title: Rådets rekommendation av den 11 juli 2017 om Sloveniens nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Sloveniens stabilitetsprogram 2017

text:
               9.8.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 261/105

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 11 juli 2017
   om Sloveniens nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Sloveniens stabilitetsprogram 2017
   (2017/C 261/23)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Slovenien var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 21 mars 2017 antog rådet en rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet (nedan kallad rekommendationen för euroområdet) (3).

               (2)

               Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Slovenien, i egenskap av en medlemsstat som har euron som valuta, se till att rekommendationen för euroområdet, som återspeglas i rekommendationerna 1–3, genomförs fullständigt och i tid.

               (3)

               Landsrapporten 2017 för Slovenien offentliggjordes den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Slovenien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011, vars resultat också offentliggjordes den 22 februari 2017. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Slovenien har makroekonomiska obalanser. Det är i synnerhet bristerna när det gäller banksektorn och skuldsättningen i företagssektorn samt de finanspolitiska riskerna som utgör sårbarheter. Obalanserna håller gradvis på att avvecklas mot bakgrund av att tillväxten åter förbättras. Företagssektorn har genomgått en betydande skuldminskning, och de privata investeringarna, inklusive utländska direktinvesteringar, har återupptagits, även om de ingående utländska direktinvesteringarna fortfarande ligger på en låg nivå i förhållande till jämförbara länder i regionen. Den offentliga skuldsättningen nådde sin topp 2015, och en nedåtgående justering förväntas under kommande år. Framstegen när det gäller omstruktureringen av banksektorn sammanföll med en snabbt sjunkande andel nödlidande lån, som förväntas fortsätta att sjunka. Regeringen har vidtagit relevanta åtgärder för att konsolidera och omstrukturera banksektorn och för att förbättra styrningen av statsägda företag. Det krävs dock ytterligare politiska åtgärder för att åtgärda företagens skuldsättning och kvarvarande brister i finanssektorn för att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, och förbättra företagsklimatet.

               (4)

               Den 28 april 2017 lade Slovenien fram sitt stabilitetsprogram för 2017 och den 3 maj 2017 sitt nationella reformprogram för 2017. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (5)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa den bestämmelsen.

               (6)

               Slovenien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av övergångsreglerna för skuldkriteriet. I sitt stabilitetsprogram för 2017 förutspår regeringen att det samlade underskottet kommer att förbättras till 0,8 % av BNP under 2017 och därefter bli till ett överskott på 0,4 % av BNP för 2020. Det medelfristiga budgetmålet – en balanserad budget i strukturella termer, vilket inte uppfyller kraven i stabilitets- och tillväxtpakten – beräknas uppnås 2020. Baserat på det omräknade (5) strukturella saldot kommer det medelfristiga budgetmålet emellertid inte att nås under programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet för 2017 väntas den offentliga skuldkvoten sjunka till 77,0 % av BNP under 2017 och fortsätta att sjunka till 67,5 % av BNP för 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Men de åtgärder som behövs för att stödja de planerade målen från och med 2017 och framåt har inte beskrivits tillräckligt.

               (7)

               I stabilitetsprogrammet för 2017 anges att den exceptionella tillströmningen av flyktingar haft en betydande inverkan på budgeten 2016 och 2017, och det ges även tillräckliga belägg för dessa extra budgetkostnaders art och omfattning. Enligt kommissionen uppgick de extra utgifter som kan beaktas för den exceptionella tillströmningen av flyktingar under 2016 till 0,07 % av BNP. Detta belopp är oförändrat i förhållande till 2017 års utkast till budgetplan, som bekräftade prognoserna i stabilitetsprogrammet för 2016. För 2017 ingick i stabilitetsprogrammet en begäran om 0,07 % av BNP, där kommissionen kommer att beakta ytterligare effekter motsvarande 0,01 % av BNP. Bestämmelserna i artiklarna 5.1 och 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att ta hänsyn till dessa extra utgifter, eftersom tillströmningen av flyktingar och de säkerhetsrelaterade åtgärderna är ovanliga händelser som har stor inverkan på Sloveniens offentliga finanser och eftersom den finanspolitiska hållbarheten inte äventyras av att landet tillfälligt tillåts avvika från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Den anpassning som krävs för att nå det medelfristiga budgetmålet för 2016 har därför sänkts för att beakta dessa extra budgetkostnader. I fråga om 2017 kommer en slutbedömning, även av de berättigade beloppen, att göras under våren 2018, på basis av de slovenska myndigheternas faktiska uppgifter.

               (8)

               Den 12 juli 2016 rekommenderade rådet Slovenien att åstadkomma en årlig finanspolitisk korrigering på minst 0,6 % av BNP på väg mot det medelfristiga budgetmålet för 2017. Enligt kommissionens vårprognos 2017 finns det en risk för en viss avvikelse från det kravet 2017.

               (9)

               Mot bakgrund av den finanspolitiska situationen och i synnerhet landets skuldnivå förväntas Slovenien göra ytterligare en anpassning mot ett lämpligt medelfristigt budgetmål under 2018. Enligt den överenskomna anpassningsmatrisen i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten innebär denna anpassning att de primära offentliga nettoutgifternas nominella tillväxttakt (6) får vara högst 0,6 %. Det skulle motsvara en strukturell anpassning på 1 % av BNP. Om politiken ligger fast finns det en risk för en betydande avvikelse från det kravet under 2018. Enligt prognoserna kommer Slovenien att iaktta skuldkriteriet 2017 och 2018. Rådet anser överlag att Slovenien måste vara redo att vidta ytterligare åtgärder under 2017 och att ytterligare åtgärder kommer att krävas under 2018 för att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. I enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 bör bedömningen av budgetplanerna och utfallet emellertid ta hänsyn till medlemsstatens budgetbalans med beaktande av konjunktursvängningarna. I det meddelande från kommissionen om 2017 års europeiska planeringstermin som åtföljde de landsspecifika rekommendationerna erinrades det om att man, vid bedömningen av 2018 års utkast till budgetplan och påföljande bedömning av 2018 års utfall av budgeten, kommer att behöva ta vederbörlig hänsyn till målet att nå en finanspolitisk inriktning som bidrar både till att stärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Sloveniens offentliga finanser. I detta sammanhang noterar rådet att kommissionen avser att göra en samlad bedömning i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, i synnerhet mot bakgrund av konjunkturläget i Slovenien. Det råder vidare stor osäkerhet när det gäller konjunkturläget just i Sloveniens fall, på grund av den särskilt stora ekonomiska nedgången 2008–2013 och de omfattande strukturreformer och reformer i finanssektorn som håller på att genomföras.

               (10)

               Genom den lag om finanspolitiska regler som antogs i juli 2015 infördes en budgetram på medellång sikt för de offentliga finanserna. För att den ska kunna tillämpas behövs vissa ändringar av lagen om offentliga finanser. Ursprungligen åtog sig regeringen att se till att den ändrade lagen om offentliga finanser skulle antas inom sex månader efter antagandet av lagen om finanspolitiska regler. Denna tidsfrist har dock senarelagts flera gånger och den ändrade lagen har ännu inte lagts fram för behandling i parlamentet. Den ändrade lagen om offentliga finanser utgör en av de rättsliga konstruktioner genom vilken rådets direktiv 2011/85/EU (7) införlivas i nationell lagstiftning, vilket medlemsstaterna var skyldiga att göra före utgången av 2013. Ledamöterna i det finanspolitiska rådet utsågs den 21 mars 2017.

               (11)

               Den höga offentliga skulden på 79,7 % av BNP år 2016 utgör en källa till sårbarhet för de offentliga finanserna i Slovenien. Landets befolkning åldras snabbare än befolkningen i de flesta andra medlemsstater. Slovenien står inför stora risker när det gäller den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna och landet har den högsta indikatorn av alla medlemsstater för det långsiktiga hållbarhetsgapet, vilket beror på den förväntade ökningen av offentliga utgifter för pensioner, hälso- och sjukvård och långvarig vård och omsorg.

               (12)

               Regeringen har lagt fram förslag till en reform av hälso- och sjukvårdssystemet. Utkastet till vård- och sjukförsäkringslag, som är den viktigaste delen av reformen, gick ut på offentligt samråd i februari 2017 och är tänkt att överlämnas till parlamentet senast till sommaren 2017. Det är viktigt att tidsplanen följs så att lagen kan träda i kraft under 2017. I december 2016 lades förslagen om ändring av hälso- och sjukvårdslagen och lagen om patienträttigheter fram och den nya lagen om apoteksverksamhet antogs. De problem som återstår gäller sjukhusens styrning och resultat, tillgodoseende av vårdbehov i primärvården för att undvika sjukhusvård, betalningssystemen för sjukhusen, utvärderingen av medicinska metoder och informationssystemen. Fördelarna med central offentlig upphandling av sjukvårdsprodukter och vårdtjänster utnyttjas dessutom fortfarande i låg utsträckning, samtidigt som man håller på att utforma en ny central offentlig upphandling av läkemedel som skulle kunna bidra till en mer öppen och kostnadseffektiv upphandling. Ytterligare en stor utmaning är att göra framsteg med reformen när det gäller långvarig vård och omsorg. Slovenien har för närvarande inget integrerat system för långvarig vård och omsorg. Ett pilotprojekt för att fastställa behoven av långvarig vård och omsorg håller på att utarbetas.

               (13)

               Vitboken om pensioner antogs av regeringen i april 2016 och har inlett ett offentligt samråd om pensionssystemets framtid. Ännu har dock inga konkreta lagförslag lagts fram. Utmaningarna för framtiden är att säkerställa pensionssystemets långsiktiga hållbarhet och tillräcklighet genom att man anpassar den lagstadgade pensionsåldern till den ökade förväntade livslängden och uppmuntrar senare pensionering, att få fler att omfattas av kompletterande pensionssystemen, att på lämpligt sätt hantera olika karriärvägar och att minska risken för fattigdom bland äldre.

               (14)

               Utvecklingen på arbetsmarknaden och på det sociala området har fortsatt att förbättras. Fler arbetstillfällen har skapats och arbetslösheten sjunker. Andelen människor som är i farozonen för fattigdom och social utestängning har sjunkit, men ligger fortfarande över unionsgenomsnittet för äldre människor. Den förbättrade arbetsmarknaden ger möjlighet att skapa sysselsättning för äldre arbetstagare, men deras deltagande på arbetsmarknaden är fortfarande lågt. Under de senaste åren har det blivit allt vanligare att människor utnyttjar arbetslöshetsförsäkringen för att gå i pension. Långtidsarbetslösheten är fortfarande högre än före krisen och utgör mer än hälften av all arbetslöshet. Över 40 % av alla långtidsarbetslösa är äldre än 50 år och nästan hälften av dem har varit arbetslösa i två år eller längre. En analys och en handlingsplan för att öka sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare har utarbetats och diskuterats med arbetsmarknadens parter. Om handlingsplanen genomförs i tid kan den bidra till att öka sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare. Sysselsättningsgraden för lågutbildade arbetstagare är fortfarande låg, och den ligger klart under nivån före krisen och unionsgenomsnittet. Den plan för genomförandet av aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder som antogs i januari 2016 fortsätter enligt det nuvarande tillvägagångssättet samtidigt som utgifterna på detta område fortfarande är låga. Äldre och lågutbildade arbetstagare är fortfarande underrepresenterade i de aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Segmenteringen på arbetsmarknaden är fortfarande ett problem, trots 2013 års reform.

               (15)

               Andelen nödlidande lån är fortfarande hög, men minskar stadigt. Den slovenska centralbanken (Banka Slovenije) har vidtagit ett antal åtgärder som ger bankerna incitament att minska sina nödlidande lån betydligt. Skuldminskningstrycket har börjat lätta, men kreditflödena till företagen fortsätter att minska. Framstegen med skuldminskningen har varit ojämna mellan de enskilda företagen. Konsolideringen och omstruktureringen av banksektorn fortskred med en sammanslagning av tre banker under 2016. Slovenien har åtagit sig att sälja minst 50 % av sitt aktieinnehav i den största statsägda banken senast den 31 december 2017 och ytterligare 25 % minus en andel senast den 31 december 2018. Ändringar av lagstiftningen har ytterligare förstärkt omstruktureringsförmågan hos förvaltningsbolaget för banktillgångar. Andelen nödlidande lån hos små och medelstora företag är fortfarande hög. För att åtgärda detta har en systematisk strategi för att minska de nödlidande lånen hos dessa företag utarbetats med hjälp av Världsbanken. Regeringen antog dessutom ett lagförslag för att inrätta ett centralt kreditregister för att möjliggöra en effektivare riskhantering och minska risken för skuldsättning.

               (16)

               Tillgången till alternativa finansieringskällor för kreditvärdiga företag är mycket begränsad. Den slovenska företagsfonden (Slovenski podjetniški sklad – SPS) och landets export- och utvecklingsbank (Slovenska izvozna in razvojna banka – SID) har främst tagit fram nya lånemöjligheter för små och medelstora företag, inklusive sådana åtgärder som mikrokrediter. Ett system för såddkapital infördes 2016 av den slovenska företagsfonden, där färre än 50 små och medelstora företag som får stöd. Andra alternativa finansieringsinstrument, inbegripet riskkapital och eget kapital med hjälp av ESI-fonderna, kan bli en viktig källa till ytterligare finansiering, men den förblir till stor del outnyttjad.

               (17)

               Strategin för att utveckla den offentliga förvaltningen 2015–2020 håller på att genomföras och vissa framsteg har gjorts. Några specifika åtgärder, t.ex. antagandet av lagen om offentliganställda (Zakon o javnih usluzbencih), har dock ytterligare fördröjts. Regeringens program för att minska den administrativa bördan uppskattas ha inneburit besparingar på sammanlagt 365 miljoner euro mellan 2009 och 2015, och nästan 60 % av de 318 åtgärderna för att minska den administrativa bördan har vidtagits. De privata investeringarna hämmas dock fortfarande av komplexa och långdragna administrativa förfaranden, särskilt när det gäller byggnadssektorn och fysisk planering. Rättsväsendets effektivitet och kvalitet har förbättrats ytterligare, men det tar fortfarande lång tid att planera de första förhandlingarna i handelsrättsliga mål och stämningar kan inte lämnas in i elektronisk form. Trots att vissa viktiga reformer mot korruption har antagits, t.ex. programmet för nolltolerans mot korruption, uppfattas korruption fortfarande som ett problem och detta förefaller påverka företagens beslut. Efter de inledande framstegen med moderniseringen av reglerade yrken har reformtakten saktat in. Om man avskaffar restriktiva hinder vad gäller reglerade yrken skulle detta kunna främja konkurrensen på dessa yrkesmarknader.

               (18)

               Staten är fortfarande i hög grad involverad i ekonomin trots det privatiseringsprogram som inleddes under 2013. Staten är den största arbetsgivaren, kapitalförvaltaren och innehavaren av företagsskulder i Slovenien. Tillsammans med den svaga styrningen i företagssektorn har det statliga ägandets stora omfattning fått betydande finanspolitiska och ekonomiska konsekvenser. De uppskattas till 13 miljarder euro eller till ca en tredjedel av BNP 2007–2014, vilket främst beror på stabiliseringsåtgärder inom finanssektorn och på utebliven vinst i statsägda företag i förhållande till privata företag. De statsägda företagens resultat har börjat förbättras, vilket stöds av ett nytt system för företagsstyrning, men risker kvarstår. Vid utgången av 2015 visade resultaten en förbättrad lönsamhet för de företag som förvaltas av Slovenian Sovereign Holding (Slovenski državni holding d.d. – SDH), även om delmålet i förvaltningsstrategin inte nåddes. En plan för förvaltning av tillgångar för 2017, med kvantifierade resultatindikatorer för varje enskilt statsägt företag och en uppdaterad förteckning över tillgångar som ska avyttras, godkändes av regeringen i januari 2017. Samtidigt har en ändring av strategin för förvaltningen av tillgångar, som först godkändes av parlamentet 2015, ännu inte behandlas färdigt eftersom regeringen har skjutit upp sitt beslut till andra halvåret 2017. En ny styrelseordförande utnämndes i slutet av februari 2017, men det saknas fortfarande en fullständig tillsynsnämnd.

               (19)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen för 2017 gjort en omfattande analys av Sloveniens ekonomiska politik och redogjort för den i 2017 års landsrapport. Den har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2017, det nationella reformprogrammet för 2017 samt uppföljningen av de rekommendationer Slovenien har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Slovenien utan också huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (20)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2017, och dess yttrande (8) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (21)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet för 2017 och stabilitetsprogrammet för 2017. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1 och 3 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Slovenien att 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.

               Genomföra väsentliga finanspolitiska insatser under 2018 som är förenliga med den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten, med beaktande av behovet att stärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Sloveniens offentliga finanser. Anta och genomföra förslaget till reform av hälso- och sjukvårdssystemet samt anta den planerade reformen av systemet för långvarig vård och omsorg, och därigenom öka kostnadseffektiviteten, tillgängligheten och kvaliteten i vården. Fullt ut utnyttja möjligheten till central upphandling inom hälso- och sjukvården. Anta de åtgärder som behövs för att säkerställa pensionssystemets långsiktiga hållbarhet och tillräcklighet.

               2.

               Intensifiera ansträngningarna att öka anställbarheten hos lågutbildade och äldre arbetstagare, särskilt genom riktat livslångt lärande och aktiveringsåtgärder.

               3.

               Förbättra finansieringsvillkoren, inklusive genom att underlätta en hållbar avveckling av nödlidande lån och tillgång till alternativa finansieringskällor. Säkerställa ett fullständigt genomförande av strategin för förvaltningsbolaget för banktillgångar. Minska den administrativa börda för företagen som följer av reglerna om fysisk planering och byggnadslov samt säkerställa en god styrning av statsägda företag.

      Utfärdad i Bryssel den 11 juli 2017.

            På rådets vägnar

         T. TÖNISTE

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 92, 24.3.2017, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (6)  De offentliga nettoutgifterna består av de totala offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för unionsprogram som motsvaras fullt ut av inkomster från unionsmedel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar fördelas över fyra år. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

      (7)  Rådets direktiv 2011/85/EU av den 8 november 2011 om krav på medlemsstaternas budgetramverk (EUT L 306, 23.11.2011, s. 41).

      (8)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

32002H0001

Kommissionens rekommendation av den 27 december 2001 om ett samordnat övervakningsprogram för gemenskapen för år 2002 för att säkerställa att gränsvärdena följs för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och vissa andra produkter av vegetabiliskt ursprung (Text av betydelse för EES) [delgivet med nr K(2001) 3771]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 002 , 04/01/2002 s. 0008 - 0012

Kommissionens rekommendationav den 27 december 2001om ett samordnat övervakningsprogram för gemenskapen för år 2002 för att säkerställa att gränsvärdena följs för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och vissa andra produkter av vegetabiliskt ursprung[delgivet med nr K(2001) 3771](Text av betydelse för EES)(2002/1/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål(1), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2001/57/EG(2), särskilt artikel 7.2 b i detta,med beaktande av rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på vissa produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker(3), senast ändrat genom direktiv 2001/57/EG, särskilt artikel 4.2 b i detta, ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 7.2 b i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.2 b i direktiv 90/642/EEG skall kommissionen senast den 31 december varje år förelägga Ständiga kommittén för växtskydd en rekommendation om ett samordnat kontrollprogram för gemenskapen för att säkerställa att de gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställs i bilagorna II till de båda ovannämnda direktiven följs. Sådana rekommendationer får omfatta perioder på mellan ett och fem år enligt artikel 1.1 i kommissionens förordning (EG) nr 645/2000(4).(2) Kommissionen bör successivt sträva efter ett system som gör det möjligt att uppskatta det faktiska intaget av bekämpningsmedel via kosten i enlighet med artikel 7.3 andra stycket i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.3 andra stycket i direktiv 90/642/EEG. För att underlätta undersökningen av om sådana uppskattningar kan göras bör uppgifter om kontrollen av bekämpningsmedelsrester i ett antal livsmedel som utgör en betydande del av den europeiska kosthållningen göras tillgängliga. Med tanke på de resurser som finns tillgängliga på nationell nivå för kontroll av bekämpningsmedelsrester kan medlemsstaterna endast analysera prover från åtta produkter varje år inom ett samordnat övervakningsprogram. Användningen av bekämpningsmedel uppvisar förändringar under löpande programperioder på fem år. Varje bekämpningsmedel bör därför i allmänhet kontrolleras i 20-30 livsmedelsprodukter under ett antal treårsperioder.(3) Medlemsstaterna bör besluta om fortgående kontrollmetoder, eftersom dessa underlättar upptäckten av förändringar i förekomsten av bekämpningsmedel.(4) Rester av bekämpningsmedlen acefat, benomyl-gruppen, klorpyrifos, iprodion och metamidofos bör kontrolleras under år 2002, eftersom det gör det möjligt att undersöka om dessa bekämpningsmedel kan användas för att uppskatta det faktiska intaget via kosten, och med beaktande av att dessa föreningar (grupp A i bilaga I) redan har kontrollerats under perioden 1996-2001.(5) Rester av bekämpningsmedlen diazinon, metalaxyl, metidation, tiabendazol och triazofos bör kontrolleras under perioden 2002-2005, eftersom detta gör det möjligt att undersöka om dessa bekämpningsmedel kan användas för att uppskatta det faktiska intaget via kosten, och med beaktande av allteftersom dessa föreningar (grupp B i bilaga I) redan har kontrollerats under perioden 1997-2001.(6) Rester av bekämpningsmedlen klorpyrifosmetyl, deltametrin, endosulfan, imazalil, lambdacyhalotrin, maneb-gruppen, mekarbam, permetrin, pirimifosmetyl och vinklozolin bör kontrolleras under perioden 2002-2005, eftersom detta gör det möjligt att undersöka om dessa bekämpningsmedel kan användas för att uppskatta det faktiska intaget via kosten, och med beaktande av att dessa föreningar (grupp C i bilaga I) redan kontrollerats under perioden 1998-2001.(7) Rester av bekämpningsmedlen azinfosmetyl, kaptan, klortalonil, diklofluanid, dikofol, dimetoat, folpet, malation, ometoat, oxidemetonmetyl, forat, procymidon, propyzamid, och azoxystrobin bör kontrolleras under perioden 2002-2005, eftersom detta gör det möjligt att undersöka om dessa bekämpningsmedel kan användas för att uppskatta det faktiska intaget via kosten, och med beaktande av att dessa föreningar (grupp D i bilaga I) redan kontrollerats under år 2001.(8) Rester av bekämpningsmedlen aldikarb, bromopropylat, cypermetrin, metiokarb, metomyl, paration och tolylfluanid bör kontrolleras under perioden 2002-2005, eftersom detta gör det möjligt att undersöka om dessa bekämpningsmedel kan användas för att uppskatta det faktiska intaget via kosten, och med beaktande av att dessa föreningar (grupp E i bilaga I), redan kommer att kontrolleras under år 2002.(9) Det behövs ett systematiskt statistiskt tillvägagångssätt beträffande antalet prov som skall tas i samband med den samordnade kontrollen. Ett sådant tillvägagångssätt har fastställts av Codex Alimentarius-kommissionen(5). På grundval av en binomialfördelning kan det beräknas att analys av 459 prov innebär 99 % sannolikhet för att upptäcka ett prov som innehåller bekämpningsmedelsrester överbestämningsgränsen, om 1 % av produkterna av vegetabiliskt ursprung innehåller bekämpningsmedelsrester över bestämningsgränsen. Därför bör minst 459 prov tas runt om i gemenskapen. Provtagningen bör fördelas mellan medlemsstaterna på grundval av befolkningsstorleken och antal konsumenter, varvid minst 12 prov skall tas per produkt och år.(10) Ett utkast till riktlinjer för kvalitetskontroll av analys av bekämpningsmedelsrester diskuterades av medlemsstaternas experter i Oeiras i Portugal den 15-16 september 1997, och undergruppen för bekämpningsmedelsrester inom arbetsgruppen för växtskydd tog del av och diskuterade riktlinjerna den 20-21 november 1997. Det råder enighet om att utkastet till riktlinjer så långt som möjligt bör tillämpas i medlemsstaternas analyslaboratorier och ses över utifrån de erfarenheter som görs. Riktlinjerna diskuterades och reviderades på nytt av medlemsstaternas experter i Aten den 15-17 november 1999. De reviderade riktlinjerna har lagts fram för Ständiga kommittén för växtskydd och har offentliggjorts av kommissionen(6).(11) Enligt artikel 4.2 a i direktiv 90/642/EEG skall medlemsstaterna specificera de kriterier de tillämpat när de utarbetat nationella kontrollprogram i samband med att de överlämnar information till kommissionen om genomförandet av dessa under det följande året. Denna information skall omfatta de kriterier som tillämpats vid fastställandet av hur många prover som skall tas och analyser som skall utföras, de rapporteringsnivåer som tillämpats och enligt vilka kriterier dessa har fastställts. Närmare uppgifter bör lämnas om ackreditering av analyslaboratorierna enligt rådets direktiv 93/99/EEG av den 29 oktober 1993 om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel(7).(12) Information om resultaten av kontrollprogrammen lämpar sig särskilt väl för elektronisk/datoriserad behandling, lagring och överföring. Format har fastställts för uppgifter på diskett som medlemsstaterna skickar in till kommissionen. Medlemsstaterna bör därför kunna skicka in sina rapporter till kommissionen i standardformatet. Det är effektivast om kommissionen utarbetar riktlinjer för den vidare utvecklingen av ett sådant standardformat.(13) De åtgärder som anges i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från Ständiga kommittén för växtskydd.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1Medlemsstaterna bör ta prover av och analysera de kombinationer av produkter och bekämpningsmedelsrester som anges i bilaga I, på grundval av det antal prov av varje produkt som tilldelats dem i bilaga II och som, beroende på omständigheterna, återspeglar medlemsstatens, gemenskapens och tredje lands marknadsandelar på respektive medlemsstats marknad.För minst ett bekämpningsmedel som eventuellt utgör en akut risk bör en individuell analys av de enskilda enheterna i laboratorieprovet för en produkt göras.Två prov med ett lämpligt antal enheter bör tas, om möjligt från en och samma producent. Om bekämpningsmedlet påvisas i det första laboratorieprovet bör enheterna i det andra provet analyseras var för sig. Under 2002 bör minst en av följande kombinationer omfattas av denna rekommendation: aldikarb/potatis, aldikarb/bananer, oxidemetonmetyl/spenat, klorprofam/potatis och fosmet/päron.Artikel 2Senast den 31 augusti 2003 bör medlemsstaterna rapportera resultaten från den del av den särskilda uppgiften som skall utföras under år 2002 enligt bilaga I, med angivande av de analysmetoder som tillämpats och de rapporteringsnivåer som uppnåtts, i enlighet med kvalitetskontrollförfarandena i Kvalitetskontroll vid analys av bekämpningsmedelsrester.Rapporten bör läggas fram i ett format, inbegripet ett elektroniskt format, som är förenligt med arbetsdokumentet Vägledning till medlemsstaterna med avseende på genomförandet av kommissionens rekommendationer om gemenskapens samordnade inspektionsprogram i bilaga III till kommissionens rekommendation 1999/333/EG(8).Artikel 3Senast den 31 augusti 2002 bör medlemsstaterna ge kommissionen och övriga medlemsstater all den information som krävs enligt artikel 7.3 i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.3 i direktiv 90/642/EEG om 2001 års övervakning för att säkerställa, åtminstone genom stickprov, att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester följs, varvid bland annat följande skall anges:a) Resultaten av de nationella programmen för bekämpningsmedel som är förtecknade i bilaga II till direktiven 86/362/EEG och 90/642/EEG, i förhållande till de harmoniserade gränsvärdena och, i de fall sådana ännu inte har fastställts på gemenskapsnivå, i förhållande till gällande nationella gränsvärden.b) Uppgifter om kvalitetskontrollen vid laboratorierna och särskilt uppgifter angående vilka delar av riktlinjerna för kvalitetskontroll av analys av bekämpningsmedelsrester som de inte har kunnat tillämpa eller där det har uppstått svårigheter vid tillämpningen.c) Uppgifter om ackreditering enligt artikel 3 i direktiv 93/99/EEG för de laboratorier som utför analyserna (däribland typ av ackreditering, ackrediteringsorgan och kopia av ackrediteringsbeslutet).d) Uppgifter om de kvalifikationstester och ringprov laboratoriet har deltagit i.Artikel 4Medlemsstaterna bör senast den 30 september 2002 överlämna det planerade nationella programmet för kontroll av de gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställs i direktiven 90/642/EEG och 86/362/EEG för år 2003.Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 27 december 2001.På kommissionens vägnarDavid ByrneLedamot av kommissionen(1) EGT L 221, 7.8.1986, s. 37.(2) EGT L 208, 1.8.2001, s. 36.(3) EGT L 350, 14.12.1990, s. 71.(4) EGT L 78, 29.3.2000, s. 7.(5) Codex Alimentarius: Rester av bekämpningsmedel i livsmedel, Rom 1994, ISBN 92-5-203271-1; Vol. 2, s. 372.(6) Dok. SANCO/3103/2000 (http://europa.eu.int/comm/food/fs/ph_ps/pest/index_en.htm)(7) EGT L 290, 24.11.1993, s. 14.(8) EGT L 128, 21.5.1999, s. 25.BILAGA IKombinationer av bekämpningsmedel/produkt som skall kontrolleras enligt artikel 1 i rekommendationen>Plats för tabell>(a) Päron, bananer, bönor (färska eller frysta), potatis, morötter, apelsiner/mandariner, persikor/nektariner, spenat (fryst eller färsk).(b) Blomkål, paprika, vete, aubergine, ris, gurka, huvudkål, ärter (frysta eller färska, utan baljor).(c) Äpplen, tomater, sallat, druvor, jordgubbar, purjolök, apelsinjuice, råg/havre.BILAGA IIAntal prov av varje produkt som skall tas av varje medlemsstat inom det samordnade övervakningsprogrammet för gemenskapen för år 2002>Plats för tabell>


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Ungerns nationella reformprogram 2016 med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/49

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Ungerns nationella reformprogram 2016 med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2016
   (2016/C 299/12)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, där Ungern konstaterades vara en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)

               2016 års landsrapport för Ungern offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Ungern hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultatet av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Ungern inte har några makroekonomiska obalanser. I synnerhet har riskerna kopplade till extern och inhemsk skuldsättning minskat, trots att behovet av att omsätta utlandsskulden fortfarande är ett problem, liksom andelen nödlidande lån.

               (3)

               Den 29 april 2016 lade Ungern fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt konvergensprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Relevanta landsspecifika rekommendationer har beaktats i planeringen för perioden 2014–2020 av de europeiska struktur- och investeringsfonderna. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i sina riktlinjer för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               I konvergensprogrammet anges det att den exceptionella flyktingströmmen kommer att få en betydande inverkan på budgeten, och i ett tillägg av den 6 maj finns uppgifter som styrker dessa extra budgetkostnaders art och omfattning. Enligt kommissionens bedömning uppgick de aktuella extra utgifterna till 0,04 % av BNP 2015 och för närvarande förväntas inga ytterligare tilläggskostnader under 2016. Bestämmelserna i artiklarna 5.1 och 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 lämnar utrymme för att ta hänsyn till dessa extra utgifter, eftersom flyktingströmmen är en ovanlig händelse som har stor inverkan på Ungerns offentliga finanser och den finanspolitiska hållbarheten inte äventyras av att medlemsstaten tillfälligt tillåts avvika från anpassningsbanan för att nå det medelfristiga budgetmålet. Den anpassning som krävs för att nå det medelfristiga budgetmålet för 2015 har därför minskats med beaktande av dessa kostnader. En slutlig bedömning för 2016, även av de belopp som undantaget gäller, kommer att göras våren 2017 på grundval av de uppgifter som tillhandahålls av de ungerska myndigheterna.

               (6)

               Ungern omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. Enligt konvergensprogrammet för 2016 förutser regeringen att det totala saldot ökar till 2,4 % av BNP till 2017 och att det sedan minskar successivt till 1,2 % senast 2020. Regeringen förutser en successiv förbättring av det strukturella saldot, så att det reviderade medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1,5 % av BNP – nås senast 2019. Det omräknade (4) strukturella underskottet skulle emellertid fortfarande vara högre än det medelfristiga budgetmålet. Enligt konvergensprogrammet väntas den offentliga skuldkvoten sjunka successivt från 75,3 % av BNP 2015 till under 65 % av BNP 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är i stort sett rimligt fram till 2017 och blir därefter alltmer optimistiskt. De åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2017 och framåt har inte beskrivits tillräckligt noga, särskilt inte för perioden efter 2017. Enligt kommissionens vårprognos 2016 finns det hög risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningen under 2016 och, om politiken förblir oförändrad, även under 2016 och 2017 tillsammans. Ungern förväntas ändå följa riktvärdet för skuldminskning under både 2016 och 2017. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av konvergensprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2016, att det finns en risk för att Ungern inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det kommer därför att krävas ytterligare åtgärder under båda åren för att säkerställa efterlevnad.

               (7)

               De interna ekonomiska obalanserna har minskats och banksystemet har blivit mindre sårbart, men det finns fortfarande utmaningar. Det har gjorts betydande framsteg när det gäller att minska skuldsättningen i den privata sektorn, som tidigare främst bestod av utländsk valuta. Utlåningen till hushåll har visat tecken på återhämtning, men i fråga om utlåning till företag har utvecklingen ännu inte vänt. Lönsamheten i banksektorn har börjat återhämta sig, bland annat tack vare det förbättrade ekonomiska klimatet och en återhållsamhet i den tidigare politiken mot skatter på banker. Trots det är bankerna fortfarande försiktiga i sin utlåning, även om de är välkapitaliserade och har mycket god likviditet. Den största återstående utmaningen för bankerna är att minska den fortsatt höga andelen nödlidande lån, vilken hindrar ny utlåning och pressar vinsterna. Riskerna kopplade till ansvarsförbindelser vid ökat statligt ägande inom banksektorn är fortfarande höga.

               (8)

               Trots att det har skett avsevärda förbättringar i skattepolitiken och skatteförvaltningen på senare tid är Ungerns beroende av sektorsspecifika skatter alltjämt ett potentiellt hinder för investeringar. Dessa skatter har en selektiv utformning som orsakar snedvridning mellan olika sektorer. Flera sektorsspecifika skatter finns kvar, men avgiften på kreditinstitut har sänkts avsevärt och de progressiva satserna i avgifterna för livsmedelskontroll har avskaffats. Skattekilen för låginkomsttagare är fortfarande hög, särskilt för dem som inte har barn. Detta kan påverka deras anställbarhet negativt och även utgöra ett hinder för investeringar. Åtgärder har vidtagits för att minska skattekilen (bland annat en nedskärning med en procentenhet av den enhetliga inkomstskattesatsen, och för familjer en ökad skattelättnad för inkomsttagare med två barn). Åtgärderna är dock inte tillräckligt målinriktade för att få någon betydande effekt för låginkomsttagarna. Det finns potential för en skatteväxling från skatt på arbete till skatt på områden som inte har en lika snedvridande effekt på tillväxten. Flera åtgärder har vidtagits för att förbättra efterlevnaden av skattelagstiftningen och minska de fortfarande höga kostnaderna för denna efterlevnad. Trots att det på senare år har gjorts förbättringar för att effektivisera skatteuppbörden står Ungern fortfarande inför utmaningar på detta område. Regeringen har presenterat en omfattande institutionell reform som ska inledas under 2016 och som syftar till att effektivisera skatteförvaltningen.

               (9)

               Det har gjorts begränsade framsteg när det gäller att främja konkurrens och insyn vid offentlig upphandling (bland annat har en ny lag om offentlig upphandling antagits, men dess förenlighet med EU:s lagstiftning har ännu inte utvärderats). Samtidigt hämmas privat företagsamhet och investering av oförutsägbara lagändringar och administrativa bördor. Det stora antalet förhandlade förfaranden utan föregående meddelande om upphandling och tilldelning av kontrakt med ett enda anbud visar att konkurrensnivån inom upphandlingar fortfarande är låg. I maj 2016 lade regeringen fram en strategi för e-upphandling. Genomförandet och inverkan när det gäller att förbättra effektiviteten och insynen behöver övervakas, och risken för korruption kvarstår. Det skulle behövas ändringar för att göra den nya nationella handlingsplanen mot korruption för 2015–2018 effektivare när det gäller att förebygga korruption inom offentliga institutioner och tillämpa avskräckande sanktioner. Regeringen har inte förnyat sitt tidigare åtagande att se över 2013 års lag om visselblåsning, där det saknas bestämmelser som ger visselblåsare ett fullgott skydd mot repressalier. Det saknas ambitioner i den nationella handlingsplanens åtgärder för översyn av systemet för redovisning av tillgångar, och nya lagändringar som antogs 2015 innebär vissa ytterligare begränsningar av allmänhetens tillgång till information. Regeringen har vidtagit åtgärder för att minska den administrativa bördan, men Ungerns stränga bestämmelser inom tjänstesektorerna och dess instabila regelverk är alltjämt ett problem för företag och skapar därmed osäkerhet för investerare. Begränsningar beträffande etablering och drift inom detaljhandeln utgör betydande hinder för tillträde till och expansion i denna sektor. Påläggen i den ungerska detaljhandeln är de tredje högsta i unionen och har under det senaste årtiondet hela tiden ökat, samtidigt som indikatorn för allokeringseffektivitet är bland unionens lägsta.

               (10)

               På senare tid har utvecklingen på den ungerska arbetsmarknaden varit gynnsam och arbetslösheten har sjunkit till samma nivå som före krisen. Det börjar skapas fler arbetstillfällen i den privata sektorn, men även programmet för offentliga arbeten har bidragit till att minska arbetslösheten. Programmet är den viktigaste aktiva arbetsmarknadsåtgärden i Ungern. Budgetkostnaden för det har mer än fyrdubblats under de senaste fem åren. Programmet verkar dock inte förbättra deltagarnas återintegration på den öppna arbetsmarknaden i tillräcklig utsträckning. Under första halvåret 2015 kunde 13,1 % av deltagarna lämna programmet och övergå till reguljär sysselsättning, men omkring 60 % av dem återvände till programmet inom 180 dagar. Detta medför en betydande risk att deltagarna blir fast i programmet, i synnerhet lågutbildade arbetstagare och personer i mindre gynnade regioner. Trots att programmet riktar sig till långtidsarbetslösa, lågutbildade och arbetslösa som bor i mindre gynnade områden hade 47 % av deltagarna 2015 en utbildning på gymnasie- eller högskolenivå. Andelen arbetslösa som deltar i offentliga arbeten är också betydande i regioner med välfungerande arbetsmarknader. Den nyligen genomförda reformen av den offentliga arbetsförmedlingen kommer sannolikt att göra förmedlingen mindre effektiv. Den komplicerade administrationen av förvaltningen – ansvaret för den offentliga arbetsförmedlingen delas för närvarande mellan fyra ministerier – kan betydligt äventyra en effektiv styrning och ökad resultatinriktning. Arbetslöshetsersättningsperioden på maximalt tre månader är unionens kortaste och betydligt kortare än den tid som i genomsnitt behövs för att hitta ett arbete. Fattigdomsindikatorerna har förbättrats men är fortfarande höga, särskilt bland de mest utsatta grupperna som i synnerhet romer och barn. Det sociala biståndets täckning och ändamålsenlighet är alltjämt en utmaning, och de nyligen genomförda reformerna skulle kunna begränsa villkoren för tillgång till en rad förmåner ytterligare.

               (11)

               Ungerska elevers genomsnittsresultat i grundläggande färdigheter låg under EU-genomsnittet i 2012 års Pisa-undersökning (OECD:s program för internationell utvärdering av elevprestationer), och andelen lågpresterande ökade mellan 2009 och 2012. Den socioekonomiska bakgrunden och skolans belägenhet påverkar utbildningsresultaten mer än i de flesta andra EU-länder. Utbildningssystemet är selektivt vilket ökar resultatskillnaderna mellan elever i olika typer av skolor, och skillnaderna ökar med tiden. Bristen på lika tillgång till bra grundläggande utbildning är särskilt stor bland romer. Med undantag för förskoleverksamheten, där avsevärda förbättringar har skett under senare år, är det fortfarande stora skillnader mellan romer och icke-romer när det gäller slutförd utbildning på alla andra utbildningsnivåer, dvs. grundskole-, gymnasie- och högskolenivå. Andelen romer med högst grundskoleutbildning är fortfarande hög. Ungern har infört ett antal åtgärder för att försöka lösa problemet med låg grundkompetens på ett mer effektivt sätt. Viktiga uppgifter om genomförandet av dessa åtgärder är emellertid inte tillgängliga, vilket gör det svårt att bedöma deras potentiella effekter. Det har ännu inte tagits fram någon systematisk strategi för att främja grundläggande utbildning för alla. Den utlovade genomförandeplanen för att förebygga att ungdomar lämnar skolan med enbart grundskoleutbildning har ännu inte offentliggjorts. Övergången mellan olika former och stadier av utbildning är fortfarande svår, och genomförandet av nya reformer av yrkesutbildningen bör inriktas på att underlätta denna övergång.

               (12)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Ungerns ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Ungern fått under tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Ungern utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (13)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Ungern att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Mot bakgrund av den höga risken för en betydande avvikelse uppnå en finanspolitisk korrigering på 0,3 % av BNP mot det medelfristiga budgetmålet under 2016 och på 0,6 % av BNP under 2017, såvida inte det medelfristiga budgetmålet uppnås med en mindre insats genom att nödvändiga strukturåtgärder vidtas.

               2.

               Minska de sektorsspecifika skatterna ytterligare och minska skattekilen för låginkomsttagare. Öka insynen och konkurrensen vid offentlig upphandling genom e-upphandling, ökat offentliggörande av anbudsinfordringar och ytterligare förbättringar av regelverket mot korruption. Förbättra regelverket i tjänstesektorn och detaljhandelssektorn genom att ta itu med stränga bestämmelser och säkerställa förutsägbarhet.

               3.

               Förenkla övergången från programmet för offentliga arbeten till den reguljära arbetsmarknaden och förstärka andra aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Förbättra det sociala biståndets och arbetslöshetsförmånernas täckning och tillräcklighet. Vidta åtgärder för att förbättra utbildningsresultaten och öka mindre gynnade gruppers, särskilt romers, deltagande i grundläggande utbildning.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306 23.11.2011, s. 25).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Det strukturella saldot, omräknat av kommissionen på grundval av uppgifterna i konvergensprogrammet enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (5)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens Rekommendation av den 24 oktober 2006 om förvaltning av finansiella resurser för avveckling av kärntekniska anläggningar och för omhändertagande av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall

text:
               28.11.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 330/31

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 24 oktober 2006
   om förvaltning av finansiella resurser för avveckling av kärntekniska anläggningar och för omhändertagande av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall
   (2006/851/Euratom)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (Euratomfördraget), särskilt artikel 124, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt ingressen till Euratomfördraget är medlemsstaterna angelägna att skapa sådana förhållanden i säkerhetshänseende att farorna för befolkningens liv och hälsa avlägsnas.

               (2)

               Enligt artikel 2 b i Euratomfördraget skall gemenskapen särskilt uppställa enhetliga säkerhetsnormer för befolkningens och arbetstagarnas hälsoskydd samt övervaka tillämpningen av dessa normer.

               (3)

               I kapitel 3 i Euratomfördraget anges grundläggande normer som gör det möjligt för gemenskapen att skydda arbetstagarnas och allmänhetens hälsa och säkerhet mot de risker som joniserande strålning medför.

               (4)

               I rådets direktiv 96/29/Euratom (1) anges grundläggande säkerhetsnormer för skydd av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning.

               (5)

               Enligt rådets direktiv 85/337/EEG av den 27 juni 1985 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (2) skall medlemsstaterna ”vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att projekt som kan antas medföra en betydande miljöpåverkan bland annat på grund av sin art, storlek eller lokalisering blir föremål för en bedömning av denna påverkan innan tillstånd ges.”

               (6)

               Joniserande strålning från radioaktivt material kan ha effekter som kvarstår även efter det att en kärnteknisk anläggning har tjänat ut och som kan sträcka sig över nationsgränser.

               (7)

               Skydd av personal och allmänhet mot sådana risker är av största vikt för EU. Man bör därför uppfylla stränga säkerhetsnormer för att garantera att dessa risker beaktas under och efter kärntekniska anläggningars tekniska livslängd.

               (8)

               Europaparlamentet, rådet och kommissionen har betonat ”att medlemsstaterna måste se till att tillräckliga finansiella resurser för verksamheter som rör nedläggning och avfallshantering, som granskas i medlemsstaterna, verkligen finns tillgängliga för det ändamål de har anslagits för och förvaltas på ett öppet sätt så att hindren för en rättvis konkurrens på energimarknaden undanröjs.” (3)

               (9)

               Kommissionen har också konstaterat att ”det är viktigt att säkerställa att de medel som anslagits för verksamheter som rör nedläggning och avfallshantering, som hänger samman med målen för Euratomfördraget, förvaltas på ett öppet sätt och används endast för angivet ändamål. I detta sammanhang avser kommissionen att inom ramen för dess ansvar för Euratomfördraget årligen offentliggöra en rapport om hur medlen för nedläggning och avfallshantering används. Kommissionen skall ägna särskild uppmärksamhet åt att säkerställa att de relevanta bestämmelserna i gemenskapslagstiftningen tillämpas fullt ut.” (4)

               (10)

               I sitt meddelande till Europaparlamentet och rådet (5) konstaterar kommissionen att det finns ett behov av ökad insyn och harmonisering i förvaltningen av dessa finansiella resurser. Kommissionen tillkännagav också sin avsikt att lägga fram en rekommendation under 2005.

               (11)

               Själva arbetet med en avveckling kan också medföra risker för folkhälsan och miljön, särskilt om nödvändiga åtgärder för att hantera strålningsriskerna inte vidtas i tid.

               (12)

               För att beakta alla dessa risker bör man trygga en säker avveckling av kärntekniska anläggningar. Här ingår långsiktig hantering av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle.

               (13)

               En säker avveckling av kärntekniska anläggningar, där långsiktig hantering av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle ingår, kräver stora finansiella resurser. Brist på sådana när de behövs kan inverka negativt på avvecklingen. Tillräckliga resurser bör finnas tillgängliga vid erforderlig tidpunkt så att man kan genomföra en fullständig avveckling av en kärnteknisk anläggning i enlighet med gällande säkerhetsnormer.

               (14)

               I enlighet med principen ”förorenaren betalar” bör kärntekniska verksamhetsutövare under anläggningarnas ekonomiska livslängd avsätta tillräckliga resurser för framtida avvecklingskostnader.

               (15)

               Under anslutningsförhandlingarna togs som en särskild fråga upp förtida stängning av kärnkraftsreaktorer som inte ansågs lönsamma att uppgradera. Som en följd av detta har EU på eget initiativ deltagit i anskaffandet av finansiella resurser. EU lämnar också på vissa villkor ekonomiskt bidrag till olika avvecklingsprojekt i vissa av de nya medlemsstaterna.

               (16)

               Enligt artikel 26 i konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall, som trädde i kraft den 18 juni 2001, skall varje ”fördragsslutande part... vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa säkerheten vid nedläggning av en kärnteknisk anläggning. Sådana åtgärder skall säkerställa att... kvalificerad personal och tillräckliga finansiella resurser finns tillgängliga.” Enligt konventionens artikel 22 ii skall varje fördragsslutande part vidta erforderliga åtgärder för att se till att ”tillräckliga finansiella resurser finns tillgängliga för att stödja säkerheten vid anläggningar för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall under drifttiden och nedläggningen”.

               (17)

               Enligt artikel 2 c i Euratomfördraget skall gemenskapen underlätta investeringar och sörja för att det byggs viktiga anläggningar som behövs för utvecklingen av kärnkraftssektorn. Denna utveckling kan inte frikopplas från avveckling av sådana anläggningar. Enligt artikel 41 i Euratomfördraget skall investeringsprojekt som avser kärnenergi anmälas till kommissionen för granskning. I rådets förordning (Euratom) nr 2587/1999 av den 2 december 1999 om vilka investeringsprojekt som skall meddelas kommissionen i enlighet med artikel 41 i Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (6) ingår avveckling som investeringsprojekt som skall anmälas till och diskuteras med kommissionen. Följaktligen bör personer och företag (7) underrätta kommissionen om hur avvecklingen av nyuppförda kärntekniska anläggningar skall finansieras.

               (18)

               För att tillräckliga finansiella resurser skall finnas tillgängliga när de behövs, krävs en klok och försiktig analys av både källorna till finansieringen och kostnaderna i samband med avveckling av kärntekniska anläggningar. I metoden för bestämning av beloppen för avveckling måste hänsyn tas till tekniska aspekter och de begränsningar som följer av kärnsäkerhetskrav.

               (19)

               För att se till att finansiella resurser finns tillgängliga när de behövs för avveckling av kärntekniska anläggningar är det av största vikt att sådana resurser förvaltas med god insyn och lämplig extern kontroll. På så sätt kan man också bidra till att undvika hinder för den fria konkurrensen på energimarknaden. Det finns olika förvaltningsmodeller som kan användas för att uppnå dessa mål. Ett särskilt nationellt organ bör inrättas för att ge expertutlåtanden om hur medlen används och om avvecklingskostnader.

               (20)

               Den föreliggande rekommendationen innebär inte att undantag skapas från reglerna för statligt stöd. Statliga ingripanden på detta område berör frågor som omfattas av Euratomfördraget, och måste därför bedömas i enlighet därmed. Men om ingripandena inte är nödvändiga för att uppfylla Euratomfördragets mål, om de går utöver vad som krävs för att uppfylla dem, eller om de snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen på den inre marknaden, måste de bedömas i enlighet med EG-fördraget.

               (21)

               Det sätt som dessa finansiella resurser investeras på bör regleras noga så att allt missbruk förebyggs. Investeringarna bör vara långsiktiga med en säker riskprofil och samtidigt ge ett tillräckligt skydd av medlens realvärde.

               (22)

               För att trygga säkerheten bör hänsyn tas till de särskilda förhållandena vid vissa anläggningar när finansiella resurser anskaffas för att garantera avvecklingen.

               (23)

               Erfarenheten visar att informationsutbyte mellan nationella experter om olika angreppssätt och finansieringsmodeller för avveckling och avfallshantering är ett utmärkt sätt att komma fram till gemensamma lösningar av säkerhetsfrågor. För att öka samarbetet mellan kommissionen och medlemsstaterna tillkännager därför kommissionen sin avsikt att inrätta en permanent grupp för avvecklingsfinansiering. Kommissionen bör, när den arbetar med frågor som berörs av denna rekommendation, biträdas av denna grupp för avvecklingsfinansiering.

               (24)

               Utan att det påverkar tillämpningen av den allmänna subsidiaritetsprincipen bör förslag om viss harmonisering föras fram när det gäller de begrepp som används i avvecklingssammanhang. Sådan harmonisering bör utvecklas av gruppen för avvecklingsfinansiering, där man bör fastställa gängse tolkningar av denna rekommendation för dess genomförande i praktiken, och i synnerhet för en harmonisering av metoderna för kostnadsberäkning av avveckling.

               (25)

               Gemensamma forskningscentret, som inrättats genom artikel 8 i Euratomfördraget, bedriver forskningsprogram på det kärntekniska området, vilket kan medföra risker med joniserande strålning efter det att dess anläggningar tjänat ut. För att trygga säkerheten vid dessa anläggningar bör kommissionen se till att centret följer de föreliggande rekommendationerna. Kommissionen bör särskilt kontrollera att de finansiella resurserna är tillräckliga för avveckling av centrets anläggningar. Kommissionens avdelningar med ansvar för kärnteknik och budget är bäst lämpade att utföra sådana uppgifter.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1
   SYFTE
   Mot bakgrund av säkerhetsmålen i Euratomfördraget föreslås i denna rekommendation åtgärder för att se till att tillräckliga finansiella resurser finns tillgängliga vid planlagd tidpunkt för all verksamhet som rör avveckling av kärntekniska anläggningar och för omhändertagande av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.
   AVSNITT 2
   DEFINITIONER
   I denna rekommendation avses med
   a)   avveckling: all verksamhet som avser teknisk nedläggning av en kärnteknisk anläggning (sanering, nedmontering och rivning) samt avfallshantering (omhändertagande och bortskaffande av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle) som leder till att den kärntekniska anläggningen befrias från radiologiska restriktioner,
   b)   avvecklingsfond: alla slags finansiella resurser som är avsedda att täcka utgifterna för avveckling av kärntekniska anläggningar,
   c)   extern avvecklingsfond: avvecklingsfond som förvaltas av ett särskilt organ som i sitt beslutsfattande är fristående från dem som bidrar till fonden,
   d)   intern avvecklingsfond: avvecklingsfond som förvaltas av verksamhetsutövaren själv,
   e)   avskild avvecklingsfond: intern eller extern avvecklingsfond som identifieras separat,
   f)   verksamhetsutövare: juridisk person som driver en kärnteknisk anläggning och har det primära ansvaret för kärnsäkerheten vid anläggningen,
   g)   kärnteknisk anläggning: civil anläggning med mark, byggnader och utrustning i vilka radioaktiva material produceras, bearbetas, används, hanteras, lagras eller bortskaffas.
   AVSNITT 3
   AVVECKLING AV KÄRNTEKNISKA ANLÄGGNINGAR

               1.

               Alla kärntekniska anläggningar bör avvecklas efter den slutliga stängningen, och avfallet bör omhändertas på ett riktigt sätt.

               2.

               Avvecklingen bör genomföras utan onödiga risker för personalens och allmänhetens hälsa och säkerhet.

               3.

               Principen ”förorenaren betalar” bör tillämpas fullt ut i alla led av avvecklingen av kärntekniska anläggningar. De kärntekniska verksamhetsutövarnas högsta prioritet bör här vara att se till att tillräckliga finansiella resurser finns tillgängliga för en säker avveckling vid den tidpunkt då den kärntekniska anläggningen stängs slutgiltigt.

               4.

               De tillgängliga finansiella resurserna bör vara avsedda att täcka alla led av avvecklingen, från den tekniska avvecklingen av anläggningen till omhändertagandet av avfallet.

         AVSNITT 4
   INSTITUTIONER OCH FÖRFARANDEN

               5.

               Utan att det påverkar tillämpningen av bestämmelserna i artikel 41 i Euratomfördraget eller gällande förordningar om deras tillämpning (8), bör personer och företag i enlighet med artikel 41 i Euratomfördraget redovisa det system för avvecklingsfinansiering som planeras i samband med uppförande av nya kärntekniska anläggningar.
               I sin granskning av det föreslagna systemet för avvecklingsfinansiering kommer kommissionen att – under iakttagande av kraven i artikel 44 i Euratomfördraget – samråda med gruppen för avvecklingsfinansiering.

               6.

               Om så inte redan skett bör medlemsstaterna inrätta eller utse nationella organ med kompetens att lämna expertutlåtanden i frågor om hur medlen används och avvecklingskostnader. Organen bör vara fristående från institutioner och personer som bidrar med finansiella resurser.
               De nationella organen bör varje år se över de finansiella resurser som anskaffats, och med jämna mellanrum, dock minst vart femte år, se över uppskattningarna av avvecklingskostnaderna. Om kostnadsuppskattningarna är högre än storleken på anskaffade resurser måste åtgärder vidtas i god tid.
               Medlemsstaten bör varje år rapportera om resultaten av det berörda nationella organets verksamhet till kommissionen.

         AVSNITT 5
   AVVECKLINGSFONDER

               7.

               Verksamhetsutövare bör inrätta tillräckligt stora avvecklingsfonder finansierade med intäkter från den kärntekniska verksamheten under anläggningens tekniska livslängd.

               8.

               En avskild fond med lämplig kontroll över att förvaltningen sker på ett försiktigt sätt bör vara att föredra för alla kärntekniska anläggningar. Nationella organs granskning i enlighet med denna rekommendation bör spela en central roll för sund förvaltning och riktig användning av fonderna.

               9.

               Nya kärntekniska anläggningar bör inrätta avskilda avvecklingsfonder med lämplig kontroll över att förvaltningen sker på ett försiktigt sätt.

         AVSNITT 6
   UPPSKATTNING AV AVVECKLINGSKOSTNADERNA

               10.

               På grund av den olikartade användningen av anskaffade avvecklingsresurser bör teknisk avveckling av anläggningen respektive avfallshantering behandlas separat på grundval av åtskilda kostnadsberäkningar.

               11.

               För att det skall finnas tillräckliga finansiella resurser tillgängliga bör kostnadsberäkningarna grundas på ett försiktigt val bland de realistiskt tillgängliga alternativen och omfattas av extern kontroll av det nationella organ som avses i denna rekommendation; inom detta organ skall man enas om dessa kostnadsberäkningar.

               12.

               Alla kostnadsuppskattningar bör vara specifika för varje anläggning och bygga på bästa tillgängliga uppskattningar.

               13.

               Om det under genomförandet av en avveckling visar sig att den blir dyrare än den godkända kostnadsuppskattningen, bör verksamhetsutövaren svara för extrakostnaderna. Denna fråga bör uppmärksammas noga vid byte av verksamhetsutövare under eller efter den kärntekniska anläggningens livslängd.

               14.

               Vederbörlig hänsyn bör tas till fall där en särskild lösning av historiska skäl är lämpligast. Arbetet med sådana enskilda lösningar bör redovisas öppet, och det berörda nationella organ som föreslås i denna rekommendation bör delta fullt ut i det.

         AVSNITT 7
   ANVÄNDNING AV AVVECKLINGSFONDER

               15.

               De finansiella resurserna bör användas enbart i det syfte för vilket de har anskaffats och förvaltats. Vederbörlig insyn bör ges. Alla uppgifter som inte är kommersiellt känsliga bör vara offentliga.

               16.

               En säker riskprofil bör eftersträvas vid investering av tillgångarna, så att en positiv avkastning uppnås över varje given tidsperiod.

               17.

               Eftersom verksamhetsutövaren inte har något inflytande över förvaltningen av en extern avvecklingsfond, bör investeringarnas värde garanteras av staten så att tillräckliga resurser finns tillgängliga när de behövs, även i de fall då den oberoende förvaltningen av fonden uppvisar en nominell förlust vid den tidpunkt resurserna behöver användas. I sådana fall bör staten inte tillskjuta mer än vad som behövs för att täcka investeringsförlusten.

               18.

               Om förvaltningen av en intern fond inte ger tillfredsställande avkastning, bör verksamhetsutövaren ha ansvaret för att se till att det finns tillräckliga medel när de behövs.

               19.

               När det gäller kärntekniska anläggningar vars huvudsyfte är annat än försäljning av varor och tjänster bör avvecklingen planeras och budgeteras på ett riktigt sätt så att tillräcklig finansiering finns tillgänglig för en säker avveckling i rätt tid av sådana anläggningar.

               20.

               Budgetplaneringen bör stå under tillsyn av det nationella organ som föreslås i denna rekommendation. Om ett sådant nationellt organ saknas kan medlemsstaterna be kommissionen om råd om vilka åtgärder som bör vidtas.

      Utfärdad i Bryssel den 24 oktober 2006.

            På kommissionens vägnar

         Andris PIEBALGS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 159, 29.6.1996, s. 1.

      (2)  EGT L 175, 5.7.1985, s. 40. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/35/EG (EUT L 156, 25.6.2003, s. 17).

      (3)  Interinstitutionellt uttalande (EUT L 176, 15.7.2003, s. 56).

      (4)  Kommissionens uttalande (EUT L 176, 15.7.2003, s. 56).

      (5)  KOM(2004) 719: ”Rapport om användningen av de ekonomiska resurserna för avveckling av kärnkraftverk”, 26.10.2004.

      (6)  EGT L 315, 9.12.1999, s. 1.

      (7)  Personer och företag som bedriver verksamhet inom sådana industrigrenar som förtecknas i bilaga II till Euratomfördraget.

      (8)  Rådets förordning (Euratom) nr 2587/1999 av den 2 december 1999 om vilka investeringsprojekt som skall meddelas kommissionen i enlighet med artikel 41 i Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (EGT L 315, 9.12.1999, s. 1) och kommissionens förordning (Euratom) nr 1352/2003 av den 23 juli 2003 om ändring av förordning (EG) nr 1209/2000 om fullgörande av upplysningsplikten enligt artikel 41 i Fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen (EUT L 192, 31.7.2003, s. 15).


Avis juridique important

|

32002H0515(01)

Rådets rekommendation av den 25 april 2002 om förbättring av utredningsmetoderna när et gäller kampen mot den organiserade brottslighet som är kopplad till den organiserade narkotikahandeln: parallella utredningar av narkotikahandel genom kriminella organisationer och deras ekonomi och tillgångar

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 114 , 15/05/2002 s. 0001 - 0002

Rådets rekommendationav den 25 april 2002om förbättring av utredningsmetoderna när et gäller kampen mot den organiserade brottslighet som är kopplad till den organiserade narkotikahandeln: parallella utredningar av narkotikahandel genom kriminella organisationer och deras ekonomi och tillgångar(2002/C 114/01)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Förenta nationernas konvention mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen, som antogs i Wien den 20 december 1988,med beaktande av Förenta nationernas konvention mot den gränsöverskridande organiserade brottsligheten, som antogs i Palermo 2000,med beaktande av ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets särskilda möte i Tammerfors den 15-16 oktober 1999,med beaktande av den europeiska handlingsplanen mot narkotika, som godkändes av Europeiska rådet i Feira i juni 2000,med beaktande av Europarådets konvention från 1990 om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av vinning av brott,med beaktande av rådets rambeslut 2001/500/RIF av den 26 juni 2001 om penningtvätt, identifiering, spårande, spärrande, beslag och förverkande av hjälpmedel till och vinning av brott(1), ochav följande skäl:(1) Bland åtgärderna i Europeiska unionens handlingsplan mot narkotika ingår förstärkning av kampen mot den organiserade brottsligheten, den olagliga handeln med narkotika och den organiserade brottslighet som har anknytning till denna samt andra former av brottslighet med ankyntning till narkotika genom olika åtgärder, bland annat främjande av nya utredningstekniker.(2) Europeiska unionen har också visat sin fasta beslutsamhet att bekämpa alla typer av brottslighet, däribland brottslighet med anknytning till den organiserade handeln met markotika, genom att anta nödvändig lagstiftning och försöka motverka den oro som orsakats av att den olagliga handeln med narkotika breder ut sig alltm er i olika samhällsgrupper.(3) Den olagliga handeln frambringar stora förmögenheter som gör att brottslighet med anknytning till narkotika skadar samhället i största allmänhet; av detta skäl tillfogas denna typ av brottslighet allvarlig skada om sådana organisationer berövas de enorma vinsterna från deras olagliga verksamhet och om narkotikan beslagtas, och detta försvårar eller förhindrar deras återuppbyggnad.(4) Utredningsteknikerna ikampen mot brottslighet med anknytning till den organiserade handeln med narkotika bör främjas, bli noggrannare och även förbättras så att de blir effektivare.(5) Rådet är övertygat av de resultat som erhållits i några medlemsstater och vill vid behov försöka tillämpa en utredningsteknik som består i att vidta åtgärder på alla fronter redan från inledningen av en utredning om brottslighet med koppling till narkotikahandel, vilket gör det möjligt att upptäcka olaglig narkotikahandel, organisationens tillgångar (av vilka slag de än är) och de tillgångar som förvärvas under utredningsfasen, och att identifiera deras innehavare.(6) Rådet är också övertygat om att tekniken med parallella utredningar kommer att bli mer effektiv eftersom de behöriga myndigheterna kommer att kunna besluta om att ta i beslag all slags egendom som härrör från brottslig verksamhet och förhindra att den avyttras, i samtliga fall i enlighet med varje stats nationella lagstiftning.(7) Denna utredningsteknik kan också leda till att ytterligare bevismaterial erhålls som bekräftar de inblandade personernas koppling till brottet eller visar att andra personer har deltagit i den olagliga narkotikahandeln.(8) Källorna är den huvudsakliga grundvalen för utredningen när det gäller tillgångar, såväl interna såsom de brottsbekämpande organens databaser, som externas, antingen offentliga (tillgängliga för allmänheten vid behov) eller privata (tillgängliga genom tillstånd från en domstol).(9) Det krävs bättre samarbete för att påskynda framställningar från de behöriga brottsbekämpande myndigheterna och skattemyndigheterna till de personer som är ansvariga för de olika registren med uppgifter om ägandeförhållanden när det gäller alla typer av tillgångar som innehas av personer som förmodas vara inblandade i brott som består i olaglig narkotikahandel. (De ansvariga personerna skulle ha hand om t.ex. offentliga register, såsom fastighetsregistret, eller privata register, såsom kreditinstitutsregister); i samtliga fall med beaktande av tillämplig nationell lagstiftning.(10) De slutliga målen med denna utredningsteknik är att säkerställa att gärningsmännen befinns ansvariga, att ersätta den skada som orsakats och att ge ersättning till offren i förekommande fall.(11) Den utredningsteknik som består i att "uppdaga" olika typer av tillgångar som tillhör brottslingar som är involverade i den organiserade narkotikahandeln kan betecknas som en "utredning om tillgångar" och pågår den tid som krävs för att fastställa de tillgångar som upptäcks genom utredningen vilket kan sammanfalla eller också inte med slutförandet av utredningen om narkotikahandeln.(12) Med tillgångar skall avses all egendom och alla ekonomiska rättigheter som en fysisk eller juridisk person äger. Med utredning om tillgångar skall avses den utredningsteknik som gör det möjligt att systematiskt analysera den information som finns i en rad (offentliga eller privata) arkiv och databaser eller andra källor, för att identifiera och urskilja dessa individuella tillgångar och finansiella rättigheter och hänföra ägandet av dem till en fysisk eller juridisk person.(13) Med hjälpmedel, egendom, vinning och förverkande skall avses definitionerna i Europarådets konvention från 1990 om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av vinning av brott.(14) Inom Europeiska unionen är ett antal initiativ snart fullbordade för att genomföra nya åtgärder mot brottslighet, däribland brottslighet med anknytning till narkotika, vilka initiativ rör gemensamma utredningslag och beslut om förebyggande frysning av tillgångar och om säkrande av bevismaterial.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA ATTA. när de anser det nödvändigt använda utredningsmetoder i kampen mot brottslighet, däribland brottlighet med koppling till den organiserade narkotikahandeln, som består i att redan från början på alla fronter utreda verksamhet med anknytning till olaglig narkotikahandel och identifiera organisationens ekonomi och tillgångar,B. främja inrättandet av permanenta och provisoriska grupper som är specialiserade på utredningar om tillgångar för att uppnå större effektivitet med den beskrivna utredningsmetoden,C. förstärka eller underlätta samarbetet mellan de behöriga brottsbekämpande och rättsliga myndigheterna och skattemyndigheterna och de personer som är ansvariga för olika offentliga och privata register som innehåller information om olika typer av tillgångar, så att handläggandet av dessa myndigheters framställningar om information påskyndas. (De ansvariga personerna har hand om t.ex. offentliga register, såsom fastighetsregistret, eller privata register, såsom kreditinstitutsregister); i samtliga fall med beaktande av tillämplig nationell lagstiftning,D. främja inrättandet av gemensamma utredningsgrupper mellan de medlemsstater som använder dessa metoder, i enlighet med Europeiska unionens rättsliga instrument, i fall då utredningen avseende en kriminell organisation med koppling till narkotikahandel berör fler än en medlemsstat,E. i enlighet med rådets rekommendation av den 30 november 2000 till medlemsstaterna om Europols stöd till gemensamma uterdningsgrupper som inrättas av medlemsstaterna(2), uppmana Europol att när detta begärs bistå gemensamma utredningsgrupper som inrättats av medlemsstaterna,F. utnyttja de möjligheter som Cepol (Europeiska polisakademin) erbjuder när det gäller att utarbeta särskilda utbildningsmoduler om användningen av denna speciella utredningsteknik.Utfärdad i Luxemburg den 25 april 2002.På rådets vägnarM. Rajoy BreyOrdförande(1) EGT L 182, 5.7.2001, s. 1.(2) EGT C 357, 13.12.2000, s. 7.


Avis juridique important

|

E2001C0228

Rekommendation från Eftas övervakningsmyndighet nr 228/01/COL av den 2 juli 2001 om ett samordnat program för offentlig kontroll av livsmedel för 2001

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 006 , 10/01/2002 s. 0065 - 0069

Rekommendation från Eftas övervakningsmyndighetnr 228/01/COLav den 2 juli 2001om ett samordnat program för offentlig kontroll av livsmedel för 2001EFTA:s ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av EES-avtalet, särskilt artikel 109 i och protokoll nr 1 till detta,med beaktande av avtalet mellan medlemsstaterna i Efta om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, särskilt artikel 5.2 b i och protokoll nr 1 till detta,med beaktande av den rättsakt som avses i punkt 50 i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet om offentlig kontroll av livsmedel (rådets direktiv 89/397/EEG av den 14 juni 1989 om offentlig kontroll av livsmedel)(1), särskilt artikel 14.3 i detta direktiv,efter samråd med Eftas livsmedelskommitté som bistår Eftas övervakningsmyndighet, ochav följande skäl:(1) För att Europeiska ekonomiska samarbetsområdet skall fungera väl är det nödvändigt att upprätta samordnade program för livsmedelsinspektion inom EES.(2) I sådana program betonas överensstämmelsen med den livsmedelslagstiftning som gäller enligt EES-avtalet, skydd av folkhälsan, konsumentintressen och god affärssed.(3) Enligt artikel 3 i den rättsakt som avses i punkt 54 n i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet (rådets direktiv 93/99/EG av den 29 oktober 1993 om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel)(2) måste de laboratorier som avses i artikel 7 i direktiv 89/397 uppfylla kriterierna som fastställs i Europastandardserien EN 45000. Endast sådana laboratorier kan anses lämpade att utföra analyser inom det samordnade programmet för offentliga kontroller.(4) När nationella program och samordnade program genomförs samtidigt kan resultaten ge upplysningar och erfarenheter som framtida kontrollverksamhet kan baseras på.(5) I sin rekommendation av den 18 april 2001 om ett samordnat program för officiell kontroll av livsmedel för 2001 har Europeiska kommissionen rekommenderat Europeiska unionens medlemsstater att tillämpa ett motsvarande program.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA1. Att genomföra inspektioner och kontroller under 2001 och i angivna fall ta prover och analysera dessa i laboratorier i syfte att- övervaka efterlevnaden av EES-reglerna för märkning avseende mängddeklarationen av ingredienser,- undersöka rökta fiskprodukters bakteriologiska kvalitet.2. Även om det i denna rekommendation inte fastställs hur ofta provtagningar och inspektioner skall ske, skall medlemsstaterna ändå se till att det sker tillräckligt ofta för att man skall få en överblick av det aktuella området.3. För att underlätta jämförelsen av resultaten skall de begärda uppgifterna lämnas in uppställda enligt de rapportblanketter som bifogas denna rekommendation.4. Livsmedel som lämnas in för analys i enlighet med detta program skall lämnas till laboratorier som uppfyller bestämmelserna i artikel 3 i direktiv 93/99.OMFATTNING OCH METODER:A. Mängddeklaration av ingredienser1. Programmets omfattningUppgifter om mängden av en viss ingrediens eller kategori av ingredienser som använts vid tillverkningen eller beredningen av ett livsmedel ger konsumenten bättre information och bidrar till att säkerställa god handelssed. Enligt artikel 7 i Europaparlamentet och rådets direktiv 2000/13/EG om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel(3) är uppgifter om mängden obligatoriska(4)- om den berörda ingrediensen eller kategorin av ingredienser ingår i försäljningsnamnet eller vanligtvis förknippas med det namnet av konsumenterna, eller- om den berörda ingrediensen eller kategorin av ingredienser skriftligen, genom en illustration eller grafiskt, framhävs i märkningen, eller- om den berörda ingrediensen eller kategorin av ingredienser är nödvändig för att känneteckna livsmedlet och särskilja det från produkter som det skulle kunna förväxlas med på grund av sitt namn och utseende.Handel skall inte bedrivas med produkter som inte är märkta enligt kraven i ovannämnda direktiv. Produkter som märkts före den 14 februari 2000 får dock saluföras tills lagren är tömda. Syftet med den här delen av programmet är att kontrollera att livsmedlen uppfyller de nya bestämmelserna om mängddeklaration av ingredienser.2. MetodUndersökningarna skall särskilt omfatta mjölkprodukter (t.ex. yoghurt och ost), fruktjuicer och kex. De behöriga myndigheterna i Efta-staterna skall genomföra inspektioner på anläggningarna hos tillverkare eller importörer av livsmedel för att kontrollera att bestämmelserna om mängddeklaration av ingredienser efterlevs. Stickprov kan dessutom tas i samband med inspektionerna för att bestämma mängden av en ingrediens eller en kategori av ingredienser.Resultaten från kontrollerna skall anges i rapportblanketterna i bilaga 1.B. Rökta fiskprodukters bakteriologiska kvalitet1. Programmets omfattningDet finns inga gemenskapsbestämmelser där särskilda mikrobiologiska normer för rökt fisk fastställs. Erfarenheten visar att en betydande procentuell andel av dessa produkter skulle kunna vara förorenade med patogena mikroorganismer, däribland Listeria monocytogenes, och att nya tillverknings- och beredningsmetoder skulle kunna öka risken för förorening med bakterier.Listeria monocytogenes är känd för att orsaka livsmedelsburna utbrott av listerios hos människor, vilket kan få dödlig utgång för känsliga befolkningsgrupper, och därför skall åtgärder vidtas för att minska risken för listerios hos människor orsakad av livsmedelskonsumtion, främst av färdiglagade livsmedel såsom rökt fisk.Vissa åtgärder får vidtas vad gäller riskhanteringen på livsmedelsföretagen. Tillämpning av god hygienpraxis och principerna för utveckling av HACCP-systemet (Hazard analysis and critical control points) är viktiga instrument för att säkerställa livsmedelssäkerheten.Syftet med den här delen av programmet är att bedöma föroreningshalten i rökt fisk, närmare bestämt i rökt lax, särskilt vad gäller Listeria monocytogenes och indikatororganismer för fekal förorening. Programmet bör göra det möjligt att bedöma den bakteriologiska kvaliteten på dessa produkter och möjliga risker för människors hälsa.2. MetodUndersökningen skall gälla kyld och färdigförpackad lax och annan varm eller kall rökt fisk. Efta-staternas behöriga myndigheter skall ta prov i detaljhandelsledet, om möjligt nära datumet för minsta hållbarhetstid. I länder där det tillverkas mycket av dessa produkter rekommenderas även provtagning i produktionsledet (på råvaror och/eller färdiga produkter). Denna provtagning skall ske i form av stickprov från ett och samma parti som, om möjligt, omfattar fem enheter om minst hundra gram var, och produkten skall förvaras i den ursprungliga förpackningen. Produkten skall kylas direkt efter provtagning och omedelbart sändas till laboratoriet i detta tillstånd.Efta-staternas behöriga myndigheter får själva bestämma på vilken nivå provtagning skall ske. Därvid skall hänsyn tas till viktiga faktorer som produktionens storlek och karakteristika, handeln och konsumtionsmönstren.Laboratorierna kan själva välja vilka metoder de använder under förutsättning att resultaten motsvarar de mål som skall uppnås. Emellertid rekommenderas användning av den senaste versionen av standarderna EN/ISO 11290-1 och EN/ISO 11290-2 för att påvisa och räkna Listeria monocytogenes. Andra likvärdiga metoder som godkänts av behöriga myndigheter får användas.Resultaten av kontrollen skall anges i rapportblanketten i bilaga II. I de fall då prov tas i produktionsledet skall en separat rapportblankett användas.Denna rekommendation riktar sig till Island, Liechtenstein och Norge.Utfärdad i Bryssel den 2 juli 2001.På Eftas övervakningsmyndighets vägnarHannes HafsteinMedlem av kollegiet(1) Nedan kallat direktiv 89/397.(2) Nedan kallat direktiv 93/99.(3) EGT L 109, 6.5.2000, s. 29.(4) Direktivet har ännu inte införlivats med EES-avtalet, men bestämmelserna i det är desamma som i det ändrade direktivet 79/112/EEG som ingår i EES-avtalet.BILAGA I>PIC FILE= "L_2002006SV.006802.TIF">BILAGA II>PIC FILE= "L_2002006SV.006902.TIF">


title: Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Greklands uppdaterade stabilitetsprogram, 2001-2004

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


				|

		52013PC0395

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om upphävande av beslut 2009/590/EG om förekomsten av ett alltför stort underskott i Rumänien /* COM/2013/0395 final - 2013/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om upphävande av beslut 2009/590/EG om
förekomsten av ett alltför stort underskott i Rumänien
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.12,
med beaktande av kommissionens rekommendation,
och
av följande skäl:
(1)       Till följd av en
rekommendation från kommissionen i enlighet med artikel 104.6 i fördraget
om upprättandet av Europeiska gemenskapen fastställdes genom rådets
beslut 2009/590/EG av den 7 juli 2009[1]
att det förelåg ett alltför stort underskott i Rumänien. Rådet konstaterade att
underskottet i den offentliga sektorns finanser nådde 5,4 % av BNP år
2008, vilket översteg fördragets referensvärde 3 % av BNP, medan den offentliga
sektorns bruttoskuld uppgick till 13,6 % av BNP, vilket är klart lägre än
fördragets referensvärde[2]
60 % av BNP.
(2)       I enlighet med artikel 104.7
i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och artikel 3.4 i rådets
förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande
av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott[3], och på grundval av en
rekommendation från kommissionen, utfärdade rådet den 7 juli 2009 en
rekommendation till Rumänien, i vilken landet uppmanas att senast 2011
korrigera det alltför stora underskottet. Rekommendationen offentliggjordes.
(3)       I enlighet med artikel 126.7
i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och artikel 3.4 i rådets
förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och
förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott,
utfärdade rådet den 12 februari 2010 på grundval av en rekommendation från
kommissionen, en ändrad rekommendation till Rumänien, i vilken man erkänner att
de rumänska myndigheterna vidtagit ändamålsenliga åtgärder i enlighet med
rådets rekommendation av den 7 juli 2009 och att Rumänien drabbats av
oförutsedda större ekonomiska händelser med stora negativa konsekvenser, i
syfte att åtgärda det alltför stora underskottet före utgången av 2012.
Rekommendationen offentliggjordes.
(4)       Enligt artikel 4 i det
protokoll om förfarandet vid alltför stora underskott som fogats till fördragen
ska kommissionen tillhandahålla de uppgifter som ska användas för genomförandet
av förfarandet. Som en del av tillämpningen av protokollet måste
medlemsstaterna två gånger om året, före den 1 april och den
1 oktober, anmäla uppgifter om underskott och skuldnivå och därmed
sammanhängande faktorer i enlighet med artikel 3 i rådets förordning (EG)
nr 479/2009 av den 25 maj 2009 om tillämpningen av protokollet om
förfarandet vid alltför stora underskott som är fogat till fördraget om
upprättandet av Europeiska gemenskapen[4].

(5)       När rådet överväger att
upphäva ett beslut om förekomsten av ett alltför stort underskott bör det fatta
sitt beslut på grundval av de uppgifter som lämnats. Ett beslut om förekomsten
av ett alltför stort underskott bör dessutom bara upphävas om kommissionens
prognoser tyder på att underskottet inte kommer att överstiga tröskelvärdet
3 % av BNP under prognosperioden[5].
(6)       Följande slutsatser kan dras
på grundval av de uppgifter som kommissionen (Eurostat) lämnade i enlighet med
artikel 14 i förordning (EG) nr 479/2009, efter Rumäniens anmälan
före den 1 april 2013, och på grundval av kommissionens vårprognos 2013:
–
Recessionen 2009, som blev mer omfattande än
förväntat, ledde till ett avsevärt bortfall i de offentliga inkomsterna, vilket
drev upp underskottet till beräknade 9 % av BNP trots ansträngningar att
minska de offentliga utgifterna. Till följd av denna oförutsedda utveckling och
den ettåriga förlängningen av tidsfristen för att komma till rätta med det
alltför stora underskottet minskade underskottet i den offentliga sektorns
finanser till 6,8 % av BNP under 2010, till 5,6 % av BNP under 2011 och
till 2,9 % av BNP under 2012, dvs. till under fördragets referensvärde 3 % av
BNP. Korrigeringen av underskottet beror framför allt på en strikt kontroll av
utgiftsökningarna, inklusive kontroll av den offentliga sektorns löner, en frysning
av pensionskostnaderna och en minskning av alla sociala förmåner, utom
pensioner. Korrigeringen understöddes också av inkomstrelaterade åtgärder, som
en höjning av mervärdesskatten med fem procentenheter och en breddning av
inkomstskatteunderlaget. Den finanspolitiska anpassningen genomfördes genom två
på varandra följande betalningsbalansstödda ekonomiska anpassningsprogram.
–
I konvergensprogrammet från 2013 förutspås att
underskottet kommer att fortsätta att falla till 2,4 % av BNP 2013 och
till 2,0 % av BNP 2014. I kommissionens vårprognos från 2013 förutspås att
underskottet i den offentliga sektorn kommer att förbättras till 2,6 % av
BNP 2013 och till 2,4 % av BNP 2014, dvs. under fördragets referensvärde, med
en fortsatt oförändrad politik.
–
I kommissionens vårprognos från 2013 förutspås att
den offentliga bruttoskulden kommer att öka måttligt från 37,8 % av BNP
2012 till 38,5 % av BNP 2014.
(7)       Rådet påminner om att
Rumänien, från och med 2013, dvs. det år som följer på korrigeringen av det alltför
stora underskottet, bör göra framsteg i lämplig takt i riktning mot sitt
medelfristiga mål, och även uppnå sitt riktmärke för utgifter.
(8)       Enligt artikel 126.12 i
fördraget ska ett rådsbeslut om förekomsten av ett alltför stort underskott
upphävas när det alltför stora underskottet i den berörda medlemsstaten enligt
rådets uppfattning har korrigerats.
(9)       Rådet anser att det alltför
stora underskottet i Rumänien har korrigerats och att beslut 2009/590/EG därför
bör upphävas.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Efter en helhetsbedömning fastslås härmed att
det alltför stora underskottet i Rumänien har korrigerats.
Artikel 2
Beslut 2009/590/EG ska upphöra att gälla.
Artikel 3
Detta beslut riktar sig till Rumänien.
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EUT L 202, 4.8.2009, s. 48.
[2]               Underskottet i den offentliga sektorns finanser och
skuldnivån för 2008 reviderades senare till för närvarande 5,8 %
respektive 13,4 % av BNP.
[3]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 8.
[4]               EUT L 145, 10.6.2009, s. 1.
[5]               I enlighet med ”Närmare angivelser för genomförandet av
stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och
konvergensprogrammens innehåll och utformning” av den 3 september 2012. Se
vidare:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf