title: Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram, 2000-2004

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Frankrikes nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/51

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Frankrikes nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram 2015
   (2015/C 272/14)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 godkände Europeiska rådet kommissionens förslag om en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på stärkt samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (4) om Frankrikes nationella reformprogram 2014 och avgav ett yttrande om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2014. Den 28 november 2014 avgav kommissionen i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5) sitt yttrande om Frankrikes utkast till budgetplan för 2015.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Frankrike angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Frankrike. Den innehöll en bedömning av hur väl Frankrike hade lyckats med de landspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014. Landsrapporten innehåller också resultaten av den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Frankrike har alltför stora makroekonomiska obalanser som kräver kraftfulla politiska åtgärder och särskild övervakning. I ett läge med låg tillväxt och låg inflation, kombinerat med låg lönsamhet i företagen, och med tanke på de otillräckliga politiska åtgärderna hittills, har de risker som orsakas av såväl den kostnadsrelaterade som den icke-kostnadsrelaterade konkurrenskraften och av en hög och ökande fransk skuldsättning ökat betydligt. Behovet av åtgärder är särskilt stort för att minska risken för negativa inverkningar på Frankrikes ekonomi och, med tanke på dess storlek, på den ekonomiska och monetära unionen i stort.

               (7)

               Den 30 april 2015 lade Frankrike fram sitt nationella reformprogram för 2015 och sitt stabilitetsprogram för 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Frankrike omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens korrigerande del. Enligt 2015 års stabilitetsprogram planerar regeringen att korrigera det alltför stora underskottet till 2017, i enlighet med rådets rekommendationer av den 10 mars 2015, och att uppfylla det medelfristiga målet om ett strukturellt underskott på 0,4 % av BNP till 2018 (6). Även om regeringen avser att uppfylla målen för det nominella underskottet som rådet angett, ligger den finanspolitiska insats (7) som planeras för 2015–2017 under den rekommenderade nivån. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten nå sin kulmen under 2016 med 97 % av BNP, innan den sjunker till 95,5 % under 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska beräkningar är rimligt. Den 10 juni 2015 lämnade Frankrike in en rapport om vidtagna åtgärder samt ytterligare information om de åtgärder som planeras för 2015–2017. Efter sin bedömning av rapporten lade kommissionen fram ett meddelande den 1 juli 2015 där den ansåg att förfarandet vid alltför stora underskott ska hållas vilande. Enligt kommissionens vårprognos 2015, som uppdaterats med beaktande av den rapport om vidtagna åtgärder som Frankrike lagt fram, kommer målen för det nominella underskottet för 2015 att bli 3,8 % av BNP, vilket innebär att man uppfyller det mål på 4 % av BNP som rådet fastställt inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Den finanspolitiska insatsen för det året kommer dock att bli lägre än vad rådet rekommenderar. När det gäller 2016 beräknar kommissionen i sin uppdaterade prognos, med beaktande av den ytterligare informationen i Frankrikes rapport om vidtagna åtgärder, att det nominella underskottet kommer att nå 3,4 % av BNP, dvs. överensstämma med det rekommenderade målet. Den finanspolitiska insats som rådet rekommenderar förväntas emellertid inte genomföras. Rådet efterlyste i sin rekommendation av den 10 mars 2015 en utvärdering av de främsta åtgärder som planerats för 2016 och 2017, vilket inte ingick i rapporten om vidtagna åtgärder.
               Slutligen uppdaterades inte lagen om planering av de offentliga finanserna (loi de programmation des finances publiques) enligt rådets rekommendation. Generellt sett är Frankrikes konsolideringsstrategi beroende av förbättrade konjunkturförhållandena och en fortsatt lågräntemiljö, och den är därför utsatt för risker. På grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet, med beaktande av kommissionens vårprognos 2015 och kommissionens meddelande av den 1 juli 2015, anser rådet att Frankrike i stort sett följer stabilitets- och tillväxtpaktens regler. För att säkerställa en varaktig korrigering av det alltför stora underskottet inom den fastställda tidsfristen skulle emellertid budgetstrategin behöva stärkas och underbyggas av genomförandet av omfattande och ambitiösa strukturreformer.

               (9)

               Det är av yttersta vikt att intensifiera utgiftsöversynerna och fastställa större områden där utgifterna kan minskas, så att det förväntade resultatet kan uppnås. I utgiftsminskningsmålen bör Frankrike ta hänsyn till inflationstakten som ligger nära noll. Eftersom kostnaderna för statsskulden blev lägre än förväntat på grund av lägre ränta, så bör dessa besparingar användas för att minska underskottet. Stora besparingar på kort sikt kan dessutom inte genomföras utan att ökningstakten av utgifterna för social trygghet minkar avsevärt. Dessa utgjorde 2014 26 % av BNP, nästan hälften av de offentliga utgifterna. För 2015–2017 planeras besparingar på 11 miljarder i utgifterna för hälso- och sjukvård, men ytterligare insatser behövs för att begränsa de ökande utgifterna på detta område. Framför allt finns det utrymme för att genomföra kostnadsbegränsande strategier när det gäller läkemedelspriser och utgifter för sjukhusvård. Pensionssystemet kommer fortsatt att stå inför underskott fram till 2020, och de tidigare pensionsreformerna räcker inte för att undanröja underskottet i systemet. Det är särskilt systemen för statstjänstemän och anställda i statskontrollerade företag som fortfarande väger tungt i det totala pensionsunderskottet. Den makroekonomiska situationen har dessutom stor påverkan på pensionssystemets hållbarhet, särskilt situationen med kompletterande pensionssystem. Det krävs krafttag för att återställa den finansiella stabiliteten i det kompletterande pensionssystemet.

               (10)

               Frankrike har genomfört en reform av den lokala förvaltningen i syfte att öka systemets effektivitet. Man bör nu fortsätta att genomföra den planerade minskningen av statliga bidrag och stärka kontrollen över de lokala myndigheternas utgifter, bland annat genom ett tak för de årliga ökningarna av de lokala myndigheternas skatteintäkter, med hänsyn tagen till befintliga tak för ett antal lokala skatter. Det krävs också åtgärder för att begränsa de lokala myndigheternas ökande förvaltningskostnader.

               (11)

               Politiska åtgärder har vidtagits för att minska arbetskraftskostnaderna och förbättra företagens vinstmarginaler med hjälp av skatteavdraget för konkurrenskraft och sysselsättning på 20 miljarder euro och ytterligare minskningar av arbetsgivarnas sociala avgifter med 10 miljarder euro som planerades i ansvars- och solidaritetspakten. Dessa två åtgärder står för 1,5 % av BNP och bör bidra till att minska gapet mellan Frankrike och euroområdets genomsnitt vad gäller skattekilen för arbetstagare. Genomförandet av dessa åtgärder kommer att fortsätta under 2016 men med tanke på de höga kostnaderna de medför för den offentliga budgeten, är det viktigt att bedöma effekten av dem på företagsnivå. Vid denna bedömning bör särskild hänsyn tas till den stelhet som drabbar arbets- och produktmarknaderna, framför allt vad gäller löner. Arbetskraftskostnaden vid minimilön är fortfarande hög jämfört med andra medlemsstater. Minimilönen bör utvecklas på ett sätt som bättre främjar konkurrenskraft och sysselsättning. I ett läge med låg inflation kan den automatiska indexregleringen dessutom leda till högre löneökningar än vad som krävs för att bevara köpkraften.

               (12)

               Frankrike bör vidta kraftfulla åtgärder för att få bort de lagstadgade miniminivåerna i arbetsrätten och de redovisningsbestämmelser som begränsar tillväxten för franska företag, särskilt små och medelstora företag. Generellt sett finns det utrymme för att öka konkurrensen inom tjänstesektorn, särskilt vad gäller yrkesmässiga tjänster, detaljhandel och nätindustrin. Den ekonomiska verksamheten begränsas av ett antal lagar och avgifter för reglerade yrken. Genom en ny lag om tillväxt, ekonomisk verksamhet och lika möjligheter har nya åtgärder för att öka konkurrensen inom juridiska yrken vidtagits och dessa kommer att bli avgörande för att avlägsna alla hinder. Frankrike bör också vidta åtgärder för att avlägsna hinder inom andra sektorer, framför allt inom hälso- och sjukvård. Principen om spärrad intagning till yrken inom hälso- och sjukvårdssektorn hindrar fortfarande tillgången till tjänster och skulle kunna ses över utan att kvaliteten och säkerheten äventyras.

               (13)

               Skatteandelen av BNP var 2014 en av de högsta i unionen med 45,8 %. Bolagsskatten är hög och ger negativa effekter på franska företags investeringar. Den faktiska skattesatsen som ett företag i genomsnitt betalar ligger på 38,3 %, en av de högsta i unionen. Förutom den pågående utfasningen av företagens solidaritetspåslag och minskningen av den lagstadgade skatten till 28 % år 2020, bör Frankrike öka satsningarna på att på kort sikt se till att företagsskatten bidrar till tillväxt och investering. Det krävs satsningar för att förenkla skattesystemet genom att ta bort ineffektiva skatter. Det har konstaterats att det finns över 100 skatter som ger små eller inga intäkter alls, och om de togs bort skulle det bli enklare för företag och hushåll.

               (14)

               Frankrikes arbetslöshetstal förblev högt under 2014 och långtidsarbetslösheten steg, vilket återspeglar den svaga ekonomiska tillväxten. Den totala arbetslösheten var 10,2 %, jämfört med 10,3 % år 2013 och 7,5 % år 2008, och den drabbade särskilt ungdomar, äldre arbetstagare och lågutbildade. Frankrike har problem med segmentering av arbetsmarknaden, där visstidsanställning blir allt vanligare vid rekrytering. Riktade satsningar för att minska segmenteringen, framför allt genom högre arbetsgivaravgifter för mycket korta avtal, har inte kunnat stoppa denna trend. En översyn av det rättsliga ramverket för anställningsavtal skulle kunna minska segmenteringen. Reformer på senare tid har endast gett begränsat utrymme för arbetsgivare att avvika från avtal på branschnivå genom avtal på företagsnivå. Det begränsar företagens möjligheter att anpassa personalstyrkan efter sina behov. Sektorer och företag får flexibilitet nog att från fall till fall och efter förhandlingar med arbetsmarknadens parter bestämma om arbetstiden ska avvika från 35 timmar per vecka, men det finns betydande. Den lag som skapade avtalen om bevarande av anställning (accords de maintien de l'emploi) har inte gett förväntat resultat. Mycket få företag har utnyttjat möjligheten att ingå företagsavtal i syfte att öka flexibiliteten i arbetsvillkoren. Detta program borde ses över så att företagen kunde få större utrymme att anpassa löner och arbetstid efter sin ekonomiska situation.

               (15)

               Den långvariga försämringen av arbetsmarknaden har påverkat systemet för arbetslöshetsersättning, och lett till att modellens hållbarhet har ifrågasatts. Det nya avtalet om arbetslöshetsersättning som infördes den 1 juli 2014 räcker inte till för att minska underskottet. Ett antal nya åtgärder som infördes förväntas ge 0,3 miljarder euro i besparingar 2014 och ytterligare 0,8 miljarder euro 2015. Underskottet i systemet beräknas ändå fortfarande öka från 3,9 miljarder euro 2014 till 4,4 miljarder 2015, vilket ökar systemets skuld till 25,9 miljarder. Det krävs strukturåtgärder för att säkerställa systemets hållbarhet. Särskilt bör villkoren för att vara berättigad till förmåner, förmånernas minskning med tiden och kompensationsgraderna för högavlönade arbetstagare ses över av de arbetsmarknadsparter som ansvarar för att hantera systemet.

               (16)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Frankrikes ekonomiska politik och offentliggjort den i 2015 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Frankrike fått under tidigare år. Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Frankrike utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (8) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (19)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På grundval av analysen har rådet utfärdat särskilda rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (9). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Frankrike också se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Frankrike att under 2015 och 2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Vidta verkningsfulla åtgärder enligt förfarandet vid alltför stora underskott och säkerställa en varaktig korrigering av det alltför stora underskottet till 2017 genom att stärka budgetstrategin, vidta nödvändiga åtgärder för alla åren och använda alla eventuella oförutsedda intäkter till att minska underskott och skulder. Specificera vilka nedskärningar i budgeten som planeras för dessa år och lämna en oberoende bedömning av de främsta åtgärdernas effekt.

               2.

               Intensifiera satsningarna för att göra utgiftsöversynen effektiv, fortsätta utvärderingarna av den offentlig politiken och fastställa möjliga besparingar inom alla delar av den offentliga sektorn, inbegripet socialförsäkring och lokal förvaltning. Vidta åtgärder för att begränsa ökningar av de lokala myndigheternas förvaltningskostnader. Vidta ytterligare åtgärder för att få pensionssystemet i balans, framför allt genom att senast i mars 2016 se till att det kompletterande pensionssystemet är finansiellt hållbart på lång sikt.

               3.

               Se till att minskningen av arbetskraftskostnaderna genom skattekrediten för konkurrenskraft och sysselsättning och från ansvars- och solidaritetspakten fortsätter, särskilt genom att genomföra dem som planerat under 2016. Utvärdera dessa programs effektivitet mot bakgrund av stelheten på arbets- och produktmarknaden. I samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis reformera lönesättningsförfarandet så att lönerna utvecklas i takt med produktiviteten. Se till att utvecklingen av minimilönen är förenlig med målen att främja sysselsättningen och konkurrenskraften.

               4.

               Senast i slutet av 2015 minska regelhinder för företagens tillväxt, särskilt genom att se över storlekskriterierna i föreskrifterna för att undvika tröskeleffekter. Undanröja restriktioner för tillträdet till och utövandet av lagreglerade yrken, utöver juridiska yrken, särskilt när det gäller yrken inom hälso- och sjukvård från 2015.

               5.

               Förenkla och effektivisera skattesystemet, bland annat genom att undanröja ineffektiva skatteutgifter. Vidta åtgärder, i syfte att främja investeringar, för att sänka skatten på produktion och skattesatsen för företags inkomstskatt, samtidigt som skattebasen för konsumtion breddas. Vidta åtgärder från 2015 för att avskaffa ineffektiva skatter som ger liten eller ingen intäkt alls.

               6.

               Reformera arbetsrätten för att erbjuda bättre incitament till arbetsgivare att anställa med tillsvidarekontrakt. Underlätta för avvikelser från allmänna rättsliga bestämmelser på företags- och filialnivå, framför allt vad gäller arbetstider. Senast i slutet av 2015 reformera den lag som skapade avtalen om bevarande av anställning (accords de maintien de l'emploi) så att företagen använder dem oftare. Vidta åtgärder i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis för att reformera systemet för arbetslöshetsersättning för att göra det budgetmässigt hållbart igen och erbjuda incitament för att komma tillbaka till arbetsmarknaden.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Frankrikes nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram för 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 42).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Jämfört med det tidigare stabilitetsprogrammet har regeringen ändrat det medelfristiga målet från ett strukturellt underskott på 0,25 % till 0,4 % av BNP. Det medelfristiga målet förväntas uppnås ett år senare än vad som förutsågs i förra årets stabilitetsprogram.

      (7)  Det strukturella saldot, så som det räknats om av kommissionen utifrån uppgifterna i stabilitetsprogrammet enligt en gemensamt avtalad metod.

      (8)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (9)  EUT C 272, 18.8.2015, s. 98.


title: Kommissionens rekommendation av den 26 juli 2012 om genomförandet av prestationsplaner och mål i överensstämmelse med EU-täckande prestationsmål som antagits i enlighet med kommissionens förordning (EU) nr 691/2010 och förberedelsen för den andra referensperioden för prestation  Text av betydelse för EES

text:
               31.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 228/1

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 26 juli 2012
   om genomförandet av prestationsplaner och mål i överensstämmelse med EU-täckande prestationsmål som antagits i enlighet med kommissionens förordning (EU) nr 691/2010 och förberedelsen för den andra referensperioden för prestation
   (Text av betydelse för EES)
   2012/C 228/01
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 100.2,
   med beaktande av kommissionens förordning (EU) nr 691/2010 om ett prestationssystem för flygtrafiktjänster och nätverksfunktioner och om ändring av kommissionens förordning (EG) nr 2096/2005 om gemensamma krav i fråga om tillhandahållande av flygtrafiktjänster (1), och
   av följande skäl:

               (1)

               I kommissionens förordning (EU) nr 691/2010 föreskrivs att medlemsstaten eller medlemsstaterna ska anta nationella prestationsplaner eller prestationsplaner för funktionella luftrumsblock, däribland bindande nationella mål eller mål för funktionella luftrumsblock. Det föreskrivs även att kommissionen ska bedöma huruvida nationella prestationsplaner eller prestationsplaner för funktionella luftrumsblock är förenliga med, och bidrar tillbörligt till, de EU-täckande prestationsmål som antogs för den första referensperioden för prestation (2012–2014) genom kommissionens beslut 2011/121/EU av den 21 februari 2011 (2).

               (2)

               I enlighet med artikel 3 i kommissionens förordning (EU) nr 691/2010 utsågs den 29 juli 2010 ett organ för prestationsgranskning för att bistå kommissionen vid genomförandet av prestationssystemet.

               (3)

               Medlemsstaterna anmälde sina ursprungliga nationella planer till kommissionen den 5 juli 2011, däribland en plan som lades fram gemensamt av Belgien och Luxemburg. Danmark och Sverige lade fram en plan till kommissionen för det dansk-svenska luftrumsblocket. Belgien, Frankrike, Tyskland, Luxemburg och Nederländerna lade fram en plan till kommissionen för sitt funktionella luftrumsblock.

               (4)

               Kommissionen antog den 23 november 2011 kommissionens rekommendation K(2011) 8329 slutlig om översyn av målen i prestationsplanerna, i enlighet med artikel 13.3 i kommissionens förordning (EU) nr 691/2010.

               (5)

               Den 1 februari 2012 hade alla medlemsstater utom Cypern meddelat kommissionen om sitt antagande av reviderade prestationsplaner och mål, i enlighet med artikel 13.4 i kommissionens förordning (EU) nr 691/2010. När denna rekommendation antogs hade Cypern inte ännu meddelat kommissionen om landet hade antagit en reviderad prestationsplan och reviderade mål.

               (6)

               Kommissionen har, biträdd av organet för prestationsgranskning, bedömt de reviderade nationella prestationsplanerna eller prestationsplanerna för funktionella luftrumsblock samt målen, i enlighet med det förfarande som avses i artikel 14.1 i kommissionens förordning (EU) nr 691/2010.

               (7)

               På grundval av denna bedömning konstaterade kommissionen att målen i de nationella prestationsplanerna eller prestationsplanerna för funktionella luftrumsblock är förenliga med, och bidrar tillbörligt till de EU-täckande prestationsmålen. Medlemsstaterna meddelades om detta i enlighet med artikel 14.2 i kommissionens förordning (EU) nr 691/2010.

               (8)

               Även om den övergripande bedömningen gjorde det möjligt för kommissionen att säkerställa förenlighet med och tillbörligt bidrag till de EU-täckande målen, visade bedömningen att det finns betydande skillnader mellan medlemsstaternas individuella insatser. I vissa fall kunde kommissionen konstatera att enskilda medlemsstater hade kunnat ytterligare förbättra sina prestationsmål.

               (9)

               Mot bakgrund av kommissionens bedömning täcker denna rekommendation genomförandet av prestationsplaner och mål i överensstämmelse med de EU-täckande prestationsmålen och förberedelsen för den andra referensperioden. I detta syfte tar kommissionen hänsyn till resultaten från den första referensperioden i sin bedömning av prestationsplaner och mål för den andra referensperioden.

               (10)

               Kommissionen har samrått med de medlemsstater som berörs av denna rekommendation.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Syftet med denna rekommendation är att säkerställa genomförandet av prestationsplaner och mål i överensstämmelse med de EU-täckande prestationsmål som antogs genom kommissionens beslut 2011/121/EU för den första referensperioden, 2012–2014. Den syftar även till att säkerställa att resultaten från den första referensperioden beaktas vid förberedelsen för den andra referensperioden.

               2.

               Utifrån rekommendationerna i bedömningsrapporten från organet för prestationsgranskning, och med hänsyn till de gemensamma framsteg som gjorts av medlemsstater som deltagit i prestationssystemet, anser kommissionen att:

                           a)

                           Medlemsstaterna ska säkerställa att deras leverantörer av flygtrafiktjänster ändrar sina kapacitetsplaner för att se till att de har tillräcklig kapacitet för att uppnå målen i de prestationsplaner som har antagits.

                           b)

                           Medlemsstaterna ska leverera den planerade kapaciteten men ändå uppnå det fastställda målet för kostnadseffektivitet, vilket påverkas särskilt av utarbetandet av kostnadskontroll.

                           c)

                           Medlemsstaterna ska rapportera årligen till kommissionen från och med den första referensperioden om

                                       i)

                                       skillnaden mellan den fastställda kostnaden och den faktiska kostnaden, i syfte att i synnerhet fastställa de ej kontrollerbara kostnaderna och att granska dessa kostnaders utveckling och betydelse.

                                       ii)

                                       skillnaden mellan den investering från leverantörer av flygtrafiktjänster som noterats i prestationsplanerna och de faktiska utgifterna, och mellan det planerade datum då investeringarna ska vara tillgängliga och de verkliga förhållandena.

                           d)

                           Medlemsstater från följande funktionella luftrumsblock: Funktionella luftrumsblocket för Nordeuropa, baltiska luftrumsblocket och luftrumsblocket i Medelhavsområdet bör senast i slutet av 2012 informera kommissionen om de sammanlagda prestationsmålen med utgångspunkt i hur målen för de funktionella luftrumsblocken överensstämmer med de EU-täckande prestationsmålen enligt artikel 5.3 i kommissionens förordning (EU) nr 691/2010.

               3.

               För att förbereda inför den andra referensperioden, anser kommissionen att:

                           e)

                           Medlemsstaternas respektive bidrag för att uppnå de EU-täckande prestationsmålen under den första referensperioden för prestation bör beaktas vid bedömning av prestationsplanerna och målen för den andra referensperioden, med 2009 som referensår.

                           f)

                           Medlemsstaterna bör vara förberedda på att betydande insatser kommer att krävas för att uppnå ett kostnadseffektivitetsmål för den andra referensperioden som ligger långt under genomsnittskostnaden för den första referensperioden. Detta förväntas leda till nerpressade kostnader för europeiska leverantörer av flygtrafiktjänster, vilket överensstämmer med inrättandet av funktionella luftrumsblock.

                           g)

                           Medlemsstaterna bör inför förberedelsen av den andra referensperioden beakta de faktiska risker leverantörer av flygtrafiktjänster löper och säkerställa att avkastningen på ett rimligt sätt avspeglar denna risk.

               4.

               Kommissionen avser att, i samverkan med organet för prestationsgranskning, följa upp denna rekommendation och andra rekommendationer i bedömningsrapporten från organet för prestationsgranskning, genom bilaterala och/eller multilaterala kontakter med medlemsstaterna.

               5.

               Kommissionen påminner medlemsstaterna om deras skyldighet att fortlöpande övervaka och rapportera om genomförandet av prestationsplanerna, i enlighet med artikel 17.1 och 17.3 i kommissionens förordning (EU) nr 691/ 2010.

               6.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 26 juli 2012.

            På kommissionens vägnar

         Siim KALLAS

            Vice ordförande

      (1)  EUT L 201, 3.8.2010, s. 1.

      (2)  EUT L 48, 23.2.2011, s. 16.


title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Österrikes nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram för 2011–2016

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Österrikes nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram för 2011–2016
   2012/C 219/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter samråd med ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Europeiska rådet antog den 26 mars 2010 kommissionens förslag till ny strategi för sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (3) om Österrikes nationella reformprogram för 2011 och avgav ett yttrande om Österrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.

               (4)

               Kommissionen antog den 23 november 2011 den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen med förhandsintegrerad politisk samordning förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), Rapporten om varningsmekanismen, i vilken Österrike inte finns med bland de medlemsstater för vilka en fördjupad granskning skulle göras.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser där kommittén för socialt skydd uppmanades att, i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer, framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxten. Europeiska rådet betonade behovet av att genomföra en differentierad, tillväxtfrämjande budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, att främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslösheten och krisens sociala konsekvenser och modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden, så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (9)

               Den 24 april 2012 lade Österrike fram sitt stabilitetsprogram för perioden 2011–2016, och den 25 april 2012 sitt nationella reformprogram för 2012. För att beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt.

               (10)

               Mot bakgrund av bedömningen av stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är försiktigt för åren 2012 och 2013. För 2014–2016 är scenariot mer optimistiskt, med en beräknad genomsnittlig BNP-tillväxt på 2,1 %, vilket genomgående är högre än nuvarande uppskattningar av potentiell tillväxt. Syftet med den finanspolitiska strategi som beskrivs i stabilitetsprogrammet är att senast 2013 korrigera det alltför stora underskottet och att senast 2016 nå det medelfristiga budgetmålet för de offentliga finanserna. I stabilitetsprogrammet har det medelfristiga budgetmålet ändrats från att nå en balanserad budget över en konjunkturcykel till ett strukturellt underskott på 0,45 % av BNP, vilket korrekt återspeglar stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Den planerade korrigeringen av det alltför stora underskottet är i linje med tidsfristen som fastställdes i den rekommendation som rådet utfärdade i december 2009 inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Den årliga genomsnittliga finanspolitiska insatsen på 0,5 % av BNP under perioden 2011–2013, som baseras på det (omräknade) strukturella saldot i de offentliga finanserna (5), är dock lägre än den insats på 0,75 % av BNP som rekommenderats av rådet. De planerade strukturella framstegen mot det medelfristiga budgetmålet är tillräckliga för 2015, men lägre än det årliga riktmärke på 0,5 % av BNP som anges i stabilitets- och tillväxtpakten för 2014 och 2016. Den beräknade tillväxttakten för de offentliga utgifterna för 2014–2015 ligger dock i linje med riktmärket för utgifter i stabilitets- och tillväxtpakten, om man tar hänsyn till diskretionära åtgärder på inkomstsidan. Det finns dock risker i anslutning till de finanspolitiska målen, både på inkomst- och utgiftssidan. Det är t.ex. svårt att kvantifiera effekten på de offentliga finanserna av vissa åtgärder eftersom den beror på utfallet i det enskilda fallet. Det finns ännu inga detaljuppgifter om skatten på finansiella transaktioner eftersom lagstiftningen ännu inte har antagits. De planerade besparingarna på nivåerna under nationell nivå har inte fastställts. Enligt stabilitetsprogrammet kommer skuldkvoten, som uppgick till 72,2 % i slutet av 2011, att öka till 75,3 % 2013 för att därefter gradvis sjunka till 70,6 % 2016. När det gäller det riktmärke för skuldminskning som anges i stabilitets- och tillväxtpakten kommer Österrike att befinna sig i en övergångsperiod under åren 2014–2016, och de planer som presenteras i stabilitetsprogrammet verkar innebära tillräckliga framsteg i riktning mot uppfyllande av riktmärket för skuldminskning. Denna prognos är dock förknippad med risker, dels till följd av de växande skulderna i statsägda företag som inte räknas till den offentliga sektorn, dels på grund av eventuella ytterligare belastningar till följd av offentliga stödåtgärder för banksektorn.

               (11)

               Genom antagandet av det senaste paketet för budgetkonsolidering har Österrike slagit in på en väg mot mer hållbara offentliga finanser. Åtgärderna i paketet omfattar dock inte någon mer omfattande förenkling av de finanspolitiska relationerna mellan federala, regionala och lokala myndigheter, vilket allmänt betraktas som en källa till stora potentiella besparingar. En principöverenskommelse har nåtts mellan de federala och regionala myndigheterna om centraliserad finansiering av hälso- och sjukvård, men detaljerna i detta måste ännu förhandlas fram.

               (12)

               För att höja den faktiska pensionsåldern har Österrike antagit reformer som i huvudsak syftar till att göra det svårare att komma in i invalidpensionssystemet. Man har inte tagit upp frågan om att påskynda harmoniseringen av den lagstadgade pensionsåldern mellan män och kvinnor. Denna planeras för närvarande till 2024–2033. Anställbarheten hos äldre arbetstagare och företagskulturen i fråga om aktivt åldrande är andra områden där det fortfarande finns utrymme för förbättringar. Det är möjligt att de åtgärder som föreslås inte räcker till för att avsevärt höja den faktiska pensionsåldern.

               (13)

               Utvecklingen på den österrikiska arbetsmarknaden har varit mycket positiv, vilket bekräftas av att landet har haft den lägsta arbetslöshetsnivån i unionen under 2010 och 2011. Österrikes arbetskraftsreserv förväntas dock krympa från 2020 och framåt. Österrike måste därför sträva efter att fullt ut ta vara på potentialen hos befolkningen i förvärvsaktiv ålder genom att hantera problemen med låg sysselsättningsgrad bland äldre arbetstagare och det stora utnyttjandet av systemen med förtida pensionering och invalidpension, de höga skatterna och sociala avgifterna på arbetsinkomster, och den relativt höga andelen kvinnor i låglöne- och deltidsarbeten. Dessutom utnyttjas inte den fulla potentialen hos människor med invandrarbakgrund på grund av låga studieresultat eller svårigheter med erkännande av färdigheter som förvärvats utomlands. Utbildningsresultat enligt undersökningar utförda av OECD:s program för internationell utvärdering av elevprestationer (Pisa) ligger under EU-genomsnittet, och effekten av socioekonomisk bakgrund på studieresultat är särskilt markerad. Ett ständigt ökande antal studerande på grund av stor inkommande mobilitet (”massuniversitet”) och en hög andel studerande som hoppar av (ca 40 %) är fortfarande de största utmaningarna, liksom en betydande underfinansiering.

               (14)

               Österrike har en gynnsam ställning i fråga om konkurrenskraft och produktivitet. Det finns dock relativa strukturella svagheter på flera områden, som kan slå mot den långsiktiga tillväxtpotentialen. Konkurrensen inom tjänstesektorn har inte i någon högre grad bidragit till den inhemska efterfrågan. Problemen med höga priser för nätåtkomst och snedvridande beteende hos etablerade företag (vilket försvårar marknadstillträde samt hämmar konkurrens och innovation) har inte behandlats. Det finns fortfarande omotiverade restriktioner för de fria yrkena: antalet reglerade yrken som Österrike meddelat kommissionen ligger betydligt över EU-genomsnittet. Man bör bedöma om regleringen av dessa yrken är motiverad och proportionell. Det har inte skett några påtagliga framsteg i fråga om Österrikes åtagande att stärka den federala konkurrensmyndigheten. Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden (6) (tjänstedirektivet) har slutligen genomförts genom antagandet av en ”övergripande” lag och genom förändringar av lagstiftningen på delstatsnivå, i enlighet med rådets rekommendationer från 2011.

               (15)

               Den österrikiska finanssektorn står inför speciella problem på grund av bankernas stora exponering mot länderna i Central-, Öst- och Sydösteuropa i kombination med en fortsatt risk för försämring av tillgångarnas kvalitet i flera av dessa ekonomier. Beslut med gränsöverskridande konsekvenser måste föregås av informationsutbyte och samordning med de berörda ländernas tillsynsmyndigheter. Myndigheterna måste också i fortsättningen noga övervaka samt omstrukturera de banker som har erhållit offentligt stöd, särskilt de kreditinstitut som har förstatligats.

               (16)

               Österrike har gjort flera åtaganden inom europluspakten. Dessa åtaganden, och genomförandet av åtagandena från 2011, avser att främja sysselsättningen, förbättra konkurrenskraften och öka de offentliga finansernas hållbarhet. Kommissionen har utvärderat genomförandet av åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna utvärdering har beaktats i rekommendationerna.

               (17)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen gjort en heltäckande analys av Österrikes ekonomiska politik. Den har gjort en bedömning av stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Österrike, utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–7.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (7) avspeglas framför allt i rekommendation 1.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Österrike att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:

               1.

               Genomföra 2012 års budget som planerat och förstärka och grundligt genomföra den finanspolitiska strategin för 2013 och framåt; i tillräcklig mån ange åtgärder (särskilt på nivån under den nationella) för att i tid korrigera det alltför stora underskottet och utföra den genomsnittliga årliga strukturella anpassningen som anges i rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Därefter säkerställa en tillräcklig strukturell anpassning så att tillräckliga framsteg kan göras mot det finanspolitiska målet på medellång sikt, inklusive att nå riktmärket för utgifter.

               2.

               Vidta ytterligare åtgärder för att stärka den nationella finanspolitiska ramen genom att klargöra ansvarsområdena på federal, regional och lokal myndighetsnivå, särskilt genom att genomföra konkreta reformer för att förbättra organisation, finansiering och effektivitet inom hälso- och sjukvården samt utbildningsväsendet.

               3.

               Påskynda harmoniseringen av den lagstadgade pensionsåldern mellan män och kvinnor; öka anställbarheten bland äldre arbetstagare och noga övervaka genomförandet av de nya reformer som ska göra det svårare att lämna arbetsmarknaden i förtid, så att man kan säkerställa att den lagstadgade och faktiska pensionsåldern höjs i takt med den förväntade livslängden.

               4.

               Vidta åtgärder för att minska den faktiska bördan av skatter och sociala avgifter på arbete, särskilt för låginkomsttagare, i syfte att öka sysselsättningsgraden för äldre personer och kvinnor, och med tanke på behovet att motverka effekterna av demografiska förändringar på den förvärvsarbetande befolkningen. Genomföra en budgetneutral skatteväxling mot skatter på fast egendom och miljöskatter. Minska de stora inkomstskillnaderna mellan män och kvinnor och öka möjligheterna till heltidsarbete för kvinnor, särskilt genom en utbyggd barn- och äldreomsorg.

               5.

               Vidta ytterligare åtgärder för att förbättra utbildningsresultaten, särskilt hos missgynnade barn och ungdomar. Vidta åtgärder för att minska avhoppen inom den högre utbildningen.

               6.

               Vidta ytterligare åtgärder för att främja konkurrensen inom tjänstesektorn genom att ta bort hinder för marknadstillträde inom kommunikations- och transportsektorn samt på slutkundsmarknaderna för energi. Ta bort omotiverade restriktioner för tillträde till de fria yrkena. Öka konkurrensmyndigheternas befogenheter och påskynda genomförandet av reformen av konkurrenslagstiftningen.

               7.

               Påskynda omstruktureringen av de banker som erhöll offentligt stöd, men samtidigt undvika skuldsanering. Ytterligare förbättra samarbete och samordning med finansiella tillsynsmyndigheter i andra länder när det gäller nationella policybeslut.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUT C 210, 16.7.2011, s. 8.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (6)  EUT L 376, 27.12.2006, s. 36.

      (7)  I enlighet med artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Greeceand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Greece, 2011-2014

text:
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN

                                 Bryssel den 7.6.2011
                                 SEK(2011) 808 slutlig

                   Rekommendation till

            RÅDETS REKOMMENDATION

      om Greklands nationella reformprogram 2011

                   och rådets yttrande

om Greklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

                 {SEK(2011) 717 slutlig}
 ---pagebreak---                                              Rekommendation till

                                    RÅDETS REKOMMENDATION

                            om Greklands nationella reformprogram 2011

                                             och rådets yttrande

                   om Greklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

     EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION

     med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2
     och 148.4,

     med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av
     övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den
     ekonomiska politiken, särskilt artikel 5.3,

     med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,

     med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

     med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

     efter samråd med ekonomiska och finansiella kommittén, och

     av följande skäl:

     (1)    Europeiska rådet antog den 26 mars 2010 Europeiska kommissionens förslag om att
            lansera en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på
            en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
            nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stärka den hållbara tillväxten och
            konkurrenskraften inom EU.

     (2)    Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
            medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
            2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik1, vilka
            tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna uppmanades att
            beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och
            sysselsättningspolitik.

     1
            Upprätthålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011.

SV                                                      2                                              SV
 ---pagebreak---      (3)   Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten,
           varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och den första europeiska
           planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning inleddes, med
           förankring i Europa 2020-strategin.

     (4)   Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för
           budgetkonsolidering och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15
           februari och den 7 mars 2011 och med utgångspunkt i kommissionens årliga
           tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk behovet av att ge prioritet åt att sanera
           budgetarna och återställa den finanspolitiska hållbarheten, minska arbetslösheten
           genom arbetsmarknadsreformer och göra nya insatser för att öka tillväxten.

     (5)   Grekland lade den 3 maj 2010 fram ett omfattande korrigeringsprogram som fick
           finansiellt stöd på 110 miljarder euro från medlemsstaterna i euroområdet och IMF. I
           det åtföljande samförståndsavtalet och dess successiva tillägg fastställs de villkor för
           den ekonomiska politiken som ligger till grund för utbetalningen av det finansiella
           stödet.

     (6)   De viktigaste politiska villkoren har lagts fast i rådets beslut 2010/320/EU och dess
           senare ändringar2 riktat till Grekland i syfte att förstärka och skärpa den finanspolitiska
           övervakningen samt förelägga Grekland att vidta de åtgärder för att minska
           underskottet som anses nödvändiga för att komma till rätta med situationen med ett
           alltför stort underskott enligt artiklarna 136 och 126.9 i fördraget.

     (7)   Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i
           euro plus-pakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i
           medlemsstaternas stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
           Grekland har ännu inte lagt fram något uppdaterat stabilitetsprogram och har inte
           heller uttryckligen meddelat specifika åtaganden och åtgärder inom euro plus-pakten
           för 2011. Dessa väntas lämnas in till Europeiska rådet.

     (8)   Under det senaste decenniet har Greklands tillväxt baserats på ohållbara drivkrafter:
           Kraftigt ökad konsumtion och investering i bostäder har åtföljts av stora
           reallöneökningar och snabb kreditexpansion; låga realräntor som hängde samman med
           införandet av euron och liberalisering av finansmarknaden har drivit på den snabba
           tillväxten. Sårbarhetsfaktorerna uppdagades i den globala krisen 2008–2009: ohållbar
           finanspolitik, delvis dold av otillförlitlig statistik och tillfälligt höga intäkter; oflexibla
           arbets- och produktmarknader; minskande konkurrenskraft och växande utlandsskuld.
           Även om banksektorn inte var grundproblemet påverkades den ändå av den
           ekonomiska krisen och förtroendekrisen. Omfattningen av de offentliga finansernas
           försämring avslöjades sent på grund av allvarliga brister i Greklands system för
           redovisning och statistik. Detta ledde till att genomförandet av korrigerande åtgärder
           försenades. Till följd av ökad oro över Greklands finanspolitiska hållbarhet och allt
           större global riskovillighet, förvärrades marknadens inställning till Grekland kraftigt i
           början av 2010. I april 2010 begärde Grekland internationellt finansiellt stöd eftersom

     2
           Rådets beslut av den 10 maj 2010 (2010/320/EU), (EUT L 145, 11.6.2010, s. 6); Rådets beslut av den 7
           september 2010 (2010/486/EU), (EUT L 241, 14.9.2010, s. 12); Rådets beslut av den 20 december 2010
           (2011/57/EU), (EUT L 26, 29.1.2011, s. 15); Rådets beslut av den 7 mars 2011 (2011/257/EU), (EUT L
           110, 29.4.2011, s. 26).

SV                                                     3                                                          SV
 ---pagebreak---             landet hade stora finansieringsbehov och inte fick tillgång till internationella
            kapitalmarknader.

     (9)    Grekland åtog sig att genomföra det ekonomiska och finansiella
            korrigeringsprogrammet för att komma till rätta med finanspolitiska och externa
            obalanser och återskapa det kortsiktiga förtroendet. På medellång sikt skulle det lägga
            grunden för en tillväxtmodell som bygger mer på investering och export som stöd för
            tillväxt och sysselsättning. I programmet anges omfattande insatser på tre fronter: i) en
            påskyndad strategi för konsolidering av de offentliga finanserna, stödd av strukturella
            finanspolitiska åtgärder och bättre finanspolitisk kontroll, ii) strukturreformer inom
            arbets- och produktmarknaderna för att skapa konkurrenskraft och tillväxt, samt iii)
            insatser för att trygga bankväsendets stabilitet.

     (10)   Kommissionen har bedömt utkastet till nationellt reformprogram3. Den har beaktat
            inte bara dess relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i
            Grekland utan även dess förenlighet med EU:s regler och riktlinjer, mot bakgrund av
            behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida
            nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. I detta sammanhang
            betonar kommissionen vikten av att genomföra de planerade åtgärderna för att följa
            rådets beslut (2010/230).

     HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Grekland att vidta följande åtgärder:

     Till fullo genomföra de åtgärder som anges i rådets beslut 2010/320/EG, i dess lydelse enligt
     rådets beslut XXXX/XXX, och som specificeras ytterligare i samförståndsavtalet av den
     XX/XX/XXXX och dess efterföljande tillägg[, särskilt det senaste tillägget av den
     XX/XX/XXXX].

     Utfärdad i Bryssel den

                                                 På rådets vägnar
                                                 Ordförande

     3
            SEK(2011) 717.

SV                                                  4                                                   SV


				|

		52014DC0422

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Polens nationella reformprogram 2014 med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram 2014 /* COM/2014/0422 final - 2014/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Polens nationella reformprogram 2014
med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram 2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens
funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 9.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av ekonomiska och finansiella
kommitténs yttrande,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och regeringscheferna
om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för
insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla
tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som
ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt helhjärtade
åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de
landsspecifika rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Polens nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om Polens
uppdaterade konvergensprogram för 2012–2016.
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[4],
som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen i enlighet med
förordning (EU) nr 1176/2011 rapporten om varningsmekanismen[5], där Polen inte angavs
som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa
en normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 24 april 2014 lade Polen fram sitt nationella
reformprogram 2014 och den 30 april 2014 sitt konvergensprogram 2014. I syfte
att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.
(8)
Målet för budgetstrategin i 2014 års
konvergensprogram är att få ned underskottet under det fördragsfästa
referensvärdet på 3 % av BNP senast 2015 och nå det medelfristiga målet
senast 2018. Det medelfristiga målet (-1 % av BNP strukturellt) är
strängare än vad som krävs enligt stabilitets- och tillväxtpakten. Målet för
det totala underskottet i 2014 års konvergensprogram överensstämmer med en
korrektion i tid av det alltför stora underskottet, medan den (omberäknade)
strukturjusteringen 2014 överensstämmer med rådets rekommendationen i
förfarandet vid alltför stora underskott, men ligger under den förbättring som
krävs under 2015. Under åren efter den planerade korrigeringen av det alltför
stora underskottet är de planerade (omberäknade) årliga framstegen mot det
medelfristiga målet lägre än vad som krävs enligt stabilitets- och
tillväxtpakten. Programmets mål överensstämmer alltså delvis med stabilitets-
och tillväxtpaktens krav. Statsskulden beräknas hålla sig under 60 % av
BNP under hela programperioden. De polska myndigheterna spår att den kommer att
minska drastiskt från 57,1 % av BNP under 2013 till 49,5 % under
2014, främst på grund av den stora engångsöverföringen av
pensionsfondstillgångar, och förbli på denna nivå under 2015. Det
makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets budgetprognoser
är rimligt för 2014 och optimistiskt för 2015, med en högre real BNP-tillväxt
på 3,8 % än de 3,4 % som kommissionen spår i sin vårprognos 2014. På
grundval av sin bedömning av programmet och kommissionens prognos anser rådet i
enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97 att Polen visserligen
förväntas hålla sig under det totala underskotts mål som rådet rekommenderar
för 2014, men det finns en risk för hållbarheten i den korrigering av det
alltför stora underskottet under 2015 och senare för den lämpliga justeringen i
riktning mot det medelfristiga målet.
(9)
Om budgetkonsolideringen ska bli framgångsrik är
det viktigt att den backas upp av omfattande strukturreformer. En låg andel av
tillväxtfrämjande utgifter (utbildning, forskning och innovation) hämmar
tillväxtutsikterna på längre sikt. Hälso- och sjukvårdsutgifter förväntas öka
starkt på medellång och lång sikt på grund av en åldrande befolkning.
Belastningen på de offentliga finanserna skulle kunna minska och tillgången
till hälso- och sjukvården förbättras om man stärker primärvården och
remissystemen och utnyttjar möjligheterna till kostnadseffektivitetsvinster i
sjukhusvården. Ett ineffektivt skattesystem kvarstår som ett problem, särskilt
när det gäller skatteförvaltningens effektivitet och den administrativa
belastningen på skattebetalarna. Polen har ett omfattande system av nedsatta
momssatser, som bidrar till den största momsdifferensen i EU. Det leder till
förlorade inkomster och ökade kostnader för att följa skattereglerna.
Energiskatterna är förhållandevis låga. Åtgärder har nyligen vidtagits för att
förbättra det polska budgetsystemet. Ramarna skulle dock med fördel kunna
kompletteras med ett helt oberoende finanspolitiskt råd, som svarar för
förhandskontroller av att budgetregler följs, för bedömningar av
makroekonomiska och budgetära prognoser och bedömningar av de offentliga
finansernas långsiktiga hållbarhet samt efterhandskontroller av att
budgetreglerna följts.
(10)
Det senaste året har man sett en minskning av
ungdomsarbetslösheten, som bland annat beror på den fortsatta felmatchningen
mellan utbildning och arbetsmarknadens behov samt den tilltagande andelen unga
som varken utbildar sig eller arbetar. Trots pågående
åtgärder för att reformera yrkesutbildningssystemet, finns det ett behov av att ytterligare underlätta tillgången till
lärlingsplatser och arbetsbaserat inlärande av god kvalitet, stärka samarbetet
mellan skolor och arbetsgivare och nå ut till icke-registrerade ungdomar i
överensstämmelse med ungdomsgarantins mål. Anpassningen av färdigheter till
arbetsmarknadens behov är också särskilt viktig i samband med livslångt
lärande, som fortfarande har ett lågt deltagande, särskilt i fråga om äldre
arbetstagare vars färdigheter ofta är föråldrade. Uppdelningen av
arbetsmarknaden kvarstår med omfattande användning av visstidsanställning, även
civilrättsliga avtal. Visstidsanställning är särskilt vanligt hos unga.
Visstidsanställningar påstås visserligen ofta vara ett sätt för arbetslösa att
ta sig in på arbetsmarknaden och senare få en fast anställning, men så verkar
inte vara fallet för de flesta arbetstagare i Polen, eftersom andelen som går
över från visstidsanställning till tillsvidareanställning är liten, och det
tenderar att påverka humankapitalets produktivitet och kvalitet negativt.
(11)
Andelen kvinnor på arbetsmarknaden förblir låg. Polen har vidtagit flera åtgärder för att öka kvinnors förvärvsfrekvens,
bland annat ökat tillgången till barnomsorg för späd ålder och ökat de
offentliga anslagen till förskolorna för att uppmuntra föräldrar att skriva in
sina barn i förskoleverksamhet. Tillgången till daghem är dock fortfarande låg,
särskilt på landsbygden, och det kvarstår skillnader i tillgången till
förskoleverksamhet. De äldre arbetstagarnas deltagande på arbetsmarknaden i
Polen förblir lågt. Möjligheterna till förtidspension har minskat avsevärt, men
mer behöver göras för att öka de äldre arbetstagarnas anställbarhet och
arbetslivets verkliga längd. Att reformera de särskilda pensionssystemen för
gruvarbetare och jordbrukare kvarstår som en utmaning. Jordbrukarnas system
(KRUS) skapar incitament för småbrukare att bli kvar i jordbruket, vilket leder
till dold arbetslöshet på landsbygden och stimulerar den informella ekonomin.
Gruvarbetarna har kvar privilegier i fråga om pensionsrättigheter och minsta
erforderliga intjäningstid. Bägge systemen hindrar arbetskraftens rörlighet
mellan branscher och mellan regioner.
(12)
Polen är ett av de EU-länder som har lägst
FoU-utgifter, och har bland de sämsta resultaten i de mer allmänna
innovationsindikatorerna. Privata FoU-utgifter är särskilt
låga. Låga FoU-utgifter hänger samman med liten forsknings- och innovationsverksamhet
på de privata företagen och en otillräckligt innovationsvänlig företagsmiljö. Innovationsstödsystemet i Polen har varit riskundvikande, har byggt
främst på bidrag och har understött teknikabsorption och tekniköverföring utan
att i nämnvärd mån leda till verkligt ny innovation. Befintliga
skatteincitament för FoU är inte effektiva för att främja intern FoU i
näringslivet, och utnyttjas bara av storföretagen. De polska företagen har
främst förlitat sig på teknikabsorption. Detta visade sig leda till
produktivitetsvinster och ekonomisk tillväxt, men vad Polen nu behöver är en
övergång till en modell som bygger mer på inhemsk innovation. Att öka de polska
företagens innovationskapacitet, förbättra kopplingarna mellan forskning och
industri samt utveckla särskilda instrument anpassade till hela
innovationscykeln kvarstår som en utmaning.
(13)
Det finns fortfarande stora potentiella vinster att
hämta i ökad energieffektivitet i alla sektorer av den polska ekonomin, och de
vinsterna kan understödja grön tillväxt, stärka konkurrenskraften och bidra
till att minska Polens energiberoende. Den inhemska energialstringskapaciteten
åldras, och kraftnätet är fortfarande överbelastat, men det sker framsteg inom
flera projekt för att länka till angränsande medlemsstater. Det allvarligaste
problemet på naturgasmarknaden är fortfarande bristen på diversifiering och
konkurrens.
(14)
Polens transport- och bredbandsinfrastruktur är
underutvecklad och förblir ett stort hinder för tillväxten. Särskilt krävs
avsevärda investeringar i det nedgångna järnvägsnätet för att öka järnvägens
konkurrenskraft och nå en bättre balans mellan väg- och järnvägstransporter.
Bara omkring en tredjedel av de omkring 20 000 km järnväg som är i
drift är i gott tekniskt skick. Problemen med genomförande
i tid av järnvägsprojekt fortsätter. Resurseffektiviteten
kan ökas genom bättre avfallshantering.
(15)
Verkställighet av kontrakt tar lång tid i Polen,
och förfarandet för bygglov är långdraget och betungande. Kostnaderna
för att följa skattereglerna är höga, vilket är ett allvarligt problem för den
polska företagsmiljön. Polen har gjort avsevärda framsteg
med en långtgående reform för att underlätta tillträdet till lagreglerade
yrken.
(16)
Kommissionen har inom ramen för den europeiska
planeringsterminen gjort en heltäckande analys av Polens ekonomiska politik.
Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet. Den
har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Polen utan även i vilken utsträckning EU:s regler och
riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande
ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med
beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i
rekommendationerna 1–6.
(17)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Polens konvergensprogram och dess yttrande[6]
återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Polen att vidta
följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Stärka budgetstrategin för
att se till att det alltför stora underskottet korrigeras på ett hållbart sätt
senast 2015 genom de strukturjusteringar som anges i rådets rekommendation i
förfarandet vid alltför stora underskott. Efter korrigeringen av det alltför
stora underskottet och till dess att det medelfristiga budgetmålet har uppnåtts
genomföra en årlig strukturell justering i riktning mot det medelfristiga målet
på 0,5 % av BNP som riktmärke. En varaktig korrigering av den
statsfinansiella obalansen kräver ett trovärdigt genomförande av långtgående
strukturreformer för att öka anpassningskapaciteten och underbygga tillväxt och
sysselsättning. För det ändamålet hålla nedskärningar av tillväxtbefrämjande
investeringar så låga som möjligt, i ökad grad målinrikta socialpolitiken och
göra vårdutgifterna mer kostnadseffektiva och effektiva i största allmänhet,
bredda skattebasen genom att åtgärda det omfattande systemet med nedsatta
momssatser och förbättrad skatteefterlevnad, särskilt genom effektivare
skatteförvaltning. Inrätta ett oberoende finanspolitiskt råd.
2.           Stärka satsningarna på att
minska ungdomsarbetslösheten, särskilt genom att göra utbildningen mer relevant
för arbetsmarknadens behov, genom att öka tillgången till lärlingsplatser och
arbetsbaserad inlärning, stärka kontakterna med icke-registrerade ungdomar och
öka samarbetet mellan skolor och arbetsgivare i överensstämmelse med
ungdomsgarantins mål. Öka de vuxnas deltagande i livslångt lärande för att
anpassa tillgången på färdigheter till efterfrågan. Bekämpa segmenteringen av
arbetsmarknaden genom att underlätta övergången från visstids- till fast
anställning och genom att minska det överdrivna utnyttjandet av civilrättsliga
kontrakt.
3.           Fortsätta satsningarna på att
få ut fler kvinnor på arbetsmarknaden, särskilt genom att göra mer för att öka
tillgången till barnomsorg av hög kvalitet och till rimligt pris,
förskoleutbildning och stabil finansiering. Inkludera lantbrukarna i det allmänna
pensionssystemet genom att först och främst påskynda inrättandet av systemet
för bedömning och registrering av lantbrukares inkomster. Gradvis avveckla det
särskilda pensionssystemet för gruvarbetare, så att de integreras i det
allmänna systemet. Stärka den allmänna pensionsreformen genom att intensifiera
åtgärder som främjar anställbarheten för äldre arbetstagare, i syfte att höja
pensionsåldern.
4.           Effektivisera
skatteincitamenten för intern FoU i den privata sektorn som ett led i
strävandena att stärka kopplingarna mellan forskning, innovation och
näringspolitik, och bättre inrikta befintliga instrument på de olika delarna av
innovationscykeln.
5.           Förnya och utvidga
energiproduktionskapaciteten och öka effektiviteten i hela energikedjan.
Påskynda och utvidga utvecklingen av elnätet, inbegripet länkar till
angränsande medlemsstater och utveckla gaslänken till Litauen. Se till att
projekt för investeringar i järnvägen verkligen genomförs utan ytterligare
dröjsmål och förbättra den administrativa kapaciteten i denna sektor. Påskynda
ansträngningarna att öka bredbandstäckningen. Förbättra avfallshanteringen.
6.           Vidta ytterligare åtgärder
för att förbättra företagsmiljön genom att göra det enklare att kontrollera
efterlevnaden av kontrakt. Intensifiera satsningarna på att minska företagens
kostnader och tidsutdräkt för att följa skattelagstiftningen. Färdigställa den
pågående reformen för att underlätta tillträdet till lagreglerade yrken.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 422 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 och P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.