stärka
den finansiella stabiliteten.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Rumänien att
vidta följande åtgärder under perioden 2012-2013:
Rumänien bör genomföra de åtgärder som
fastställs i beslut 2009/459/EG ändrat genom beslut 2010/183/EU, samt de
åtgärder som föreskrivs i beslut 2011/288/EU och som specificeras ytterligare i
samförståndsavtalet av den 23 juni 2009 och dess senare tillägg samt i
samförståndsavtalet av den 29 juni 2011 och dess senare tillägg.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2012)325 final
[3]               P7_TA(2012)0048 och P7_TA(2012)0047
[4]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[5]               EUT L 150, 13.6.2009, s. 8.
[6]               EUT L 83, 30.3.2010, s. 19.
[7]               EUT L 132, 19.5.2011,
s. 15.
[8]               Europeiska nationalräkenskapssystemet.
[9]               Konjunkturrensat saldo frånräknat engångsåtgärder och
andra tillfälliga åtgärder omräknat av kommissionens avdelningar, baserat på
uppgifterna i programmet, med tillämpning av den allmänt vedertagna metoden.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 14 september 2012 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland (ECB/2012/20)

text:
               22.9.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 286/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 14 september 2012
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland
   (ECB/2012/20)
   2012/C 286/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för de nuvarande externa revisorerna för Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland löpte ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2011. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2012.

               (3)

               Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland har valt RSM Farrell Grant Sparks som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2012 till 2016.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att RSM Farrell Grant Sparks utses till externa revisorer för Banc Ceannais na hÉireann/Central Bank of Ireland för räkenskapsåren 2012 till 2016.

      Utfärdat i Frankfurt am Main den 14 september 2012.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande


title: Rekommendation nr S2 av den 22 oktober 2013 om rätten till vårdförmåner för försäkrade och deras familjemedlemmar vid vistelse i ett tredje land enligt en bilateral konvention mellan den behöriga medlemsstaten och tredjelandet  Text av betydelse för EES och för avtalet mellan EG och Schweiz

text:
               18.2.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 46/8

         REKOMMENDATION nr S2
   av den 22 oktober 2013
   om rätten till vårdförmåner för försäkrade och deras familjemedlemmar vid vistelse i ett tredje land enligt en bilateral konvention mellan den behöriga medlemsstaten och tredjelandet
   (Text av betydelse för EES och för avtalet mellan EG och Schweiz)
   (2014/C 46/09)
   ADMINISTRATIVA KOMMISSIONEN FÖR SAMORDNING AV DE SOCIALA TRYGGHETSSYSTEMEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av artikel 72 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 (1) av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen, enligt vilken administrativa kommissionen ska behandla alla administrativa frågor och tolkningsfrågor som följer av bestämmelserna i förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 (2),
   med beaktande av artikel 72 c i förordning (EG) nr 883/2004, enligt vilken administrativa kommissionen ska främja och utveckla samarbetet mellan medlemsstaterna och deras institutioner i frågor som rör social trygghet,
   i enlighet med villkoren i artikel 71.2 i förordning (EG) nr 883/2004, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den särskilda betydelse som den allmänna principen om likabehandling för arbetstagare som inte är bosatta i den medlemsstat där de är anställda, bland annat gränsarbetare, har, betonas i det åttonde skälet och i artikel 4 förordning (EG) nr 883/2004.

               (2)

               I artikel 4 i förordning (EG) nr 883/2004 förbjuds diskriminering av personer som omfattas av denna förordning.

               (3)

               Domstolen har också slagit fast att om tillämpningen av en bestämmelse i unionsrätten kan hindras av en rättsakt som har antagits för att genomföra en bilateral konvention, även om denna inte omfattas av fördragets tillämpningsområde, är varje medlemsstat skyldig att underlätta tillämpningen av denna bestämmelse (3).

               (4)

               Även om en konvention som ingåtts mellan en enskild medlemsstat och ett eller flera tredjeländer inte omfattas av begreppet lagstiftning i den mening som avses i artikel 1 l i förordning (EG) nr 883/2004, kan detta inte påverka alla medlemsstaters skyldighet att följa principen om likabehandling enligt artikel 45 fördraget (4).

               (5)

               Det bör därför preciseras att bilaterala konventioner om social trygghet mellan en medlemsstat och ett tredjeland ska tolkas så att de bilaterala avtalen ska tillämpas på ett sådant sätt att en person och dennes familjemedlemmar (artikel 1 i i förordning (EG) nr 883/2004) inte berövas de rättigheter som enligt fördraget är knutna till den fria rörligheten inom Europeiska unionen.

               (6)

               Den fria rörligheten kan inte få full verkan om en person som omfattas av lagstiftningen i en annan medlemsstat än bosättningslandet inte beviljas samma rättsliga behandling som personer som är bosatta i den medlemsstaten och befinner sig i samma situation.

               (7)

               Bestämmelserna i kapitel 1 i avdelning III i förordning (EG) nr 883/2004 innehåller lagvalsregler som fastställer enligt vilka villkor en försäkrad person och dennes familjemedlemmar har rätt till vårdförmåner vid sjukdom för den behöriga institutionens räkning, medan försäkringstagaren är bosatt eller vistas i en annan medlemsstat.

               (8)

               Avsikten med artiklarna 17 och 24–26 i förordning (EG) nr 883/2004 är att säkerställa att beviljandet av vårdförmåner vid sjukdom inte ska vara beroende av att en försäkrad person är bosatt i den behöriga medlemsstaten för att inte avskräcka migrerande arbetstagare från att utöva sin rätt till fri rörlighet (5).

               (9)

               Detta gäller även familjemedlemmar enligt definitionen i artikel 1 i i förordning (EG) nr 883/2004 som i den medlemsstat där de är bosatta och av institutionen på bosättningsorten ska få de vårdförmåner som utges för den behöriga institutionens räkning i enlighet med artiklarna 17 eller 24–26 i förordning (EG) nr 883/2004.

               (10)

               Principen om likabehandling bör i princip även tillämpas i de fall där den behöriga medlemsstaten har ingått en bilateral konvention med ett tredjeland där bestämmelser om vårdförmåner som av medicinska skäl blir nödvändiga i ett tredjeland ingår, och under förutsättning att det tredjelandet går med på att samarbeta i enskilda ärenden.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               En medlemsstat som har ingått en bilateral konvention om social trygghet med ett tredjeland där bestämmelser om vårdförmåner ingår, ska tillämpa dessa bestämmelser för personer som omfattas av lagstiftningen i denna medlemsstat, liksom för deras familjemedlemmar som är bosatta i en annan medlemsstat och som har rätt till vårdförmåner på grundval av artiklarna 17 eller 24–26 i förordning (EG) nr 883/2004, i de fall då vårdförmåner visar sig vara medicinskt nödvändiga vid vistelse i detta tredjeland.

               2.

               Denna rekommendation ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning. Den ska tillämpas från och med den första dagen i den andra månaden efter dess offentliggörande.

            Administrativa kommissionens ordförande

         Mariana ZIUKIENE

      (1)  EUT L 166, 30.4.2004, s. 1, (rättad i EUT L 200, 7.6.2004, s. 1).

      (2)  EUT L 284, 30.10.2009, s. 1.

      (3)  Mål C-55/00 Gottardo REG 2002, s. I-413, punkt 31, och mål 235/87 Matteucci REG 1988, s. 5589, punkt 19.

      (4)  Mål C-55/00 Gottardo REG 2002, s. I-413, punkt 35, och mål C-23/92 Grana-Novoa REG 1993, s. I-4505.

      (5)  Mål C-286/03 Silvia Hosse REG 2006, s. I-01771, punkt 54.


Avis juridique important

|

32001H0928

Kommissionens rekommendation av den 20 december 2001 om att skydda allmänheten mot exponering för radon i dricksvattentäkter [delgivet med nr K(2001) 4580]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 344 , 28/12/2001 s. 0085 - 0088

Kommissionens rekommendationav den 20 december 2001om att skydda allmänheten mot exponering för radon i dricksvattentäkter[delgivet med nr K(2001) 4580](2001/928/Euratom)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 30, artikel 33 andra stycket, artikel 38 första stycket och artikel 124 andra strecksatsen i detta,med beaktande av yttrandet från den expertgrupp som utsetts av Vetenskapliga och tekniska kommittén i enlighet med artikel 31 i fördraget, ochav följande skäl:(1) I rådets direktiv 96/29/Euratom av den 13 maj 1996 om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning(1) fastställs en ram för kontroll av exponering för naturliga strålkällor i samband med arbete. Avdelning VII i direktivet är tillämplig på verksamheter vid vilka förekomsten av naturliga strålkällor medför att arbetstagarna eller enskilda personer i befolkningen exponeras i mycket större omfattning. Det åligger medlemsstaterna att identifiera verksamheter som kan medföra problem.(2) Med tanke på de stora geografiska variationerna i naturlig förekomst av radon och i sådan omfattning att befolkningen och vattentäkter påverkas behövs det ett flexibelt tillvägagångssätt som ger medlemsstaterna möjlighet till optimering samtidigt som de ser till att skydda den del av befolkningen som exponeras mest. Ett sådant tillvägagångssätt stämmer överens med bestämmelsen i artikel 6.3 a i direktiv 96/29/Euratom.(3) Den expertgrupp som inrättats enligt artikel 31 i Euratomfördraget har bidragit med tekniska råd(2) när det gäller genomförandet av avdelning VII i direktiv 96/29/Euratom(3). Rådgivningen inbegriper skydd av arbetstagare mot inandning av radon i anläggningar där avsevärda mängder av radon kan frigöras från vatten till inomhusluft.(4) I kommissionens rekommendation 90/143/Euratom av den 21 februari 1990 om skydd av befolkningen mot radonexponering inomhus(4) fastställs referens- och konstruktionsvärden för inomhusradon. Referensvärdet för när saneringsåtgärder bör övervägas är 400 Bq/m3 och konstruktionsvärdet vid nybyggnation 200 Bq/m3.(5) Undersökningar i medlemsstaterna har visat förhöjda radonhalter i en del grundvatten, särskilt i områden med kristallina bergarter. Under vissa förhållanden är radonhalten i dricksvatten strålningsmässigt avsevärd och befolkningen utsätts för förhöjda doser. Detta bör inte förbises i samband med strålskyddet. Höga halter förekommer ofta i enskilda bergborrade brunnar, men ibland även i vattenverk som utnyttjar berg- eller jordakviferer.(6) I många medlemsstater uppmärksammas allt mer betydelsen av att befolkningen exponeras för radon i dricksvatten. Många länder har redan eller håller på att utarbeta förfaranden för doskontroll. I många fall utarbetas kontrollförfarandena i enlighet med skyddsprinciperna i direktiv 96/29/Euratom och 98/83/EG av den 3 november 1998 om kvaliteten på dricksvatten(5).(7) Radon förekommer naturligt i radioaktiv ädelgas, vars viktigaste isotop är radon 222 med en halveringstid på 3,82 dagar. Denna isotop är en del av sönderfallsserien för uran 238 och dess förekomst i miljön associeras huvudsakligen med spårmängderna av dess direkta moder, radium 226, i berg och mark. Eftersom radon är en ädelgas, kan den röra sig relativt fritt genom porösa material såsom jord eller söndervittrat berg. Om porerna är mättade med vatten, såsom i jord och berg under grundvattennivån, frigörs radon i vattnet och transporteras sedan av det. Vattenmättad jord med en porositet på 20 % och en radonhalt på 40 Bq/kg, som är genomsnittet för jordskorpan i hela världen, ger vid jämvikt upphov till en radonhalt på 50 Bq/l i grundvatten.(8) Undersökningar i medlemsstaterna har visat att radonhalterna i ytvatten är mycket små, vanligen betydligt under 1 Bq/l. Grundvattenshalterna varierar från 1-50 Bq/l i bergakviferer i sedimentära bergarter till 10-300 Bq/l i grävda brunnar, samt till 100 Bq/l-50000Bq/l i kristallina bergarter. De högsta halterna förekommer vanligen i samband med höga uranhalter i berggrunden. Karakteristiskt för radonhalter i bergakviferer är att de varierar. Inom ett område med rätt enhetliga bergarter kan vissa brunnar uppvisa halter som ligger mycket över genomsnittet för det området. Man har också observerat att halterna kan variera avsevärt beroende på årstiden.(9) Radon i hushållsvatten leder till att människor exponeras genom oralt intag och andningsvägarna. Radon kan intas oralt genom direkt konsumtion av kranvatten eller vatten i flaska. Radon frigörs från kranvatten till inomhusluft, vilket medför exponering för radon genom inandning.(10) FN:s vetenskapliga kommitté för atomstrålningens verkningar (UNSCEAR)(6) uppskattade i sin rapport 1993 att den intecknade effektiva dosen genom oralt intag av radon via dricksvatten är 10-8 Sv/Bq för en vuxen och något högre för ett barn eller ett spädbarn. Den amerikanska kommittén National Research Council lade 1998 fram en omräkningsfaktor på 0,35*10-8 Sv/Bq(7). Kommittén fann inte tillräckligt med vetenskapliga bevis för att kunna införa separata dosuppskattningar för olika åldersgrupper. Utöver omräkningsfaktorn är den oralt intagna dosen också beroende av den årliga konsumtionen av vatten. Uppskattningar av den årliga intecknade effektiva dos som upptas av en vuxen genom oralt intag av vatten som innehåller 1000 Bq/l varierar mellan 0,2 mSv och 1,8 mSv beroende på den årliga vattenkonsumtionen och intervallet för de använda omräkningsfaktorerna.(11) En ökning av radonhalter inomhus på grund av kranvatten beror på olika parametrar såsom den totala konsumtionen av vatten i huset, husets volym och ventilationsgraden. Både UNSCEAR och National Research Council uppskattar att 1000 Bq/l av radon i kranvatten ökar radonhalten i inomhusluft med i genomsnitt 100 Bq/m3.(12) Radon i dricksvatten kan kontrolleras i fysiskt och tekniskt avseende. Effektiva metoder för avskiljning av radon ur dricksvatten har utvecklats(8) och finns att tillgå på marknaden. Följaktligen måste ett lämpligt system upprättas för minskning av avsevärd exponering. En viktig del av systemet är antagande av referensvärden för övervägande av saneringsåtgärder eller förebyggande åtgärder.(13) De metoder och den utrustning som används för att avskilja radon och dess långlivade sönderfallsprodukter ur vatten skiljer sig inte väsentligt när det gäller teknik eller kostnader för en nuvarande vattentäkt och en ny täkt som man planerar att ta i bruk i framtiden. Följaktligen kan samma kriterier, inklusive referensvärden, tillämpas på saneringsåtgärder för de nuvarande vattentäkterna och för att fastställa förebyggande bestämmelser om nya vattentäkter.(14) När det gäller enskilda vattentäkter där inget vatten tillhandahålls som en del av en kommersiell eller offentlig verksamhet, är exponering för radon i vatten ett fenomen som i rätt hög grad motsvarar fenomenet med radon i bostäder. Därför bör liknande kriterier för radiologiskt skydd tillämpas. Med beaktande av både intagning oralt och inandning är den årliga effektiva dos som vatten som innehåller 1000 Bq/l radon ger upphov till, enligt aktuella rön, helt jämförbar med den som fås genom en radonhalt inomhus på 200 Bq/m3, som är det konstruktionsvärde som fastställts i rekommendation 90/143/Euratom.(15) Om vatten tillhandahålls som en del av en kommersiell eller offentlig verksamhet, såsom genom ett vattenverk, har konsumenten inte samma möjlighet som en ägare till en enskild vattentäkt att kontrollera den dos som fås. Därav följer att konsumenten måste kunna vara säker på att vattnet inte medför någon hälsorisk. Dessutom är saneringsåtgärder som vidtas vid låga radonhalter i vatten som används av ett stort antal personer mer kostnadseffektiva än vad fallet är vid enskilda vattentäkter. Följaktligen är det motiverat att tillämpa ett strängare kontrollförfarande, inklusive ett lägre referensvärde, på vatten som tillhandahålls som en del av en kommersiell eller offentlig verksamhet än på vatten från en enskild vattentäkt. Det är vanligt att vatten innehåller små radonmängder och därför bör ingen sanering krävas om halten är mindre än 100 Bq/l. Nationella undersökningar kan komma att visa att högre referensvärden bör antas för genomförandet av ett praktiskt radonprogram. Det är dock osannolikt att offentlig eller kommersiell distribution av vatten med en radonhalt på över 1000 Bq/l skulle kunna motiveras ur strålskyddssynpunkt.(16) När det gäller vattenverk är det osannolikt att vattnets radonhalt på den plats där det tillhandahålls är högre än vad den är i källan. Vanligen räcker det med en mätning vid källan för att påvisa att man följer bestämmelserna om referensvärdet och det behövs inga separata mätningar vid de olika platser där vattnet används. Det radioaktiva sönderfallet och eventuell luftning av radon under leveransen måste kanske beaktas, till exempel vid bedömningen av doser.(17) Enligt direktiv 98/83/EG skall medlemsstaterna övervaka halterna av naturliga radionuklider i dricksvatten, men jämte radon har också sönderfallsprodukter av radon undantagits direktivets tillämpningsområde. Under vissa förhållanden medför polonium 210 och bly 210 (långlivade sönderfallsprodukter av radon) i dricksvatten en jämförbar eller en högre strålrisk än vissa naturliga radionuklider som övervakas i enlighet med direktivet. Följaktligen bör polonium 210 och bly 210 inte förbises vid övervakning och vidtagande av åtgärder för att minska exponering för naturliga radionuklider i dricksvatten. Referenshalter för polonium 210 och bly 210 bör fastställas och de bör övervakas enligt de principer som gäller för naturliga radionuklider enligt direktivet. Den indikativa dosen på 0,1 mSv och principerna för dosberäkning enligt direktivet bör användas vid härledning av referenshalterna.(18) Höga radonhalter tyder på en eventuell förekomst av andra radionuklider från urans sönderfallsserier i vattnet, även om sambandet inte alltid är entydigt. När saneringsåtgärder vidtas för att minska radonhalten, bör förekomsten av andra naturliga radionuklider undersökas och, när så är lämpligt, analyseras närmare så att en lämplig teknik kan väljas för att avskilja alla radiologiskt betydelsefulla naturliga radionuklider ur vattnet samtidigt på ett kostnadseffektivt sätt.(19) Vattenverk och andra ägare av offentliga vattentäkter bör få tillgång till vägledning om olika metoder för avskiljning av radon och dess långlivade sönderfallsprodukter ur vatten. Vägledningen bör särskilt inbegripa anvisningar för hantering och förvaring av ansamlat radioaktivt avfall och om sätten att minimera eventuell exponering för radon i samband med utsläpp från en avskiljningsanordning eller vid en ökning av extern gammastrålning i närheten en avskiljningsanordning.(20) Enkla meteorologiska förfaranden bör fastställas för att se till att resultaten från mätningar av radon och dess sönderfallsprodukter i vatten är av lämplig kvalitet och tillförlitlighet.(21) Med tanke på problemets särdrag är korrekt information till allmänheten viktig, både för att förbättra möjligheten att kontrollera exponering och för att säkerställa en positiv respons från allmänheten.(22) Syftet med denna rekommendation är att ge medlemsstaterna vägledning i upprättandet av kontroller av exponering för radon och dess sönderfallsprodukter i dricksvatten.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Denna rekommendation gäller den radiologiska kvaliteten på dricksvattentäkter i fråga om radon och dess långlivade sönderfallsprodukter.2. Ett lämpligt system bör upprättas för att minska exponering för radon och dess långlivade sönderfallsprodukter i dricksvattentäkter för hushåll. Inom detta system bör särskild vikt läggas vid lämplig information till allmänheten och respons på sådant som väcker oro hos allmänheten. Uppmärksamheten bör fokuseras på de högsta exponeringarna och på de områden där det är mest sannolikt att åtgärder blir effektiva.3. I denna rekommendation avses med dricksvatten:a) allt vatten som, antingen i sitt ursprungliga tillstånd eller efter beredning, är avsett för dryck, för matlagning, för beredning av livsmedel eller för andra hushållsändamål, oberoende av dess ursprung och oavsett om det tillhandahålls genom ett distributionsnät, från tankbil/tankbåt, i flaskor eller i behållare,b) allt vatten som används i ett företag för tillverkning, bearbetning, konservering eller saluföring av varor eller ämnen som är avsedda för livsmedelsändamål, om inte de behöriga nationella myndigheterna gör den bedömningen att vattnets kvalitet inte kan påverka de färdiga livsmedlens hälsosamhet.Naturliga mineralvatten som omfattas av rådets direktiv 80/777/EEG(9) och vatten som är läkemedel enligt rådets direktiv 65/65/EEG(10) undantas tillämpningsområdet för denna rekommendation, eftersom det finns specialbestämmelser om denna typ av vatten.4. Representativa undersökningar bör göras för att bestämma omfattningen och arten av exponeringar för radon och dess långlivade sönderfallsprodukter i hushållsdricksvatten som kommer från olika typer av grundvattenkällor och brunnar i olika geologiska områden, om inte dessa uppgifter redan finns tillgängliga. Undersökningarna bör utformas på så sätt att underliggande parametrar, och särskilt områdets geologi och hydrologi, bergets eller markens radioaktivitet och brunnstypen kan identifieras och senare användas för att inrikta ytterligare åtgärder på de högsta exponeringarna. Undersökningarna bör i synnerhet omfattaa) bergborrade brunnar, särskilt i områden med kristallina bergarter,b) vattenverk som använder berg- eller jordakviferer.5. När det gäller vatten som tillhandahålls som en del av en kommersiell eller offentlig verksamhet, bör följande åtgärder vidtas:a) Vid halter över 100 Bq/l bör medlemsstaterna fastställa ett referensvärde för radon, som används när man överväger om det behövs sanering för att skydda människors hälsa. Ett gränsvärde över 100 Bq/l kan antas om nationella undersökningar visar att detta är nödvändigt för att kunna genomföra ett praktiskt radonprogram. Vid halter över 1000 Bq/l anses saneringsåtgärder befogade av strålskyddsskäl.b) Mätningar av radonhalter bör krävas om det finns ett särskilt skäl till att misstänka, på grundval av resultaten av representativa undersökningar eller andra tillförlitliga uppgifter, att referensvärdet kan komma att överskridas.c) Om man på grundval av resultaten av representativa undersökningar eller andra tillförlitliga uppgifter misstänker avsevärda halter av polonium 210 och bly 210, bör övervakning av dessa nuklider anordnas i samband med den övervakning av andra naturliga radionuklider som krävs enligt direktiv 98/83/EG.d) Vid ett referensvärde över 0,1 Bq/l för polonium 210 och 0,2 Bq/l för bly 210, bör man överväga om saneringsåtgärder behövs för att skydda människors hälsa.6. När det gäller en enskild vattentäkt från vilken inget vatten tillhandahålls som en del av en kommersiell eller offentlig verksamhet, bör följande åtgärder vidtas:a) Vid en halt på 1000 Bq/l bör man överväga sanering.b) Angelägenheten av en sanering bör stå i proportion till i vilken utsträckning som referenshalten överskrids.c) Om en saneringsåtgärd anses vara nödvändig på grund av radon, bör halterna av andra naturliga radionuklider undersökas och där det är lämpligt, som en följd av undersökningen, bör andra naturliga radionuklider analyseras och avskiljas från dricksvattnet genom samma saneringsåtgärd.d) Om en sanering anses vara nödvändig, bör de berörda konsumenterna informeras om radonhalterna i vattnet och om de sätt som finns för att minska dessa halter.7. Om mätningar visar att radonet i kranvatten avsevärt bidrar till att höja det tröskelvärde som fastställts för radon inomhus, bör saneringsåtgärder avseende denna källa vidtas.8. Dricksvatten som distribueras i offentliga lokaler, såsom bostadshus, skolor och sjukhus, bör följa principerna i punkt 5.9. Mätningar bör göras med lämpliga metoder och lämplig utrustning som har genomgått godkända program för kalibrering och kvalitetssäkring.10. Medlemsstaterna bör ge vägledning i olika metoder som finns för avskiljning av radon och dess långlivade sönderfallsprodukter ur vatten. Medlemsstaterna bör ge anvisningar för hantering och förvaring av radioaktivt avfall som uppkommit vid avskiljningsprocessen och om sätten att minimera eventuell exponering för radon i samband med utsläpp från en avskiljningsanordning eller vid en ökning av extern gammastrålning i närheten en avskiljningsanordning.11. Arbetstagarnas exponering för radon som inandas i anläggningar där avsevärda mängder av radon kan komma att frigöras från vatten till inomhusluften, i synnerhet i vattenverk, badanstalter eller simhallar, bör kontrolleras enligt avdelning VII i direktiv 96/29/Euratom och enligt rekommendationerna "Strålskydd 88". Rekommendationerna utarbetades 1997 av den expertgrupp som inrättats enligt artikel 31 i Euratomfördraget för att bestämmelserna i avdelning VII skulle kunna genomföras.12. Medlemsstaterna bör överväga i vilken utsträckning som den avsiktliga användningen av radonhaltigt vatten på grund av dess eventuella terapeutiska effekter är motiverad av ekonomiska, sociala eller andra fördelar när de jämförs med de hälsoskador som en sådan användning kan orsaka.Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaternaUtfärdad i Bryssel den 20 december 2001.På kommissionens vägnarMargot WallströmLedamot av kommissionen(1) EGT L 159, 29.6.1996, s. 1.(2) Strålskydd 88. Rekommendationer för genomförandet av avdelning VII om betydande ökning av bestrålning på grund av naturliga strålkällor i Euratomdirektivet om grundläggande säkerhetsnormer. Europeiska kommissionen, Luxemburg, 1997.(3) EGT L 159, 29.6.1996, s. 1.(4) EGT L 80, 27.3.1990, s. 26.(5) EGT L 330, 5.12.1998, s. 32.(6) UNSCEAR-rapport 1993. Sources and effects of ionizing radiation. FN:s vetenskapliga kommitté för atomstrålningens verkningar, New York, 1993.(7) Risk Assessment of Radon in Drinking Water. Committee on Risk Assessment of Exposure to Radon in Drinking Water, Board on Radiation Effects Research, Commission of Life Sciences, NRC (National Research Council). National Academy Press, Washington DC, 1999.(8) Kommissionen har finansierat och finansierar många forskningsprojekt om risken för exponering för radon. Tenewa-projektet (Treatment Techniques for Removing Natural Radionuclides from Drinking Water), som genomfördes på grundval av Europeiska kommissionens avtal nr FI4PCT960054, har resulterat i en avsevärd mängd information om avskiljningsteknik, inklusive information om möjliga radiologiska faror orsakade av avskiljaranordningar.(9) EGT L 229, 30.8.1980, s. 1.(10) EGT 229, 9.2.1965, s. 369/65.


title: Rådets rekommendation av den 21 juni 2013 i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Malta att upphöra

text:
               26.6.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 180/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 21 juni 2013
   i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Malta att upphöra
   2013/C 180/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.7,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 126 i fördraget ska medlemsstaterna undvika alltför stora underskott i sina offentliga finanser.

               (2)

               Stabilitets- och tillväxtpakten grundas på målet om sunda offentliga finanser, som ett sätt att stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark varaktig tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning.

               (3)

               Den 21 juni 2013 beslutade rådet i enlighet med artikel 126.6 i fördraget att Malta hade ett alltför stort underskott.

               (4)

               Enligt artikel 126.7 i fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (1) ska rådet rikta rekommendationer till den berörda medlemsstaten i syfte att få situationen med ett alltför stort underskott att upphöra inom en viss tid. I rekommendationen ska den berörda medlemsstaten få högst sex månader på sig att vidta effektiva åtgärder för att korrigera det alltför stora underskottet. I rekommendationen om att korrigera ett alltför stort underskott ska rådet också som ett riktmärke begära att årliga budgetmål uppnås som, på grundval av den prognos som ligger till grund för rekommendationen, är förenliga med en årlig förbättring av det strukturella saldot på minst 0,5 % av BNP som ett riktmärke, det vill säga. det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder.

               (5)

               I enlighet med artikel 2 i förordning (EG) nr 1467/97 måste det budgetmål som rekommenderas för det sista året av korrigeringsperioden säkerställa att den minskning som krävs i differentialen mellan skuldkvoten och fördragets referensvärde på 60 % av BNP inträffar under de två år som följer på korrigeringen av det alltför stora underskottet, som baseras på kommissionens beräkningar.

               (6)

               I kommissionens vårprognos 2013 beräknas underskottet fortsättningsvis överstiga referensvärdet med 3,7 % respektive 3,6 % av BNP åren 2013 och 2014. Dessa budgetprognoser är baserade på nuvarande politik, och omfattar således 2013 års budget som antogs av parlamentet i april 2013 och som omfattar expansiva åtgärder på både inkomst- och utgiftssidan samt det redan planerade kapitaltillskott till Air Malta (0,6 % av BNP), med en underskottsökande nettoeffekt på 0,3 % av BNP. De expansiva åtgärderna kompenseras endast delvis av höjda punktskatter, uppbörden av kvarskatt samt de utgiftsbesparingar och högre sociala avgifter som härrör från 2006 års pensionsreform. Dessutom kommer nettobidraget till konsolideringsansträngningen från de underskottsminskande engångsåtgärder som kommissionen identifierat att minska kraftigt efter 2012. På grund av de förväntade fortsatta primära underskotten under 2013 och 2014 beräknas den offentliga skulden enligt kommissionens vårprognos 2013 stiga till 73,9 % av BNP år 2013 och till 74,9 % av BNP år 2014. År 2015 och 2016 beräknas det offentliga underskottet ligga kvar på över 3 % av referensvärdet för BNP, och skuldkvoten skulle öka till 75,6 % av BNP till 2016.

               (7)

               Enligt förordning (EG) nr 1467/97 ska korrigeringen av det alltför stora underskottet slutföras under det år som följer på det år då underskottet fastställdes, om inte särskilda omständigheter föreligger. Det är motiverat att det alltför stora underskottet korrigeras senast 2014. Framför allt kräver en trovärdig och hållbar anpassningsbana att Malta når målet med ett nominellt offentligt underskott på 3,4 % av BNP 2013 och 2,7 % av BNP 2014, vilket ligger i linje med en årlig förbättring av det strukturella saldot med 0,7 % av BNP 2013 och 0,7 % av BNP 2014. Målet för 2014 garanterar att den föreskrivna minskningen i skillnaden mellan skuldkvoten och fördragets referensvärde på 60 % av BNP kommer att inträffa under de två åren efter korrigeringen av förfarandet vid alltför stora underskott. För att nå de ovan nämnda strukturella målen skulle Malta behöva vidta ytterligare konsolideringsåtgärder på omkring 0,4 % av BNP 2013 utöver de åtgärder som redan ingår i referensscenariot och på omkring ¾ % av BNP 2014. Dessa mål beaktar behovet av att kompensera för de negativa andrahandseffekterna av konsolideringen av de offentliga finanserna till följd av dess inverkan på BNP-tillväxten. Det grundscenario som denna anpassningsbana bygger på omfattar kommissionens vårprognos 2013 och löper till 2016. Det grundar sig på standardantaganden om korrigering av produktionsgapet och budgetens konjunkturkänslighet. Det omfattar dock inte det ytterligare kapitaltillskott till Air Malta som planeras för 2015 enligt 2013 års stabilitetsprogram. Därför antas det att kapitaltillskottet inte kommer att göras eller att det kommer att ersättas av åtgärder i motsatt riktning.

               (8)

               Maltas finanspolitiska ram är tämligen flexibel, och dess icke bindande karaktär och den kortsiktiga finanspolitiska planeringen stöder inte sunda offentliga finanser. Rådets direktiv 2011/85/EU av den 8 november 2011 om krav på medlemsstaternas budgetramverk (2) har ännu inte införlivats. Vidare bör Malta, i enlighet med artikel 5 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (3), inrätta oberoende organ som ska övervaka hur de finanspolitiska bestämmelserna efterlevs. Stabilitetsprogrammet anger Maltas avsikt att inrätta ett finanspolitiskt råd, men inga konkreta planer redovisas.

               (9)

               I enlighet med artikel 9.1 i förordning (EU) nr 473/2013 bör Malta förelägga kommissionen och rådet ett program för ekonomiskt partnerskap samtidigt med den rapport som ska läggas fram i enlighet med artikel 3.4a i förordning (EG) nr 1467/97.

               (10)

               Enligt rådets uppfattning bör åtgärder för att konsolidera de offentliga finanserna säkerställa en varaktig förbättring av saldot i den offentliga sektorns finanser samtidigt som de bör inriktas på att höja de offentliga finansernas kvalitet och stärka ekonomins tillväxtpotential.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Malta bör få situationen med det alltför stora underskottet att upphöra senast 2014.

               2.

               Malta bör särskilt

                           a)

                           uppnå målet med ett nominellt offentligt underskott på 3,4 % av BNP 2013 och 2,7 % av BNP 2014, vilket ligger i linje med en årlig förbättring av det strukturella saldot med 0,7 % av BNP 2013 och 0,7 % av BNP 2014. Denna anpassningsbana skulle göra det möjligt att få ner det nominella offentliga underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP senast 2014 samtidigt som det säkerställs att den offentliga bruttoskuldkvoten närmar sig referensvärdet på 60 % av BNP i tillfredsställande takt,

                           b)

                           precisera och strikt genomföra de åtgärder som krävs för att korrigera det alltför stora underskottet senast 2014 och använda alla oväntade intäkter till att minska underskottet.

               3.

               Rådet fastställer tidsfristen till den 1 oktober 2013 för Malta att vidta effektiva åtgärder och, i enlighet med artikel 3.4a i förordning (EG) nr 1467/97, i detalj rapportera om den konsolideringsstrategi som planeras för att uppnå målen.
               Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet uppmanas Malta att fortsätta att göra framsteg i lämplig takt mot det medelfristiga målet om en balanserad budget i strukturella termer, bland annat genom att nå riktmärket för utgifter. För att minska riskerna för budgetgenomförandet uppmanar rådet Malta att stärka effektiviteten i sin budgetram och förbättra övervakningen av budgetgenomförandet under året. I synnerhet uppmanas Malta att införa en mer bindande, regelbaserad flerårig finanspolitisk ram. Dessutom bör de oberoende organ som övervakar finanspolitiken ges en viktigare roll, i enlighet med artikel 5 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013.
               Slutligen – för att säkerställa en framgångsrik finanspolitisk konsolideringsstrategi – uppmanas Malta att stödja den finanspolitiska konsolideringen med omfattande strukturreformer i linje med rådets rekommendationer till Malta i samband med den europeiska planeringsterminen och i synnerhet de som gäller de förebyggande delarna av förfarandet vid makroekonomiska obalanser (4).
               Denna rekommendation riktar sig till Malta.

      Utfärdad i Luxemburg den 21 juni 2013.

            På rådets vägnar

         M. NOONAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 6.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 41.

      (3)  EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.

      (4)  All handlingar som avser förfarandet vid alltför stora underskott beträffande Malta finns på följande webbplats: http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/countries/malta_en.htm


Avis juridique important

|

32000H0581

Kommissionens rekommendation av den 15 september 2000 om ratifikation av Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention nr 182 av den 17 juni 1999 om de värsta formerna av barnarbete och omedelbara åtgärder för att avskaffa dem [delgivet med nr K(2000) 2674]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 243 , 28/09/2000 s. 0041 - 0041

Kommissionens rekommendationav den 15 september 2000om ratifikation av Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention nr 182 av den 17 juni 1999 om de värsta formerna av barnarbete och omedelbara åtgärder för att avskaffa dem[delgivet med nr K(2000) 2674](2000/581/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 andra strecksatsen i detta, ochav följande skäl:(1) I ILO:s konvention nr 182 av den 17 juni 1999 om de värsta formerna av barnarbete och omedelbara åtgärder för att avskaffa dem krävs att de stater som ratificerar konventionen omedelbart skall vidta direkta, effektiva åtgärder för att förbjuda och avskaffa de värsta formerna av barnarbete.(2) ILO:s konvention nr 182 antogs enhälligt av Internationella arbetskonferensen 1999.(3) I ILO:s konvention nr 138 av den 26 juni 1973 om minimiålder för tillträde till arbete föreskrivs att minimiåldern för tillträde till varje typ av anställning eller arbete, som på grund av sin art eller de omständigheter varunder det utförs medför risk för ungdomars hälsa, säkerhet eller vandel, ej skall understiga 18 år.(4) I Förenta nationernas konvention av den 20 november 1989 om barnets rättigheter erkänner konventionsstaterna barnets rätt till skydd mot ekonomiskt utnyttjande och mot att utföra arbete som kan vara skadligt eller hindra barnets utbildning eller äventyra barnets hälsa eller fysiska, psykiska, andliga, moraliska eller sociala utveckling.(5) Målet i ILO:s konvention nr 182, nämligen att effektivt avskaffa de värsta formerna av barnarbete, har sedan länge också varit ett gemenskapens mål.(6) I rådets direktiv 94/33/EG av den 22 juni 1994 om skydd av minderåriga i arbetslivet föreskrivs att medlemsstaterna skall säkerställa att minderåriga skyddas mot ekonomiskt utnyttjande och mot varje typ av arbete som är av sådant slag att det kan antas ha en skadlig inverkan på deras säkerhet, hälsa eller fysiska, mentala, moraliska och sociala utveckling eller äventyra deras utbildning.(7) I årsrapporten om de mänskliga rättigheterna 1999 hälsar Europeiska unionen med tillfredsställelse antagandet av ILO:s konvention nr 182 och uppmanar till snabb ratifikation och ett snabbt genomförande av den nya konventionen.(8) I ett uttalande om barnets rättigheter vid det 56:e mötet i FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna den 11 april 2000 uppmanade Europeiska unionen på det bestämdaste de stater som ännu inte har ratificerat ILO:s konventioner nr 138 och 182 att göra detta.(9) Gemenskapen har åtagit sig att främja respekten för de grundläggande arbetsnormerna, vilket återspeglar gemenskapens engagemang för demokratin, rättsstaten samt respekten för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.(10) Gemenskapen ger genom sitt uttalade stöd åt det internationella arbetet för att effektivt genomföra ILO:s deklaration om grundläggande principer och rättigheter i arbetslivet.(11) Genom att ILO:s konvention nr 182 ratificeras av så många som möjligt kommer dess verkan som en universellt giltig norm att förstärkas.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS- att de medlemsstater som ännu inte har ratificerat ILO:s konvention om de värsta formerna av barnarbete och omedelbara åtgärder för att avskaffa dem av den 17 juni 1999 gör detta,- att medlemsstaterna inom ett år från den dag denna rekommendation offentliggörs underrättar kommissionen om vilka åtgärder de har vidtagit till följd av rekommendationen.Utfärdad i Bryssel den 15 september 2000.På kommissionens vägnarAnna DiamantopoulouLedamot av kommissionen