				|

		52013DC0366

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Luxemburgs nationella reformprogram för 2013 och med angivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram för 2013–2016 /* COM/2013/0366 final - 2013/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Luxemburgs nationella reformprogram för
2013
och med angivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram för
2013–2016

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 godkände
Europeiska rådet kommissionens förslag om att inleda en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt kallad Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar
tillväxt och konkurrenskraft i Europa.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet,
på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[4],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 29 juni 2012 fattade
rådet på stats- och regeringschefsnivå beslut om en tillväxt- och sysselsättningspakt
som ska ge en enhetlig ram för insatser nationellt, inom EU och euroområdet.
Den innehåller alla tillgängliga medel, instrument och politik. Europeiska
rådet beslöt om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig
särskilt att uppnå målen i strategin Europa 2020 och genomföra de
landsspecifika rekommendationerna.
(4)       Den 6 juli 2012 antog rådet
en rekommendation om Luxemburgs nationella reformprogram för 2012 och avgav
sitt yttrande om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2015.
(5)       Den 28
november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten[5], vilket inledde 2013 års
europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken.
                Den 28 november
2012 antog kommissionen också, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011 om
förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser, rapporten om
varningsmekanismen[6].
I rapporten identifierades inte Luxemburg som
en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)       Den 14 mars 2013 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Rådet betonade
behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering
av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja
tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala
följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(7)       Den 26 april 2013 lade
Luxemburg fram sitt stabilitetsprogram för 2013 som omfattar perioden 2013–2016
och även sitt nationella reformprogram för 2013. För att ta hänsyn till de båda
programmens inbördes samband har dessa bedömts samtidigt.
(8)       På grundval av bedömningen av
2013 års stabilitetsprogram i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97,
anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för
programmets beräkningar av de offentliga finanserna är rimligt. I synnerhet
ligger programmets scenario för 2013 mycket nära kommissionens vårprognos för
2013, medan det för 2014 är något mer optimistiskt. Beräkningarna av
underskottet på medellång sikt görs enligt ett lätt optimistiskt
tillväxtscenario, som ligger över den potentiella tillväxten. Målet med den
finanspolitiska strategi som beskrivs i programmet är att få ned underskottet
från 0,8 % av BNP år 2012 till 0,6 % av BNP år 2014. Under de sista
åren av programperioden beräknas underskottet försämras till 1,3 % av BNP
under både 2015 och 2016. Detta är resultatet av de nya mervärdesskattreglerna
för elektroniska tjänster som träder i kraft den 1 januari 2015, vilka kommer
att föra Luxemburgs bestämmelser i överensstämmelse med EU-bestämmelserna.
Enligt bestämmelserna ska de mervärdesskatteinkomster som genereras från
e-handeln överföras från det land där leverantören är lokaliserad till kundens
hemland. Myndigheterna uppskattar att de nya bestämmelserna kommer att leda
till att mervärdesskatteinkomsterna minskar med 1,4 % av BNP. Regeringen
har redan tillkännagivit att normalskattesatsen för mervärdesskatt kommer att
öka för att kompensera en del av inkomstförlusten. I stabilitetsprogrammet för
2013 bekräftas det tidigare målet för de offentliga finanserna på medellång
sikt om ett strukturellt överskott på 0,5 % av BNP. Målet för de offentliga
finanserna på medellång sikt överensstämmer med kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten. På grundval av både kommissionens vårprognos för 2013 och
programmets (omräknade) strukturella balans i de offentliga finanserna
förväntas Luxemburg få ett strukturellt överskott på 0,1 % av BNP. Detta
ligger under målet för de offentliga finanserna för 2012 och landet beräknas nå
sitt mål för de offentliga finanserna på medellång sikt under 2013. Luxemburg
beräknas dock återigen avvika från sitt mål för de offentliga finanserna på
medellång sikt med början år 2014, med 0,3 % av BNP och ännu mer under
2015 och 2016. De nationella myndigheterna har återupprepat sitt mål om återgå
till målet för de offentliga finanserna på medellång sikt senast 2017 för att få
större manöverutrymme. Den offentliga bruttoskulden – 20,8 % av BNP 2012 –
ligger långt under fördragets referensvärde.
(9)       Luxemburg har lyckats hålla
sitt offentliga underskott under referensvärdet på 3 % av BNP under de
senaste åren och därigenom undvikit att gå in i förfarandet för allför stora
underskott. Detta har berott mer på inkomstökningar än på återhållsamhet på
utgiftssidan. I synnerhet under 2012 beräknas ökningstakten för de offentliga
utgifterna, efter diskretionära åtgärder på inkomstsidan, ha överstigit
riktmärket för utgifterna enligt definitionen i stabilitets- och
tillväxtpakten. Avvikelsen i ökningstakten för de offentliga utgifterna från
riktmärket för utgifterna beräknas nå 1,3 % av BNP, vilket ligger över
referensvärdet på 0,5 % av BNP som anges i förordning (EG) nr 1466/97. För
att denna avvikelse ska vara berättigad behöver en övergripande bedömning
genomföras där hänsyn tas till andra faktorer som att: (i) underskottet
försämrades i strukturella termer med bara 0,2 % av BNP 2012, (ii) ekonomin
i Luxemburg, mot bakgrund av landets litenhet och nivå av öppenhet, är mycket
volatil, och (iii) att Luxemburg enligt kommissionens vårprognos för 2013 bör
nå sitt mål för de offentliga finanserna på medellång sikt redan 2013.  Allt
detta pekar på att avvikelsen inte är av ett strukturellt slag. Den höga
volatiliteten på de inkomster som uppbärs av Luxemburgs regering leder
fortfarande till högre inkomster än planerat, vilket utgör en risk för de
offentliga finansernas hållbarhet. För att bättre hantera dessa risker bör både
skulden och utgiftsbegränsningar faställas i lagstiftningen. Vidare bör det
finnas ett godkänt tillsynsorgan och på förhand fastställda åtgärder vid
bristande efterlevnad. Ikraftträdandet den 1 januari 2015 av ovannämnda mervärdesskattepaket
och dess starkt negativa inverkan på skatteuppbörden visar betydelsen av att
Luxemburg inför ett ramverk för de offentliga finanserna på medellång sikt.
Detta kräver en särskilt försiktig finanspolitik under 2014.
(10)     För närvarande uppbärs mindre
än en tredjedel av skatteinkomsterna från skatt på konsumtion, vilket delvis
beror på en måttlig normalskattesats och reducerade mervärdesskattesatser.
Luxemburg rankas på första plats i EU vad gäller antalet kategorier av varor
och tjänster som omfattas av reducerade mervärdesskattesatser. Förekomsten av
en stor finansiell sektor, undantagen från mervärdesskatt, bidrar också till
den låga mervärdesskatten som andel av BNP. Generellt finns det utrymme för
Luxemburg att öka inkomsterna genom att utvidga normalskattesatsen för
mervärdesskatt. Dessutom karaktäriseras bolagsskattesystemet i Luxemburg av att
det gynnar skuldsättning, vilket bidrar till en hög privat skuld som andel av
BNP.
(11)     Luxemburgs pensionsreform som
antogs i december 2012 kan bara anses vara ett första steg i rätt riktning.
Även med hänsyn till merparten av aspekterna i den antagna pensionsreformen,
skulle Luxemburg fortfarande behöva genomföra långsiktiga hållbarhetsökande
strategier för att uppnå en permanent förbättring på 8,6 procentenheter av
BNP i primärsaldot och överbrygga det finanspolitiska gapet. Luxemburg behöver
därför gå längre i sin pensionsreform. Införandet av en gräns för
pensionsjusteringar som baseras på reala löneökningar skulle öka
pensionsreserverna och koppla den lagstadgade pensionsåldern till den
förväntade livslängden, vilket skulle bidra till att garantera
pensionssystemets långsiktiga hållbarhet. Vidare bör möjligheterna till
förtidspensionering minskas och det bör bli mer attraktivt att arbeta längre än
den minimiperiod som krävs. Den finanspolitiska hållbarhetens inverkan på
utgifterna för långtidsvård beräknas bidra med 2,1 procentenheter till
Luxemburgs hållbarhetsgap. Den förväntade ökningen av både antalet äldre
personer och antalet personer som omfattas av vårdnadsansvar i Luxemburg är
högt jämfört med genomsnittet i EU.
(12)     Luxemburgs nuvarande
produktivitet är ganska hög. Manöverutrymmet vad gäller produktivitetsvinster
blir dock allt mindre. Därför bör ökningen av enhetsarbetskostnaderna begränsas
genom att man säkerställer en bättre korrelation mellan löner och
produktivitet. Luxemburg har vidtagit åtgärder för en återhållsam lönetillväxt
genom att modulera indexeringssystemet mellan 2012 och 2014. Denna reform är
bara tillfällig och garanterar inte att lönerna över tiden kommer att utvecklas
i linje med produktiviteten. Produktiviteten är inte densamma i alla ekonomiska
sektorer och nivån på produktiviteten i finanssektorn är nästan dubbelt så hög
som i den övriga ekonomin. Det kommer att finnas en betydande risk för
Luxemburgs konkurrenskraft från och med 2015, när det automatiska
indexeringssystemet igen tillämpas på det vanliga sättet. Ytterligare åtgärder
bör vidtas för att reformera lönesättningssystemet på ett mer permanent sätt
för att undvika att konkurrenskraften fortsätter att försämras i framtiden.
(13)     Luxemburgs ekonomi är starkt
beroende av finanssektorn som står för nästan 30 % av det totala mervärdet och
25 % av de uppburna skatteinkomsterna. För att bevara landets framtida
konkurrenskraft skulle alternativa ”kompetensnischer” behöva utvecklas.
Forsknings- och innovationssystemet i Luxemburg fortsätter att vara mycket
svagt och Luxemburg är inte på väg att nå målet för FoU-intensiteten för 2020.
Luxemburgs resultat vad gäller indikatorer för samarbete mellan offentliga
forskningsinstitut och företag ligger långt under genomsnittet i EU, vilket
speglar den nuvarande frikopplingen mellan forskning och utveckling inom den
privata sektorn och det offentliga forskningssystemet. Luxemburg bör motverka
den nedåtgående trenden vad gäller dess FoU-intensitet, särskilt genom att
bidra till näringslivets FoU-intensitet. Utvecklingen av mer riktade smarta
specialiseringsstrategier kan spela en avgörande roll vad gäller att maximera
den offentliga forskningsfinansieringens ekonomiska inverkan, särskilt genom
att säkra en hävstångseffekt för privata investeringar. En sådan riktad
strategi bör kompletteras av en omfattande övergripande politik som fokuseras
på innovativa företags utveckling och tillväxt.
(14)     Ungdomsarbetslösheten
fortsätter att vara hög med 18 % och är starkt beroende av
utbildningsnivån. Landets ungdomar utsätts för intensiv konkurrens från
utländska ungdomar, som ofta är mer välutbildade. Luxemburg har visat ett
starkt engagemang för att bekämpa ungdomsarbetslöshet, men fortsatta insatser
krävs. För att maximera avkastningen bör vidtagna åtgärder ingå i en omfattande
reformstrategi, inklusive stärkt insatsstrategi för att bekämpa
bidragsberoendet. Luxemburgs resultat i Pisa-tester av ungdomars grundläggande
kunskaper är relativt dåliga. Ytterligare åtgärder krävs för att motverka den
negativa utvecklingen vad gäller läsning, matematik och vetenskapliga ämnen som
har kunnat iakttas sedan 2006. Fortsatta insatser bör göras för att förbättra
och rikta utbildningsrsurserna för skolor med mindre gynnade studerande och öka
tillgängliga resurser för språkstöd och stödundervisning. De särskilda
utmaningar som personer med invandrarbakgrund står inför på arbetsmarknaden bör
undersökas ytterligare och hanteras genom riktade åtgärder, också med avseende
på språkkunskaper. I detta sammanhang bör särskilt yrkesutbildningen
uppmärksammas. Ytterligare åtgärder bör vidtas för att förbättra
lågstadieutbildningen och minska avhopp från skolan, särskilt när det gäller
befolkningsgruppen med invandrarbakgrund. Äldre arbetstagares
anställningsbarhet bör förbättras, bland annat genom att uppgradera deras
kompetens.
(15)     Luxemburg har åtagit sig att
minska sina utsläpp av växthusgaser som inte omfattas av systemet för handel
med utsläppsrätter med 20 % under 2020 jämfört med 2005 men föeväntas
missa målen med 27 procentenheter.  Transportsektorn stod för 64 % av de
utsläpp som inte omfattas av systemet för handel med utsläppsrätter under 2010
och är en central utmaning för Luxemburg. Nuvarande åtgärder skulle bara bidra
till en tredjedel av den minskning som krävs för att uppfylla målet. Därför
måste åtgärderna kraftigt trappas upp, särskilt genom bränsleskatter för att
minska skatteskillnaden gentemot grannländerna. Reformen av motorfordonsskatten
bör också påskyndas. Luxemburg bör fortsätta med genomförandet av projekt som
gynnar användningen av kollektivtrafik. Landet bör införa trängselavgift för
att uppmuntra en övergång till kollektivtrafik. Bättre kollektivtrafikanslutningar
med grannregionerna bör främjas.
(16)     Inom ramen för
den europeiska planeringsterminen har kommissionen gjort en omfattande analys
av Luxemburgs ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det
nationella reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för
en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Luxemburg utan även i
vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund
av behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom
att beakta synpunkter på EU-nivå när framtida nationella beslut fattas.
Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen
avspeglas i rekommendationerna 1 till 6 nedan.
(17)     Mot bakgrund av denna
bedömning har rådet granskat Luxemburgs stabilitetsprogram och dess yttrande[7] avspeglas särskilt i
rekommendation 1 nedan.
(18)     I samband med den europeiska
planeringsterminen har kommissionen också utfört en analys av euroområdets
ekonomiska politik i dess helhet. Utifrån denna grund har rådet utfärdat
särskilda rekommendationer som riktas till de medlemsstater som har euron som
valuta. Luxemburg bör också garantera att dessa rekommendationer genomförs
fullt ut och i tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Luxemburg att
vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:
1.           Bevara
en sund ställning i de offentliga finanserna och stanna kvar på sitt mål
för de offentliga finanserna på medellång sikt
för att säkerställa deras långsiktiga hållbarhet, särskilt genom att ta hänsyn
till de implicita åtgärder som är kopplade till den åldrande befolkningen. Stärka den finanspolitiska styrningen genom att anta ett
ramverk för de offentliga finanserna på medellång sikt som omfattar den
offentliga sektorn och som inbegriper fleråriga utgiftsbegräsningar och införa
oberoende övervakning av finanspolitiska bestämmelser.
2.           Vidta åtgärder för att
hantera bolagsbeskattningens gynnande av skuldsättning och utvidga
tillämpningen av normalskattesatsen på mervärdesskatt.
3.           Begränsa åldersrelaterade
utgifter genom att göra långtidsvården mer kostnadseffektiv, särskilt genom
ökad fokusering på förebyggande vård, rehabilitering och självständig
livsföring, stärka den nyligen antagna pensionsreformen, vidta ytterligare
åtgärder för att begränsa förtidspensionering och höja den faktiska
pensionsåldern, också genom att koppla den lagstadgade pensionsåldern till
förväntad livslängd.
4.           Vidta ytterligare strukturella åtgärder utöver nuvarande frysning, i
samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis för att
reformera lönesättningssystemet, inbegripet löneindexering, för att förbättra
anpassningsförmågan vad gäller produktivitets- och sektorsutveckling och
arbetsmarknadsvillkor samt främja konkurrenskraften. Öka
insatserna för att diversifiera ekonomins struktur, främja privata
investeringar i forskning, särskilt genom att utveckla samarbetet mellan
offentlig forskning och företag.
5.           Öka insatserna för att minska ungdomsarbetslösheten genom att förbättra
utformningen och översynen av en aktiv arbetsmarknadspolitik. Stärka den allmänna utbildningen och
yrkesutbildningen genom att bättre anpassa ungdomars kompetenser till
efterfrågan på arbetskraft, särskilt när det gäller ungdomar med
invandrarbakgrund. Vidta resoluta åtgärder för
att öka äldre arbetstagares deltagandenivå, också genom att förbättra deras
anställningsbarhet genom livslångt lärande.
6.           Öka
insatserna för att uppfylla målet vad gäller att minska
växthusgasutsläpp från sektorer som inte omfattas av EU:s utsläppshandelssystem,
framför allt genom att öka skatten på energiprodukter för transport.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2013) 366 final.
[3]               P7_TA(2013)0052 och P7_TA(2013)0053.
[4]               Rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013.
[5]               COM(2012) 750 final.
[6]               COM(2012) 751 final.
[7]               Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


				|

		52012DC0319

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Litauens nationella reformprogram för 2012 och om avgivande av rådets yttrande om Litauens konvergensprogram för 2012–2015 /* COM/2012/0319 final */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Litauens nationella reformprogram för 2012
och om avgivande av rådets yttrande om Litauens konvergensprogram för 2012–2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Europeiska rådet antog den 26
mars 2010 Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential för
hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)       Rådet antog den 13 juli 2010
en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens
ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer
för medlemsstaternas sysselsättningspolitik[4],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 12 juli 2011 antog rådet
en rekommendation om Litauens nationella reformprogram för 2011 och avgav ett
yttrande om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014.
(4)       Den 23 november 2011 antog
kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra
europeiska planeringsterminen med integrerad politisk förhandssamordning
förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på
grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, Rapporten om
varningsmekanismen[5],
i vilken Litauen inte fanns med bland de medlemsstater för vilka en fördjupad
granskning skulle göras.
(5)       Den 2 mars 2012 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och åtgärder för att främja tillväxten. Europeiska
rådet underströk behovet att genomföra differentierad, tillväxtfrämjande
finanspolitisk konsolidering, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja
tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala
konsekvenser samt modernisera den offentliga förvaltningen. Medlemsstaterna
uppmanades att genomföra rådets landsspecifika rekommendationer för 2011 och
att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras
stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
(6)       Den 2 mars 2012 uppmanade
Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid
lägga fram sina åtaganden så att de kan inkludera dem i sina stabilitets- eller
konvergensprogram och nationella reformprogram.
(7)       Den 27 april 2012 lade
Litauen fram sitt konvergensprogram för perioden 2012–2015, och den 30 april
2012 sitt nationella reformprogram för 2012. De båda programmen har bedömts
samtidigt för att man ska kunna ta hänsyn till olika kopplingar mellan dem.
(8)       Baserat på bedömningen av
2012 års konvergensprogram enligt rådets förordning (EG) 1466/97 anser rådet
att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets
finanspolitiska beräkningar är rimligt. För 2012 och 2013 är det i stort sett i
linje med kommissionens vårprognos 2012. Målet för den finanspolitiska strategi
som anges i programmet är att korrigera det alltför stora underskottet senast
2012 som rådet rekommenderat och sträva efter att därefter uppnå det
finanspolitiska målet på medellång sikt. Programmet bekräftar det tidigare
målet på medellång sikt, dvs. ett strukturellt överskott i de offentliga
finanserna på 0,5 % av BNP, vilket återspeglar kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten, och anger en konsolidering med åtminstone 1 procentenhet per år
i avsikt att nå en balanserad budget senast 2015. De finanspolitiska planerna
ligger i linje med en snabb korrigering av det alltför stora underskottet, men
den genomsnittliga årliga finanspolitiska ansträngningen under perioden
2010–2012, baserat på det (omräknade) strukturella budgetsaldot[6], väntas bli lägre än de
2,25 % av BNP som rådet krävde i sin rekommendation av den 16 februari
2010. De planerade årliga framstegen i riktning mot det finanspolitiska målet
på medellång sikt under åren efter korrigeringen av det alltför stora
underskottet är något högre än 0,5 % av BNP i strukturella termer, det
riktmärke som anges i stabilitets- och tillväxtpakten. Den planerade
ökningstakten för de offentliga utgifterna, om man tar diskretionära åtgärder
på inkomstsidan i beaktande, överensstämmer med riktmärket för utgifter i
stabilitets- och tillväxtpakten för 2013 och 2014, men inte för 2015. Den
offentliga skulden väntas ligga kvar under 60 % av BNP under
programperioden och öka till nästan 41 % av BNP 2013 enligt kommissionens
vårprognos 2012, men enligt konvergensprogrammets mål ska skulden minska till
cirka 35 % år 2015. Reformen av planering och verkställande av budgeten
går framåt, men regeringen måste fortfarande godkänna den föreslagna
lagstiftningen. Denna lagstiftning skulle förbättra ansvarigheten inom den
finanspolitiska ramen, genom att inrätta ett oberoende organ och skärpa reglerna
för egna reserver.
(9)       På grundval av en
övergripande strategi för efterlevnad av skattereglerna vidtogs åtgärder under
2011 som förstärkte efterlevnaden och gav extra intäkter. Det är emellertid
nödvändigt att fortsätta genomförandet för att uppnå ett markant minskat
skatteundandragande.
(10)     Befolkningsutvecklingen
gör pensionssystemets hållbarhet mycket osäker. Litauen har beslutat att
gradvis höja pensionsåldern till 65 år fram till 2026, men detta räcker inte
för att garantera en hållbar och tillräcklig pensionsinkomst i framtiden och
det måste därför kompletteras med ytterligare åtgärder. Exempel på sådana
åtgärder är att koppla den lagstadgade pensionsåldern och framtida förmåner
till demografiska faktorer; fastställa tydliga regler för indexering; införa
en närmare koppling mellan avgifter och förmåner och ta bort incitament för
förtidspensionering. Litauen kan dessutom använda frivilliga
tilläggspensioner i större utsträckning. Införande av tjänstepensionssystem kan
minska bördan för det sociala trygghetssystemet och samtidigt förbättra
framtida pensionsinkomster. Negativa incitament för att fortsätta
förvärvsarbeta under längre tid har avlägsnats.
(11)     Lagen om bemanningsföretag,
utformad för att underlätta korttidsanställning, trädde i kraft den 1 december
2011. Det är dock möjligt att den inte får någon större effekt, eftersom
bemanningsföretag redan tidigare har bedrivit verksamhet i Litauen. En
omfattande översyn av arbetsrätten kan kartlägga onödiga restriktioner och
administrativa hinder för flexibla avtal, uppsägningsregler och flexibla
arbetstidssystem. Det krävs ytterligare åtgärder för att öka deltagandet på
arbetsmarknaden, särskilt för ungdomar, icke yrkesutbildade och äldre personer,
och för att öka arbetsmarknadens flexibilitet.
(12)     Problemen med
ungdomsarbetslöshet (över 30 %) och arbetslöshet bland icke yrkesutbildade
blev särskilt uppenbara under krisen. Regeringen genomför ett antal åtgärder
för att främja ungdomssysselsättning, såsom subventioner för första anställning
och lägre sociala avgifter. Aktiveringsgraden är dock fortfarande för låg och
anslagen till aktiva arbetsmarknadsåtgärder kan användas mer effektivt genom
att offentliga arbeten riktas till de mest utsatta. För att få en bättre
övergång från utbildning till arbetsmarknad, kan lärlingsutbildningar och
praktiktjänstgöringar göras mer attraktiva och ett prognossystem för
kompetensefterfrågan införas. Åtgärderna bör vara i linje med de resultat som
framkommit inom Litauens och kommissionens gemensamma åtgärdsgrupp för ungdomsarbetslöshet.
(13)     Ungefär en tredjedel av
Litauens befolkning löper risk för fattigdom och långvarig utestängning. Detta
är den fjärde högsta siffran i EU. År 2011 ändrade Litauen lagen om kontanta
socialbidrag för att reformera det sociala stödsystemet från och med januari
2012. Man har lanserat en försöksmodell för fördelning av socialstöd, ändrat
metoden för beräkning av belopp, infört vissa incitament för arbete och ökat
täckningsgraden. Socialstödsreformen är ett försök att minska de negativa incitamenten
för arbete. Det är nödvändigt att införa ett övervakningssystem för att bedöma
dess effektivitet och dess inverkan på fattigdomslindring. Reformen bör också
kopplas till aktiveringsåtgärder som ökar deltagandet, i synnerhet för
långvariga socialbidragstagare.
(14)     Regeringen har sedan 2010
genomfört en långtgående reform av statsägda företag, som syftar till att
omstrukturera företagsstyrningen, öka öppenheten, skilja mellan ägande och
regleringsfunktion samt öka konkurrens och effektivitet. Reformen är
betydelsefull och omfattar rättsliga och organisatoriska förändringar. Stora
framsteg har gjorts i fråga om öppenhet och ansvarighet i och med att rapporter
nu offentliggörs på kvartals- och årsbasis. Tydliga företagsmål har
fastställts. Regeringen har dock skjutit upp vissa delar av reformen, särskilt
åtskillnaden mellan kommersiella och icke-kommersiella verksamheter i statligt
ägda företag, och avser att genomföra dem under 2012.
(15)     Litauen har gjort vissa
framsteg när det gäller att förbättra byggnaders energieffektivitet. Ett
moderniseringsprogram för flerbostadshus antogs av regeringen i december 2011,
men det försvagas av motverkande subventioner på andra politikområden som
minskar incitamenten för boende att förbättra energieffektiviteten. Ytterligare
konkreta och snabba åtgärder behövs för att förbättra byggnaders
energieffektivitet.
(16)     Det finns utrymme för en
skatteväxling riktad mot energianvändning eftersom inkomsten från miljöskatter
är den tredje lägsta i EU och skatterna på transporter är de lägsta i EU. Den
implicita skattesatsen på energianvändning var den sjunde lägsta i EU under
2010 medan energiskatterna i förhållande till BNP bara är något lägre än
genomsnittet i EU.
(17)     Landets
energiinfrastruktur har brister vad gäller konkurrens och förbindelseledningar
och detta är en faktor som motverkar tillväxt. Otillräckliga förbindelseledningar hindrar utvecklingen av konkurrens på
energimarknaderna. Koncentrationen är fortfarande hög (över 90 %) inom
både gas- och elmarknaderna.
(18)     Litauen har gjort flera
åtaganden inom europluspakten. Dessa åtaganden, och genomförandet av åtagandena
från 2011, avser att främja sysselsättningen, förbättra konkurrenskraften, öka
de offentliga finansernas hållbarhet och förstärka den finansiella stabiliteten.
Kommissionen har utvärderat genomförandet av åtagandena inom europluspakten.
Resultaten av denna utvärdering har beaktats i rekommendationerna.
(19)     Inom ramen för den europeiska
planeringsterminen har kommissionen genomfört en omfattande analys av Litauens
ekonomiska politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella
reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar
finanspolitik och socioekonomisk politik i Litauen, utan även i vilken
utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet
att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida
nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Dess
rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i
rekommendationerna 1–6 nedan.
(20)     Mot bakgrund av denna
bedömning har rådet granskat Litauens konvergensprogram, och dess yttrande[7] återspeglas särskilt i
rekommendation 1 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Litauen att
vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:
1.           Se till att det alltför stora
underskottet korrigeras planenligt och i tid. I detta syfte till fullo
genomföra budgeten för 2012 och vidta de strukturanpassningsåtgärder som anges
i rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora
underskott. Därefter ange vilka åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa
genomförandet av den finanspolitiska strategin för 2013 och framöver som
planerat, med lämpliga strukturanpassningsåtgärder för att göra tillräckliga
framsteg i riktning mot det finanspolitiska målet på medellång sikt, däribland
att iaktta riktmärket för utgifter, samtidigt som nedskärningar av
tillväxtfrämjande utgifter minimeras. I detta avseende överväga att höja de
skatter som är minst skadliga för tillväxt, såsom fastighets- och miljöskatter,
inklusive fordonsbeskattning, och samtidigt stärka efterlevnaden av
skattereglerna. Stärka ramverket, i synnerhet genom införande av verkställbara
och bindande utgiftstak inom det finanspolitiska ramverket på medellång sikt.
2.           Anta lagstiftning om en
genomgripande pensionsreform. Anpassa den lagstadgade pensionsåldern till den
förväntade livslängden, fastställa tydliga regler för indexering av pensioner
och förbättra tilläggspensionssystemen. Stödja pensionsreformen med åtgärder
för aktivt åldrande.
3.           Ta itu med den höga
arbetslösheten, särskilt bland unga, lågutbildade och långtidsarbetslösa, genom
att inrikta resurserna på aktiva arbetsmarknadsåtgärder och samtidigt förbättra
deras effektivitet. Öka effektiviteten i lärlingsprogrammen. Ändra arbetsrätten
vad gäller flexibla avtal, uppsägningsregler och flexibla arbetstidssystem
4.           Öka incitamenten för att
arbeta och stärka banden mellan socialstödsreformen och aktiveringsåtgärder,
särskilt för de mest utsatta, för att minska fattigdom och social utestängning.

5.           Genomföra alla aspekter av
reformpaketet för statsägda företag och särskilt säkerställa åtskillnad mellan
ägande och regleringsfunktioner och åtskillnad mellan kommersiell och
icke-kommersiell verksamhet. Införa lämpliga övervakningsverktyg för att bedöma
reformernas effektivitet och säkerställa att alla statsägda företag uppfyller
kraven i reformen.
6.           Intensifiera
åtgärder för energieffektivisering av byggnader, bland annat genom avlägsnande
av negativa incitament och ett snabbt genomförande av holdingfonden. Främja
konkurrens i energinäten genom att förbättra interkonnektiviteten med
EU-länderna vad gäller både el och gas.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2012) 319 final.
[3]               P7_TA(2012)0048 och P7_TA(2012)0047.
[4]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[5]               COM(2012) 68 final.
[6]               Konjunkturrensat saldo exklusive engångsåtgärder och
andra tillfälliga åtgärder enligt den omräkning som gjorts av kommissionen på
grundval av uppgifterna i programmet, med användning av den allmänt vedertagna
metoden.
[7]               Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


				|

		52012DC0328

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Sveriges nationella reformprogram för 2012 och om avgivande av rådets yttrande om Sveriges konvergensprogram för 2012–2015 /* COM/2012/0328 final */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Sveriges nationella reformprogram för 2012
och om avgivande av rådets yttrande om Sveriges konvergensprogram för 2012–2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets yttrande[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential för
hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)       Rådet antog den 13 juli 2010
en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens
ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer
för medlemsstaternas sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 12 juli 2011 antog rådet
en rekommendation om Sveriges nationella reformprogram för 2012 och avgav ett
yttrande om Sveriges uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.
(4)       Den 23 november 2011 antog
kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av
den andra europeiska planeringsterminen av integrerad förhandssamordning av den
ekonomiska politiken, vilken är förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14
februari 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011,
rapporten om varningsmekanismen[6],
i vilken den identifierade Sverige som en av de medlemsstater som skulle bli
föremål för en fördjupad granskning.
(5)       Den 2 mars 2012 ställde
Europeiska rådet sig bakom prioriteringarna för säkerställande av finansiell
stabilitet, finanspolitisk konsolidering och åtgärder för att främja tillväxten.
Europeiska rådet underströk behovet av att på ett differentierat och
tillväxtfrämjande sätt konsolidera de offentliga finanserna, återställa en
normal utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslösheten och de sociala konsekvenserna av krisen, och modernisera den
offentliga förvaltningen.
(6)       Den 20 april 2012 lade Sverige
fram sitt konvergensprogram för perioden 2012–2015 och sitt nationella
reformprogram för 2012. För att beakta inbördes samband mellan de båda
programmen har de bedömts samtidigt. Kommissionen har också i en fördjupad
granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 bedömt om Sverige
har drabbats av makroekonomiska obalanser. Kommissionen konstaterade vid sin
fördjupade granskning[7]
att det föreligger obalanser, men att de inte är alltför stora.
(7)       På grundval av bedömningen av
konvergensprogrammet enligt artikel 5.1 i förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet
att det makroekonomiska scenariot bakom de finanspolitiska beräkningarna i
programmet är rimligt för 2012 och optimistiskt för 2013–2015, då BNP-tillväxten
förväntas ligga på i genomsnitt 3,5 %. Kommissionens vårprognos 2012 förutser
en BNP-tillväxt på 2,1 % för 2013. Målet för den finanspolitiska strategi som
beskrivs i programmet är att säkerställa långsiktig hållbarhet genom att iaktta
reglerna i det svenska finanspolitiska ramverket, inbegripet målet att uppnå
ett överskott i den offentlig nettoutlåningen på 1% av BNP över
konjunkturcykeln. Strategin syftar också till att uppfylla kraven i stabilitets-
och tillväxtpakten, särskilt att iaktta referensvärdet på 3 % av BNP.
Programmet har ändrat budgetmålet på medellång sikt från ett överskott i den offentliga
sektorn på 1,0 % av BNP till ett underskott på 1,0 % av BNP. Det nya budgetmålet
på medellång sikt avspeglar på ett adekvat sätt kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten. På grund av denna ändring bygger det medelfristiga målet på den
(omräknade) strukturella budgetbalans[8]
som sannolikt kommer att uppnås under programperioden, även med beaktande av sannolikheten
för ytterligare expansiva diskretionära åtgärder under 2013 eller 2014, vilka
skulle kunna härröra från ett behov av att återställa realvärdet av
icke-indexerade offentliga utgifter. Vissa nedåtrisker för de finanspolitiska
beräkningarna från och med 2012 kan hänföras till de optimistiska
makroekonomiska antagandena. Efter ett tillfälligt överskridande av
utgiftsmålet under 2012 skulle den planerade tillväxten i de offentliga
utgifterna, med beaktande av diskretionära åtgärder på inkomstsidan, iaktta
utgiftsmålen i stabilitets- och tillväxtpakten från och med 2013. Skuldkvoten
är lägre än 60 % av BNP och beräknas enligt programmet att fortsätta att minska
under programperioden.
(8)       Kommissionens fördjupade
granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 bekräftade att de
svenska hushållen har en relativt hög skuldsättningsnivå. Situationen på bostads-
och bolånemarknaderna stabiliserades 2011, men flera strukturella snedvridningar
kvarstår som hotar stabiliteten på dessa marknader på lång sikt. Relevanta
åtgärder har vidtagits för att stärka den finansiella sektorns motståndskraft. Det
finns dock för närvarande en rad politikområden som kan bidra till
volatiliteten på den svenska bostadsmarknaden och till ackumulerade
bolåneskulder, och som har fått mindre uppmärksamhet: generösa möjligheter till
skatteavdrag för räntebetalningar och låg fastighetsskatt, låga amorteringar
och strikt hyresreglering. På utbudssidan hindras ett flexibelt bostadsutbud av
lokala planeringsmonopol, långdragna förfaranden för områdesplanering och
bristande konkurrens.
(9)(9)   Trots en generell förbättring på arbetsmarknaden under 2011
förblev arbetslöshetsnivån hög för unga människor och utsatta gruppet, särskilt
människor med invandrarbakgrund. Sverige håller för närvarande på att genomföra
flera aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder och utbildningsreformer för att
lösa denna situation. Flertalet av dessa åtgärder förefaller relevanta och
trovärdiga, även om det ännu är för tidigt att bedöma deras verkningar.
Relevansen och effektiviteten hos den främsta åtgärden riktad mot
ungdomsarbetslösheten – sänkningen av mervärdesskattesatsen på restaurang- och
cateringtjänster – är dock osäker och måste bedömas. Dessutom skulle
ambitionsnivån kunna ökas om man tog itu med utmaningarna på ett mer omfattande
sätt, genom att även åtgärda de relativt höga lönerna i de lägre löneskalorna
och skillnader i anställningsskydd mellan fast anställda och tillfälligt
anställda.
(10)(10)           Sverige har de näst största utgifterna för forskning och
utveckling (FoU) mätt som andel av BNP i unionen och anses som
innovationsledande enligt resultattavlan för innovationsunionen. Vad gäller
saluföringen av innovativa produkter presterar Sverige dock under
unionsgenomsnittet och visar en negativ trend. Sverige verkar också släpa efter
när det gäller att skapa snabbt växande innovativa företag. Vidare är Sveriges
övergripande starka ställning inom FoU sårbar till följd av ett starkt beroende
av ett fåtal stora multinationella företag, som i allt större utsträckning
flyttar sina FoU-verksamheter från Sverige. Dessa frågor bör åtgärdas i det nya
lagförslag om forskning och utveckling som planeras att läggas fram hösten
2012.
(11)(11)           Inom ramen för den europeiska planeringsterminen har
kommissionen utfört en omfattande analys av Sveriges ekonomiska politik. Den
har bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet och lagt
fram en fördjupad granskning. Den har inte endast beaktat programmens relevans
för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Sverige, utan även i
vilken utsträckning unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund
av behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom
att beakta synpunkter på unionsnivå när framtida nationella beslut fattas. Kommissionens
rekommendationer enligt den europeiska planeringsterminen avspeglas i
rekommendationerna 1 till 4 nedan.
(12)(12)           Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Sveriges konvergensprogram och dess yttrande[9]
avspeglas särskilt i dess rekommendation 1 nedan.
(13)     Mot bakgrund av kommissionens
fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat Sveriges nationella
reformprogram för 2012 och dess konvergensprogram. Dess rekommendationer enligt
artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 avspeglas särskilt i rekommendation 2
nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Sverige att
vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:
1.           Bibehålla en sund ställning i
de offentliga finanserna från och med 2012 genom att genomföra budgetstrategin
enligt planerna och säkerställa att det medelfristiga målet för de offentliga
finanserna, inbegripet utgiftsmålet, fortsätter att uppnås.
2.           Vidta ytterligare
förebyggande åtgärder för att öka stabiliteten på bostads- och
bolånemarknaderna på medellång sikt, inbegripet genom att främja försiktig
utlåning, minska systemskevheter som gynnar skuldfinansiering vid
bostadsinvesteringar, och genom att åtgärda de problem som följer av
begränsningar i fråga om bostadsutbud och hyresreglering.
3.           Vidta ytterligare åtgärder
för att förbättra deltagandet på arbetsmarknaden för ungdomar och andra utsatta
grupper, genom att fokusera på effektiva aktiva arbetsmarknadspolitiska
åtgärder, uppmuntra större löneflexibilitet, särskilt i de nedre löneskalorna, och
se över vissa aspekter av lagstiftningen om anställningsskydd, såsom
provanställningar för att underlätta övergången till en fast anställning. Se
över effektiviteten av den sänkta mervärdesskattesatsen på restaurang- och
cateringtjänster till stöd för skapande av arbetstillfällen.
4.           Inrikta det kommande
lagförslaget om forskning och utveckling på åtgärder för att förbättra
saluföringen av innovativa produkter och utvecklingen av ny teknik för att
stödja innovativa tillväxtföretag.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               KOM(2012) 328 slutlig.
[4]               P7_TA/2012)0048 och P7_TA(2012)0047.
[5]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[6]               KOM(2012) 68 slutlig.
[7]               SWD(2012) 160 slutlig.
[8]               Konjunkturrensat saldo exklusive
engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat
av kommissionen utifrån uppgifterna i programmet, med
användning av den allmänt vedertagna metoden.
[9]               Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation av den 23 januari 2009 om riktlinjer för bästa metoder för tillsynsåtgärder när det gäller kontroller av färdskrivare vid vägkontroller och på auktoriserade verkstäder [delgivet med nr K(2009) 108] (Text av betydelse för EES)

text:
               24.1.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 21/87

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 23 januari 2009
   om riktlinjer för bästa metoder för tillsynsåtgärder när det gäller kontroller av färdskrivare vid vägkontroller och på auktoriserade verkstäder
   [delgivet med nr K(2009) 108]
   (Text av betydelse för EES)
   (2009/60/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/22/EG av den 15 mars 2006 om minimivillkor för genomförande av rådets förordningar (EEG) nr 3820/85 och (EEG) nr 3821/85 om sociallagstiftning på vägtransportområdet samt om upphävande av rådets direktiv 88/599/EEG (1), särskilt artikel 11.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 11.1 i direktiv 2006/22/EG ska kommissionen utarbeta riktlinjer för bästa metoder för tillsynsåtgärder när det gäller kontroller av fordon som ska utföras av kontrolltjänstemän, antingen på vägarna eller i företagens lokaler, eller av auktoriserade verkstäder och montörer.

               (2)

               Färdskrivare som används för vägtransporter måste registrera förarnas körtider och viloperioder. De måste även göra det möjligt för de behöriga nationella tillsynsmyndigheterna att effektivt kunna kontrollera sociallagstiftningen på vägtransportområdet.

               (3)

               När en färdskrivare har installerats är det nödvändigt att genomföra regelbundna kontroller och besiktningar för att se till att färdskrivaren fungerar korrekt och tillförlitligt och att den registrerar och lagrar uppgifter.

               (4)

               De regelbundna kontrollerna och besiktningarna tycks dock inte göras tillräckligt ofta för att på ett effektivt sätt avskräcka de förare och operatörer som försöker missbruka systemet genom att använda manipulationsutrustning eller liknande.

               (5)

               Enligt forskning och information från experter har det varit vanligt att försöka manipulera färdskrivarsystemet i fordon utrustade med analoga färdskrivare. Liknande angrepp och hot förekommer nu mot det digitala färdskrivarsystemet.

               (6)

               Samma forskning har visat att det inom vägtransportsektorn går att manipulera färdskrivare på ett antal olika sätt och att detta också sker, särskilt när det gäller det digitala färdskrivarsystemet.

               (7)

               Dessa försök och hot äventyrar trafiksäkerheten och har också oacceptabla negativa konsekvenser för den sunda konkurrensen och för förarnas sociala villkor på vägtransportområdet.

               (8)

               Eftersom den digitala färdskrivaren är säkrare än den analoga blir det lättare att upptäcka hoten och försöken till angrepp mot systemet. Det innebär att samvetslösa förare och operatörer löper större risk att åka fast med sådan utrustning, vilket bör ha en väsentlig avskräckande effekt.

               (9)

               Syftet med denna rekommendation är därför att uppmuntra och stödja medlemsstaterna att anta förfaranden och metoder som, enligt forskning och teknisk expertis i branschen, avsevärt kommer att öka möjligheterna att förhindra och upptäcka sådana bedrägeriförsök.

               (10)

               Denna rekommendation innehåller bästa metoder för tillsynsåtgärder som fastställts i Gemensamma forskningscentrumets forskning.

               (11)

               Rekommendationen utgör, tillsammans med ett förslag till direktiv om ytterligare vägkontroller, ett paket med tillsynsåtgärder som syftar till att göra det lättare att upptäcka och förhindra användningen av utrustning för att manipulera det digitala färdskrivarsystemet.

               (12)

               De åtgärder som föreskrivs i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättas genom artikel 18.1 i rådets förordning (EEG) nr 3821/85 (2),

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               De riktlinjer för bästa metoder som anges i bilagan till denna rekommendation om kontroller av fordon som ska utföras av kontrolltjänstemän, antingen på vägarna eller i företagens lokaler, eller av montörer och reparatörer på verkstäder som har godkänts av medlemsstaternas behöriga myndigheter, för att upptäcka och förhindra användningen av utrustning för att manipulera färdskrivare som används på vägtransportområdet ska antas och tillämpas.

               2.

               Dessa riktlinjer ska i förekommande fall tillämpas mot bakgrund av de nationella tillsynsstrategier som avses i artikel 2 i direktiv 2006/22/EG.

      Utfärdad i Bryssel den 23 januari 2009.

            På kommissionens vägnar

         Antonio TAJANI

            Vice ordförande

      (1)  EUT L 102, 11.4.2006, s. 35.

      (2)  EGT L 370, 31.12.1985, s. 8.

      BILAGA
      REKOMMENDATIONER OM MOTÅTGÄRDER SOM SKA ANTAS AV MEDLEMSSTATERNA FÖR ATT UPPTÄCKA OCH FÖRHINDRA ANVÄNDNINGEN AV MANIPULATIONSUTRUSTNING
      INNEHÅLLSFÖRTECKNING

                  Kapitel 1:

               Inledning

                  Kapitel 2:

               Effektiva vägkontroller

                  A

               Organisation och utrustning

                  B

               Metoder med dubbla kontrollplatser där fordonets faktiska hastighet och avstånd analyseras

                  C

               Metoder med enkla kontrollplatser där man utför noggrann analys av nedladdade uppgifter

                  D

               Metoder med enkla kontrollplatser där man utför teknisk kontroll av plomberingar

                  E

               Skicka fordonet till en verkstad

                  F

               Kontroll av fordon eller uppgifter i företagens lokaler

                  Kapitel 3:

               Utbildning, utrustning och bästa metoder

                  Kapitel 4:

               Verkstadsbesiktningar

                  A

               Rättslig grund

                  B

               Bruten eller ingen plombering

                  C

               Analys av dataregister

                  D

               Kontroll av hopkopplingen av rörelsesensorn med fordonsenheten

                  E

               Särskilda förfaranden till följd av en vägkontroll

                  Kapitel 5:

               Verkstädernas rapportering och granskning av verkstäder

                  Kapitel 6:

               Slutbestämmelser
            Kapitel 1:   Inledning
      1.1   I kommissionens rekommendation beskrivs vad medlemsstaterna kan uppmuntras att göra för att övervinna de hot som användningen av manipulationsutrustning i färdskrivare utgör och för att samtidigt främja och stödja medlemsstaternas förebyggande motåtgärder för att ta itu med dessa hot.
      1.2   Förekomsten av manipulationsutrustning i fordon för att hindra det digitala färdskrivarsystemet från att användas och fungera korrekt utgör ett av de allvarligaste hoten mot systemets säkerhet. Användningen, eller avsikten att använda, sådan utrustning snedvrider den sunda konkurrensen genom att ge samvetslösa operatörer och förare en orättvis kommersiell fördel och leder till oacceptabla sociala konsekvenser för förarna, eftersom de kan, eller tvingas, köra under mycket längre perioder än vad som är tillåtet enligt lagstiftningen. Detta kan leda till att trafiksäkerheten undergrävs för alla vägtrafikanter, och kommissionen är fast besluten att öka trafiksäkerheten under de kommande åren.
      1.3   Laglydiga operatörer och förare måste dessutom kunna lita på den digitala färdskrivaren, och nationella tillsynsmyndigheter i gemenskapen måste kunna lita på att de uppgifter som registreras och lagras i färdskrivaren är riktiga och oförfalskade, oavsett om de laddas ned och analyseras från fordonsenheten eller förarkortet. För att garantera att uppgifterna är tillförlitliga måste färdskrivaren regelbundet kontrolleras och besiktigas för att se till att den fungerar och används korrekt.
      1.4   På lång sikt måste systemet och dess komponenter vara helt säkra om man ska kunna garantera att de registrerade uppgifterna är oförfalskade och riktiga. För att få slut på de vanligaste oegentligheterna och försöken att manipulera systemet kommer kommissionen i förekommande fall att undersöka möjligheten att införa ytterligare och mer detaljerade lagstiftningsåtgärder vid översynen av förordning (EEG) nr 3821/85 och dess bilagor.
      1.5   Trots det kan de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna på kort sikt utveckla lämpliga och effektiva åtgärder för att öka chanserna att upptäcka manipulationsutrustningen och därmed minska risken för att operatörer och förare använder denna utrustning.
      1.6   Även om medlemsstaterna har ett juridiskt ansvar för att kräva att det görs kontroller och besiktningar för att se till att gemenskapens sociallagstiftning på vägtransportsområdet genomförs ordentligt kan man med sådana regelbundna kontroller inte garantera att utrustning inte installeras och används senare, när kontrollerna är avslutade. Erfarenheten har visat att det är mycket större chans att hitta sådan utrustning vid vägkontroller då fordonet kan besiktigas mer noggrant. Medlemsstaterna bör uppmuntras att genomföra tillräckligt många och omfattande kontroller för att öka chanserna att upptäcka sådan utrustning och därmed avskräcka fler från att använda sig av den.
      1.7   I tillägg 10 (Allmänna säkerhetsmål) till bilaga 1 B till förordning (EEG) nr 3821/85 anges vilka säkerhetsfunktioner som behövs för att garantera att det digitala färdskrivarsystemet inte manipuleras. För att uppnå säkerhetsmålen för hela systemet, och ta itu med hoten mot detta, krävs det en kombination av tekniska lösningar, där Information Technology Security Evaluation Criteria (ITSEC) (kriterier för utvärdering av informationsteknologisk säkerhet) följs, samt fysiska förfaranden, personalförfaranden och övriga förfaranden som medlemsstaterna och färdskrivartillverkarna ansvarar för att genomföra. Avsikten med kommissionens rekommendation är således att göra medlemsstaterna uppmärksamma på de förfaranden som är effektivast, utifrån både forskning och kända bästa metoder, för att stödja dessa personalförfaranden och övriga förfaranden.
      1.8   Kommissionens rekommendation bör dock inte ses som någon ersättning för de tekniska lösningarna i ITSEC (1), och kan i själva verket lätt användas tillsammans med dem och för att stödja dem.
      1.9   I Gemensamma forskningscentrumets rapport (2) anges olika kända och möjliga angrepp mot den digitala färdskrivarens säkerhet. Medlemsstaterna kan därför använda rapporten som underlag för att genomföra de åtgärder och insatser som behövs för att se till att de nationella kontrolltjänstemännen får tillräckligt med information och vägledning för att de ska kunna genomföra kontroller och besiktningar av fordon på vägarna. Dessutom kan montörer och verkstäder som utför lagstadgade installationer, besiktningar, kontroller och reparationer av färdskrivare på vägtransportområdet få liknande information och vägledning. Vägledningen kan vara tillräckligt omfattande för att se till att dessa personer på ett kompetent sätt kan fullgöra de kontroller som beskrivs i denna bilaga samt se till att medlemsstaterna kan åtala dem som missbrukar, eller försöker missbruka, systemet.
      1.10   Följande riktlinjer och rekommendationer är inte uttömmande och det kan finnas omständigheter då man inte kan åstadkomma önskat resultat genom att tillämpa rekommendationerna (till exempel i fall där referenskabeln inte kan anslutas till rörelsesensorn). I dessa fall kan medlemsstaterna uppmanas att utveckla alternativa metoder som bevisligen är lika effektiva. Sådana alternativa åtgärder kan vara gemensamma i stora delar av tillsynsområdet.
      1.11   Även om kommissionens rekommmendation är tänkt att omfatta båda typer av färdskrivare enligt definitionerna i förordning (EEG) nr 3821/85 och dess bilagor kan medlemsstater ha redan etablerade metoder, förfaranden och riktlinjer för kontroller av analoga färdskrivare och för att upptäcka manipulationsutrustning. Kommissionens rekommendation bör därför inte ersätta eller inkräkta på redan etablerade åtgärder, utan ytterligare förstärka dem, framförallt när det gäller den digitala färdskrivaren, där metoderna kan skilja sig åt men där målet är detsamma. Det rekommenderas att om det redan finns åtgärder för att kontrollera analoga färdskrivare så kan dessa i förekommande fall utvidgas till att även omfatta digitala färdskrivare (till exempel situationer som rör betalning av verkstäder för att utföra vissa specifika uppgifter på uppdrag av kontrolltjänstemän som har hänvisat ett fordon till en auktoriserad verkstad, enligt avsnitt F).
      1.12   Medlemsstaterna bör få stöd och hjälp med att i sina nationella tillsynsstrategier ange vilka metoder och förfaranden som de använder för att ta itu med de växande hoten mot färdskrivarsystemet. Medlemsstaterna kan dela med sig av sina bästa metoder till andra medlemsstater.
      Kapitel 2:   Effektiva vägkontroller
      A   Organisation och utrustning
      2.1   För att kunna utföra fullständiga och effektiva kontroller bör kontrolltjänstemännen ha ordentlig utrustning och rätt utbildning. De bör åtminstone ha kontrollkort och rätt verktyg för att kunna ladda ned datafiler från fordonsenheten och förarkortet och kunna analysera dessa datafiler och utskrifter från färdskrivare av den typ som anges i bilaga 1 B tillsammans med diagramblad eller tabeller från färdskrivare av den typ som anges i bilaga 1. Kontrolltjänstemännen bör också ha programvara med kapacitet att snabbt och lätt analysera sådana uppgifter, eftersom man har insett att det är svårt att analysera utskrifter vid vägkontroller för att upptäcka manipulationsutrustning, med tanke på att vissa av filerna innehåller omfattande och komplicerat material.
      2.2   När kontrolltjänstemännen utför kontroller, oavsett om de görs på vägarna eller i företagens lokaler, och oavsett om det rör sig om kontroller av att förarna följer körtidsreglerna, trafiksäkerhetsprovningar eller andra typer av kontroller, kan de i möjligaste mån och i mån av tid också passa på att kontrollera att färdskrivaren fungerar och används korrekt för att kunna upptäcka om det används manipulationsutrustning.
      2.3   Medlemsstaterna rekommenderas därför att försöka organisera kontrollerna av fordon för att upptäcka manipulationsutrustning i samband med andra kontroller (såsom trafiksäkerhetsprovningar, kontroller av att förarna följer körtidsreglerna osv.) och att minst 10 procent av det totala antalet kontrollerade fordon även kontrolleras för att upptäcka manipulationsutrustning. Det är upp till medlemsstaterna att välja vilka metoder och villkor som man ska använda för att utföra sådana ytterligare kontroller, men innehållet kan återspeglas i deras övergripande nationella tillsynsstrategier.
      2.4   Effektiva kontroller kan bland annat genomföras med hjälp av följande metoder:

                  Dubbla kontrollplatser där hastigheten eller avståndet analyseras (se B).

                  Enkla kontrollplatser där uppgifterna noggrant kontrolleras (se C).

                  Enkla kontrollplatser där man utför teknisk kontroll (se D).

            2.5   Om en kontrolltjänsteman anser att han har samlat in tillräckligt med bevis kan han skicka fordonet till en verkstad för ytterligare kontroller (se E).
      2.6   Medlemsstaterna kan naturligtvis alltid utveckla ytterligare eller andra metoder för att kontrollera fordonen.
      B   Metoder med dubbla kontrollplatser där fordonets faktiska hastighet och avstånd analyseras
      2.7   Hastighetskontroller vid en viss tidpunkt: För att tillämpa denna metod kan kontrolltjänstemännen, med hjälp av fasta eller mobila kameror, eller fartpistoler, mäta fordonets faktiska hastighet innan de stannar fordonet vid vägkontrollen vid en viss tidpunkt. De kan sedan ladda ned datafilen med detaljerade hastighetsdata för de senaste 24 timmarna från fordonsenheten och jämföra den registrerade hastigheten vid den specifika tidpunkten med den som uppmättes några kilometer tidigare. På kontrollplatsen behöver man med den här metoden endast jämföra två siffror efter att ha laddat ned datafilen med detaljerade hastighetsdata för de senaste 24 timmarna.
      2.8   Kontroll av fast sträcka vid en viss tidpunkt: För att tillämpa den här metoden kan kontrollplatsen väljas på ett känt avstånd från en viss plats där kontrolltjänstemännen har utrustning eller möjlighet att notera när ett identifierat fordon har stannat eller passerat denna specifika plats (vägtullbiljetter, kamerabilder, rapporter från gränskontroller osv.). På kontrollplatsen kan tillsynsmännen sedan ladda ned datafilen med detaljerade hastighetsdata för de senaste 24 timmarna från fordonsenheten och snabbt jämföra den genomsnittliga registrerade hastigheten mellan kontrollplatsen och den specifika platsen med den som beräknades utifrån den kända sträckan och den tid som behövdes för att nå kontrollplatsen.
      2.9   Båda metoderna innebär att tillsynsmännen bara behöver jämföra två siffror med varandra efter att ha laddat ned datafilen med detaljerade hastighetsdata för de senaste 24 timmarna och uppmätt eller beräknat den faktiska genomsnittliga hastigheten. Om siffrorna skiljer sig väsentligt åt kan kontrolltjänstemannen misstänka att man använt manipulationsutrustning. Kontrolltjänstemannen kan sedan skicka föraren och fordonet till en verkstad utan att nödvändigtvis behöva göra några ytterligare kontroller på plats.
      2.10   När det gäller uppgifter från färdskrivare av det slag som anges i bilaga 1 B måste alla filer som laddas ned från eller med hjälp av färdskrivaren förses med den digitala signatur som ursprungligen genererades av fordonsenheten eller förarkortet för att kontrollera att uppgifterna är riktiga och oförfalskade, och kontrolltjänstemännen kan även kontrollera att informationen också laddas ned.
      C   Metoder med enkla kontrollplatser där man utför noggrann analys av nedladdade uppgifter
      2.11   Om manipulationsutrustning används när en vägkontroll genomförs, eller användes fram till strax före kontrollen, kan man med ett antal enkla förfaranden finna tecken på manipulation.
      2.12   Kontrolltjänstemännen kan göra följande för att konstatera att det föreligger misstanke om att det finns manipulationsutrustning som ger kontrolltjänstemännen rätt att vidta de åtgärder som de anser nödvändiga för att upptäcka den:

                  —

                  Jämföra förarens aktiviteter, som laddats ned från kortet och fordonsenheten, med annan dokumentation i fordonet och förarens redogörelse. Om dessa uppgifter skiljer sig åt kan man börja misstänka att någonting inte stämmer. I så fall kan tillsynsmannen undersöka saken närmare.

                  —

                  Granska de händelse- och feldata som lagras i fordonsenheten, särskilt för de senaste tio dagarna:

                              —

                              Försök till säkerhetsöverträdelse.

                              —

                              Avbrott av strömtillförsel (den längsta händelsen).

                              —

                              Fel i rörelsedata (den längsta händelsen).

                              —

                              Sensorfel.

                        Om föraren inte kan ge en logisk förklaring till varje händelse eller fel kan tillsynsmannen undersöka saken närmare.

                  —

                  Granska de tekniska data som lagrats i fordonsenheten, särskilt följande:

                              —

                              Data om tidsinställning.

                              —

                              Kalibreringsdata (de fem senaste kalibreringarna, verkstadens namn och kortnummer).

                  —

                  De senare uppgifterna är användbara för att upptäcka om det gjorts alltför många kalibreringar, vilket kan tyda på att de har utförts med ett stulet verkstadskort (eller ett verkstadskort som rapporterats förkommet). Kontrolltjänstemännen rekommenderas att kontrollera med den myndighet som utfärdat kortet (3) vilken status det identifierade verkstadskortet har och om det var giltigt då de användes för att kalibrera fordonsenheten.

            2.13   Om kontrolltjänstemannen, efter att ha granskat alla uppgifter som nämns i 2.14–2.19, fortfarande anser att någonting inte stämmer kan han ladda ned datafilen med detaljerade hastighetsdata för de senaste 24 timmarna och med hjälp av programvaran kontrollera om fordonet har ökat eller minskat hastigheten orealistiskt mycket och, i förekommande fall, om resans profil överensstämmer med annan dokumentation i fordonet och förarens redogörelse (antal stopp, hastighet i bergs- eller stadsområden osv.). Dessa uppgifter kan tillsammans med tidigare nämnda uppgifter vara tillräckliga skäl för att misstänka att det finns manipulationsutrustning.
      2.14   Den här metoden innebär att det krävs att det finns rätt programvara vid kontrollplatsen som kan generera en läsbar översikt över hastighetens tidsprofil för att upptäcka ovanliga hastighetsökningar eller hastighetsminskningar, för att visa och mer allmänt automatiskt signalera

                  —

                  orealistiska hastighetsökningar eller hastighetsminskningar för fordonet,

                  —

                  misstänkta kalibreringar för fordonsenheten,

                  —

                  avbrott av strömtillförseln.

            D   Metoder med enkla kontrollplatser där man utför teknisk kontroll av plomberingar
      2.15   I den mån det är möjligt och säkert att göra det kan kontrolltjänstemannen kontrollera plomberingarna. Om plombering saknas, är bruten eller skadad bör kontrolltjänstemannen be föraren att förklara situationen.
      2.16   Om föraren kan lämna en skriftlig rapport, där skälen till åtgärden redovisas, enligt kapitel V avsnitt 4 i bilaga 1, eller krav 253 i bilaga 1 B till förordning (EEG) nr 3821/85, kan kontrolltjänstemannen kräva att föraren åker till en verkstad för att på nytt plombera systemet och kalibrera färdskrivaren.
      2.17   I annat fall kan det vara fråga om en överträdelse och det rekommenderas att föraren och fordonet omedelbart skickas till en auktoriserad verkstad tillsammans med kontrolltjänstemannen för att kontrollera utrustningen enligt kapitel 3 nedan.
      E   Skicka fordonet till en verkstad
      2.18   Om det efter en vägkontroll där man använt ovannämnda metoder fortfarande föreligger en skälig misstanke om att manipulationsutrustning monterats i fordonet kan kontrolltjänstemannen skicka fordonet till en auktoriserad verkstad. Kontrolltjänstemännen, eller den behöriga nationella myndigheten, kan ha behörighet att ge auktoriserade verkstäder i uppdrag att göra vissa specifika kontroller för att se om det finns manipulationsutrustning.
      2.19   Vid dessa specifika kontroller skulle man i de flesta fall upptäcka om rörelsesensorn och fordonsenheten är felaktigt ihopkopplade, vilket kan tyda på att det finns manipulationsutrustning. Sådana kontroller kan bland annat bestå av följande (se beskrivningen i kapitel 3):

                  —

                  En besiktning av plomberingarna och installationsskyltarna.

                  —

                  En kontroll av referenskablarna.

                  —

                  En analys av de nedladdade datafilerna.

            2.20   Om man upptäcker att det finns manipulationsutrustning, oavsett om föraren har använt den eller inte, får utrustningen (och detta kan omfatta själva utrustningen, fordonsenheten eller dess komponenter, samt förarkortet) avlägsnas från fordonet och användas som bevismaterial.
      2.21   Auktoriserade verkstäder kan dessutom också vara tvungna att kontrollera att färdskrivaren a) fungerar ordentligt, b) registrerar och lagrar uppgifter korrekt, och c) att kalibreringsparametrarna är korrekta.
      2.22   För fordon som är utrustade med färdskrivare av det slag som anges i bilaga 1 B rekommenderas att färdskrivaren kalibreras på nytt och förses med en ny installationsskylt när alla datafiler har laddats ned och analyserats (med de digitala signaturerna intakta) och när det har kontrollerats att det inte finns någon manipulationsutrustning. Dessutom rekommenderas att den auktoriserade verkstaden bara plomberar systemet på nytt på uppdrag av tillsynsmyndigheten.
      2.23   När det gäller färdskrivare som är förenliga med bilaga 1 kan färdskrivaren, när manipulationsutrustningen avlägsnats, kontrolleras så att den fungerar och används korrekt och kalibreras på nytt och förses med en ny installationsskylt. Det rekommenderas att den auktoriserade verkstaden bara plomberar systemet på nytt på uppdrag av tillsynsmyndigheten.
      F   Kontroll av fordon eller uppgifter i företagens lokaler
      2.24   De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna rekommenderas att utnyttja möjligheten att kontrollera fordon (och fordonsenheter) och förare (och förarkort) som kan finnas på plats under en kontroll av företagens lokaler.
      2.25   Uppgifter som företaget förvaltar måste bevaras i minst ett år och ställas till förfogande för kontroll om en kontrolltjänsteman begär det. Kontrolltjänstemännen kan därför som ett led i sitt ordinarie kontrollförfarande kontrollera fordon som de hittar i företagens lokaler och göra de kontroller eller vidta de åtgärder som de anser lämpliga utan att orsaka mer förseningar för förarna och fordonen än nödvändigt.
      2.26   Vid sådana kontroller i företagens lokaler bör man också beakta möjligheten att det både kan finnas fordon och uppgifter som rör färdskrivare av det slag som anges i bilaga 1 och av det slag som anges i bilaga 1 B, och det är därför lämpligt att kontrolltjänstemännen är förberedda och ordentligt utrustade för den möjligheten.

         SAMMANFATTNINGSRUTA

         FÖRHINDRA ANGREPP MOT DIGITALA FÄRDSKRIVARE KONTROLLER PÅ VÄGARNA ELLER I FÖRETAGENS LOKALER

         Nationella tillsynsstrategier kan utarbetas för att främja effektiva kontroller och besiktningar av fordon som kan vara försedda med manipulationsutrustning, antingen på vägarna eller under kontroller av företagens lokaler.

         Kontrolltjänstemän som har rätt utbildning och utrustning kan snabbt få tillgång till, ladda ned och analysera uppgifter från fordonsenheter och snabbt genomföra kontroller. De kan utföra liknande analyser av elektroniskt lagrade uppgifter eller i kombination med diagramblad, tabeller och utskrifter.

         Medlemsstaterna kan utarbeta strategier för att se till att man senast 2010 använder en av följande metoder för att kontrollera om det finns manipulationsutrustning:

                  —

                     Dubbla kontrollplatser där fordonets faktiska hastighet och sträcka analyseras.

                  —

                     Enkla kontrollplatser där nedladdade uppgifter noggrant analyseras.

                  —

                     Enkla kontrollplatser där man utför teknisk kontroll av plomberingar.

         Exempelvis kan 10 procent av de fordon som kontrolleras (antingen genom trafiksäkerhetsprovningar, kontroller av att förarna följer körtidsreglerna eller andra kontroller) även kontrolleras för att se om det finns manipulationsutrustning. Det är dock upp till medlemsstaterna att utarbeta de effektivaste metoderna, som ska definieras i deras strategier.

         Om man funnit tillräckligt med bevis som leder till en skälig misstanke kan kontrolltjänstemännen skicka fordonet till en auktoriserad verkstad för ytterligare kontroller.

         Om man upptäcker att det finns manipulationsutrustning, oavsett om föraren har använt den eller inte, rekommenderas att utrustningen avlägsnas från fordonet och används som bevismaterial, enligt nationella regler för hantering av sådant bevismaterial. Kontrolltjänstemännen kan tillämpa lämpliga förfaranden och påföljder om det konstateras att sådan utrustning används, eftersom det utgör en allvarlig överträdelse.

      Kapitel 3:   Utbildning, utrustning och bästa metoder
      3.1   Samtidigt som medlemsstaterna bör se till att kontrolltjänstemännen har rätt utbildning för att utföra sina arbetsuppgifter kan man även låta alla andra berörda parter genomgå lämplig utbildning. Det vore också fördelaktigt och högst önskvärt om man anordnade gemensamma besök för medlemsstaternas kontrolltjänstemän och samordnade deras verksamhet för att harmonisera bästa metoder och sprida de lärdomar som dras från de yrkesverksammas erfarenheter.
      3.2   Kontrolltjänstemännen bör ha tillräcklig utrustning för att utföra alla kontroller av den digitala färdskrivaren. Det innebär att de bör ha rätt verktyg för att läsa, skriva ut och ladda ned uppgifter från färdskrivaren. Medlemsstaterna kan vidta åtgärder för att se till att tillräckligt många av deras kontrolltjänstemän har denna utrustning.
      3.3   Man kan sprida och främja bästa metoder inom tillsynsområdet för att upptäcka och förebygga missbruk, både under kontroller på vägarna och i företagens lokaler (till exempel användningen av referenskabeln, tekniken för kontroll av fasta sträckor, upptäcka onormala hastighetskurvor eller avståndsprofiler, avbrott av strömtillförseln, brutna plomberingar).
      Kapitel 4:   Verkstadsbesiktningar
      Verkstäder och montörer utgör en viktig länk i färdskrivarsystemets säkerhet, oavsett om det rör sig om en analog eller en digital färdskrivare. De måste godkännas och auktoriseras utifrån tydliga nationella kriterier som visar att de är tillförlitliga och pålitliga. Därför rekommenderas medlemsstaterna att se till att verkstäder som är auktoriserade att installera, aktivera, kalibrera, besiktiga och reparera färdskrivare godkänns, regelbundet kontrolleras, certifieras och får lämpliga och relevanta uppdateringar och uppgifter. Det rekommenderas också att de behöriga myndigheterna ger montörerna och verkstäderna tydliga riktlinjer och vägledning om vilka uppgifter och skyldigheter de har, framförallt att de förstår vilken roll de spelar för den övergripande säkerheten i systemet. Det rekommenderas också att de myndigheter som godkänner verkstäder och montörer via kommissionen förser alla andra medlemsstater med korrekt och regelbundet uppdaterad information om texten på plomberingarna och uppgifter om och status för alla verkstäder på deras territorium.
      A   Rättslig grund
      4.1   Ett fordon måste i regel tas till en verkstad för besiktning när

                  a)

                  färdskrivaren behöver besiktigas enligt bilagorna till förordning (EEG) nr 3821/85,

                  b)

                  fordonet genomgår sin årliga trafiksäkerhetsprovning enligt bestämmelserna i bilaga II till direktiv 96/96/EG,

                  c)

                  kontrolltjänstemännen skickar fordonet till en verkstad för att utföra en mer detaljerad besiktning av färdskrivaren,

                  d)

                  färdskrivaren behöver repareras eller bytas ut.

            4.2   Verkstäder eller montörer kan i alla dessa fall uppmanas att visuellt och fysiskt kontrollera att färdskrivaren är plomberad och att den har både tillverkarens typskylt och installationsskylten.
      4.3   Den behöriga myndigheten i medlemsstaten kan regelbundet påminna verkstäderna om att verkstäderna, varje gång de besiktigar och på nytt plomberar färdskrivarsystemet och förser det med en installationsskylt, i praktiken bekräftar att systemet är säkert, att det fungerar korrekt, registrerar ordentligt och att färdskrivaren inte är försedd med manipulationsutrustning.
      4.4   Man kan påminna verkstäderna om att de kan göra sig skyldiga till en allvarlig överträdelse om de medvetet plomberar färdskrivarsystemet på nytt utan att först avlägsna eventuell manipulationsutrustning som de själva hittar eller begära att denna avlägsnas innan de plomberar systemet. Om det senare konstateras att det finns manipulationsutrustning, oavsett om den har använts eller inte, och att verkstaden plomberade systemet på nytt och försedde det med en installationsskylt så kan verkstaden och enskilda montörer befinnas skyldiga till en allvarlig överträdelse.
      4.5   Med tanke på att verkstäderna och montörerna spelar en viktig roll för säkerheten i systemet rekommenderas de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna att överväga lämpliga påföljder som till och med kan leda till att godkännanden dras in eller att myndigheten utför arbete på färdskrivarna, om det inte längre går att lita på verkstäderna.
      4.6   Omvänt kan medlemsstaterna påminna verkstäderna om att de har rätt att vägra att utföra några ytterligare besiktningar eller kalibreringar av fordon om de misstänker eller vet att det finns manipulationsutrustning i fordonet. Den behöriga myndigheten kan stödja verkstäderna om de insisterar på att manipulationsutrustningen måste avlägsnas innan besiktningen kan fortsätta. Verkstäderna kan alltid vägra att plombera gränssnittsanslutningarna eller att sätta upp en installationsskylt tills utrustningen avlägsnats.
      4.7   De medlemsstater som tycker att det är lämpligt kan begära att de auktoriserade verkstäderna rapporterar sådana uppgifter som beskrivs i 4.4–4.6.
      4.8   Alternativt kan de medlemsstater som inte tycker att det är lämpligt att verkstaden vidtar en sådan åtgärd i stället uppmana verkstäderna att bevara dessa rapporter under en bestämd period och på begäran lämna dem till den behöriga myndigheten. Denna tidsperiod kan vara minst 24 månader, vilket skulle överensstämma med minimiperioden mellan besiktningarna av färdskrivaren.
      4.9   Man kan också påminna verkstäderna om att operatören eller föraren inte nödvändigtvis rentvås från överträdelsen bara för att manipulationsutrustningen tas bort från fordonet, eftersom det är mycket troligt att de uppgifter som tidigare registrerats och lagrats i fordonsenheten och enskilda förarkort redan kan ha manipulerats. Verkstäder som inte anmäler ärendet kan själva bidra till operatörernas eller förarnas överträdelser och kan räkna med att få samma straff om de ertappas.
      4.10   Verkstäder och montörer kan dock anmäla användningen eller förekomsten av manipulationsutrustning till den behöriga myndigheten, som i sin tur exempelvis kan överväga belönings- eller premiesystem för att uppmuntra verkstäderna att lämna information som leder till att man upptäcker och förhindrar användningen av manipulationsutrustning eller andra former av angrepp mot systemet.
      4.11   Följande riktlinjer och rekommendationer är inte uttömmande och det kan finnas omständigheter då man inte kan åstadkomma önskat resultat genom att tillämpa rekommendationerna (till exempel i fall där referenskabeln (avsnitt 1.23) inte kan anslutas till rörelsesensorn). I dessa fall kan medlemsstaterna utarbeta alternativa, lika effektiva metoder. Sådana alternativa åtgärder kan vara gemensamma i stora delar av tillsynsområdet.
      4.12   Eftersom dessa riktlinjer är tänkta att omfatta båda typer av färdskrivare enligt definitionerna i förordning (EEG) nr 3821/85 och dess bilagor kan medlemsstaterna dessutom ha redan etablerade metoder, förfaranden och riktlinjer för kontroll av analoga färdskrivare och för att upptäcka manipulationsutrustning. Riktlinjerna i kommissionens rekommendation bör därför inte ersätta eller inkräkta på redan etablerade åtgärder, utan ytterligare förstärka dem, framförallt när det gäller den digitala färdskrivaren, där metoderna kan skilja sig åt men där målet är detsamma. Det rekommenderas att om det redan finns åtgärder för att kontrollera analoga färdskrivare så kan dessa i förekommande fall utvidgas till att även omfatta digitala sådana. Detta gäller till exempel situationer som rör betalning av verkstäder för att utföra vissa specifika uppgifter på uppdrag av kontrolltjänstemän som har hänvisat ett fordon till en auktoriserad verkstad.
      B   Bruten eller ingen plombering
      4.13   Verkstäder kan alltid kontrollera om plombering saknas, är bruten eller skadad.
      4.14   Fordonet bör under inga omständigheter plomberas på nytt eller förses med en installationsskylt förrän systemet har återställts och uppfyller kraven i förordningen.
      4.15   Verkstäder kan notera avsaknaden av plombering i besiktningsrapporten eller besiktningsregistret och utföra ytterligare kontroller (till exempel kontroll av referenskabeln) och besiktningar för att se till att det inte finns någon manipulationsutrustning i fordonet.
      4.16   Om plomberingarna enligt kapitel V.4 i bilaga 1 och krav 252 i bilaga 1 B till förordning (EEG) nr 3821/85 har avlägsnats på grund av en nödsituation eller för att installera eller reparera hastighetsbegränsande anordningar ska en skriftlig rapport upprättas som redovisar skälen för åtgärden och som ställs till behörig myndighets förfogande varje gång dessa plomberingar bryts.
      4.17   Annars kan verkstaden utföra en fullständig kontroll med följande rekommenderade metoder och rapportera till den behöriga myndigheten exakt vad som har gjorts och upptäckts.
      C   Analys av dataregister
      4.18   Specifikt för den digitala färdskrivaren gäller att de uppgifter som kan laddas ned, om möjligt med digital signatur, på verkstaden och föras in i granskningsrapporten bör uppfylla kraven i avsnitt 4.4 (säkerhetsmål för rörelsesensorer) och avsnitt 4.4 (säkerhetsmål för fordonsenheter) i tillägg 10 till bilaga 1 B i förordning (EEG) nr 3821/85. Tillägg 1 innehåller en fullständig förteckning över informationen i granskningsrapporten.
      4.19   Verkstaden kan också ladda ned och analysera de händelse- och feldata som finns i fordonsenheten. Dessa händelser och fel omfattar till exempel följande (se även den fullständiga förteckningen i tillägg 2):

                  —

                  Försök till säkerhetsöverträdelse.

                  —

                  Autentiseringsfel i rörelsesensorn.

                  —

                  Ej auktoriserat byte av rörelsesensor.

                  —

                  Ej auktoriserad öppning av kåpan.

                  —

                  Avbrott av strömtillförsel.

                  —

                  Sensorfel.

            4.20   Det är även svårt att upptäcka användningen av manipulationsutrustning när denna har avinstallerats. En kontroll av händelse- och feldata kan visa om det har förekommit avbrott i strömtillförseln som inte kan förklaras. Dessutom kan en undersökning av de detaljerade hastighetskurvorna visa på onormala hastighetssignaler. Orealistiska hastighetsminskningar eller hastighetsökningar kan vara ett tecken på att en manipulationsutrustning slås på eller av.
      4.21   Verkstäder kan alltid skriva ut och bifoga utskriften till besiktningsrapporten eller besiktningsregistret (se kapitel 4) och i förekommande fall få tillgång till uppgifter som laddats ned med hjälp av verkstadskortet.
      4.22   Om uppgifter från fordonsenheten inte kan laddas ned med hjälp av verkstadskortet kan fordonsenheten anses fungera felaktigt eller vara trasig. I så fall kan verkstäderna försöka reparera färdskrivaren. Om det trots sådana försök fortfarande inte går att ladda ned uppgifter ska det utfärdas ett intyg om detta och en kopia ska förvaras tillsammans med besiktningsrapporten.
      4.23   Förare rekommenderas också att medföra intyg som utfärdats av en verkstad och som visar att data inte går att ladda ned, om förarna senare skulle kontrolleras när de använder ett fordon med en felaktigt fungerande digital färdskrivare. Om föraren byter fordon rekommenderas dessutom att föraren, som ett led i sin övergripande redovisningsskyldighet, låter intygen ligga kvar i fordonet tills transportföretaget kan motta intyget och få färdskrivaren reparerad.
      D   Kontroll av hopkopplingen av rörelsesensorn med fordonsenheten
      4.24   Om det konstateras att det sedan den senaste besiktningen förekommit sådana uppgifter som beskrivs i föregående avsnitt kan verkstaden jämföra identifieringsdata för den rörelsesensor som är kopplad till kopplingslådan med identifieringsdata för den hopkopplade rörelsesensor som är registrerad i fordonsenheten.
      4.25   Användningen av en referenskabel är ett effektivt sätt att kontrollera om vissa typer av manipulationsutrustning har installerats i fordonet. Referenskabelns ena ände är inkopplad baktill på fordonsenheten och dess andra ände är ansluten till rörelsesensorn. Om rörelsesensorn i kopplingslådan inte har kopplats ihop med fordonsenheten kommer det att leda till händelsen ”fel i rörelsedata” eller sensorfel. Detta meddelande tyder på att det finns manipulationsutrustning. Om denna händelse inträffar kan fordonet kontrolleras för att se om det finns dold utrustning.
      4.26   Alternativt kan rörelsesensorn kopplas ur och tas bort vid kontrollen. Om det digitala färdskrivarsystemet inte har manipulerats kommer ett felmeddelande att visas (ingen rörelsesensor). Om det emellertid inte kommer något sådant felmeddelande tyder detta på att det finns en annan, dold rörelsesensor eller någon annan elektronisk manipulationsutrustning.
      4.27   Det bör observeras att verkstadstekniker (eller kontrolltjänstemän), innan de använder referenskabeltekniken, måste sätta i sina verkstadskort (eller kontrollkort) för att få reda på varför händelsen ”avbrott av strömtillförsel” har inträffat och registrerats i fordonsenhetens händelse- och feldata. Om de inte gör det kan detta leda till att det vid en senare besiktning uppstår en felindikation om att antingen föraren eller operatören kan ha försökt angripa rörelsesensorns säkerhet.
      4.28   Alternativt, även om det inte alltid är möjligt, kan texten på rörelsesensorn på växellådan jämföras med identifieringsdata för den hopkopplade rörelsesensor som registrerats i fordonsenheten. Verkstäder kan därför vidta följande åtgärder:

                  —

                  Jämföra informationen på installationsskylten med informationen i fordonsenhetens register. Om det konstateras att informationen inte stämmer överens kan tillsynsmyndigheterna i medlemsstaterna informeras och händelsen registreras i besiktningsrapporten och besiktningsregistret.

                  —

                  Jämföra det identifieringsnummer som är tryckt på själva rörelsesensorn med den information som finns i fordonsenhetens register. Vid behov kan man använda ett elektroniskt kontrollverktyg för att kontrollera rörelsesensorns elektroniska identifieringsnummer. Om identifieringsnumren inte stämmer överens kan man anta att manipulationsutrustning har installerats. Tillsynsmyndigheterna i medlemsstaterna kan informeras och händelsen registreras i besiktningsrapporten och besiktningsregistret.

            E   Särskilda förfaranden till följd av en vägkontroll
      4.29   Kontrolltjänstemännen kan ha skickat ett misstänkt fordon till en verkstad. I så fall kan kontrolltjänstemännen först uppmana verkstäderna och montörerna att ladda ned alla datafiler från fordonsenheten. Dessa filer är bland annat översiktsfilen, den detaljerade hastighetsfilen, den tekniska datafilen och händelse- och feldatafilen. Filerna måste vara försedda med rätt digital signatur.
      4.30   Det kan göras en fullständig kontroll av de registrerade uppgifterna, även med tekniska hjälpmedel (referenskabel, kontroll av plomberingar osv.).
      4.31   Om uppgifterna skiljer sig väsentligt åt men ingen manipulationsutrustning upptäcks kan slutsatsen dras att manipulationsutrustning har använts men avlägsnats. I så fall bör kontrolltjänstemannen informera samordningsorganet för tillsynsåtgärderna enligt artikel 2 i direktiv 2006/22/EG och/eller organet för samverkan inom gemenskapen enligt artikel 7 i samma direktiv, om fordonet är registrerat i en annan medlemsstat. Detta kan leda till ytterligare undersökning av företagens fordon.
      Kapitel 5:   Verkstädernas rapportering och granskning av verkstäder
      5.1   Verkstäderna kan upprätta en besiktningsrapport för varje besiktning av ett fordon vars färdskrivare behöver besiktigas, oavsett om besiktningen är en del av en regelbunden besiktning eller görs på den nationella behöriga myndighetens uttryckliga begäran. De kan även upprätta ett register över alla besiktningsrapporter.
      5.2   Verkstaden kan förvara besiktningsrapporten i minst två år från upprättandet och på den nationella behöriga myndighetens begäran ställa alla besiktningsregister och kalibreringar under perioden till myndighetens förfogande.
      5.3   Resultatet av de auktoriserade verkstädernas besiktningar (uppgifter om brutna, skadade eller saknade plomberingar, saknade skyltar, ofullständiga uppgifter eller avvikelser mellan det som registreras i fordonsenheten och det som finns i rörelsesensorn, upptäckt manipulationsutrustning, kopior av utskrifter av händelse- och feldata och andra relevanta utskrifter) kan till exempel ingå i det ordinarie rapporteringsformatet, och de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna uppmuntras att se till att så är fallet.
      5.4   Om verkstäderna inte lämnar ordentligt ifyllda besiktningsrapporter kan medlemsstaterna betrakta det som en överträdelse av bestämmelserna, vilket kan leda till att verkstadens auktorisation dras in.
      5.5   Medlemsstaterna kan granska verkstädernas besiktningsrapporter och besiktningsregister minst en gång vartannat år. Sådana granskningar kan omfatta en slumpmässig kontroll av besiktningsrapporter som rör besiktningen och kalibreringen av digitala färdskrivare. Verkstadskorten kan också kontrolleras och laddas ned regelbundet för att undvika att uppgifter försvinner eller skrivs över.

         SAMMANFATTNINGSRUTA

         FÖRHINDRA ANGREPP MOT DIGITALA FÄRDSKRIVARE UNDER VERKSTADSBESIKTNINGAR

         När medlemsstaterna godkänner och regelbundet kontrollerar verkstäder bör de se till att deras personal har rätt utbildning och att de har tillgång till all den utrustning som behövs för att ladda ned uppgifter och utföra vissa specifika kontroller.

         De behöriga myndigheterna kan uppmana verkstäderna att inte på nytt plombera en digital färdskrivare där manipulationsutrustning upptäckts förrän utrustningen har avlägsnats och färdskrivaren på nytt har kalibrerats så att den registrerar korrekt. Den behöriga myndigheten kan dessutom också uppmana verkstäderna att ta bort installationsskylten.

         Verkstädernas besiktningar kan omfatta följande:

                  —

                     Fysiska kontroller av plomberingar, installationer och tillverkarens skyltar.

                  —

                     En analys av nedladdade datafiler, särskilt händelse- och feldata.

                  —

                     I förekommande fall kontroll med referenskabelteknik.

         Verkstäderna kan i en besiktningsrapport notera saknade eller skadade plomberingar och bifoga en utskrift av de nedladdade filerna till rapporten. Besiktningsrapporterna kan förvaras i två år så att de nationella myndigheterna kan få tillgång till dem.

         Medlemsstaternas regelbundna kontroller av verkstäder kan omfatta en granskning av besiktningsförfarandena, bland annat en slumpmässig kontroll av besiktningsrapporterna.

         Medlemsstaterna kan se till att verkstäderna alltid informerar den behöriga myndigheten när de upptäcker manipulationsutrustning eller hittar väsentliga avvikelser som tyder på att man tidigare har använt manipulationsutrustning som nu har avinstallerats.

         I så fall och om fordonet är registrerat i en annan medlemsstat kan medlemsstaterna informera organet för samverkan inom gemenskapen för att kunna göra ytterligare undersökningar av företagens fordon.

      Kapitel 6:   Slutbestämmelser
      6.1   Att upptäcka och förebygga användningen av utrustning för att manipulera färdskrivarsystemet är en löpande process som kräver ständig vaksamhet. Hoten mot systemet och metoderna för att slå ut systemet utvecklas i takt med den tekniska utvecklingen. Därför har samtliga parter som är inblandade i färdskrivarsystemets säkerhet, oavsett om de är kontrolltjänstemän, godkända verkstäder och montörer eller legitima och laglydiga operatörer och förare, en viktig roll att spela.
      6.2   På nationell nivå bör medlemsstaterna uppmuntras att skaffa så mycket information som möjligt för att utveckla sina egna strategier för att ta itu med dessa hot, och de bör få ett starkt stöd för att dela med sig av denna information. Kommissionen bör informeras om nya eller annorlunda hot eller försök att manipulera systemet.
      6.3   På gemenskapsnivå kommer kommissionen att fortsätta att se över situationen och tillämpningen av reglerna och försöka få medlemsstaternas och branschens stöd och samverkan.

         (1)  ITSEC – Information Technology Security Evaluation Criteria, 1991, version 1.2.

         (2)  Gemensamma forskningscentrumets tekniska riktlinjer. Report on the attacks to security of the digital tachograph and on the risk associated with the introduction of adaptors to be fitted into light vehicles. Begränsad upplaga till nationella riskhanterare (29 november 2007).

         (3)  Tachonet bör användas för att skicka en begäran till andra myndigheter som utfärdar kort.