title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2005-2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52006SC0023

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 5.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2005-2009  /* SEK/2006/0023 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 11.1.2006SEK(2006) 23 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2005-2009(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGBakgrundStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser förbättra förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan leda till ökad sysselsättning. Pakten ändrades för första gången 2005. Reformen bekräftade att pakten har varit till nytta för att befästa budgetdisciplinen, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och samtidigt slå vakt om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av pakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan utarbetar (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Finlands första konvergensprogram lades fram i september 1998. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 12 oktober 1998 på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.I programmen skall medlemsstaterna ange sina budgetmål på medellång sikt och beskriva vilka politiska åtgärder de ämnar vidta för att uppnå dessa mål, samt de underliggande ekonomiska antagandena. Till följd av reformen av stabilitets- och tillväxtpakten skall de medelfristiga målen differentieras mellan enskilda medlemsstater mot bakgrund av de olika ekonomiska och finanspolitiska förhållandena i unionen, bland annat med avseende på de finanspolitiska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet. Andra inslag i reformen är att ett mer symmetriskt synsätt bör eftersträvas för finanspolitiken över konjunkturcykeln, genom ökad budgetdisciplin under ekonomiskt goda tider, samtidigt som hänsyn får tas till ”omfattande strukturreformer” med mätbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vid en tillfällig avvikelse från de medelfristiga målen eller anpassningsbanan för att uppnå dessa.Kommissionen har granskat det uppdaterade stabilitetsprogram som Finland nyligen lämnade in med beaktande av kommissionens höstprognos 2005 samt uppförandekoden[2], den allmänt vedertagna metoden för uppskattning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008, och har på grundval av nedanstående analys överlämnat en rekommendation till rådets yttrande om programmet.Bedömning1.  Finlands uppdaterade stabilitetsprogram lades fram den 24 november 2005. Programmet omfattar perioden 2005–2009. Programmet följer i stort sett den struktur för stabilitets- och konvergensprogram som anges i den nya uppförandekoden, även om det finns vissa brister i förhållande till uppförandekodens krav både vad gäller obligatoriska och frivilliga uppgifter (bland annat saknas uppgifter om externa antaganden för år 2007–2009). Vidare redovisas inget medelfristigt mål för de offentliga finanserna, även om detta krävs enligt uppförandekoden.2.  Efter den ovanligt djupa konjunkturnedgången i början av 1990-talet uppvisade den finländska ekonomin en stark tillväxt under 1995–2004. Den genomsnittliga årliga tillväxten under perioden uppgick till 3 ½ %, vilket är ca 1 ½ procentenhet över genomsnittet i euroområdet. Den starka tillväxten har också bidragit till att öka sysselsättningsgraden från ca 60 % i slutet av konjunkturnedgången till 68 % 2004. Den genomsnittliga årliga inflationen under perioden 1995–2004 var 1 ½ %, vilket var en halv procentenhet lägre än genomsnittet i euroområdet. Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten minska från 2,7 % 2005–2006 till 2,3 % i genomsnitt under resten av programperioden. Uppgifterna för BNP-tillväxten under 2005 och 2006 påverkas i betydande grad av de produktionsstopp i pappers- och massaindustrin som följde av en arbetsmarknadstvist. Detta bidrar således till att förklara den plötsliga nedgången 2005 och snabba förväntade återhämtningen 2006. Prognoserna i programmet är mer återhållna än kommissionens egna prognoser, såväl på kort som på medellång sikt. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller realistiska och är i linje med kommissionens beräkningar.3.  I sitt yttrande av den 17 februari 2005 över den föregående uppdateringen godkände rådet den finanspolitiska strategi som presenterades i programmet. På grundval av kommissionens egna prognoser förutses ett överskott i den offentliga sektorns finanser på ca 1,9 % av BNP, vilket ligger nära det mål som sattes i den föregående uppdateringen av programmet.4.  Regeringens huvudmål enligt den nya uppdateringen är att uppnå en balanserad utveckling i statens finanser vid en normal konjunkturutveckling samt att försäkra sig om hållbara offentliga finanser på lång sikt med tanke på de påfrestningar som kommer att följa av befolkningens ökande medelålder. Det föreslås också åtgärder för att förbättra de lokala myndigheternas finanser, på så sätt att jämvikt skall kunna uppnås i slutet av programperioden. Överskottet i de offentliga finanserna som helhet förväntas minska successivt, för att hamna kring 1,5 % av BNP i slutet av perioden. Både inkomsterna och utgifterna förväntas minska i förhållande till BNP med cirka 1 procentenhet under perioden, varefter båda dessa kvoter – och därmed det finansiella sparandet – beräknas ligga stabilt under de följande åren. Primäröverskottet förväntas minska något snabbare eftersom ränteutgifterna beräknas sjunka i förhållande till BNP. Det minskade överskottet återspeglar också de skattesänkningar som successivt införs. Utgifterna kommer att hållas under kontroll genom centralt fastställda utgiftstak och genom minskade ränteutgifter. Jämfört med den föregående uppdateringen har de beräknade överskotten under perioden 2006–2009 justerats nedåt med ca 0,5 % av BNP. Detta följer bland annat av skattesänkningar och en mer försiktig bedömning av socialförsäkringsfondernas och de lokala myndigheternas finanser.5.  Det strukturella överskottet beräknas minska något under de följande tre åren, från ca 2 % av BNP 2005 till 1 ¾ % under perioden 2006–2008. Därefter förväntas det åter öka 2009. Denna ökning beror dock helt på att produktionsgapet beräknas växa till ca - 1 % av BNP i slutet av programperioden. Enligt programmet skulle det strukturella överskottet minska till omkring 1 ½ % of BNP vid slutet av programperioden (2009)[3]. Vid denna bedömning används den prognosen som programmets ”medelfristiga mål”. Eftersom det medelfristiga målet för programmet är mer långtgående än minimistandarden (vars målnivå är ett underskott på ca 1 % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig marginal för att förebygga alltför stora underskott. Programmets medelfristiga mål bedöms vara lämpligt satt, då det faller inom de ramar som fastställts för medlemmar i euroområdet och ERM II enligt stabilitets- och tillväxtpakten, och målet är också mer ambitiöst än vad som skulle följa av skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionen på medellång sikt. Orsaken till att det medelfristiga målet är betydligt mer ambitiöst satt än minimistandarden motiveras i programmet av behovet av att garantera de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.6.  De risker som omgärdar programmets prognoser för de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Målen överensstämmer till och med 2007 relativt väl med kommissionens prognos från hösten 2005, där den senare rentav är något mer optimistisk. Hittills har de fleråriga utgiftstaken för statens utgifter fungerat effektivt, samtidigt som beräkningarna av skatteintäkter förefaller bygga på en försiktig bedömning. Vad gäller den ekonomiska tillväxten framhålls det i stabilitetsprogrammet att effekterna av befolkningens ökande medelålder och minskat utbud av arbetskraft möjligen kan vara underskattade. Mot bakgrund av att tillväxtantagandena sammantaget ändå är mer försiktiga än kommissionens egna prognoser förefaller riskerna i fråga om tillväxtutvecklingen vara tämligen balanserade.7.  Utifrån denna bedömning av riskerna förefaller den strategi för finanspolitiken som beskrivs i programmet vara tillräckligt solid för att det implicita medelfristiga målet skall kunna uppnås till slutet av programperioden. Den ger också en tillräcklig säkerhetsmarginal för att inte gränsen för underskottet på 3 % av BNP skall överskridas vid normala konjunktursvängningar. Sammanfattningsvis bedöms de offentliga finanserna vara sunda, och den finanspolitiska strategi som presenteras utgör ett gott exempel på en finanspolitik i linje med stabilitets- och tillväxtpakten.8.  Den offentliga sektorns bruttoskuldsättning beräknas enligt prognosen med god marginal kunna hållas under gränsen på 60 % av BNP under hela programperioden. Skuldkvoten beräknas enligt det senaste programmet minska något, från uppskattningsvis 42,7 % av BNP 2005 till cirka 40,1 % fram till 2009. Den minskning av skuldkvoten som de omfattande primära överskotten normalt borde leda till motverkas i viss mån av den skuldgenererande stock-/flödesjustering som följer av den successiva uppbyggnaden av tillgångar i socialförsäkringsfonderna.9.  I fråga om de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet förefaller risken i samband med befolkningens ökande medelålder bli mindre i Finland än på andra håll. Bruttoskuldkvoten ligger för närvarande under referensvärdet 60 % av BNP, och förväntas ligga kvar under referensvärdet under större delen av den period beräkningen grundar sig på, dvs. fram till 2050. De omfattande tillgångar som byggts upp inom socialförsäkringssystemet och det gynnsamma läge som nu råder i de offentliga finanserna bidrar också till att minska riskerna i samband med befolkningens ökande medelålder. Man bör dock inte bortse från att ökande pensionskostnader på lång sikt kan komma att utgöra en viss risk för de offentliga finansernas hållbarhet. För att minska dessa risker bör man framför allt sträva efter att minska de åldersrelaterade utgifterna på lång sikt – bland annat genom att effektivt genomföra de nyligen beslutade reformer som syftar till att höja den faktiska pensionsåldern – samtidigt som man slår vakt om det gynnsamma saldot i de offentliga finanserna.[4]10.  De finanspolitiska åtgärder som föreslås är i stort sett förenliga med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, vilka utgör en del av de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Åtgärderna är främst inriktade på att öka hållbarheten i ekonomin och i de offentliga finanserna, samt att befrämja tillväxt och sysselsättning. Bland annat håller en omfattande pensionsreform gradvis på att genomföras.11.  I det nationella handlingsprogram som Finland lade fram den 14 oktober 2005 i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning framhålls bl.a. följande utmaningar av särskild finanspolitisk betydelse: i) de offentliga finansernas hållbarhet, och ii) arbetsmarknadens funktion. De förväntade effekterna av de åtgärder som föreslås i handlingsprogrammet framgår också av de beräkningar av de offentliga finansernas utveckling som ingår i stabilitetsprogrammet, och de finanspolitiska åtgärder som presenteras i stabilitetsprogrammet är också samstämmiga med dem som redovisas i handlingsprogrammet. I stabilitetsprogrammet redogörs särskilt för de åtgärder som planeras för att effektivisera såväl statliga som lokala myndigheter, och det bekräftas också att man avser att fortsätta tillämpa systemet med utgiftstak i statens finanser även efter den nuvarande mandatperioden.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2005-2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 5.3 i denna,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.12.  Den 24 januari 2006 granskade rådet Finlands uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar perioden 2005–2009. Programmet följer i stort sett den struktur för stabilitets- och konvergensprogram som anges i den nya uppförandekoden, även om det finns vissa brister i fråga om uppförandekodens krav både vad gäller obligatoriska och frivilliga uppgifter (bland annat saknas uppgifter om externa antaganden för år 2007–2009). Vidare redovisas inte uttryckligen något medelfristigt mål för de offentliga finanserna, även om detta krävs enligt uppförandekoden.13.  Efter den ovanligt djupa konjunkturnedgången i början av 1990-talet uppvisade den finländska ekonomin en stark tillväxt under perioden 1995–2004, då den genomsnittliga årliga tillväxten uppgick till 3,6 %. Uppgången i den ekonomiska aktiviteten bidrog också till att öka sysselsättningsgraden, samtidigt som dock inflationen stannade under genomsnittet för euroområdet. Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten minska från 2,7 % 2005–2006 till 2,3 % i genomsnitt under resten av programperioden. Utifrån den övriga information som finns tillgänglig idag förefaller tillväxtscenariot i programmet bygga på tämligen försiktiga antaganden. Inflationsberäkningarna i programmet bedöms vara rimliga.14.  I sitt yttrande av den 17 februari 2005 över den föregående uppdateringen, för perioden 2004–2008, godkände rådet den finanspolitiska strategi som presenterades i programmet. På grundval av kommissionens egna prognoser förutses ett överskott i den offentliga sektorns finanser på ca 1,9 % av BNP, vilket ligger nära det mål som sattes i den föregående uppdateringen av programmet.15.  Regeringens huvudmål är att bibehålla väl balanserade offentliga finanser vid en normal konjunkturutveckling och slå vakt om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. Den offentliga sektorns överskott beräknas avta något, och hamna på ca 1,5 % av BNP 2008–2009. Det primära underskottet beräknas minska något snabbare, medan ränteutgifterna förväntas minska. Minskningen av överskottet beror främst på förändringar på inkomstsidan, i form av de successiva skattesänkningar som håller på att genomföras. Utgifterna beräknas kunna hållas under kontroll genom centralt fastställda utgiftstak samt genom minskade ränteutgifter. Jämfört med den föregående uppdateringen har de beräknade överskotten under perioden 2006–2009 justerats nedåt med ca 0,5 % av BNP. Detta följer bland annat av skattesänkningar och en mer försiktig bedömning av socialförsäkringsfondernas och de lokala myndigheternas finanser.16.  Det strukturella överskottet (dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive effekterna av engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder), beräknat enligt den överenskomna beräkningsmetoden, förväntas minska något under de följande tre åren, från ca 1 % av BNP 2005 till 1 ¾ % under 2006–2008, för att sedan åter stiga 2009 som en följd av en förväntad ökning av produktionsgapet. Enligt programmet beräknas det strukturella överskottet uppgå till ca 1 ½ % av BNP i slutet av programperioden[6]. Detta kan betraktas som programmets medelfristiga mål, eftersom det stämmer med de principer för medelfristiga mål som anges i stabilitets- och tillväxtpakten samt i uppförandekoden. Eftersom det medelfristiga målet för programmet är mer långtgående än minimistandarden (för vilken målnivån är ett underskott på ca 1 % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig marginal för att förebygga alltför stora underskott. Programmets medelfristiga mål bedöms vara lämpligt satt, då det faller inom de ramar som fastställts för medlemmar i euroområdet och ERM II enligt stabilitets- och tillväxtpakten, och målet är också mer ambitiöst än vad som skulle följa av skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionen på medellång sikt. Det faktum att det medelfristiga målet är betydligt mer ambitiöst satt än minimistandarden motiveras i programmet av behovet av att garantera de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.17.  De risker som omgärdar programmets prognoser för de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Beräkningarna av framtida skatteintäkter förefaller bygga på försiktiga antaganden, och systemet med utgiftstak har hittills uppfyllt sitt syfte. Vad gäller den ekonomiska tillväxten framhålls det i stabilitetsprogrammet att de tillväxthämmande effekterna av befolkningens ökande medelålder och det därmed minskade utbudet av arbetskraft möjligen kan vara underskattade. Detta balanseras dock av att tillväxtberäkningarna i programmet generellt sett bedöms vara tämligen försiktiga.18.  Utifrån denna bedömning av riskerna förefaller den finanspolitiska plan som presenteras i programmet vara tillräckligt ambitiös för att det medelfristiga målet skall kunna uppfyllas under resten av programperioden. Den ger också den säkerhetsmarginal som krävs för att inte gränsen för underskottet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar skall överskridas. Sammanfattningsvis bedöms de offentliga finanserna vara sunda, och den finanspolitiska strategi som presenteras utgör ett gott exempel på en finanspolitik i linje med stabilitets- och tillväxtpakten.19.  Skuldkvoten beräknas ha uppgått till 42,7 % av BNP under 2005, vilket ligger långt under fördragets referensvärde 60 % av BNP. Under programperioden beräknas skuldkvoten minska med 2,6 procentenheter.20.  Befolkningens ökande medelålder och effekterna av denna utveckling på de offentliga finanserna bedöms utgöra en relativt liten riskfaktor i Finland. Bruttoskuldkvoten ligger för närvarande under referensvärdet 60 % av BNP, och förväntas ligga kvar under den nivån under större delen av den period beräkningen grundar sig på, dvs. fram till 2050. De omfattande tillgångar som byggts upp inom socialförsäkringssystemet och det gynnsamma läge som nu råder i de offentliga finanserna bidrar också till att minska riskerna i samband med befolkningens ökande medelålder. Man bör dock inte bortse från att ökande pensionskostnader på lång sikt kan komma att utgöra en viss risk för de offentliga finansernas hållbarhet. För att minska dessa risker bör man framför allt sträva efter att minska de åldersrelaterade utgifterna på lång sikt – bland annat genom att effektivt genomföra de nyligen beslutade reformer som syftar till att höja den faktiska pensionsåldern – samtidigt som man slår vakt om det gynnsamma läget i de offentliga finanserna.[7]21.  De finanspolitiska åtgärder som föreslås är i stort sett förenliga med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, vilka utgör en del av de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Åtgärderna är främst inriktade på att öka hållbarheten i ekonomin och i de offentliga finanserna, samt att befrämja tillväxt och sysselsättning. Bland annat håller en omfattande pensionsreform successivt på att genomföras.22.  I det nationella handlingsprogram som Finland lade fram den 14 oktober 2005 i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning framhålls bl.a. följande utmaningar av särskild finanspolitisk betydelse: i) de offentliga finansernas hållbarhet, och ii) arbetsmarknadens funktion. De förväntade effekterna av de åtgärder som föreslås i handlingsprogrammet framgår också av de beräkningar av de offentliga finansernas utveckling som ingår i stabilitetsprogrammet, och de finanspolitiska åtgärder som presenteras i stabilitetsprogrammet är också samstämmiga med dem som redovisas i handlingsprogrammet. I stabilitetsprogrammet redogörs särskilt för de åtgärder som planeras för att effektivisera såväl statliga som lokala myndigheter, och det bekräftas också att man avser att fortsätta tillämpa systemet med utgiftstak i statens finanser även efter den nuvarande mandatperioden.Jämförelse av centrala makroekonomiska och finansiella prognoser2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Real BNP (skillnad i %) | SP nov 2005 | 3.6 | 2.1 | 3.2 | 2.6 | 2.3 | 2.1 |COM nov 2005 | 3.6 | 1.9 | 3.5 | 3.1 | saknas | saknas |SP dec 2004 | 3.2 | 2.8 | 2.4 | 2.2 | 2.0 | saknas |Inflation (HIKP) (i %) (%) | SP nov 2005 | 0.2 | 1.0 | 1.3 | 1.5 | 1.8 | 1.8 |COM nov 2005 | 0.1 | 1.0 | 1.4 | 1.3 | saknas | saknas |SP dec 2004 | 0.2 | 1.4 | 1.8 | 1.8 | 1.8 | saknas |BNP-gap (% av BNP) | SP nov 20051 | 0.0 | -0.7 | -0.2 | -0.2 | -0.5 | -0.9 |COM nov 20055 | -0,2 | -1.2 | -0.7 | -0.5 | saknas | saknas |SP dec 20041 | -0.3 | -0.1 | -0.2 | -0.4 | -0.6 | saknas |Saldot i den offentliga sektorns finanser (i % av BNP) | SP nov 2005 | 2.1 | 1.8 | 1.6 | 1.6 | 1.5 | 1.5 |COM nov 2005 | 2.1 | 1.9 | 1.9 | 1.8 | saknas | saknas |SP dec 2004 | 2.0 | 1.8 | 2.1 | 2.2 | 2.0 | saknas |Primärsaldo (i % av BNP) | SP nov 2005 | 3.7 | 3.4 | 3.1 | 2.9 | 2.8 | 2.8 |COM nov 2005 | 3.8 | 3.8 | 3.7 | 3.6 | saknas | saknas |SP dec 2004 | 3.7 | 3.4 | 3.8 | 3.9 | 3.7 | saknas |Konjunkturrensat saldo = strukturellt saldo (i % av BNP) | SP nov 20051 | 2.1 | 2.1 | 1.7 | 1.7 | 1.7 | 2.0 |COM nov 20054 | 2.3 | 2.7 | 2.3 | 2.1 | saknas | saknas |SP dec 20041 | 2.2 | 1.9 | 2.2 | 2.4 | 2.4 | saknas |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | SP nov 2005 | 44.9 | 42.7 | 41.7 | 41.1 | 40.6 | 40.1 |COM nov 2005 | 45.1 | 42.8 | 41.5 | 40.6 | saknas | saknas |SP dec 2004 | 44.6 | 43.4 | 42.5 | 41.7 | 41.1 | saknas |Anmärkningar: 1Kommissionens beräkningar baserar sig på uppgifterna i programmet. 2Konjunkturrensat saldo exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. 3Engångsåtgärder och tillfälliga åtgärder enligt uppgifterna i stabilitetsprogrammet. 4Engångsåtgärder och tillfälliga åtgärder enligt kommissionens beräkningar i höstprognosen 2005. 5Baserat på följande beräkningar av potentiell tillväxt: 2004: 2,9 %, 2005: 2,9 %, 2006: 2,8 % och 2007: 2,7 %. Källa: Stabilitetsprogrammet (SP), Kommissionens höstprognos 2005 (COM), samt beräkningar som utförts inom kommissionens avdelningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). Alla dokument som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Opinion of the Economic and Financial Committee on the “Specifications on the implementation of the Stability and Growth Pact and guidelines on the format and content of stability and convergence programmes”, endorsed by the ECOFIN Council of 11 October 2005.[3] Enligt programmets definition Enligt de egna beräkningar som kommissionen gjort på grundval av uppgifterna i programmet och enligt den överenskomna metoden skulle det strukturella överskottet uppgå till 2 % 2009.[4] Mer detaljerade uppgifter i fråga om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt ingår i den tekniska bedömningen av programmet, som kommer att offentliggöras på adressen:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[5] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsenhttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Enligt programmets definition. Enligt de egna beräkningar som kommissionen gjort på grundval av uppgifterna i programmet och enligt den överenskomna metoden skulle det strukturella överskottet uppgå till 2 % 2009.[7] Mer detaljerade uppgifter i fråga om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt ingår i den tekniska bedömningen av programmet, som kommer att offentliggöras på adressen:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm


Avis juridique important

|

E1997C0166

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 303 , 06/11/1997 s. 0017 - 0025

EFTA:S ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETS REKOMMENDATION nr 166/97/COL av den 17 juni 1997 om ett samordnat program för offentlig kontroll av livsmedel för 1997 EFTA:S ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av EES-avtalet, särskilt artikel 109 i och protokoll 1 till detta,med beaktande av avtalet mellan medlemsstaterna i EFTA om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, särskilt artikel 5.2 b i och protokoll 1 till detta,med beaktande av den rättsakt som avses i punkt 50 i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet, i dess anpassade lydelse enligt protokoll 1 till EES-avtalet, rådets direktiv 89/397/EEG om offentlig kontroll av livsmedel, särskilt artikel 14.3 i detta direktiv,efter samråd med EFTA:s livsmedelskommitté som bistår EFTA:s övervakningsmyndighet, ochmed beaktande av följande:Med hänsyn till ett väl fungerande europeiskt ekonomiskt samarbetsområde är det nödvändigt att utarbeta samordnade program för kontroll av livsmedel inom EES.I sådana program prioriteras överensstämmelse med gällande livsmedelslagstiftning enligt EES-avtalet, skydd av folkhälsan, konsumentintressen och god handelssed.Ett samtidigt genomförande av nationella program och samordnade program kan ge information och erfarenhet som kan tjäna som grund för kontrollverksamhet i framtiden.Liechtenstein skall den 1 januari 2000 ha genomfört bestämmelserna i de rättsakter som avses i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet. Liechtenstein skall dock göra sitt yttersta för att genomföra de rättsakter som avses i det kapitlet den 1 januari 1997. Därför omfattas även Liechtenstein av denna rekommendation för 1997.I sin rekommendation av den 8 januari 1997 om ett samordnat program för offentlig kontroll av livsmedel 1997 rekommenderade Europeiska kommissionen medlemsstaterna i Europeiska unionen att införa ett motsvarande program.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS:att Island, Liechtenstein och Norge under 1997 gör provtagningar och genomför laboratorieanalyser för att finna följande:a) Aflatoxiner i kryddor.b) Kontamination av livsmedel för personer med livsmedelsallergi eller livsmedelsöverkänslighet.1. Även om provtagningsfrekvensen inte har fastslagits, bör Island, Liechtenstein och Norge garantera att ett tillräckligt antal provtagningar görs för att ge en översikt av det aktuella ämnet i varje medlemsstat i EFTA. Förslag på analysmetoder kommer att lämnas.2. För att resultaten skall vara jämförbara bör Island, Liechtenstein och Norge tillhandahålla de begärda uppgifterna på det sätt som fastställs i registreringsblanketterna i bilagan.3. Aflatoxiner i kryddorKryddor, i synnerhet peppar, chiliprodukter, muskotnöt och paprikapulver kan innehålla för höga mängder av aflatoxiner på grund av olika framställningsprocesser och lagringsförhållanden. I artikel 2 i den rättsakt som avses i punkt 54 f i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet, rådets förordning (EEG) nr 315/93 om fastställande av gemenskapsförfaranden för främmande ämnen i livsmedel, förbjuds försäljning av livsmedel som innehåller för höga mängder främmande ämnen med hänsyn till folkhälsan, i synnerhet vad gäller giftighet. Alla medlemsstater i EFTA har särskilda bestämmelser för aflatoxininnehållet i denna typ av produkter.Syftet med denna del av programmet är att undersöka i vilken omfattning halterna av aflatoxiner i dessa produkter överskrider nationella gränsvärden. I undersökningen skall även den rättsliga grunden för underkännande i Island, Liechtenstein och Norge definieras. De analytiska metoder som skall mäta aflatoxinhalten i proverna måste åtminstone klara en lägsta halt på 1 ìg/kg.4. Kontamination av livsmedel för personer med livsmedelsallergi eller livsmedelsöverkänslighetLivsmedel som märkts eller på annat sätt marknadsförts under försäkran att det inte innehåller vissa proteiner m.m., kan utgöra en hälsorisk för personer med livsmedelsallergi eller livsmedelsöverkänslighet, om produkten skulle vara kontaminerad med ett sådant ämne. Även obetydliga kvantiteter kan vara livshotande. I artikel 2 i den rättsakt som avses i punkt 18 i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet, rådets direktiv 79/112/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning, presentation och reklam i fråga om livsmedel, föreskrivs att märkning och reklam inte får vara sådan att den på ett avgörande sätt skulle kunna vilseleda köparen, i synnerhet om livsmedlets sammansättning. Syftet med den här delen av programmet är att bevaka de åtgärder som har vidtagits av Island, Liechtenstein och Norge när kontaminerade livsmedelsprodukter påträffas på marknaden.OmfattningVarje slag av livsmedel där det försäkras att det inte innehåller ett visst ämne; med tanke på vilken typ av livsmedel av detta slag som vanligtvis saluförs i medlemsstaterna i EFTA, bör provtagningen begränsas till produkter som inte innehåller mjölk/mjölkproteiner, laktos, ägg eller gluten.Projektrapporten: registreringsblankettenMedlemsstaterna i EFTA bör garantera att antalet kontaminerade livsmedelsprodukter och berörda producenter/importörer samt upplysning om åtgärderna som har vidtagits rapporteras till EFTA:s övervakningsmyndighet. Om den typ av åtgärder som har vidtagits har samband med graden av kontamination, bör halten av den aktuella ingrediensen också rapporteras.5. Denna rekommendation riktar sig till Island, Liechtenstein och Norge.Utfärdad i Bryssel den 17 juni 1997.För EFTA:s övervakningsmyndighetKnut ALMESTADOrdförandeBILAGA 1. AFLATOXINER I KRYDDOR >Start Grafik>Tabell 1.1PepparMedlemsstat:Totalt antal analyserade prover:Totalt antal underkända prover:Antal proverGenomsnittsvärde för prover med positivt utfall(ìg/kg)Medianvärde för prover med positivt utfall(ìg/kg)Högsta värde(ìg/kg)Gräns- eller riktvärde för underkännande(ìg/kg)Aflatoxin     ej påvisad      50 ìg/kgB1B2G1G2Rättslig grund för underkännande:Tillämpad analysmetod (referens: litteratur, skriftliga normer m.m; kortfattad redogörelse för förfarandet; detektions- och bestämningsgränser) (om annan än den föreslagna metoden):Övriga detaljer, indikationer, svårigheter:Ursprung av underkända prover om det är känt:>Slut Grafik>>Start Grafik>Tabell 1.2Chili och chilipulverMedlemsstat:Totalt antal analyserade prover:Totalt antal underkända prover:Antal proverGenomsnittsvärde för prover med positivt utfall(ìg/kg)Medianvärde för prover med positivt utfall(ìg/kg)Högsta värde(ìg/kg)Gräns- eller riktvärde för underkännande(ìg/kg)Aflatoxin     ej påvisad      50 ìg/kgB1B2G1G2Rättslig grund för underkännande:Tillämpad analysmetod (referens: litteratur, skriftliga normer m.m; kortfattad redogörelse för förfarandet; detektions- och bestämningsgränser) (om annan än den föreslagna metoden):Övriga detaljer, indikationer, svårigheter:Ursprung av underkända prover om det är känt:>Slut Grafik>>Start Grafik>Tabell 1.3MuskotnötMedlemsstat:Totalt antal analyserade prover:Totalt antal underkända prover:Antal proverGenomsnittsvärde för prover med positivt utfall(ìg/kg)Medianvärde för prover med positivt utfall(ìg/kg)Högsta värde(ìg/kg)Gräns- eller riktvärde för underkännande(ìg/kg)Aflatoxin     ej påvisad      50 ìg/kgB1B2G1G2Rättslig grund för underkännande:Tillämpad analysmetod (referens: litteratur, skriftliga normer m.m; kortfattad redogörelse för förfarandet; detektions- och bestämningsgränser) (om annan än den föreslagna metoden):Övriga detaljer, indikationer, svårigheter:Ursprung av underkända prover om det är känt:>Slut Grafik>>Start Grafik>Tabell 1.4PaprikapulverMedlemsstat:Totalt antal analyserade prover:Totalt antal underkända prover:Antal proverGenomsnittsvärde för prover med positivt utfall(ìg/kg)Medianvärde för prover med positivt utfall(ìg/kg)Högsta värde(ìg/kg)Gräns- eller riktvärde för underkännande(ìg/kg)Aflatoxin     ej påvisad      50 ìg/kgB1B2G1G2Rättslig grund för underkännande:Tillämpad analysmetod (referens: litteratur, skriftliga normer m.m; kortfattad redogörelse för förfarandet; detektions- och bestämningsgränser) (om annan än den föreslagna metoden):Övriga detaljer, indikationer, svårigheter:Ursprung av underkända prover om det är känt:>Slut Grafik>2. KONTAMINATION AV LIVSMEDEL FÖR PERSONER MED LIVSMEDELSALLERGI ELLER ÖVERKÄNSLIGHET >Start Grafik>Tabell 2.1Undersökning av produkter som påstås inte innehålla en eller flera av följande ingredienser: mjölk/mjölkproteiner, laktos, ägg eller glutenMedlemsstat: Totala antalet undersökta produkter: Totala antalet berörda producenter/importörer: Totala antalet produkter i vilka ovannämnda ingredienser påträffats:Totala antalet producenter/importörer av produkter i vilka ovannämnda ingredienser påträffats:Åtgärder som vidtagits då ovannämnda ingredienser påträffatsPåståendeAntal produkterAntalde producenter/importörerVidtagna åtgärder (*) Antaltestadefelaktigt innehållkontrollerademed produkter med felaktigt innehåll     ingen     muntlig varning     skriftlig varning     krav på skärpt internkontroll     försäljnings- förbud     administrativ påföljd     rättsliga åtgärder     övrigt(1)(2)(3)(4)(5)(6)(7)(8)Utan mjölk eller mjölkproteinUtan laktosUtan äggGlutenfri(*)Kommentarer till vidtagna åtgärder och eventuell hänvisning till åtgärdsnivå (mg/kg), om den typ av åtgärder som vidtagits har samband med graden av kontamination.(1)(2)(3)(4)(5)(6)(7)(8)>Slut Grafik>>Start Grafik>Tabell 2.2Medlemsstat: Tillämpad analysmetodMjölk/mjölkproteinerLaktosÄggGlutenYtterligare kommentarer:>Slut Grafik>


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Spaniens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/35

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Spaniens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram 2014
   2014/C 247/08
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (4) om Spaniens nationella reformprogram för 2013 och avgav ett yttrande om Spaniens uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2016. Den 15 november 2013 lade kommissionen, i linje med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5), fram sitt yttrande om Spaniens utkast till budgetplan för 2014.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november antog kommissionen även, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen, i vilken Spanien identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen resultatet av sin fördjupade granskning av Spanien, i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Spanien har makroekonomiska obalanser som kräver särskild övervakning och beslutsamma politiska åtgärder. Tydliga framsteg har gjorts i synnerhet med justeringen av de obalanser som identifierades som alltför stora på flera områden förra året och återgången till positiv tillväxt har minskat riskerna. Men obalansernas omfattning och deras inbördes samband, särskilt de höga inhemska och externa skuldnivåerna och den höga arbetslösheten, innebär att ekonomin fortfarande är sårbar.

               (8)

               Den 30 april 2014 lade Spanien fram sitt nationella reformprogram för 2014 och sitt stabilitetsprogram för 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Målet för den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet för 2014 är att korrigera det alltför stora underskottet till 2016 och nå det medelfristiga målet under 2017. I stabilitetsprogrammet bekräftar man det medelfristiga budgetmålet med ett saldo i balans i strukturella termer, vilket är strängare än vad stabilitets- och tillväxtpakten kräver. Enligt stabilitetsprogrammet ska man få ner underskottet under 3 procent av BNP under 2016, i linje med tidsfristen i rådets rekommendation av den 21 juni 2013 (6) och målet för 2014 ligger under det rekommenderade målet (5,5 % av BNP jämfört med 5,8 % av BNP). Den årliga förbättringen av det (omräknade) strukturella saldot från och med 2014 är dock mindre än vad som rekommenderas. För 2017 ska man enligt planen göra tillräckliga framsteg mot det medelfristiga målet, men det är kanske ändå inte tillräckligt för att nå målet det året såsom det hävdas i stabilitetsprogrammet. Enligt stabilitetsprogrammet kommer den offentliga skuldkvoten att nå sin på 101,7 % av BNP under 2015 för att sedan börja sjunka. Därför ligger den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet bara delvis i linje med stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i stabilitetsprogrammet och som inte har utarbetats eller godkänts av något oberoende organ, är i stort sett rimligt för 2014, men hotas av vissa risker för 2015 jämfört med 2014 års vårprognos från kommissionens avdelningar. För 2016–2017 förefaller BNP-tillväxten i stabilitetsprogrammet något optimistisk mot bakgrund av dagens uppskattningar av ekonomins potentiella tillväxttakt och återstående ekonomiska anpassningsbehov efter krisen.
               Det finns risker som hotar justeringen av underskottet och skulden. Dessutom finns inga tillräckligt väl beskrivna konkreta åtgärder för att stödja målen för det totala underskottet från och med 2015 och det gäller särskilt förändringarna i skattelagstiftningen inom ramen för den planerade skattereformen. Andra risker gäller ansvarsförbindelser och vilken utdelning man kan få av de planerade besparingarna på lokal och regional nivå. På grundval av kommissionens prognos kommer den finanspoliska insatsen under 2013–2014 att missa målet med 1,1 procentenheter i termer av (korrigerade) ändringar i det strukturella saldot (även om denna siffra räknas upp av den senaste metodändringen för beräkningen av potentiell output) och med 0,4 procentenheter jämfört med den insatsmängd som ansågs nödvändig vid tidpunkten för rekommendationen enligt förfarandet vid alltför stora underskott. På grundval av dess bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens prognos, enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att de åtgärder som ska ligga till grund för den finanspolitiska strategin måste specificeras noggrannare och att det krävs ytterligare insatser för att helt uppfylla rådets rekommendation enligt förfarandet vid alltför stora underskott.

               (10)

               När det gäller finanspolitikens struktur har man gjort framsteg i fråga om rapporteringen av hur budgeten genomförs och i tillämpningen av korrigerande åtgärder för administrativa organ som inte hållit sig till budgeten. Det finns dock fortfarande utrymme för ytterligare kontrollmekanismer för regioner som inte håller sig till budgeten, i enlighet med Spaniens lag om budgetstabilititet. Nya åtgärder har införts för att genomdriva en genomsnittstid för betalning av kommersiella leverantörer på 30 dagar på alla offentliga nivåer. En oberoende finanspolitisk institution inrättades enlig lag i november 2013 och ordföranden utsågs i februari 2014. Dock hade institutionen inte dragit igång sin verksamhet i tid för att utvärdera stabilitetsprogrammet 2014. I det nationella reformprogrammet 2014 konstaterar man att det finns ett behov av att fortsätta att förbättra hälso- och sjukvårdens och läkemedelsutgifternas kostnadseffektivitet, till exempel genom att centralisera inköpen av läkemedel, revidera serviceutbudet, utveckla digitala sjukhusjournaler och förbättra förvaltningen av sjukvårdinrättningar. Merparten av den kommande finanspolitiska konsolideringen ska enligt planerna komma från utgiftsbesparingar och därför skulle en systematisk genomgång av utgifterna på alla nivåer i den offentliga förvaltningen bidra till att kartlägga de områden där man kan göra besparingar på ett tillväxtvänligt sätt samtidigt som man tillgodoser de mest sårbara gruppernas behov.

               (11)

               Spanien antog under 2013 nya åtgärder för att ta itu med de regler som gynnar skuldsättning i samband med bolagsbeskattning. Under 2013 gjorde Spanien också vissa framsteg med att förbättra efterlevnaden av skattelagstiftningen genom att intensifiera kampen mot skattebedrägerier och odeklarerat arbete, men stora utmaningar återstår. Under 2013 och 2014 sänkte Spanien också de sociala avgifterna vid rekrytering av unga och nyligen anställda. Till följd av en rapport från en expertkommitté om skattereformer, som regeringen beställt, planerar myndigheterna att lägga fram konkreta lagförslag under det andra kvartalet 2014. Enligt det nationella reformprogrammet 2014 ska förslagen modernisera skattesystemet, minska hindren för anställning, främja uppbörden, främja ekonomisk utveckling, sörja för en enhetlig marknad och finanspolitisk neutralitet och öka konkurrenskraften i den spanska ekonomin samtidigt som de ska bidra till konsolideringen av de offentliga finanserna. Hur reformen utformas och genomförs kommer att vara viktigt för de ekonomiska framtidsutsikterna och de offentliga finanserna.

               (12)

               Den finansiella stabiliteten har fått hjälp av rekapitaliseringen och omstruktureringen i banksektorn och det grundliga genomförandet av programmet inom ramen för den europeiska stabilitetsmekanismen (ESM) från juli 2012 för rekapitalisering av finansinstitut, som slutfördes den 22 januari 2014. Finanssektorn i Spanien står ändå inför stora utmaningar som måste övervakas och hanteras omsorgsfullt. Förbättringarna av bankernas finansieringsvillkor överförs dessutom bara gradvis till finansiering av små och medelstora företag. Inför framtiden är det viktigt att se till att kreditflödet fortsätter till livskraftiga sektorer i ekonomin medan skuldsaneringen i den privata sektorn fortsätter. Myndigheterna har vidtagit flera åtgärder för att underlätta företagens tillgång till bankfinansiering och annan finansering och för att bidra till omstruktureringen av företagens skulder, men fler politiska åtgärder är nödvändiga.

               (13)

               Det finns tecken på en stabilisering på arbetsmarknaden och en beskedlig återhämtning väntas under 2014 med stigande sysselsättning och sjunkande arbetslöshet. Men med ett årsgenomsnitt på 26,1 % under 2013 är arbetslösheten fortsatt mycket hög. Särskilt oroande är den höga ungdomsarbetslösheten på 54,3 % och toppsiffran för långtidsarbetslösheten på 49,7 % av den totala arbetslösheten under 2013, som dessutom är särskilt hög bland äldre arbetstagare och lågutbildade arbetstagare. Tillgängliga utvärderingar av arbetsmarknadsreformen 2012 ger vid handen att reformen – tillsammans med åtagandet från arbetsmarknadens parter om återhållsam löneutveckling 2012–2014 – har bidragit till en högre grad av intern flexibilitet i företagen och färre förlorade jobb, genom att man har prioriterat kollektivavtal på företagsnivå och gett företagen större möjligheter att välja att stå utanför kollektivavtal. Reformen har också sänkt ersättningarna vid ogrundade uppsägningar och bidragit till att färre uppsägningar bestridits i domstolarna samt infört ett nytt avtal för att främja stabil rekrytering i små och medelstora företag. Ytterligare åtgärder infördes under 2013 och tidigt under 2014 för att underlätta stabila deltidsanställningar och tillfälligt sänka de sociala avgifterna för nya tillsvidareanställningar. Segmenteringen är dock fortfarande ett stort problem på den spanska arbetsmarknaden, antalet avtalstyper är fortsatt stort och klyftan mellan avgångsvederlag för visstids- och tillsvidareanställningar är bland de största i unionen också efter reformen.

               (14)

               Det går att notera framsteg med reformen av de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna, till exempel i form av godkännandet av den årliga sysselsättningsplanen. Dock verkar arbetet med att modernisera och stärka den offentliga arbetsförmedlingen gå framåt långsamt, vilket är ett hot mot en framgångsrik tillämpning av det nya ramverket. Den nya jobbportalen har drabbats av förseningar. Samarbetet med privata rekryteringsföretag går framåt, men ytterligare satsningar krävs.

               (15)

               Utbildningens och fortbildningens bristande relevans för arbetsmarknaden och den stora andelen arbetslösa utan formella kvalifikationer (35,2 %) bidrar till både den höga ungdomsarbetslöshet och långtidsarbetslösheten. Andelen ungdomar som varken går någon utbildning eller jobbar är fortfarande högre än EU-genomsnittet. Andelen elever och studenter som hoppar av skola och utbildning i förtid är fortsatt mycket hög (23,5 %), även om andelen sjunker. Andelen med eftergymnasial utbildning ligger kvar på samma nivå, men yrkesutbildningar och lärlingssystem är fortfarande underutnyttjade och kunskaperna hos dem som tar examen från gymnasial yrkesutbildning ligger under EU-genomsnittet. Spanien arbetar också med åtgärder för att stimulera de ungas sysselsättning. Den nationella sysselsättnings- och entreprenörskapsstrategin för ungdomar för 2013–2016, som lades fram i mars 2013, genomförs nu, men vissa åtgärder har ännu inte vidtagits. På grundval av denna strategi har Spanien vidtagit fler initiativ för att bekämpa ungdomsarbetslösheten, i linje med målen för ungdomsgarantin. Man kan notera vissa framsteg när det gäller att få bukt med tidiga avhopp från skolan och främja kombinerad yrkesutbildning, men ett fullt genomförande och effektiv användning av anslagen är fortsatt mycket viktigt. Det krävs fortsatt samordning av kombinerad yrkesutbildning mellan alla intressenter, bland annat beslutsfattare och utbildningsleverantörer på alla nivåer i den offentliga sektorn och arbetsgivare, för att rationalisera systemet, främja en bättre anpassning till arbetsmarknadens behov och sörja för större samstämmighet mellan regionernas olika utbildningsmodeller.

               (16)

               Främst till följd av arbetsmarknadsläget, men också på grund av det sociala trygghetssystemets begränsade förmåga att bekämpa fattigdomen ligger Spanien nu under EU-genomsnittet för de viktigaste indikatorerna som mäter fattigdom och social utestängning, där barn och unga är särskilt utsatta. På grund av krisen är försämringen av hushållens disponibla inkomster i Spanien en av de största och inkomstskillnaderna är också bland de största i unionen. En av de största utmaningarna består i att förenkla förfarandena för dem som ansöker om socialt bistånd och förbättra styrning och samordning av institutioner på nationell, regional och lokal nivå. Den nationella handlingsplanen för social integration 2013–2016 utgör en lämplig ram för anpassningen av aktiva arbetsmarknadsåtgärder till de personer som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden, för att komma till rätta med barnfattigdomen och effektivisera det sociala stödet till familjer. Dessutom har socialt bistånd och sociala förmåner begränsade omfördelningseffekter i olika riskgrupper, vilket tyder på att den avsedda målgruppen inte nås i rätt omfattning. Begränsad samordning mellan arbetsmarknads- och socialtjänster (även de på regional och lokal nivå) och den administrativa arbetsbördan för att få tillgång till program för minimiinkomster hindrar en smidig övergång från socialt bistånd till återintegrering på arbetsmarknaden.

               (17)

               Spanien har gjort framsteg med sina strukturreformer för tillväxt och konkurrenskraft som i stort sett ligger i linje med planerna enligt det nationella reformprogrammet 2013. Lagen om en garanterad enhetlig marknad antogs i december 2013 och man håller på med det komplicerade genomförandet. Lagen om entreprenörskap som antogs hösten 2013 har lett till förbättringar av regelverket vid företags insolvens och flexiblare bolagsformer och till rationaliserade stödprogram för internationalisering av företag. Användningen av snabb tillståndsgivning har utökats och det har förenklat etableringen av mindre försäljningsställen, och andra åtgärder som vidtagits för att göra det lättare för företag att få verksamhetstillstånd. Man har fortfarande inte antagit den sekundärlagstiftning som gör att privata aktiebolag kan bildas genom en gemensam kontaktpunkt med den kortare tidsåtgång som fastställdes i lagen om entreprenörskap från september 2013. Det är dessutom mycket som talar för att de rättsliga hindren för företagsutveckling, även beskattning, bör ses över kontinuerligt med tanke på skillnaden mellan Spanien och de andra euroländerna när det gäller företagens storlek. Den länge emotsedda reformen av de reglerade yrkena har drabbats av förseningar och måste skyndas på. Inget har gjorts för att undanröja restriktionerna för etablering av större försäljningsställen.

               (18)

               Det spanska forsknings- och innovationssystemet måste förbättra kvaliteten på sina vetenskapliga resultat, främja offentlig–privata samarbeten och underlätta omvandlingen av forskning och innovation till kommersiella produkter. Under 2013 antog regeringen en nationell strategi för vetenskap, teknik och innovation, som dock måste få stöd genom offentlig finansiering. Den nya statliga forskningsmyndigheten som fått i uppdrag att effektivt förvalta de offentliga FoU-investeringarna är ännu inte igång.

               (19)

               Man har vidtagit betydelsefulla åtgärder för att ta itu med underskottet när det gäller eltaxorna, främst genom att sänka systemkostnaderna, men reformens exakta genomslag är ännu inte känt, särskilt inte när det gäller förnybara energikällor. Regeringen tittar på olika sätt att minimera negativa effekter på de offentliga finanserna av underskotten från mycket olönsamma avgiftsbelagda motorvägar. Myndigheterna har startat en databas med ekonomiska, miljömässiga, trafikrelaterade och andra indikatorer som underlag för analysen av kommande infrastrukturinvesteringar, men har ännu inte inrättat något oberoende organ som kan utvärdera större infrastrukturprojekt. Effektiv konkurrens inom person- och godstrafik på järnväg förhindras fortfarande av tekniska och rättsliga hinder som hämmar en effektiv användning av den omfattande infrastrukturen.

               (20)

               Reformen av den offentliga förvaltningen går framåt. En reform av den lokala förvaltningen antogs i december 2013 och reformerna enligt rapporten från kommittén om den offentliga förvaltningen pågår och kommer att fortsätta under 2014 och 2015. De rättsliga reformerna befinner sig i olika skeden och måste slutföras. Nya insatser mot korruption omfattar lagen om transparens, offentlig tillgång till information och goda styrelseformer, som antogs i december 2013, samt två lagförslag om partifinansiering och högre ämbetsmäns ansvar och redovisningsskyldighet. Man håller på att genomföra en nationell plan mot odeklarerat arbete och socialförsäkringsbedrägerier för perioden 2012–2014 (Plan Nacional de Lucha contra el Empleo Irregular y el Fraude a la Seguridad Social). Spanien har också ingått fler internationella avtal för utbyte av information som behövs i skatteärenden och inlett ett projekt med privata företag för att utvärdera eventuella förbättringar av förmånssystemets förvaltning.

               (21)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Spaniens ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Spanien utan också i vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–8 nedan.

               (22)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (7) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (23)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1, 2, 3, 4, 6, 7 och 8 nedan.

               (24)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer till de medlemsstater som har euron som valuta (8). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Spanien också säkerställa ett fullständigt och snabbt genomförande av dessa rekommendationer.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Spanien att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Stärka den finanspolitiska strategin från och med 2014, särskilt genom att noggrant beskriva de underbyggande åtgärderna från 2015 och framåt, för att säkerställa en hållbar korrigering av det alltför stora underskottet till 2016 genom att genomföra de strukturanpassningar som anges i rådets rekommendation enligt förfarandet vid alltför stora underskott. En hållbar korrigering av de finanspolitiska obalanserna kräver ett trovärdigt genomförande av ambitiösa strukturreformer för att öka anpassningsförmågan och främja tillväxt och sysselsättning. När korrigeringen av det alltför stora underskottet är avklarad, fortsätta med en strukturanpassning mot det medelfristiga målet på minst 0,5 % om året, eller mer vid goda ekonomiska förhållanden eller om det krävs för att se till att skuldregeln iakttas, i syfte att varaktigt sänka den höga offentliga skuldkvoten. Se till att den nya oberoende finanspolitiska institutionen inleder sin verksamhet snarast möjligt och sörja för ett fullständigt genomförande av de förebyggande och korrigerande åtgärderna och genomförandeåtgärderna i lagen om budgetstabilitet på alla nivåer i den offentliga sektorn, inklusive undanröjande av den offentliga sektorns kommersiella skulder. Till februari 2015 systematiskt se över de offentliga utgifterna på samtliga nivåer för att se till att de blir effektiva och att kvaliteten på de offentliga utgifterna höjs. Fortsätta att förbättra kostnadseffektiviteten i hälso- och sjukvården, framför allt genom att ytterligare rationalisera läkemedelsutgifterna, även på sjukhus, och stärka samordningen mellan olika vårdtyper samtidigt som man upprätthåller tillgången för utsatta grupper. I slutet av 2014 anta en omfattande skattereform för att förenkla skattesystemet och se till att det bidrar till tillväxt och nya arbetstillfällen, miljöskydd och intäktsstabilitet.
               Med detta mål för ögonen lägga om intäkterna till mindre snedvridande skatter, till exempel konsumtion, miljö (till exempel motorbränslen) och återkommande fastighetsskatter, ta bort ineffektiva inkomstskatteutgifter för personer och företag, överväga att sänka arbetsgivaravgifterna, i synnerhet för låglönearbete, fortsätta att ta itu med den förmånliga behandlingen av skulder i bolagsbeskattningen, samt vidta åtgärder för att se till att beskattningen inte utgör hinder för en välfungerande inre marknad i Spanien. Intensifiera bekämpningen av skatteundandragande.

               2.

               Fullborda reformen av sparbankssektorn och anta sekundärlagstiftningen samt fullborda omorganisationen av de statsägda sparbankerna för att påskynda deras fullständiga återhämtning och bana väg för en återgång till privat ägande. Främja bankernas arbete med att upprätthålla stark kapitaltäckning, övervaka kapitalförvaltningsbolaget Sarebs verksamhet för att säkerställa en snabb avyttring av tillgångarna och samtidigt minimera kostnaderna för skattebetalarna. Avsluta de pågående åtgärderna för att bredda de små och medelstora företagens tillgång till finansiering, särskilt genom att slutföra de pågående insatserna för att förbättra finansförmedling som inte utförs av banker. Ta bort återstående flaskhalsar i regelverket om insolvens i företag, särskilt genom att stärka konkursförvaltarnas sakkunskap och rättsystemets förmåga att hantera insolvensärenden och ta fram ett permanent regelverk för privatpersoners obestånd med vederbörlig hänsyn tagen till fordringsägares/låntagares balanserade rättigheter och bedömningar av den finansiella stabiliteten.

               3.

               Vidta nya åtgärder för att minska segmenteringen på arbetsmarknaden och främja riktiga och varaktiga jobb, till exempel genom att minska antalet avtalstyper och sörja för en balanserad tillgång till avgångsvederlag. Fortsätta att regelbundet övervaka arbetsmarknadsreformerna. Främja en reallöneutveckling som är förenlig med målet att skapa fler arbetstillfällen. Skärpa kravet som innebär att arbetslösa måste söka jobb för att ha rätt till arbetslöshetsförmåner. Effektivisera och göra de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna, däribland anställningssubventioner, mer målinriktade, särskilt när det gäller personer med stora svårigheter att få anställning. Stärka samordningen mellan arbetsmarknads- och utbildningsåtgärder. Snabba på moderniseringen av den offentliga arbetsförmedlingen för att säkerställa effektivare individanpassad rådgivning, lämplig utbildning och jobbmatchning, med särskild inriktning på långtidsarbetslösa. Säkerställa en effektiv tillämpning av offentlig–privat samarbete om arbetsförmedling före utgången av 2014, och kontrollera kvaliteten på servicen. Se till att jobbportalen fungerar effektivt och kombinera detta med fler åtgärder för att stödja arbetstagarnas rörlighet.

               4.

               Genomföra den nationella sysselsättnings- och entreprenörskapsstrategin för ungdomar för 2013–2016 och utvärdera dess genomslag. Erbjuda unga anställningar, lärlingsplatser och praktikplatser av god kvalitet och bli bättre på att nå ut till unga arbetslösa som inte är anmälda hos myndigheterna, i linje med målen för ungdomsgarantin. Effektivt genomföra den nya utbildningsstrategin för att förbättra kvaliteten på grund- och gymnasieskola. Förbättra rådgivning och stöd till grupper som riskerar att hoppa av skolan i förtid. Förbättra yrkesutbildningens och den högre utbildningens relevans för arbetsmarknaden, särskilt genom att stärka samarbetet med arbetsgivarna och stödja utbildning av utbildare och handledare.

               5.

               Genomföra den nationella handlingsplanen för social integration 2013–2016 och utvärdera om den uppfyller alla mål effektivt. Stärka den administrativa kapaciteten och samordningen mellan arbetsförmedlingar och sociala institutioner för att kunna erbjuda integrerade lösningar till stöd för dem som riskerar fattigdom och stimulera rationaliserade förfaranden bland statliga myndigheter med ansvar för program för minimiinkomster för att stödja övergången från program för minimiinkomster till arbetsmarknaden. Göra stödprogrammen för familjer mer målinriktade och stärka kvaliteten på tjänster för låginkomsthushåll med barn, för att garantera de sociala transfereringarnas progressivitet och effektivitet.

               6.

               Säkerställa ett ambitiöst och snabbt genomförande av lag nr 20/2013 om en enhetlig marknad på alla förvaltningsnivåer. Anta en ambitiös reform av de reglerade yrkena och yrkesförbund i slutet av 2014, där man definierar vilka yrken som kräver registrering hos ett yrkesförbund, och fastställer yrkesorgans öppenhet och redovisningsskyldighet, avreglerar verksamhet som utan fog är förbehållna vissa utövare och säkrar marknadsenhet när det gäller tillgång till och utövandet av reglerade yrken i Spanien. Ytterligare minska tidsåtgång, kostnader och antal förfaranden som krävs för att starta ett företag. Undanröja omotiverade restriktioner för att etablera storskaliga försäljningsställen, framför allt genom att ändra gällande regler för regional planering. Kartlägga finansieringskällor för den nya nationella strategin för vetenskap, teknik och innovation och se till att den nya statliga forskningsmyndigheten inleder sin verksamhet.

               7.

               Efter 2013 års reform se till att effektivt få bort underskottet i elsystemet under 2014 och vid behov även vidta ytterligare strukturåtgärder. Ta itu med problemet med mycket olönsamma avgiftsbelagda motorvägar för att minimera kostnaderna för staten. Före utgången av 2014 inrätta ett oberoende organ som kan hjälpa till att utvärdera framtida stora infrastrukturprojekt. Vidta åtgärder för att säkerställa effektiv konkurrens inom gods- och passagerartrafik på järnväg.

               8.

               På alla nivåer i den offentliga sektorn genomföra rekommendationerna från kommittén om den offentliga förvaltningen. Stärka kontrollmekanismerna och öka insynen i förvaltningsbesluten, särskilt på regional och lokal nivå. Fullborda och noggrant följa de pågående insatserna för att bekämpa den svarta ekonomin och odeklarerat arbete. Anta påbörjade reformer av rättsväsendets struktur och organisation och se till att de antagna reformerna genomförs.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P. C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 81.

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Rådets rekommendation av den 21 juni 2013 i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Spanien att upphöra (EUT C 180, 26.06.2013, s. 4).

      (7)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (8)  Se sidan 141 i detta nummer av EUT.