title: Rekommendation till rådets beslut om ömsesidigt bistånd till Lettland

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52009PC0004(01)

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 8.1.2009KOM(2009) 4 slutligRekommendation tillRÅDETS BESLUTom ömsesidigt bistånd till LettlandochFörslag tillRÅDETS BESLUTom medelfristigt ekonomiskt gemenskapsstöd till LettlandRekommendation tillRÅDETS BESLUTom ömsesidigt bistånd till LettlandochFörslag tillRÅDETS BESLUTom medelfristigt ekonomiskt gemenskapsstöd till LettlandMOTIVERING1. INLEDNINGI Lettlands ekonomi har betydande obalanser ackumulerats under senare år genom att en snabb ekonomisk tillväxt underblåsts av lätta kreditvillkor och en alltför expansiv finanspolitik. Situationen har förvärrats betydligt av den globala krisen på finansmarknaderna och den allmänt mer ogynnsamma inställningen de nya marknadsekonomierna, som gjort det svåra och dyrare att få tillgång till krediter. De lettiska kapital- och finansmarknaderna kom under kraftigt tryck sedan början av oktober, vilket avspeglade ökade farhågor om hållbarheten i landets ekonomiska och finansiella situation. Tillståndet i banksektorn var särskilt oroande, och i synnerhet landets största inhemskt ägda banks (Parex) förmåga att överleva krisen. Banken, som staten senare övertog ägandet i och kontrollen över, var starkt beroende av extern finansiering. Lettland har sammanfattningsvis drabbats av en plötslig och allvarlig bank- och betalningsbalanskris.De lettiska myndigheterna kontaktade mot denna bakgrund EU och IMF för att förhöra sig om möjligheterna till finansiellt stöd. Kommissionen meddelade i samråd med rådets ordförandeskap den 22 november att EU var beredd att i samverkan med IMF bevilja ett samordnat finansieringspaket för att stärka Lettlands betalningsbalans. Det betonades emellertid att ett makroekonomiskt stödpaket endast kommer att beviljas under förutsättning att de lettiska myndigheterna lämnar ett tydligt åtagande om att genomföra ett strikt och trovärdigt ekonomiskt saneringsprogram. På grundval av diskussionerna med kommissionen och IMF antog det lettiska parlamentet den 12 december myndigheternas förslag till ekonomiskt stabiliserings- och reformprogram, Economic Stabilisation and Growth Revival Programme, (nedan kallat programmet). Programmets huvudsakliga mål är att inom landet och internationellt bevara förtroendet för det finansiella systemet, bidra direkt och indirekt till att hejda och vända den negativa trenden för kostnadskonkurrenskraften och inflationen genom att som en central åtgärd i en mycket stramare inriktning av finanspolitiken sänka den offentliga sektorns lönekostnader, samt att stärka ekonomins tillväxtpotential genom en rad strukturella reformer.2. DEN SENASTE TIDENS MAKROEKONOMISKA UTVECKLINGEfter en långvarig period av hög tillväxt sedan slutet av 1990-talet, till stor del baserad på inhemsk efterfrågan, ökade Lettlands reala BNP med tvåsiffriga tal under 2005-2007. Drivkraften i tillväxten var i första hand en mycket stark kreditexpansion, kraftigt stigande privatkonsumtion och fastighetsinvesteringar, som emellertid upphörde vid mitten av 2007 på grund av att de övervärderade fastighetspriserna inte längre kunde upprätthållas. Under dessa år inträdde ett skifte i ekonomins struktur från handelssektorn till sektorn för icke-handelsvaror, vilket undergrävde hållbarheten i de utrikes affärerna och resulterade i allvarliga överhettningspåfrestningar.BNP föll kraftigt under de tre första kvartalen 2008, en trend som beräknas fortsätta, främst till följd av sjunkande privat konsumtion och sjunkande investeringar. Den privata konsumtionen har drabbats av hög inflation, fallande fastighetspriser, stigande skuldavbetalningar, minskade lånemöjligheter och försämrade sysselsättnings- och inkomstförväntningar. Bygg- och anläggningsinvesteringar sjunker i linje med att fastighets- och investeringsboomen upphört som ett resultat av de svaga efterfrågeutsikterna både inom landet och utomlands. Företagssektorn står under ett kraftigt kostnadstryck på grund av ökade arbetskostnader och finansieringssituationen är alltmer ansträngd. EU-finansierade projekt och offentliga projekt i allmänhet kommer att något mildra effekterna av den kraftiga nedgången i andra investeringar. BNP beräknas dock krympa under en ganska lång period med mycket svag inhemsk efterfrågan som i otillräcklig utsträckning uppvägs av ökad nettoexport.Arbetsmarknadssituationen har endast nyligen börjat att dämpas, men arbetsmarknadens reaktion på nedgången i den inhemska efterfrågan kommer att bli betydande. Arbetslösheten har redan ökat från 6,3 % för andra kvartalet till 7,2 % för tredje kvartalet 2008 och löneökningstakten i nominella termer avtar, även om detta sker från mycket höga nivåer. Den lettiska arbetsmarknaden beräknas vara ganska flexibel, vilket bör begränsa de produktions- och arbetsmarknadskostnader som sammanhänger med anpassningen av lönerna till produktiviteten.Inflationstakten, mätt som det harmonierade konsumentprisindexet (HKPI) sjönk till 11,8 % i november efter att ha nått en högsta nivå i maj 2008 på 17,7 %. Kärninflationen[1] (11,0 % i november) och tjänsteprisinflationen faller stadigt, i takt med avtagande efterfrågetryck. Utsikterna för en fortsatt kraftigt minskad inflation på grund av den förväntade kraftiga försvagningen av den inhemska efterfrågan, lägre löner i den offentliga sektorn (se avsnitt 6) som leder till löneåterhållsamhet i den privata sektorn, och lägre globala råvarupriser.Obalanserna i de utrikes affärerna har varit mycket stora med en ohållbar uppbyggnad av skulder till utlandet, men under 2008, med sjunkande inhemsk upptagningsförmåga (absorption), har utlandsupplåningen minskat väsentligt. Betalningsbalanssituationen och utlandsställningen diskuteras i avsnitt 5 nedan.3. OFFENTLIGA FINANSERI Lettland vilar ett större ansvar på finanspolitiken till följd av det begränsade utrymmet för penningpolitiken inom ramen för en fast kvasifast växelkursregim[2]. Lettland har inte desto mindre bedrivit en konjunkturförstärkande finanspolitik under överhettningskonjunkturen 2005-2007, även om utfallet för de offentlig finanserna i nominella termer förbättrats, trots de upprepade råd som lämnats i rådets yttranden om flera uppdateringar av Lettlands konvergensprogram. Ej förutsebara inkomster förbrukades som regel genom förfarandet med tilläggsbudgetar inom budgetåret och inga reserver lades upp för sämre tider. Löneökningstakten i den offentliga sektorn drev på löneökningarna i den privata sektorn, med lönenivåer som var jämförelsevis högre i den offentliga sektorn. Mer än 30 % av de förvärvsarbetande i Lettland arbetar i den offentliga sektorn och, med tanke på att tjänstesektorn är förhållandevis stor, och står för omkring 75 % av bruttoförädlingsvärdet, har lönesättningen i den offentliga sektorn stor inverkan på lönerna i den privata sektorn.Under de första tio månaderna 2008 sjönk intäkterna från mervärdesskatt dramatiskt (en minskning med cirka 3 % på årsbasis) till följd av en kraftig nedgång i privatkonsumtionen. Intäkterna från andra viktiga skatteslag stod inledningsvis emot ganska väl med stöd av den höga inflationen, men dessa gynnsamma effekter har också börjat att klinga av. Den lettiska statskassan uppskattar att statsbudgetens konsoliderade underskott 2008, som inbegriper den statliga sektorn och budgeten för socialförsäkringsfonden, kan hamna på omkring 2 ½–2¾ % av BNP[3]. Med tanke på att den kommunala sektorn under rådande omständigheter möjligtvis kan komma att uppvisa ett litet underskott (trots utgiftstak som syftade till att bibehålla balans eller överskott i de lägre förvaltningsnivåernas budgetar) tycks underskottet i den offentliga sektorns finanser 2008 uppgå till närmare 3 % av BNP.I den budget för 2009 som parlamentet antog den 14 november planerades ett underskott i statsbudgeten på 1½ % av BNP, men den uppgiften baserades på ett orealistiskt antagande om en produktionsminskning på endast 1 %. I budgeten ingick betydande skattesänkningar och utgiftsökningar. Det var då redan tydligt att produktionsvolymen skulle minska betydligt mer och att det förelåg risk för att underskottet skulle stiga till mycket höga tal. Underskottet i den offentliga sektorns finanser, inklusive ett mycket litet underskott i den kommunala sektorn, beräknades av myndigheterna bli 1,8 % av BNP med ett primärt underskott på 1,1 % av BNP. Mot bakgrund av statistiska uppgifter om skatteinbetalningarna under de senaste månaderna 2008 och försämrade konjunkturutsikter för 2009, blev det förväntade saldot i de offentliga finanserna betydligt sämre än det underskott på 5,6 % av BNP som beräknats i kommissionens höstprognos. Den offentliga skuldkvoten, som vid slutet av 2007 uppgick till 9,5 %, var däremot en av de lägsta i EU.4. DE FINANSIELLA MARKNADERNALettlands finansiella system domineras nästan helt av banksektorn, som utvecklats mycket snabbt under de senaste tio åren. Man kan tydligt urskilja två segment. Å ena sidan de utlandsägda bankerna, som i huvudsak finansieras direkt genom lån från moderbolagen, med en marknadsandel på omkring 70 %. Å andra sidan de inhemska bankerna som i huvudsak finansieras genom utländska konsortielån och insättningar från personer bosatta i utlandet. Vikten av insättningar från utomlands bosatta personer, som i början av november 2008 utgjorde 43,5 % av alla insättningar som inte kommer från monetära och finansiella institut, är ett särskilt framträdande inslag. Lettlands finansiella system förlitar sig därför huvudsakligen på extern finansiering, vare sig den kommer från moderbolag, utomlands bosattas insättningar, eller konsortielån. Den resulterande mycket höga och stigande nivån på utlandsskulderna har sin motsvarighet i lån till personer bosatta i landet, till övervägande del i utländsk valuta (närmare 90 % av alla lån). Den inhemska utlåningen har stigit från 10 % av BNP 1997 till 90 % 2007. Därför tycks de två främsta risker som påverkar Lettlands banksystem vara likviditets- och kreditrisker.Likviditetsrisken har redan visat sig i form av en oavbrutet ansträngd likviditetssituation sedan oktober 2008. På grund av förväntade återbetalningsproblem aviserade två utländska banksyndikat tydligt att de kan komma att begära förtida återbetalning av lån Parex Bank på totalt 0,8 miljarder euro som förfaller till betalning i februari respektive juni 2009. Detta ledde till att banken delvis nationaliserades den 10 november 2008. De offentliga lånegarantier som därigenom beviljades bedömdes emellertid vara otillräckliga, vilket ledde till att Parex fullt ut nationaliserades i början av december samt till att begränsningar för uttag av insättningar (50 000 euro per månad för privatpersoner) infördes. Trots dessa åtgärder har Parex och inhemska banker med liknande affärsmodeller därefter noterat mycket betydande uttag från utländska kontoinnehavare, av vilka endast en mycket liten del har återinsatts hos andra banker i Lettland. Det systematiska likviditetstryck som föranledde den lettiska centralbanken att meddela ytterligare sänkningar av centralbankens obligatoriska reservkvot från 7 % till 5 % för kortfristiga skuldförpliktelser och från 5 % till 3 % för skulder med en löptid på mer än 2 år, för att därigenom frigöra likviditet (dessa beslut trädde i kraft i två steg med en procentenhet åt gången den 24 november och 24 december). Åderlåtningen av reserverna har emellertid fortsatt och den lettiska centralbankens utlandsställning netto försämrades med 0,9 miljarder euro från början av oktober 2008 till slutet av året. Insättningar av både personer med hemvist i landet och personer bosatta i utlandet i utlandsägda banker har under samma period ökat, och, viktigast i detta sammanhang är att det tycks vara säkerställt att moderbolagen kommer att tillhandahålla likviditetsstöd.Kreditriskerna har ännu inte resulterat i betydande förluster, men kreditförlusterna förväntas att stiga under de kommande månaderna. Samtidigt som andelen obetalda lån som förfallit till betalning redan ökat, utgör de nödlidande lånen fortfarande mindre ån 1 % av den totala utlåningen, också till följd av den pågående omstruktureringen av problemlån. Den negativa effekten av den förväntade utdragna lågkonjunkturen på den bofasta befolkningens inkomster och i förlängningen deras förmåga att återbetala skulder kommer helt klart att öka. Solvenskvoterna kommer att sjunka, och kan komma att närma sig miniminivån enligt regelverket, vilket i så fall skulle kräva tillskott av kapital.Banksektorns nuvarande och framtida ställning avhänger av objektiva faktorer, men sammanhänger också med trovärdighet och förtroendeskapande förväntningar. Det är i detta skede därför mycket viktigt att säkerställa förtroendet i syfte att stabilisera insättningsbasen och lätta likviditetstrycket. Med tanke på de ansträngda offentliga finanserna, blir återställandet av finanssektorn förtroendet för finanssektorn bara trovärdigt om det förenas med ett kraftigt internationellt finansiellt stöd.5. BETALNINGSBALANS OCH EXTERNT FINANSIERINGSBEHOVLettlands konjunkturhausse fram till 2007 kännetecknades av framväxten av stora obalanser i de utrikes affärerna och en ohållbar uppbyggnad av utlandsskulder. Utlandsskulden brutto översteg mot slutet av 2007 135 % av BNP (med en netto utlandsskuld på 52 % av BNP). Utlandsställningen försämrades mot slutet av 2007 till att visa en nettoskuldsättning på 79 % av BNP, och nettoskulderna beräknas vid utgången av andra kvartalet 2008 ha ökat till 82 % av BNP.Utlandsupplåningen har minskat väsentligt under 2008 med en avtagande inhemsk absorption. Enligt den lettiska centralbankens preliminära beräkningar minskade det nuvarande bytesbalansunderskottet till omkring 12 ½ % av BNP under det tredje kvartalet 2008 (från att ha nått sin kulmen med över 27 % av BNP under det fjärde kvartalet 2006). Underskottet i handelsbalansen 2009 förväntas att ligga kvar kring 10 % av BNP (samma nivå som de sista månaderna 2008), men till följd av en positiv tjänstebalans och en löpande förbättring av saldot för faktorinkomster bör underskottet i bytesbalansen bli lägre. För att säkerställa att grundvalen för BNP-tillväxten läggs om från en minskande inhemsk efterfrågan till en ökande export behöver löneutvecklingen kopplas närmare till produktivitetsutvecklingen och till framsteg i det strukturella reformarbetet som stärker ekonomins utbudssida.En korrigering av underskottet i bytesbalansen från de senaste årens ohållbara nivåer är en avgörande faktor när det gäller att återupprätta en sund betalningsbalanssituation, men det kommer inte att vara tillräckligt i sig för att uppnå en hållbar utlandsställning med tanke på landets stora lånestock, merparten i form av kortfristiga lån. Den externa finansieringssituationen förväntas fortsatt att vara mycket ansträngd under ganska lång tid framåt, med minskad tillgång på utlandskrediter, potentiell avtömning av insättningar från såväl inhemska som utländska insättare och försämrade utsikter för utländska direktinvesteringar i landet. En fortsatt avtappning av valutareserven (som minskade med omkring 25 % mellan oktober och december 2008) skulle äventyra möjligheterna att upprätthålla Lettlands fasta växelkurs. Mot denna bakgrund kommer det att behövas externt ekonomiskt stöd, som backas upp av ett strikt ekonomisk-politiskt program, för att på kort sikt avhjälpa likviditetssvårigheterna och samtidigt stödja en medelfristig extern anpassning under ordnade former.Kommissionen finner av nu redovisade skäl att det föreligger ett allvarligt hot mot den lettiska betalningsbalansen och rekommenderar därför rådet att anta ett beslut om ömsesidigt bistånd.6. LETTLANDS EKONOMISKA STABILISERINGS- OCH REFORMPROGRAM ( ECONOMIC STABILISATION AND GROWTH REVIVAL PROGRAMME). MAKROEKONOMISKA ÅTGÄRDER OCH ÅTGÄRDER SOM GÄLLER DET FINANSIELLA SYSTEMETPågående diskussioner mellan de lettiska myndigheterna och potentiella bidragsgivare till ett samordnat paket för internationellt finansiellt bistånd ledde till att myndigheterna antog ett ambitiöst ekonomisk-politiskt program (som, enligt vad som angavs ovan, godkändes av parlamentet den 12 december). Programmet baseras på ett bibehållande av den nuvarande fast växelkursen för den lettiska valutan lats, vilket även i fortsättningen kommer att förbli ankaret i den ekonomiskt politiken. Programmet syftar till att ta itu med den finansiella sektorns sårbarhet, korrigera finanspolitiska obalanser och förbättra konkurrenskraften samtidigt som det snäva fluktuationsbandet för valutans växelkurs bibehålls. Programmet innehåller bland annat et omedelbar och hållbar finanspolitisk konsolidering, en utförlig strategi för att lösa bankkrisen, en förstärkt krishanteringskapacitet hos tillsynsmyndigheterna, omfattande strukturella reformer samt andra viktiga åtgärder. Programmet bygger på ett makroekonomiskt scenario med en BNP-minskning på 5 % 2009 och ytterligare 3 % 2010, åtföljt av en svag återhämtning 2011 på 2 %. Målet för den finanspolitiska strategin är att underskottet i de offentliga finanserna 2011inte för vara högre än 3 %, i syfte att uppfylla Maastrichtkriteriet för underskottet det året.Förhandlingarna om finansiellt bistånd med EU, IMF och andra parter, som satte strålkastarljuset på stora framtida budgetunderskott, föranledde regeringen att anta ett ändrat budgetförslag för 2009, som godkändes av parlamentet den 12 december i förening med det ekonomiska krisprogrammet för att stabilisera ekonomin. Ändringsbudgeten, som baseras på den reviderade BNP-prognosen med en nedgång i BNP på 5 % 2009, tar hänsyn till den senaste tidens försämrade ekonomiska utsikter och riktar in sig på ett underskott i de offentliga finanserna som understiger 5 % av BNP[4], vilket innebär endast en mycket måttlig strukturell anpassning jämfört med det uppskattade utfallet 2008 (men ett betydligt högre underskott jämfört med den budget som godkändes i november). Vidare bör en fullständig tilläggsbudgetlag för 2009 som är förenlig med budgetförslaget från december antas före utgången av mars 2009.På utgiftssidan inriktas konsolideringen på en stor lönesänkning i den offentliga sektorn (med en justering på i genomsnitt 15 % i förhållande till den ursprungliga budgeten från den 14 november 2008 – som dock enbart delvis tar tillbaka de stora reallöneökningar som registrerats under senare år) samt ytterligare personalminskningar. Därutöver planeras en stor minskning i löpande utgifter förutom löner. Minskade subventioner (förutom socialhjälp) och minskade utgifter för varor och tjänster samt en utgiftsåtstramning i den kommunala sektorn är några av de övriga betydande åtgärder som planeras. Den nationella samfinansieringen av EU-finansierade projekt kommer att bibehållas på planerad nivå och medverka till att styra om ekonomin mot handelssektorn. På inkomstsidan ingår bland annat en ökning av normalskattesatsen för mervärdesskatt med 3 procentenheter till 21 %, en ökning från 5 % till 10 % av den nedsatta mervärdeskattesatsen som är tillämplig på snävare skattebas (främst läkemedel), ökade punktskatter på bränsle (för att uppfylla gemenskapens regelverk), vilket i någon mån uppvägs av en sänkning av personliga inkomstskattesatsen med 2 procentenheter.Ytterligare finanspolitisk konsolidering planeras för 2010, och ankaret i den medelfristiga finanspolitiska ramen är ambitionen att 2011 nå ned till ett offentligt underskott på högst 3 % av BNP, i enlighet med Maastrichtavtalet konvergenskriterier. Införandet av ytterligare utgiftsbegränsningar 2010, införandet av skatt på inkomst av kapital (10 %) och en ökning av fastighetsskatten i reala termer genom att ta bort undantagen i syfte att bredda skattebasen kommer ytterligare stärka konsolideringen av de offentliga finanserna det året. Åtgärder kommer dessutom att vidtas för att stärka utformningen och genomförandet av budgetförfarandena genom att anta en ny finanspolitisk ram och budgetreformlag.Utöver det finanspolitiska paket som beskrivs ovan söks en lösning för Parex Bank inom vilket de befintliga aktieägarna inte längre har något ägarintresse i banken, vilket utgör en förutsättning för eventuellt finansiellt stöd utifrån. Efter en första revision har regeringen redan tagit kontrollen över 85 % av bankens aktier. Företagsledningen har bytts ut. Den nya företagsledningen är i färd att utveckla en rekonstruktionsplan som syftar till att minimera statens förluster. Den kommer inom kort att söka erhålla ett fast åtagande från externa parter om att förnya Parex konsortiefinansiering.Andra åtgärder syftar till att garantera en mer övergripande stabilitet i banksektorn på medellång till lång sikt. Myndigheterna kommer som ett första steg att försöka återställa förtroendet för banksystemet. Riktade granskningar kommer att genomföras i banksystemet för att säkerställa att alla banker är solventa och har tillräckligt kapital. Livskraftiga banker i behov av kapital kommer att uppmanas att uppnå en rekonstruktionslösning med privat finansiering genom utomstående investerare eller fusioner, eller kapitaltillskott från moderbanker.Den privata sektorn står för nästan hela den nuvarande utlandsskulden. För att få ned skuldnivåerna till en nivå som är förenlig med en framtida hållbar tillväxt utgör skuldrekonstruktion en viktig del av programmet och är ett komplement till policyåtgärder på områdena för god banksed, stabilitetstillsyn och penningpolitik. Den lämpliga rättsliga grunden för förlängning av den befintliga skuldens löptider och omstruktureringen av dess valutasammansättning kommer att förstärkas. Man kommer även att ge prioritet åt att underlätta obeståndsförfaranden och snabba genomföranden av omstruktureringsplaner.I den ekonomisk-politiska programmet ingår även strukturella reformåtgärder med stöd i Lissabonstrategin, såsom en aktiv arbetsmarknadspolitik och politik för livslångs lärande, ett ökat deltagande av aktörer från den privata sektorn i FoU- och innovationsverksamhet, exportfrämjande åtgärder och undanröjande av administrativa pålagor på företagen.7. EU-STÖDET INOM RAMEN FÖR BETALNINGSBALANSFACILITETEN INGÅR I EN INTERNATIONELL SATSNINGMot bakgrund av de allvarliga betalningsbalansproblem som Lettland upplever, och förutsatt att de lettiska myndigheterna lämnar ett tydligt åtagande att genomföra ett betydande ekonomiskt saneringsprogram, rekommenderar kommissionen, efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén den 12 januari 2009, rådet att bevilja ömsesidigt bistånd enligt artikel 119 i fördraget.Efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén föreslår kommissionen även att rådet, efter att på kommissionens rekommendation ha antagit ovan nämnda beslut om ömsesidigt bistånd till Lettland, antar ett beslut inom ramen för EU:s system för medlemsstater (som regleras av rådets förordning (EG) nr 332/2002 av den 18 februari 2002) om medelfristigt ekonomiskt stöd till Lettland på upp till 3,1 miljarder euro för att stödja hållbarheten i landets betalningsbalans.Medelfristigt finansiellt bistånd kommer i ett läge när det inhemska och internationella förtroendet för det finansiella systemet i Lettland är allvarligt hotat, när situationen för de offentliga finanserna förvärras och när landet står inför ett betydande finansiellt tryck på kort sikt. Biståndet syftar sammantaget till att underlätta nödvändiga externa och interna anpassningar. De uppskattade totala finansieringsbehoven under perioden fram till och med första kvartalet 2011 uppgår till 7,5 miljarder euro. I denna summa ingår kompensation för förväntade underskott i bytes- och kapitalbalansen, uttag av bankinsättningar, ofullständig omsättning av lån som förfaller till betalning, fel och misstag i betalningsbalansen samt uppbyggnad av internationella reserver till en betryggande nivå.Stödet är tänkt att ges i samverkan med IMF och andra multilaterala och bilaterala bidragsgivare. Det avses att betalas ut i sex trancher och vara förenat med ekonomisk-politiska villkor. Det föreslagna beslutet är tänkt att upphöra att gälla tre år efter ikraftträdandet. De ekonomisk-politiska villkor som är knutna till utbetalningen av EU-lån kommer att fastställas i ett samförståndsavtal som kommer att ingås med de lettiska myndigheterna. De viktigaste punkterna i dessa villkor gäller följande:En betydande konsolidering av de offentliga finanserna under perioden till 2011 . I förhållande till den ursprungliga budgeten från den 14 november 2008 planeras en mycket stor konsolidering av de offentliga finanserna under 2009, där målsättningen är ett budgetunderskott på högst 5 % av BNP och en ytterligare konsolidering under 2010. I de budgetåtgärder som ska medverka till att uppnå detta ingår bland annat följande: i) antagandet av ett tydligt finanspolitiskt program på medellång sikt som är tänkt att till 2011 få ned underskottet i de offentliga finanserna under fördragets referensvärde på 3 % av BNP, ii) en sänkning, inom ramen för de medelfristiga budgettaken, av den offentliga sektorns genomsnittliga lönekostnader i nominella termer med omkring 15 % under 2009. Detta är även avsett att gälla lokala myndigheter, offentliga organ och statsägda företag. iii) avskaffandet av bonusar och liknande ersättningar, iv) en minskning av antalet sysselsatta i den offentliga sektorn och på kommunal nivå med minst 5 %, v) betydande minskningar av subventioner (förutom socialbidrag) och i löpande utgifter för varor och tjänster samt vi) genomförandet av EU-finansierade projekt på tidigare planerade nivåer.Finansiella åtgärder som villkor för bistånd som syftar till att garantera en mer övergripande stabilitet i banksektorn på medellång till lång sikt. Myndigheterna kommer som ett första steg att försöka återställa förtroendet för banksystemet. Riktade granskningar kommer att genomföras i banksystemet för att säkerställa att alla banker är solventa och har tillräckligt kapital. Livskraftiga banker i behov av kapital kommer att anmodas att uppnå en rekonstruktionslösning med privat finansiering genom utomstående investerare eller fusioner, eller kapitaltillskott från moderbanker. Ett betydande steg i denna process var de separata uttalandena av den 18 december 2008 från tre stora utländska bankkoncerner som är moderbolag till banker i Lettland om deras åtagande att bli kvar i Lettland och stödja sin verksamhet där.Skuldrekonstruktion i den privata sektorn för att minska sårbarheten till följd av höga skuldsättningsnivåer (den privata sektorn står för nästan hela utlandsskulden) och för att komplettera policyåtgärder på områdena för god banksed, stabilitetstillsyn och penningpolitik. Den lämpliga rättsliga grunden för omläggning av den befintliga skuldens löptider och valutasammansättning bör förstärkas. Man måste också ge prioritet åt att underlätta obeståndsförfaranden och snabba genomföranden av omstruktureringsplaner. Detta inbegriper ändringar av insolvenslagstiftningen för att underlätta ackord mellan livskraftiga företag och deras fordringsägare samt förbättra den rättsliga ramen kring personliga konkurser.Strukturella åtgärder på områdena för inkomstpolitik, finanspolitisk disciplin och beträffande budgetprocessen och budgetstyrningen. Budget- och finansförvaltningslagen kommer att ändras för att stärka bestämmelserna om finansiellt ansvar, överblickbarhet och redovisningsskyldighet, och den medelfristiga budgetramen kommer att börja tillämpas i praktiken. En särskild kommitté kommer att inrättas för att övervaka att löneutvecklingen är återhållsam och för att utfärda rekommendationer som säkerställer att löneutvecklingen medverkar till att återställa konkurrenskraften.Strukturella reformåtgärder bland annat tar stöd i Lissabonstrategin , såsom en aktiv arbetsmarknadspolitik och politik för livslångs lärande, ökat deltagande av aktörer från den privata sektorn i FoU- och innovationsverksamhet, exportfrämjande åtgärder och minskade administrativa pålagor på företagen.För att möjliggöra nödvändig flexibilitet under de rådande förhållandena på marknaden föreslås det att räntesvappar ska få användas som alternativ vid upplåningen för finansiering av lånet. Till skydd för EU:s budget ska det krävas att motparterna i eventuella sådana svappar ska ha högsta kreditkvalitet.Rekommendation tillRÅDETS BESLUTom ömsesidigt bistånd till LettlandEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 119,med beaktande av rekommendationen från kommissionen i samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén, ochav följande skäl:(1) Lettlands kapital- och finansmarknaden har mot bakgrund av det mycket höga externa finansieringsbehovet på senare tid kommit under tryck, vilket avspeglar en allmän försämring i marknadssentiment, och ökade farhågor beträffande den lettiska ekonomins hälsotillstånd med tanke på dess stora obalanser i form av ett stort externt underskott och en mycket stor utlandsskuld, allt svagare offentliga finanser och hög kostnads- och prisinflation. Den lettiska banksektorn har drabbats av allvarliga problem med likviditeten och förtroendet. Nivån på valutareserven har minskat i takt med att centralbanken intervenerat för att upprätthålla växelkursens fasta paritet.(2) Rådet ser regelbundet över den ekonomiska politik som förs i Lettland, särskilt inom ramen för Lettlands konvergensprogram och nationella reformprogram, liksom i samband med konvergensrapporterna.(3) Lettlands totala externa upplåningsbehov fram till och med första kvartalet 2011 uppskattas till 7,5 miljarder euro.(4) De lettiska myndigheterna har begärt omfattande finansiellt bistånd från EU och andra internationella finansiella institut och länder för att medverka till att uppnå en hållbar betalningsbalanssituation.(5) Det föreligger ett allvarligt hot mot den lettiska betalningsbalansen, vilket motiverar att ömsesidigt gemenskapsbistånd skyndsamt beviljas i samverkan med IMF och andra bidragsgivare.(6) Det finansiella stödpaketet avses att beviljas under förutsättning att de lettiska myndigheterna lämnar ett tydligt åtagande att genomföra ett ambitiöst program för reformering av finanspolitiken, det finansiella systemet samt åtar sig att genomföra strukturella reformer i syfte att underlätta externa och interna anpassningar, stabilisera ekonomin och återställa förtroendet för den ekonomiska politiken. Kommissionen ska i samarbete med Ekonomiska och finansiella kommittén regelbundet och ingående kontrollera att de ekonomisk-politiska villkoren för stödet fullt ut uppfylls.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Enda artikelGemenskapen ska bevilja Lettland ömsesidigt bistånd.Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel, […]På rådets vägnarOrdförandeFörslag tillRÅDETS BESLUTom medelfristigt ekonomiskt gemenskapsstöd till LettlandEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 332/2002[5] av den 18 februari 2002 om upprättandet av ett system för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans, särskilt artikel 3.2,med beaktande av förslaget från kommissionen i samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén, ochav följande skäl:(1) Rådet beslutade den […] att bevilja Lettland ömsesidigt bistånd.(2) Lettlands kapital- och finansmarknader har mot bakgrund av det mycket höga externa finansieringsbehovet på senare tid kommit under tryck, vilket avspeglar en allmän försämring i marknadssentiment, och ökade farhågor beträffande den lettiska ekonomins hälsotillstånd med tanke på dess stora obalanser i form av ett stort externt underskott, allt svagare offentliga finanser och hög kostnads- och prisinflation. Den lettiska banksektorn har drabbats av allvarliga problem med likviditeten och förtroendet. Nivån på valutareserven har minskat i takt med att centralbanken intervenerat för att upprätthålla växelkursens fasta paritet.(3) Lettlands totala externa upplåningsbehov fram till och med första kvartalet 2011 uppskattas till 7,5 miljarder euro.(4) Det är lämpligt att ge gemenskapsstöd till Lettland på upp till 3,1 miljarder euro inom ramen för det system för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans som inrättades genom förordning (EG) nr 332/2002. Detta stöd bör ges i förening med ett lån från Internationella valutafonden på 1,5 miljarder särskilda dragningsrätter (1200 % av Lettlands IMF-kvot, cirka 1,7 miljarder euro) enligt ett stand-by-avtal med IMF som godkändes den 23 december 2008. De nordiska länderna (Sverige, Danmark, Finland och Norge) ska tillsammans bidra med 1,8 miljarder euro, Världsbanken med 0,4 miljarder euro, Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling (EBRD), Tjeckiska republiken, Polen och Estland med sammantaget 0,5 miljarder euro. Detta blir totalt 7,5 miljarder euro under perioden fram till och med första kvartalet 2011.(5) Gemenskapsstödet bör förvaltas av kommissionen. De särskilda ekonomisk-politiska villkor som man kommit överens med de lettiska myndigheterna om efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén bör fastställas i ett samförståndsavtal. De bör bland annat inbegripa åtgärder som syftar till att stoppa det omedelbara likviditetstrycket, återställa banksektorns långsiktiga stabilitet, korrigera finanspolitiska obalanser och till att anta politiska åtgärder inom landet för att förbättra konkurrenskraften. Åtgärderna bör inbegripa en omedelbar och hållbar finanspolitisk konsolidering, en övergripande strategi för att lösa bankkrisen, en förstärkt krishanteringskapacitet hos tillsynsmyndigheterna, omfattande strukturella reformer liksom andra viktiga åtgärder. Kommissionen bör ange de närmare finansiella villkoren i låneavtalet.(6) Stödet bör ges för att stoppa det omedelbara likviditetstrycket och på villkor att ekonomisk-politiska åtgärder vidtas för att återställa banksektorns långsiktiga stabilitet, korrigera finanspolitiska obalanser samt att politiska åtgärder inom landet antas som ska leda till att förbättra konkurrenskraften och samtidigt bibehålla det snäva fluktuationsutrymmet för växelkursen kring den nuvarande centralkursen.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 11. Gemenskapen ska bevilja Lettland ett medelfristigt lån på högst 3,1 miljarder euro med en längsta genomsnittlig löptid på fem år.2. Gemenskapens ekonomiska stöd ska vara tillgängligt under tre år från och med den första dagen efter detta besluts ikraftträdande.Artikel 21. Stödet ska förvaltas av kommissionen på ett sätt som är förenligt med Lettlands åtaganden och rådets rekommendationer. Dessa villkor ska fastställas genom ett samförståndsavtal. Kommissionen ska ange de närmare finansiella villkoren i låneavtalet.2. Kommissionen ska regelbundet i samarbete med Ekonomiska och finansiella kommittén kontrollera att de ekonomisk-politiska villkoren för stödet uppfylls. Kommissionen ska hålla Ekonomiska och finansiella kommittén underrättad om eventuell refinansiering av upplåningen eller omstrukturering av de finansiella villkoren.3. Lettland ska vara berett att anta och genomföra ytterligare konsolideringsåtgärder för att stabilisera ekonomin om sådana åtgärder kommer att bli nödvändiga under stödprogrammets löptid. De lettiska myndigheterna ska samråda med kommissionen i förväg om antagandet av alla sådana eventuella ytterligare åtgärder.Artikel 31. Kommissionen ska tillhandahålla stödet till Lettland i högst sex trancher, vilkas storlek ska fastställas i samförståndsavtalet.2. Den första tranchen ska göras tillgänglig under förutsättning att låneavtalet och samförståndsavtalet trätt i kraft.3. Om så krävs för att finansiera lånet ska räntesvappar med motparter med högsta kreditkvalitet få användas med vederbörlig försiktighet.4. Kommissionen ska besluta om frisläppande av ytterligare trancher efter att ha inhämtat Ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande.5. För frisläppandet av varje ytterligare delbelopp ska det krävas ett tillfredsställande genomförande av den lettiska regeringens nya ekonomiska program (det ekonomiska stabiliserings och reformprogrammet Economic Stabilisation and Growth Revival Programmet ), som ingår i konvergensprogrammet, och, i synnerhet, de särskilda ekonomisk-politiska villkor som anges i samförståndsavtalet. Dessa åtgärder skall bland annat inbegripa följande:1.  Antagandet av ett tydligt finanspolitiskt program på medellång sikt som är tänkt att till 2011 få ned underskottet i de offentliga finanserna under fördragets referensvärde på 3 % av BNP.2.  Genomförandet av budgeten för 2009 i dess ändrade utformning genom den tilläggsbudget som antogs den 12 december 2008 (och som ska ändras i detalj under första kvartalet 2009), vars mål är ett underskott i de offentliga finanserna på högst 5 % av BNP.3.  En minskning under 2009 av den offentliga sektorns genomsnittliga lönekostnader i nominella termer med omkring 15 % i förhållande till den ursprungliga budgeten från den 14 november 2008 och med ytterligare 2 % under 2010-2011.4.  En minskning under 2009 av antalet sysselsatta i den offentliga sektorn och i den kommunala sektorn med minst 5 %.5.  En förstärkning av utformningen och genomförandet av budgetförfarandena genom antagandet av en ny finanspolitisk ram och budgetreformlag.6.  Införandet av ett tydligt och överblickbart löneutbetalningssystem för direkt anställda i den offentliga förvaltningen samt upprättandet av ett enhetligt system för personalplanering och personalstyrning för den offentliga sektorns institutioner.7.  Mekanismer för att säkerställa stabilitet i banksektorn som helhet på medellång till lång sikt. Dessa bör begränsa kredittillväxten till hållbara nivåer och undvika ett kraftigt beroende av osäkrad utlandsfinansiering. Riktade granskningar ska genomföras i banksystemet för att säkerställa att alla banker är solventa och har tillräckligt kapital.8.  Lämpliga åtgärder rörande omstrukturering av den privata sektorns skuldsättning. Den lämpliga rättsliga grunden för omläggning av den befintliga skuldens löptider och valutasammansättning ska förstärkas. Underlättande av obeståndsförfaranden och ett snabbt genomförande av omstruktureringsplaner ska även prioriteras.9.  Genom att fullt ut nationalisera Parex Bank ska det säkerställas att de kvarvarande minoritetsaktieägarna i Parex Bank inte drar nytta av rekonstruktionen av banken och åtgärderna för att stärka den finansiella stabiliteten.10.  Strukturella reformåtgärder som ges stöd inom ramen för Lissabonstrategin och genomförandet av Lettlands nationella reformprogram, inklusive en aktiv arbetsmarknadspolitik och en politik för livslångs lärande, ett ökat deltagande av aktörer från den privata sektorn i FoU- och innovationsverksamhet, exportfrämjande åtgärder och minskade administrativa pålagor på företagen.11.  Genomförandet av EU-finansierade projekt på planeringsnivån för att hjälpa till att förbättra handelssektorns bidrag till den ekonomiska tillväxten.12.  Åtgärder för att förbättra tillgången till finansiering för företag och företagare, vars ansökningar om bidrag från strukturfonderna har godkänts, eller för dem som planerar att ansöka om bidrag från strukturfonderna.Detta beslut riktar sig till Republiken Lettland. Det ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning .Utfärdat i Bryssel, […]På rådets vägnarOrdförande  BUDGETKONSEKVENSER(se artikel 16 i arbetsordningen).POLITIKOMRÅDE: AVDELNING 01 – EKONOMI OCH FINANSVERKSAMHET FINANSIELLA TRANSAKTIONER OCH INSTRUMENTÅTGÄRDENS BENÄMNING: MEDELFRISTIGT EKONOMISKT GEMENSKAPSSTÖD TILL LETTLAND1. FÖRSLAGETS BENÄMNING: BERÖRDA BUDGETRUBRIKER (nummer och beteckning)01 04 01 01 Gemenskapsgaranti för gemenskapslån avseende betalningsbalansstöd2. RÄTTSLIG GRUND:Artikel 119 Rådets förordning (EG) nr 332/2002 av den 18 februari 2002.3. SAMMANLAGDA SIFFROR FÖR BUDGETÅRET (i euro)Genom denna punkt inrättas EU:s garantifacilitet. Den gör det möjligt för kommissionen att verkställa lånebetalningar (amorteringar, ränta och andra avgifter) om gäldenären (Lettland) skulle falleraDen budgetpost (”p.m.”) som avser budgetgarantin kommer att utnyttjas endast om anspråk faktiskt görs på garantin. Några sådana anspråk väntas normalt inte förekomma.3a – Innevarande budgetårEj tillämpligtÅB |Inledande anslag för budgetåret (budget) |Överföringar |Tilläggsanslag |Anslag totalt |Anslag som redan tagits i anspråk under ett annat arbetsprogram |Disponibelt saldo |Belopp till den föreslagna åtgärden |3b – Överföringar mellan budgetårEj tillämpligtÅB |Överföringar mellan budgetår |Anslag som redan tagits i anspråk under ett annat arbetsprogram |Disponibelt saldo |Belopp till den föreslagna åtgärden |3 c – Påföljande budgetårEj tillämpligtÅB |Inledande anslag för budgetåret (budget) | p.m. |Överföringar |Tilläggsanslag |Anslag totalt |Anslag som redan tagits i anspråk under ett annat arbetsprogram |Disponibelt saldo |Belopp till den föreslagna åtgärden | p.m. |4. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDENDet föreslagna medelfristiga ekonomiska stödet till Lettland består av ett gemenskapslån (som ska finansieras genom upplåning av kommissionen på internationella kapitalmarknader) till ett belopp av 3,1 miljarder euro. Det ska ges inom ramen för ett internationellt finansieringsprogram, där bl.a. ett IMF-lån ingår avseende 1,5 miljarder särskilda dragningsrätter (cirka 1,7 miljarder euro) enligt ett stand-by-avtal. De nordiska länderna bidrar med 1,8 miljarder euro och Estland, Tjeckiska republiken, Polen och Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling har också bidragit med totalt 0,5 miljarder euro.Stödet avspeglar viljan att stödja Lettland, vars kapital- och finansmarknader har kommit under tryck till följd av marknadens generellt försämrade sentiment gentemot tillväxtekonomier. Gemenskapens medelfristiga ekonomiska stöd till Lettland avser att stoppa det omedelbara likviditetstrycket, återställa långsiktiga stabilitet genom att stärka banksektorn, korrigera finanspolitiska obalanser och anta politiska åtgärder inom landet som kommer att förbättra konkurrenskraften, samtidigt som det snäva fluktuationsutrymmet för växelkursen kring dess nuvarande centralkurs bibehålls. Det ekonomisk-politiska paket som därigenom ges stöd innehåller bland annat en omedelbar och hållbar finanspolitisk konsolidering, en utförlig strategi för att lösa bankkrisen, en förstärkt krishanteringskapacitet hos tillsynsmyndigheterna, omfattande strukturella reformer samt andra viktiga åtgärder.Slutligen är detta stöd, som ska förvaltas av kommissionen i samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén, ett sätt att säkerställa att EU förblir nära involverat i utformningen av den ekonomiska politiken i Lettland och att denna är förenlig med Lettlands åtaganden i EU-sammanhang och med rådets rekommendationer, särskilt i samband med genomförandet av det nationella reformprogrammet samt konvergensprogrammet.Gemenskapens upplåning på kapitalmarknaderna eller från finansiella institut för att tillhandahålla lånet till Lettland täcks av gemenskapsgarantin. Lånet tas upp på kapitalmarknader eller från finansiella institut. Det lånebelopp (exklusive ränta och andra avgifter) som ska beviljas Lettland uppgår till 3,1 miljarder euro.Europeiska unionens garantifacilitet kommer att göra det möjligt för kommissionen att sköta lånebetalningarna om Lettland skulle fallera.För att fullgöra sina förpliktelser får kommissionen provisoriskt utnyttja egna likvida medel för lånebetalningar. I så fall gäller artikel 12 i rådets förordning(EG, Euratom) nr 1150/2000 av den 22 maj 2000 om genomförande av beslut 2000/597/EG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel (EGT L 130, 31.5.2000, s. 1).5. BERÄKNINGSMETODEj tillämpligt.6. PLAN ÖVER UTBETALNINGAR (i euro)Ej tillämpligt.Rubrik | Anslag | Utbetalningar |År n | År n+1 | År n+2 | År n+3 | Följande budgetår |År n |År n+1 |År n |År n+1 |Totalt |[1] Definierad som det allmänna prisindexet exklusive energi och obearbetade livsmedel.[2] Lettland har en lång tradition av fast paritet för sin valutas växelkurs, lats, från 1994 till särskilda dragningsrätter (SDR) och från 2005 till euron. I maj 2005 gick Lettland med i ERM II och införde ensidigt ett fluktuationsutrymme på +/- 1 % kring centralkursen gentemot euron.[3] Uppgift enligt metodiken i den nationella statistiken, exklusive den kommunala sektorn.[4] I detta stödprogram erkänns att Lettland kommer att bli föremål för ett förfarande vid alltför stora underskott under 2009.[5] EGT L 53, 23.2.2002, s. 1.


title: Rådets rekommendation av den 11 juli 2017 om Belgiens nationella reformprogram 2017, med avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram 2017

text:
               9.8.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 261/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 11 juli 2017
   om Belgiens nationella reformprogram 2017, med avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram 2017
   (2017/C 261/01)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, där Belgien konstaterades vara en av de medlemsstater som inte skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet som Europeiska rådet godkände den 9–10 mars 2017. Den 21 mars 2017 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken för euroområdet (nedan kallad rekommendationen för euroområdet) (3).

               (2)

               Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Belgien, i egenskap av en medlemsstat som har euron som valuta, se till att rekommendationen för euroområdet, som återspeglas i rekommendation 1 och 2, genomförs fullständigt och i tid.

               (3)

               Landsrapporten 2017 för Belgien offentliggjordes den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Belgien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (4)

               Den 28 april 2017 lade Belgien fram sitt nationella reformprogram och sitt stabilitetsprogram för 2017. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (5)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av partnerskapsöverenskommelsen och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa den bestämmelsen.

               (6)

               Belgien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. I stabilitetsprogrammet 2017 planerar regeringen en gradvis förbättring av det totala saldot från ett underskott på 2,6 % av BNP 2016 till -0,1 % av BNP 2020. Det reviderade medelfristiga budgetmålet, dvs. en balanserad budget i strukturella termer, väntas nås 2019. Det omräknade (5) strukturella saldot tyder dock fortfarande på ett underskott på 0,3 % 2019. Den offentliga skuldkvoten nådde sitt högsta värde på nästan 107 % av BNP 2014 och sjönk därefter till runt 106 % av BNP 2015 och 2016 och väntas enligt stabilitetsprogrammet för 2017 att sjunka till 99 % vid 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Samtidigt har man inte tillräckligt noggrant beskrivit de åtgärder som krävs för att stödja de planerade underskottsmålen från och med 2018, vilket enligt kommissionens vårprognos 2017 bidrar till den prognosticerade försämringen av det strukturella saldot 2018 vid oförändrad politik.

               (7)

               Den 22 maj 2017 utfärdade kommissionen en rapport enligt 126.3 i EUF-fördraget, eftersom Belgien 2016 inte hade gjort tillräckliga framsteg med att iaktta riktmärket för skuldminskning. Efter en bedömning av alla relevanta faktorer drog kommissionen i rapporten slutsatsen att skuldkriteriet bör anses ha uppfyllts. Samtidigt ska ytterligare finanspolitiska åtgärder vidtas under 2017 för att säkerställa en övergripande anpassning i riktning mot det medelfristiga budgetmålet under 2016 och 2017 sammantaget.

               (8)

               I stabilitetsprogrammet för 2017 anges att den exceptionella flyktingtillströmningen och de säkerhetsrelaterade åtgärderna har en betydande inverkan på budgeten 2016 och 2017, och man lämnar tillräckligt med styrkande uppgifter om de extra budgetkostnaders art och omfattning. Enligt kommissionen uppgick de berättigade extra kostnaderna under 2016 till 0,08 % av BNP för den exceptionella flyktingtillströmningen och till 0,05 % av BNP för de säkerhetsrelaterade åtgärderna. Den extra effekten på budgeten förorsakad av de säkerhetsrelaterade åtgärderna uppskattas för närvarande till 0,01 % av BNP för 2017 jämfört med 2016. Bestämmelserna i artiklarna 5.1 och 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att hantera de här extrautgifterna, eftersom flyktingtillströmningen och det allvarliga terroristhotet är ovanliga händelser, deras effekt på Belgiens offentliga finanser stora och hållbarheten inte torde äventyras av att man tillåter en tillfällig avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Därför har den efterfrågade anpassningen på väg mot det medelfristiga budgetmålet för 2016 sänkts för att ta hänsyn till de extra kostnaderna till följd av flyktingtillströmningen och säkerhetsåtgärderna. I fråga om 2017 kommer en slutbedömning, också av de berättigade beloppen, att göras våren 2018, på basis av de belgiska myndigheternas faktiska data.

               (9)

               Den 12 juli 2016 rekommenderade rådet Belgien att åstadkomma en årlig finanspolitisk anpassning på 0,6 % av BNP i riktning mot det medelfristiga budgetmålet 2017. Enligt kommissionens vårprognos 2017 finns det risk för en viss avvikelse från det kravet under 2017. Det finns dock risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningsbanan i riktning mot det medelfristiga budgetmålet för 2016 och 2017 sammantaget. Slutsatsen skulle inte ändras även man räknar bort inverkan på budgeten av den exceptionella flyktingtillströmningen och säkerhetsåtgärderna från kravet.

               (10)

               Mot bakgrund av Belgiens finanspolitiska situation och i synnerhet dess skuldnivå förväntas landet under 2018 ytterligare anpassa sig i riktning mot sitt medelfristiga budgetmål om en balanserad budget i strukturella termer. Enligt den överenskomna anpassningsmatrisen inom stabilitets- och tillväxtpakten innebär den anpassningen ett krav på en nominell ökningstakt för de primära offentliga nettoutgifterna (6) på högst 1,6 % 2018. Det skulle motsvara en årlig strukturell anpassning på minst 0,6 % av BNP. Om politiken ligger fast finns det en risk för en betydande avvikelse från det kravet under 2018. Belgien förväntas vid första anblicken inte iaktta skuldkriteriet under 2017 och 2018. Sammantaget anser rådet att det kommer att krävas ytterligare åtgärder från och med 2017 för att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. I enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 bör man emellertid vid bedömningen av budgetplanerna och utfallet ta hänsyn till medlemsstatens budgetsaldo med beaktande av konjunktursvängningarna. I kommissionens meddelande om 2017 års europeiska planeringstermin som åtföljer de här landsspecifika rekommendationerna påminner man om att bedömningen av utkastet till budgetplan för 2018 och påföljande bedömning av 2018 års budgetutfall kommer att behöva ta vederbörlig hänsyn till målsättningen att nå en finanspolitisk inriktning som bidrar både till att stärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Belgiens offentliga finanser. I detta avseende noterar rådet att kommissionen avser att göra en samlad bedömning i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, i synnerhet mot bakgrund av Belgiens konjunkturläge.

               (11)

               I ett federalt land som Belgien är det nödvändigt med en effektiv budgetsamordning, då en stor del av befogenheterna över utgifterna har flyttats över till regionala och lokala myndigheter. I ett försök att stärka den interna samordningen och genomföra fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen (finanspakten) ingick den federala regeringen och regionernas och gemenskapernas regeringar 2013 ett samarbetsavtal med målet att lägga fast övergripande och individuella fleråriga finanspolitiska planer som ska övervakas av det höga finansrådet. Inom den här processen har man dock inte lyckats att formellt enas om den finanspolitiska inriktningen och inte heller har man fastställt tillräckliga garantier för det höga finansrådets tillsynsroll. Den bristande samordningen av hur bördorna ska fördelas underminerar landets övergripande bana i riktning mot det medelfristiga målet enligt stabilitetsprogrammet för 2017.

               (12)

               Trots att offentliga investeringar kan stimulera tillväxten på lång sikt, är de offentliga investeringarna i Belgien väldigt låga med EU-mått mätt, särskilt i förhållande till de totala offentliga utgifterna. Den offentliga kapitalstocken är inte bara liten utan kvaliteten på den offentliga infrastrukturen har också urgröpts. Mycket tuffa budgetrestriktioner gäller för alla myndighetsnivåer, men man måste ändå bevara tillräckligt med utrymme för investeringar, vilket är beroende av att de totala offentliga utgifterna omfördelas genom att man effektiviserar de offentliga tjänsterna och strategierna och tyglar den snabba ökningen av vissa utgiftsposter.

               (13)

               Belgien har gjort stora framsteg med att reformera sitt lönebildningssystem. Översynen av 1996 års lag om löneförhandlingar ska säkra de vinster i den kostnadsrelaterade konkurrenskraften som skapats till följd av den senaste tidens återhållsamma löneökningar. De mer försiktiga grundläggande prognoserna och de inbyggda förhandsjusteringarna i beräkningen av lönenormen innebär att det reformerade regelverket kraftigt förbättrar Belgiens kostnadsrelaterade konkurrenskraft i förhållande till viktiga handelspartner i euroområdet. Dessutom innebär reformen större garantier för att myndigheternas åtgärder för att minska lönebikostnaderna verkligen kommer att gynna den kostnadsrelaterade konkurrenskraften, och stärker myndigheternas roll att förebygga en skadlig utveckling för den kostnadsrelaterade konkurrenskraften till följd av alltför hög inflation. Enligt regelverket för kollektiva avtalsförhandlingar krävs att arbetsmarknadens parter som deltar i det centrala ekonomiska rådet noggrant övervakar löne- och produktivitetsutvecklingen och andra faktorer för den kostnadsrelaterade och den icke-kostnadsrelaterade konkurrenskraften. Eftersom det fortfarande är vanligt att koppla löneutvecklingen till inflationen i många branscher, och mot bakgrund av ökande skillnader i inflationstakt mellan Belgien och grannländerna, kommer förändringar i enhetsarbetskostnaden att fortsätta att följas noggrant inom den europeiska planeringsterminen.

               (14)

               Arbetsmarknaden fungerar nu till viss del bättre. Höjd pensionsålder och ytterligare begränsningar av förtida pensioner uppmuntrar äldre personer att fortsätta arbeta eller återgå i arbete. En stegvis minskning av skattekilen har bidragit till att öka sysselsättningen. Sysselsättningsskapandet har varit robust och fått stöd av den ekonomiska tillväxten och den förbättrade kostnadsrelaterade konkurrenskraften. Detta beror också på sänkta inkomstskatter och moderata löneökningar som har förbättrat de belgiska företagens konkurrenskraft. Det återstår emellertid flera strukturella brister. Andelen personer som går från arbetslöshet eller inaktivitet till sysselsättning är låg, och den totala sysselsättningsgraden tyngs fortfarande av specifika gruppers dåliga utfall. Det gäller bland annat lågutbildade, unga, äldre och personer med invandrarbakgrund, t.ex. utomeuropeiska arbetstagare och andra generationens invandrare. Deltagandet på arbetsmarknaden bland människor med invandrarbakgrund är bland de lägsta i unionen, även om man gör justeringar för andra specifika särdrag. Sysselsättningsklyftan för dem som är födda utanför EU är den största i unionen: förvärvsfrekvensen bland 20–64-åringar var 49,1 % 2016, jämfört med 70,2 % för inrikes födda, och den var ännu lägre för kvinnor födda utanför EU (39,1 %). Risken för fattigdom och social utestängning låg på 50,7 % för personer födda utanför EU, jämfört med 17 % för inrikes födda. Följden av de här stora skillnaderna i sysselsättning mellan specifika befolkningsgrupper är ett fortsatt kroniskt underutnyttjande av arbetskraften. Det pågår regionala reformer för att rationalisera och målinrikta systemen för stimulansåtgärder för nyanställning, men kostnadseffektiviteten hos de politiska val som gjorts bör övervakas fortlöpande. Vissa inslag i strategierna för vissa målgrupper har oförutsedda effekter och undanträngningseffekter. Samordningen och kommunikationen mellan och inom olika politiska nivåer är också avgörande för de målinriktade strategiernas effektivitet. Skatter och även sociala avgifter på lägre löner och indragna sociala förmåner då någon träder in på arbetsmarknaden eller går upp i arbetstid kan skapa inaktivitets- och låglönefällor.

               (15)

               Det har gjorts vissa framsteg med utbildnings- och fortbildningsreformer som ska öka jämlikheten och förbättra nyckelkompetenser och utbildningens kvalitet. Men trots goda genomsnittliga resultat vid en internationell jämförelse har andelen 15-åriga elever med mycket goda resultat sjunkit och andelen med dåliga resultat ökat. Dessutom är ojämlikheten i utbildning med koppling till socioekonomisk bakgrund större än genomsnittet i unionen och OECD. Skillnaden i resultat på grund av invandrarbakgrund är också större och andra generationens invandrare har bara något bättre resultat än den första, även om man tar hänsyn till socioekonomisk bakgrund. Det kommer därför att krävas bredare politiska insatser än bara inom utbildningssystemet för att ta itu med ojämlikheten i utbildning. Den stora ökningen av antalet skolelever, särskilt elever med invandrarbakgrund (deras andel ökade från 15,1 % 2012 till 17,7 % 2015) kommer att förvärra jämlikhetsproblemet. Belgien står dessutom inför en kommande lärarbrist, och lärarna har inte alltid de förberedelser eller det stöd som behövs för att hantera en allt mer heterogen elevpopulation. Huvudorsakerna är att det är svårt att locka de bäst lämpade studenterna och sökandena till läraryrket, att många nya lärare hoppar av och att en del lärare inte är tillgängliga för undervisning. Dessutom är den grundläggande lärarutbildningen i Belgien treårig, vilket är en relativt kort utbildning. Utbildnings- och fortbildningsreformer är viktiga för att få in fler lågutbildade unga på arbetsmarknaden och för att underlätta övergången till en kunskapsintensiv ekonomi.

               (16)

               Det krävs fortsatta förbättringar av den icke-kostnadsrelaterade konkurrenskraften. Större produktivitetsvinster och bredare investeringar i kunskapsbaserat kapital, främst för att införa digital teknik, är absolut nödvändiga i det här avseendet. Trots att det offentliga forskningssystemet håller hög kvalitet måste kunskap i högre grad spridas till de mindre produktiva sektorerna för att man ska nå bättre innovationsresultat. Alla federala enheter är medvetna om behovet och på senare år har man tagit fram olika strategier och åtgärder för att främja innovation. Men för att främja en sådan utveckling kan mer göras för att förbättra förutsättningarna för innovation. Det verkar finnas utrymme för att förbättra genomslaget och effektiviteten hos det offentliga stödet till forskning och innovation i Belgien, i synnerhet när det gäller att utvärdera möjliga utträngningseffekter och ytterligare förenkla hela systemet.

               (17)

               Det har gjorts begränsade framsteg med att ta bort drifts- och etableringsrestriktioner inom detaljhandeln. Efter den sjätte statsreformen, som innebar att befogenheter för etableringar inom detaljhandel fördes över till regionerna, har nya regionala lagar införts som förenklar de administrativa tillståndsförfarandena. Det finns emellertid ett stort utrymme för tolkning av vissa bestämmelser, vilket riskerar att leda till omotiverade hinder för marknadstillträde. Konsumentpriserna är fortsatt högre än i grannländerna och ligger på en nivå som inte kan förklaras av högre arbetskraftskostnader. Det krävs en omfattande strategi för att hantera de här problemen och se till att konsumenterna kan dra nytta av en konkurrensutsatt marknad och lägre priser.

               (18)

               Omfattande reglering av nätverksindustrierna och vissa yrkesmässiga tjänster kringskär konkurrensen i Belgien, i synnerhet för fastighetsmäklare, arkitekter och revisorer. Hindren är bland annat restriktioner för aktieinnehav och bolagsformer för arkitekter, regler om oförenlig verksamhet som förbjuder alla redovisningsyrken att samtidigt utöva annan ekonomisk verksamhet, begränsningar av fastighetsmäklarnas tillträde till yrket och restriktioner för aktieinnehav och röstregler. Om de här hindren minskade, skulle konkurrensen bli tuffare och fler företag skulle kunna ta sig in på marknaden, vilket i sin tur skulle gynna konsumenterna i form av lägre priser. Kommissionen lade fram ett åtgärdspaket mot hindren på tjänstemarknaden i januari 2017. Paketet innehåller olika rekommenderade reformer som ska hjälpa Belgien att lösa sina problem.

               (19)

               Transportnätet utgör ett av de mest överhängande investeringsgapen. Trafikproblemen i rusningstid ökar och gör landet mindre attraktivt för utländska investerare och medför också stora ekonomiska och ekologiska kostnader. Belgien lider också av allvarliga problem med luftföroreningar och förväntas inte nå sitt 2020-mål för minskade utsläpp inom utsläppshandelssystemet med 15 % till 2020 jämfört med 2005, även om landet med största sannolikhet kommer att fullgöra sina åtaganden enligt unionens klimatlagstiftning genom att tillämpa befintliga flexibilitetsbestämmelser. Det mest brådskande är att modernisera basinfrastrukturen för vägar och järnvägar och bygga de länkar som saknas mellan de viktigaste ekonomiska centrumen. Det är samtidigt viktigt att ta itu med trafikstockningarna i rusningstid genom att förbättra kollektivtrafiken, optimera trafikledningen och få bort snedvridningar på marknaden och negativa skatteincitament, t.ex. den förmånliga behandlingen av förmånsbilar. En annan utmaning är den inhemska kraftförsörjningen och försörjningstryggheten i allmänhet. Oplanerade driftavbrott i flera kärnkraftverk har skapat oro kring frågan om hur man ska skapa balans mellan tillgång och efterfrågan på elektricitet, medan den ständigt reviderade tidtabellen för avvecklingen av kärnkraften fortsätter att skapa ett ogynnsamt klimat för långsiktiga investeringsbeslut. Trots att de kortsiktiga riskerna för energitillgången har minskat, särskilt genom en ökning av den strategiska reserven, och vissa framsteg har gjorts med att sammanlänka energinätet, är de långsiktiga investeringsbehoven fortfarande stora. Parallellt med den ökande sammanlänkningen krävs dessutom smarta nät för utveckla efterfrågestyrningen. Med tanke på de långa ledtiderna för energiprojekt och det stora behovet av ersättningskapacitet det kommande årtiondet, krävs det att man agerar snabbt, i synnerhet i form av ett lämpligt regelverk som främjar utbyggnaden av flexibel kapacitet (t.ex. generering, lagring och efterfrågestyrning).

               (20)

               Belgien har i viss mån lyckats reformera skattesystemet, i synnerhet genom att skatteväxla från arbete till andra skattebaser, vilket gradvis kommer att minska skattekilen för arbete. Skatterna på arbete, däribland sociala avgifter, sänks i flera steg mellan 2016 och 2020. Den pågående skattereformen har börjat få effekt. Men skattesystemet är fortfarande komplicerat, med skattebaser som urholkas av specifika undantag, avdrag och reducerade skattesatser. Några av dessa inslag medför intäktsbortfall, ekonomiska snedvridningar och stora administrativa bördor. Skatteomläggningen verkar inte vara neutral i budgethänseende eftersom de sänkta skatterna på arbete bara delvis kompenseras med skatteökningar av annat slag, däribland konsumtionsskatter. Det finns fortfarande stort utrymme att förbättra skattesystemets utformning genom att ytterligare bredda skattebasen, vilket banar väg för både lägre lagstadgade skattesatser och färre snedvridningar. Potentialen för en grön skatteväxling är också stor, bland annat med tanke på den förmånliga skattemässiga behandlingen av förmånsbilar och bränslekort, vilket hindrar arbetet med att bekämpa trafikstockningar, luftföroreningar och utsläpp av växthusgaser. Regeringen planerar ändringar av systemet med förmånsbilar, men reformen får troligen liten effekt på miljön.

               (21)

               Kommissionen har inom ramen för 2017 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Belgiens ekonomiska politik och redogjort för den i 2017 års landsrapport. Den har också bedömt stabilitetsprogrammet för 2017 och det nationella reformprogrammet för 2017 samt uppföljningen av de rekommendationer Belgien fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Belgien utan också huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (22)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2017 och dess yttrande (7) återspeglas särskilt i rekommendation 1.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Belgien att 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.

               Göra väsentliga finanspolitiska insatser under 2018 som är förenliga med kraven i den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten, med beaktande av behovet av att förstärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Belgiens offentliga finanser. Använda oförutsedda intäkter, såsom inkomster från försäljning av tillgångar, till att snabbare minska den offentliga skuldkvoten. Enas om en genomförbar fördelning av de finanspolitiska målen mellan olika myndighetsnivåer och säkerställa en oberoende finanspolitisk tillsyn. Ta bort snedvridande skatteutgifter. Förbättra de offentliga utgifternas sammansättning för att skapa mer utrymme för infrastrukturinvesteringar, bland annat i transportinfrastruktur.

               2.

               Säkerställa att de mest missgynnade grupperna, däribland människor med invandrarbakgrund, har lika möjligheter att delta i utbildning av god kvalitet, i yrkesutbildning och på arbetsmarknaden.

               3.

               Främja investeringar i kunskapsbaserat kapital, särskilt åtgärder för att öka upptaget av digital teknik, och spridningen av innovationer. Öka konkurrensen på marknaden för yrkesmässiga tjänster och inom detaljhandeln, och stärka marknadsmekanismerna inom nätverksindustrierna.

      Utfärdad i Bryssel den 11 juli 2017.

            På rådets vägnar

         T. TÕNISTE

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUT C 92, 24.3.2017, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (6)  De offentliga nettoutgifterna består av de totala offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för EU-program som motsvaras fullt ut av inkomster från EU-medel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar fördelas över fyra år. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller inkomstökningar som fastställts genom lagstiftning är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

      (7)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

31964K0001

Rekommendation Nr 1-64 av den 15 januari 1964 till medlemstaternas regeringar om en höjning av skyddstullen på järn- och stålprodukter vid gemenskapens yttre gränser

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 008 , 22/01/1964 s. 0099 - 0106 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 1 s. 0035  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 1 s. 0035  Dansk specialutgåva: Serie I Område 1963-1964 s. 0084  Engelsk specialutgåva: Serie I Område 1963-1964 s. 0091  "Grekisk specialutgåva" Område 11 Volym 1 s. 0038  Spansk specialutgåva: Område 11 Volym 1 s. 0010  Portugisisk specialutgåva: Område 11 Volym 1 s. 0010

REKOMMENDATION Nr 1-64av den 15 januari 1964till medlemstaternas regeringar om en höjning av skyddstullen på järn- och stålprodukter vid gemenskapens yttre gränserHÖGA MYNDIGHETEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av artiklarna 2 P5, 8, 14, 57, 71, 74, 81 och 86 i och bilaga I till fördraget,med beaktande av överenskommelsen av den 19 november 1957 mellan medlemsstaternas regringsföreträdare församlade i ministerrådet om harmonisering av gemenskapens yttre tullsatser på stål,med beaktande av överenskommelsen av den 21 december 1954 om förbindelserna mellan Förenade kungariket (Storbritannien och Nordirland) och Europeiska kol- och stålgemenskapen samt överenskommelsen av den 25 november 1957 mellan samma fördragsslutande parter om handelsförbindelser,med beaktande av bestämmelserna i Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT), ochmed beaktande av följande:Situationen på den gemensamma marknaden för stål har under några månader uppvisat allt större obalans mellan tillgång och efterfrågan. Ökad produktionskapacitet såväl i gemenskapens länder som i de övriga av världens stålproducerande länder har ökat konkurrensen på världsmarknaden. Detta har inte bara lett till att gemenskapens export av stål har sjunkit utan även, och framför allt, till att importen av järn- och stålvaror från tredje land till gemenskapen ständigt ökar, vilket skapar ett överskott av järn- och stålvaror på den gemensamma marknaden.Importen av järn- och stålvaror (stål, gjut- och tackjärn) till gemenskapen och gemenskapens hemmaproduktion har under åren 1960 P1963 utvecklats enligt följande:>Plats för tabell>>Plats för tabell>Av dessa tabeller framgår att en relativ ökning har skett av importvolymen till gemenskapen från tredje land särskilt det senaste året vad gäller stål och de två senaste åren vad gäller tack- och gjutjärn, medan gemenskapens hemmaproduktion av råstål, tack- och gjutjärn har legat kvar på samma nivå.Denna ökade volym som hänger samman med överskottsproduktionen i världen har importerats till de låga priser som marginaltillverkarna har hållit. Genom den relativa importökningen kombinerad med de låga priserna utsätts gemenskapens järn- och stålföretag för en ständig och en allt ökande prispress, vilket har lett till att dessa, för att kunna möta konkurrensen, har tvingats anpassa priserna på en stor del av sina varor i enlighet med artikel 60 i fördraget och saluföra dessa till de låga priser som marginaltillverkarna har hållit.Denna import har i sin helhet vållat allvarlig skada på gemenskapens produktion av liknande eller direkt konkurrerande varor. Skadan består framförallt av kraftigt minskade intäkter vilket har lett till en nedskärning av de investeringsprojekt som är nödvändiga för att produktionskapaciteten skall kunna utvidgas och förbättras samt till att sysselsättningens stabilitet allvarligt hotas i vissa områden inom gemenskapen. Dessa skadliga verkningar hindrar fullföljandet av de mål som anges i artikel 3 c Pe och g och är av sådant slag att de kan störa gemensamma marknadens normala funktion.För att råda bot på detta har Höga myndigheten vidtagit åtgärder för den inre marknaden. Den har framförallt förbättrat och närmare utvecklat reglerna för genomförandet av artikel 60. Dessa åtgärder är dock i sig inte tillräckliga för att komma till rätta med situationen inom den gemensamma marknaden. Innan Höga myndigheten kan överväga ett direkt ingripande vad gäller produktionen vid gemenskapens företag måste den i enlighet med de regler om ingripande som fastställs i fördraget, särskilt i artiklarna 5 och 57 i detta, ge företräde åt indirekta åtgärder, vilket inbegriper inte bara prisregleringar utan även åtgärder inom det handelspolitiska området, särskilt sådana som föreskrivs i artikel 74 i fördraget.Gällande tullbestämmelser för gemenskapens järn- och stålvaror baserar sig på en harmoniserad tullnivå som har fastställts av medlemsstaternas regeringar genom en överenskommelse som träffades i slutet av övergångsperioden. Denna harmoniserade nivå ligger långt under den nivå som gäller i andra betydande stålproducerande länder vilkas företag konkurrerar direkt med gemenskapsföretagen, såväl inom som utanför den gemensamma marknaden.Om alla länder inom gemenskapen tillämpade den tullnivå som Italien tillämpar inom ramen för systemet med harmoniserat tullskydd, skulle de skador som orsakas av importen från tredje land minskas avsevärt. Medlemsstaternas regeringar har inte lyckats uppnå enhällighet för att sätta sina minimitullsatser till den nuvarande italienska tullnivån. Med hänsyn till det allmänna ansvar som Höga myndigheten enligt artikel 8 i fördraget har för att de målsättningar som anges i fördraget uppnås anser den det vara nödvändigt att rekommendera regeringarna att de genomför en lämplig höjning av de yttre skyddstullarna.En sådan höjning står för övrigt inte i strid med de uttalanden som gjordes av medlemsstaternas regeringar och Höga myndigheten då de avtalsslutande parterna i GATT beviljade undantag enligt artikel XXV.De åtgärder som Höga myndigheten anser sig vara tvungen att vidta för att ta itu med den situation som beskrivs ovan är inte av det slaget att de står i vägen för en konstruktiv medverkan från gemenskapens sida i de allmänna tullförhandlingarna inom GATT.De omständigheter som redogörs för ovan berättigar till att vidta skyddsåtgärder enligt artikel 74.3 i fördraget. Följande överväganden ligger till grund för denna rekommendation:1. Höjningen av yttre skyddstullar, vilket är avsikten med denna rekommendation, är inte till sin natur sådan att den kan rekommenderas endast principiellt. Snarare krävs det att en miniminivå fastställs, om den enhetlighet och samordning skall kunna säkerställas som är nödvändig för att de sex medlemsstaterna skall kunna genomföra höjningen. Det står medlemsstaternas regeringar fritt att välja lämpliga medel - tullhöjningar eller införande av andra slags importavgifter - för att uppnå detta mål.Med hänsyn till att gemenskapens nuvarande yttre tullskydd utgörs av ett harmoniserat tullsystem som i sig är lätt att förstå anser Höga myndigheten, utan att formellt utfärda en rekommendation, att en höjning av dessa skyddstullar skulle vara särskilt lämplig för att uppnå det tempo, den effektivitet och den enhetlighet som krävs för att denna rekommendation skall kunna efterföljas.2. Denna rekommendation måste omfatta alla nummer i tullnomenklaturen, eftersom alla berörda varor påverkas av de omständigheter som berättigar till att höja de yttre skyddstullarna och eftersom det ömsesidiga beroendet mellan de olika järn- och stålvarorna i fråga fortfarande måste beaktas då nivån på skyddstullen för varje enskild vara bestäms. Dock kan skillnader i förhållandena uppstå, vilket kan berättiga till vissa lättnader. Förbehåll måste därför göras för sådana eventualiteter.3. Även om de svårigheter som stålmarknaden nu genomgår inte drabbar alla delar av gemenskapen lika måste Höga myndigheten betrakta gemenskapen som en helhet.4. Rekommendationen om höjning av gemenskapens yttre skyddstullar riktas till Italiens regering endast i så måtto att denna kan anmodas att som minimisatser behålla de tullsatser som Italien tillämpade den 1 januari 1964.5. Denna rekommendation måste ta hänsyn till de förpliktelser om vissa KN-nummer som vissa medlemsstater i GATT har kommit överens om. Dessa nummer kommer därför att uppvisa olika satser för gemenskapens yttre skyddstullar. För att förhindra snedvridning av handeln eller ekonomiska svårigheter i en eller flera medlemsstater är det därför nödvändigt att rekommendera regeringarna att i berörda fall finna lämpliga lösningar i samarbete med Höga myndigheten.6. För att komma till rätta med de svårigheter som kan uppstå i särskilda fall, till exempel när hänsyn till handelspolitik eller tullförfaranden måste tas, bör ett särskilt förfarande vidtas där avsteg från de rekommenderade minimisatserna för skyddstull kan göras.7. För att motverka spekulativa åtgärder i avvaktan på att denna rekommendation effektivt följs är det nödvändigt att anmoda regeringarna att provisoriskt vidta lämpliga åtgärder.8. Den höjning av de yttre skyddstullarna som är en konsekvens av denna rekommendation bör betraktas som en tillfällig åtgärd med syfte att komma till rätta med rådande svårigheter.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1Medlemsstaternas regeringar rekommenderas att med tilllämpning från och med den 15 februari 1964 vidta de lagstiftande eller administrativa åtgärder som krävs för att de som minsta yttre skyddstull på järn- och stålvaror, som importeras till deras respektive tullområden, skall kunna införa eller behålla en tullsats för varje nummer i gemenskapens gemensamma tullnomenklatur som motsvarar den minimitullsats som tilllämpades i Italien den 1 januari 1964. De tillämpliga satserna framgår av tabellen i bilagan till denna rekommendation.Artikel 21. Denna rekommendation skall inte tillämpas när det i fråga om bestämda KN-nummer för enskilda medlemsstater skulle medföra åsidosättande av de bundna koncessioner som har beviljats de fördragsslutande parterna i GATT.2. Om skyddstullsatser som i kraft av punkt 1 skiljer sig från de i artikel 1 rekommenderade satserna fortfarande tilllämpas, rekommenderas de berörda regeringarna att i samarbete med Höga myndigheten vidta åtgärder för att förhindra att handeln på den gemensamma marknaden snedvrids eller att ekonomiska svårigheter uppstår i en eller flera medlemsstater.Artikel 3I särskilda fall, till exempel när handelspolitik eller tullförfaranden så kräver, skall Höga myndigheten efter samråd med medlemsstaternas regeringar bemyndigas att medge undantag från de förpliktelser som följer av artikel 1.Artikel 4I avvaktan på att de förpliktelser som denna rekommendation uppmanar till genomförs i praktiken anmodas medlemsstaternas regeringar att provisoriskt vidta lämpliga åtgärder.Artikel 5Med järn- och stålvaror avses i denna rekommendation de varor som förtecknas i bilaga I till fördraget under KN-nummer 4200 P4500.Artikel 61. Denna rekommendation skall anmälas till medlemsstaternas regeringar och offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Den träder för varje regering i kraft när anmälan görs.2. Höga myndigheten skall ändra eller upphäva denna rekommendation om den finner att de omständigheter som ligger till grund för rekommendationen har ändrats eller inte längre är för handen.Denna rekommendation övervägdes och antogs av Höga myndigheten i sammanträde den 15 januari 1964.På Höga myndighetens vägnarDino DEL BOOrdförandeBILAGAMinimitullsatser som tillämpades i Italien den 1 januari 1964 på stålprodukter från Europeiska kol- och stålgemenskapen>Plats för tabell>


Rekommendation till rådets beslut om förekomsten av ett alltför stort underskott i Italien med tillämpning av artikel 104.6 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen


Europaparlamentets rekommendation om Europeiska unionens hållning vid världskonferensen om rasism, främlingshat, främlingsfientlighet och därmed relaterad intolerans


Avis juridique important

|

31995H0216

95/216/EG: Kommissionens rekommendation av den 8 juni 1995 angående uppgradering av säkerheten hos existerande hissar (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 134 , 20/06/1995 s. 0037 - 0038

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 8 juni 1995 angående uppgradering av säkerheten hos existerande hissar (Text av betydelse för EES) (95/216/EG)DE EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och i synnerhet dess artikel 155, andra stycket,beaktande att det åligger medlemsstaterna att på sitt territorium tillfredsställande garantera personsäkerheten,beaktande att det inte hos samtliga medlemsstater föreligger tillämpliga bestämmelser vilka tillförsäkrar godtagbar säkerhet hos hissar,beaktande att trots olikheter i utförande och ålder, vilka karakteriserar dessa hissar, är det möjligt att definiera ett minsta antal kontrollpunkter tillämpliga på all sådan utrustning,beaktande att denna säkerhetsmässiga uppgradering kan fördelas över flera år,REKOMMENDERAR MEDLEMSSTATERNA:1. Att vidta, i det fall existerande regler eller lagstiftning inte är tillräckliga för att uppfylla kraven i denna rekommendation, lämpliga åtgärder för:- att tillförsäkra ett tillfredsställande underhåll på existerande hissar,- att uppgradera säkerhetsnivån på dessa hissar, baserat på principerna fastlagda i bilagan till denna rekommendation.2. Att genomföra ytterligare åtgärder utöver de som nämns i bilagan, i det fall det innebär en förbättring av säkerheten.Medlemsstaterna är mottagare av föreliggande rekommendation.Utfärdad i Bryssel den 8 juni 1995.På kommissionens vägnarMartin BANGEMANNLedamot av kommissionenBILAGA PRINCIPER FÖR UPPGRADERING AV SÄKERHETEN HOS EXISTERANDE HISSAR Inledande notDe europeiska normerna EN 81-1 och EN 81-2 kan användas då så är möjligt för att erhålla numeriska värden på dimensioner, toleranser, hastigheter eller acceleration.1. Installera dörrar i hisskorgen, samt installera våningsvisare inuti hisskorgen.2. Kontrollera, och eventuellt byta ut, korgens upphängningslinor.3. Modifiera anordningarna för avsaktning för att uppnå dels en progressiv avsaktning, dels en god stannplansnoggrannhet.4. Att göra manöverenheterna både i korgen och på stannplanet användbara och förståeliga för obeledsagade handikappade personer.5. Förse automatiskt stängande dörrar med detektorer för att förhindra klämning av människor eller djur.6. Att installera ett fångsystem med progressiv avsaktning på hissar med högre hastighet än 0,6 m/s.7. Modifiera alarmsystemen för att tillförsäkra en permanent kontakt med en snabbt assisterande serviceenhet.8. Utbyta asbest, om sådan finns i bromsmekanismerna.9. Att installera en anordning vilken förhindrar okontrollerade korgrörelser uppåt.10. Installera en nödbelysning i hisskorgen vilken träder i funktion vid avbrott i huvudströmförsörjningen. Dess funktionstid skall vara tillräckligt för att tillåta ett normalt hjälpingripande.Denna anläggning skall även sörja för funktionen hos det alarmsystem vilket nämnts under punkt 7.