                  1.7.2017

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  C 212/14

            Rekommendation till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av artikel 22 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken
      (ECB/2017/18)

         (framlagd av Europeiska centralbanken)

      (2017/C 212/04)

         MOTIVERING

      I.   INLEDNING
      Den 4 mars 2015 meddelade Tribunalen sin dom i mål T-496/11 Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland mot Europeiska centralbanken
          (1). Tribunalen konstaterade där att Europeiska centralbanken (ECB) saknar normgivningskompetens för verksamheten i system för clearing, inbegripet centrala motparter. Mot bakgrund av detta ogiltigförklarade Tribunalen Eurosystemets tillsynsregler (Eurosystem Oversight Policy Framework), som offentliggjorts av ECB den 5 juli 2011, i den del där dessa föreskriver att centrala motparter måste vara belägna i en av euroområdets medlemsstater.
      Tribunalen framhöll dock att artikel 129.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt innehåller ett förenklat ändringsförfarande beträffande vissa bestämmelser i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad ECBS-stadgan). Enligt denna bestämmelse får Europaparlamentet och rådet i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, på rekommendation av ECB eller på förslag av kommissionen, ändra artikel 22 i ECBS-stadgan. Tribunalen fann att ECB således kan begära att unionslagstiftaren ändrar artikel 22 om ECB anser att en normgivningskompetens för ECB beträffande centrala motparter är nödvändig för att ECB ska kunna uppfylla sin uppgift enligt artikel 127.2 fjärde strecksatsen i fördraget.
      Betydelsefulla händelser på både global och europeisk nivå förväntas öka de risker som clearingsystem, särskilt centrala motparter, utgör för väl fungerande betalningssystem och genomförandet av den gemensamma penningpolitiken, vilket i slutänden påverkar Eurosystemets huvudmål att upprätthålla prisstabilitet.
      Mot denna bakgrund lägger ECB fram denna rekommendation till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av artikel 22 i ECBS-stadgan. I enlighet med bestämmelserna i artikel 40.3 i ECBS-stadgan har denna rekommendation antagits genom ett enhälligt beslut av ECB-rådet. Denna rekommendation kommer att offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.
      II.   AlLMÄNNA ÖVERVÄGANDEN
      Negativa händelser som påverkar centrala motparter kan få följder för Eurosystemets huvudmål att upprätthålla prisstabilitet genom olika kanaler. För det första kan sådana händelser påverka likviditetspositionen för kreditinstitut i euroområdet vilket kan få negativa konsekvenser för väl fungerande betalningssystem i euroområdet. Detta kan medföra ökad efterfrågan på centralbankslikviditet och eventuellt försvåra genomförandet av Eurosystemets gemensamma penningpolitik. För det andra kan sådana händelser få negativa konskvenser för funktionen av vissa segment av finansmarknaderna som har avgörande betydelse för den penningpolitiska transmissionsmekanismen.
      År 2012 antog Europaparlamentet och rådet förordning (EU) nr 648/2012 (2) som bl.a. innehåller bestämmelser om att alla värdepapperscentraler ska vara säkra och sunda och alltid uppfylla stränga krav på organisation, uppförande och stabilitetstillsyn. Detta regelverk inkluderar kollektiva tillsynsarrangemang i form av kollegier där Eurosystemet ska involveras, bl.a. i stresssituationer där valutans stabilitet kan vara i fara. Mot bakgrund av de centrala motparternas allt större betydelse som systemviktiga aktörer, har Europeiska kommissionen antagit ett förslag till förordning om en ram för återhämtning och resolution av centrala motparter (3).
      Betydelsefulla händelser på både global och europeisk nivå förväntas öka de risker som clearingsystem, särskilt centrala motparter, utgör för väl fungerande betalningssystem och genomförandet av den gemensamma penningpolitiken, vilket i slutänden påverkar Eurosystemets huvudmål att upprätthålla prisstabilitet.
      För det första kommer Förenade kungarikets EU-utträde att få stora konsekvenser för Eurosystemets möjlighet att utföra sina uppgifter som centralbank för utgivningen av euro. För närvarande clearar centrala motparter etablerade i Förenade kungariket (UK) betydande volymer av eurodenominerade transaktioner – det dagliga värdet av eurodenominerade repor och öppna positioner i eurodenominerade ränteswappar uppskattas till 101 miljarder euro respektive 33 trillioner euro (omkring 99 procent av unionens marknad) (4). En större störning hos en av de stora centrala motparterna i Förenade kungariket kan medföra en kraftigt minskad likviditet i euroområdet. Eurosystemets möjligheter att övervaka och hantera de risker som utgår från centrala motparter i Förenade kungariket kommer att försämras om centrala motparter i Förenade kungariket inte längre omfattas av unionens regelverk och tillsyn avseende centrala motparter enligt förordning (EU) nr 648/2012. De aktuella arrangemangen mellan ECB och Bank of England för informationsutbyte och samarbete avseende centrala motparter i Förenade kungariket som har betydande eurodenominerad verksamhet utgår från, men kan inte ersätta, kollektiva tillsynsarrangemang i form av kollegier som inrättats enligt förordning (EU) nr 648/2012. I framtiden kan centrala motparter i Förenade kungariket i stället bara omfattas av de regler som enligt den förordningen gäller för centrala motparter som är etablerade i ett tredjeland.
      För det andra sker central clearing i allt större utsträckning över landsgränser och har blivit systemviktig. Vid toppmötet i Pittsburgh i september 2009 beslutade G20-ledarna att alla standardiserade OTC-derivatkontrakt ska clearas genom en central motpart. Detta beslut bekräftades av G20-ledarna i juni 2010 och har genomförts i unionen genom förordning (EU) nr 648/2012. Genom den fortskridande integreringen av unionens finansmarknader agerar centrala motparter inte längre främst på en inhemsk marknad utan har blivit kritisk infrastruktur för unionens finansmarknader. Den här utvecklingen har medfört att de centrala motparternas storlek och betydelse har ökat dramatiskt både inom unionen och globalt.
      Den 13 juni 2017 lade Europeiska kommissionen fram sitt lagstiftningsförslag som säkerställer finansiell stabilitet och säkerhet samt sundhet hos centrala motparter som är systemviktiga för unionens finansmarknader (5). Kommissionen förslag avser att införa mer integrerad tillsyn genom tillsynsmyndigheterna och ansvar för den utgivande centralbanken för att bidra till att utveckla djupare och mer integrerade kapitalmarknader. Kommissionen vill också hitta lösningar på de frågor som aktualiseras av att Förenade kungariket lämnar unionen och säkerställa att centrala motparter som är systemviktiga för unionens finansmarknader omfattas av de kontrollmekanismer som garanteras av unionens rättsliga ramverk.
      I detta sammanhang, för att säkerställa att Eurosystemet som utgivande centralbank för euron kan utföra den roll som förslaget avser, är det ytterst viktigt att det har nödvändig behörighet enligt enligt fördraget och ECBS-stadgan. Eurosystemet bör vara behörigt att övervaka och bedöma risker som utgår från centrala motparter som clearar eurodenominerade transaktioner som uppgår till betydande belopp. Detta bör särskilt inkludera normgivningsmakt att anta bindande utvärderingar och kräva korrigerande åtgärder i nära samarbete med unionens andra myndigheter för att hantera risker för Eurosystemets grundläggande uppgifter och huvudmål. Om så är nödvändigt för att skydda eurons stabilitet bör ECB utanför det regelverk som framgår av förordning (EU) nr 648/2012 vara behörig att anta ytterligare krav för centrala motparter som deltar i clearing av eurodenominerade transaktioner som uppgår till betydande belopp.
      Mot denna bakgrund anser ECB att den bör ges behörighet att reglera clearingsystem, särskilt centrala motparter, vilket är nödvändigt för att den fullt ut ska kunna fullgöra sina grundläggande uppgifter som anges i artikel 127.2 första och fjärde strecksatsen i fördraget.

         Europeiska centralbankens rekommendation till

         EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS BESLUT
         om ändring av artikel 22 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken
         EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 129.3,
         med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 40.1,
         med beaktande av Europeiska centralbankens rekommendation,
         med beaktande av Europeiska kommissionens yttrande (*1),
         i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och
         av följande skäl:

                     (1)

                     De grundläggande uppgifter som Europeiska centralbankssystemet (ECBS) ska genomföra inkluderar att utforma och genomföra unionens monetära politik samt att främja ett väl fungerande betalningssystem. En säker och effektiv finansmarknadsinfrastruktur, särskilt clearingsystem, är av avgörande betydelse för att fullgöra dessa grundläggande uppgifter.

                     (2)

                     För att uppnå dessa ECBS-mål och utföra sina sina uppgifter får ECB och de nationella centralbankerna ställa anordningar till förfogande och ECB får utfärda förordningar för att säkerställa effektiva och sunda clearing- och betalningssystem inom unionen och i förbindelser med tredjeland.

                     (3)

                     Den 4 mars 2015 meddelade Tribunalen sin dom i mål T-496/11 (6)
                        Förenade konungariket mot ECB, där Tribunalen konstaterade där att ECB saknar behörighet att reglera verksamheten i clearingsystem. Tribunalen fann att artikel 129.3 i fördraget ger Europaparlamentet och rådet möjlighet att ändra artikel 22 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad ECBS-stadgan) i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, och på rekommendation av ECB. Domstolen konstaterade att ”för det fall ECB skulle anse att en normgivningskompetens för ECB beträffande infrastruktur som utnyttjas för clearing av värdepapperstransaktioner är nödvändig för att den ska kunna uppfylla sin uppgift enligt artikel 127.2 fjärde strecksatsen FEUF, ankommer det således på ECB att begära att unionslagstiftaren ska ändra artikel 22 i stadgan genom att lägga till en uttrycklig hänvisning till systemen för clearing av värdepapper”.

                     (4)

                     Betydelsefulla händelser på både global och europeisk nivå förväntas öka risken för störningar som påverkar clearingsystem, särskilt centrala motparter, och hotar väl fungerande betalningssystem och genomförandet av den gemensamma penningpolitiken, vilket i slutänden påverkar Eurosystemets huvudmål att upprätthålla prisstabilitet.

                     (5)

                     Den 29 mars 2017 informerade Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland Europeiska rådet om sin avsikt att lämna Europeiska unionen. När Förenade kungariket lämnar unionen kommer detta att medföra en fundamental förändring av hur reglering, övervakning och tillsyn av viss systemviktig eurdenominerad clearingverksamhet sker, vilket får negativa konsekvenser för Eurosystemets möjlighet att övervaka och hantera hot mot väl fungerande betalningssystem och genomförandet av Eurosystemets monetära politik.

                     (6)

                     Central clearing sker i allt större utsträckning över landsgränser och har blivit systemviktig. Eftersom de centrala motparterna har många olika medlemmar och deras finansiella tjänster tillhandahålls på paneuropeisk nivå, är de mycket viktiga för hela unionen, och särskilt för euroområdet. Detta återspeglas i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 (7), som inrättar kollektiva tillsynsarrangemang i form av kollegier som består av relevanta myndigheter på nationell nivå och unionsnivå, inbegripet Eurosystemet i dess egenskap av utgivande centralbank för euron.

                     (7)

                     För att beakta dessa aspekter lade kommissionen den 13 juni 2017 fram sitt lagstiftningsförslag för att säkerställa finansiell stabilitet samt säkerheten och sundheten hos centrala motparter som är systemviktiga för unionens finansmarknader. För att säkerställa att Eurosystemet som utgivande centralbank för euron kan utföra den roll som lagförslaget avser, är det ytterst viktigt att det har nödvändig behörighet enligt fördraget och ECBS-stadgan. Eurosystemet bör särskilt ha behörighet att anta bindande utvärderingar och kräva korrigerande åtgärder, i nära samarbete med unionens andra myndigheter. Om så är nödvändigt för att skydda eurons stabilitet bör ECB även vara behörig att anta ytterligare krav för centrala motparter som deltar i clearing av eurodenominerade transaktioner som uppgår till betydande belopp.

                     (8)

                     Artikel 22 i ECBS-stadgan återfinns i kapitel IV ”ECBS monetära uppgifter och transaktioner”. De uppgifter som tilldelas däri bör därför endast användas för monetära politiska ändamål.

                     (9)

                     Mot denna bakgrund bör ECB ges rättslig behörighet att reglera clearingsystem, särskilt centrala motparter, genom en ändring av artikel 22 i ECBS-stadgan.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
         Artikel 1
         Artikel 22 i ECBS-stadgan ska ersättas med följande:

            ”Artikel 22
            Clearingsystem och betalningssystem
            ECB och de nationella centralbankerna får ställa anordningar till förfogande och ECB får utfärda förordningar för att säkerställa effektiva och sunda clearing- och betalningssystem, och clearingsystem för finansiella instrument, inom unionen och i förbindelser med tredje land.”

         Artikel 2
         Detta beslut träder i kraft den tjugonde dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

         Utfärdat i Frankfurt am Main den 22 juni 2017.

            Mario DRAGHI

               ECB:s ordförande

         (1)  ECLI: EU:T:2015:133.

         (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av den 4 juli 2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (EUT L 201, 27.7.2012, s. 1).

         (3)  Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om en ram för återhämtning och resolution av centrala motparter och om ändring av förordningarna (EU) nr 1095/2010, (EU) nr 648/2012 och (EU) 2015/2365 (COM(2016) 856 final).

         (4)  LCH.Clearnet Ltd CPMI-IOSCO public quantitative disclosure information, januari 2017.

         (5)  COM(2017) 331 final.

         (*1)  Ännu ej offentligjord i EUT.

         (6)  ECLI: EU:T:2015:133.

         (7)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av den 4 juli 2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (EUT L 201, 27.7.2012, s. 1).


title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0137

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 5.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2009  /* SEK/2007/0137 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel, 7.2.2007SEK(2007) 137 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2009(framlagd av kommissionen)MOTIVERINGAllmän bakgrundStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att den hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Luxemburgs första stabilitetsprogram lades fram i februari 1999. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 15 mars 1999, på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.Bakgrund till bedömningen av det uppdaterade programmetKommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Luxemburgs stabilitetsprogram, som lades fram den 24 november 2006, och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om detta program (se faktarutan när det gäller de viktigaste punkterna i bedömningen).För att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i det uppdaterade stabilitetsprogrammet bedöms, sammanfattas i denna motivering följande:1.  Den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren.2.  Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (en sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet).3.  Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006.Den senaste ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finansernaDen makroekonomiska utvecklingen i Luxemburg under de senaste 25 åren har varit imponerande när det gäller både produktionstillväxten och ökningen av sysselsättningen. Även om landet har noterat små underskott under de senaste åren är situationen för de offentliga finanserna i grund och botten sund, med en mycket liten offentlig skuld och stora reserver inom den offentliga sektorn. Trots det stora antalet nya arbetstillfällen är emellertid situationen på arbetsmarknaden mindre gynnsam än vad som framkommer vid en första anblick. Arbetslösheten är visserligen alltjämt ganska låg men har ökat sedan 2002 och i landet bosatta personer möts av intensiv konkurrens från utlänningar. Vidare är sysselsättningsgraden hos äldre bosatta personer en av de lägsta i EU, även om den stigit under senare år. Den börda på de offentliga finanserna som dessa arbetslösa och tillkommande pensionärer ger upphov till har hittills kunnat hanteras utan problem tack vare ökande inkomster, men bör inte desto mindre inte underskattas. Den beräknade stora ökningen av åldersrelaterade utgifter under de kommande decennierna är också en källa till oro för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Bedömningen i rådets yttrande om det föregående programmetDen 14 februari 2006 antog rådet sitt yttrande om den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet för perioden 2005–2008. Rådet ansåg att ”samtidigt som den övergripande strategin för att reducera underskottet genom återhållsamhet med utgifterna är lovvärd” borde myndigheterna i Luxemburg ”öka insatserna i fråga om budgetanpassning under 2006 och fastställa och genomföra de åtgärder som krävs för 2007 och 2008 [och] förbättra den långsiktiga hållbarheten genom att hålla tillbaka ökningarna i de offentliga utgifterna genom en reform av pensionssystemet” .Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006Rapporten om genomförandet av Luxemburgs nationella reformprogram, som skall tas fram inom ramen för den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning, lades fram den 27 oktober 2006. I Luxemburgs nationella reformprogram anges följande centrala problem och prioriteringar: ett utbildningssystem av hög kvalitet, en ekonomi som är integrerad i ett europeiskt och internationellt sammanhang, ett attraktivt ekonomiskt klimat, en stabil makroekonomisk ram och iakttagande av principerna om hållbar utveckling.Av kommissionens bedömning av det programmet (antagen i samband med dess årliga lägesrapport i december 2006[2]) framgår att Luxemburg gör mycket goda framsteg i genomförandet av sitt nationella reformprogram och av de åtgärder som fastställdes på Europeiska rådets vårmöte 2006, men att det alltjämt finns utrymme för förbättringar när det gäller de brister som identifierades 2005. De makroekonomiska åtgärder som har antagits ger förhoppning om konsolidering av de offentliga finanserna och lägre inflation. Ett lovande åtgärdspaket genomförs nu på det mikroekonomiska planet. Det krävs dock större ansträngningar för att genomföra ett system för att övervaka och bedöma årliga framsteg och ett antal åtgärder måste införas, t.ex. för att hjälpa nyetablerade företag och små och medelstora företag. Trots lovande reformer på sysselsättningsområdet har det inte tillkännagivits något nytt initiativ för att öka sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare, och stora reformer för att förbättra utbildningssystemet måste fortfarande förverkligas.Mot bakgrund av dessa framsteg uppmanades Luxemburg att inrikta sig på följande områden: strategier för att fortsätta höja sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare och för att reformera de befintliga systemen för förtidspensionering, fortsatta ansträngningar för att minska antalet avbrutna utbildningar och för att undanröja konstgjorda hinder mellan olika typer av utbildning, en noggrann övervakning av hur nyligen vidtaga åtgärder beträffande unga personer inverkar på ungdomsarbetslösheten och större stöd för konkurrensutsatta marknader, för införlivandet av EU-direktiv och för små och medelstora företag.Faktaruta: De viktigaste punkterna i bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Är de ekonomiska antaganden som programmet bygger på rimliga? Vilket är medlemsstatens medelfristiga mål för de offentliga finanserna? Är anpassningsplanen lämplig för att uppnå detta mål? Är de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna plan tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln? I bedömningen av anpassningsplanen uppmärksammas om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider och en mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider. För de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II uppmärksammas vidare om medlemsstaten som riktvärde eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP för att uppnå sitt medelfristiga mål för de offentliga finanserna. När anpassningsplanen fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått målet), eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som har uppnått målet), ingår det ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (t.ex. genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden)? Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Är medlemsstatens ekonomiska politik förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken? Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens höstprognos 2006 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man "vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet" enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 "Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten". I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[3]. Graden av integration med de nationella reformprogram som medlemsstaterna överlämnat inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I sin följenot av den 7 juni 2005 till Europeiska rådet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008 framhöll Ekofinrådet att de nationella reformprogrammen borde vara förenliga med stabilitets- och konvergensprogrammen. Efterlevnaden av uppförandekoden[4], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stabilitets- och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 5.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.4.  Den [27 februari 2007] granskade rådet Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar perioden 2006–2009.5.  I programmets bakomliggande makroekonomiska scenario räknar man med att den reala BNP-tillväxten kommer att avta något, från 5,5 % under 2006 till i genomsnitt 4,3 % under resten av programperioden. Mot bakgrund av nu tillgängliga uppgifter förefaller scenariot bygga på rimliga tillväxtantaganden. Programmets inflationsberäkningar verkar också vara realistiska.6.  Enligt kommissionens höstprognos 2006 beräknas underskottet i den offentliga sektorns finanser för 2006 uppgå till 1,0 % av BNP, vilket kan jämföras med målet på 1,8 % av BNP i den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet. Detta beror delvis på att underskottet för 2005 reviderats nedåt, från 2,3 % av BNP i det föregående programmet till 1,0 % av BNP enligt de senaste tillgängliga uppgifterna. Underskottet för 2006 kan också bli lägre än vad som beräknats i det nya programmet (1,5 % av BNP) i det att skatteinkomsterna sannolikt underskattats.7.  Huvudmålet för den finanspolitiska strategin på medellång sikt enligt programmet är att återgå till balanserade finanser inom programperioden. Detta skall uppnås genom en gradvis förbättring av saldot i de offentliga finanserna, från ett beräknat underskott på 1,5 % av BNP till ett litet överskott för 2009 (0,1 % av BNP). Det primära underskottet utvecklas i linje med det minskande totala underskottet. Anpassningen bygger på att utgiftskvoten minskar med 3,8 procentenheter av BNP, vilket mer än väl kompenserar för nedgången i inkomstkvoten på 2,1 procentenheter av BNP. Denna strategi liknar den som beskrivs i programmet från 2005, där man mot bakgrund av i stort sett liknande makroekonomiska förutsättningar räknade med att underskottet skulle nå sin topp 2005 snarare än 2006 och att finanserna i stora drag skulle vara i balans 2008 snarare än 2009.8.  Det strukturella saldot (dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder) beräknat i enlighet med den allmänt vedertagna metoden väntas förbättras från ett underskott på ungefär 1¼ % av BNP för 2006 till ett överskott på ca 1 % i slutet av programperioden. Liksom i den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet är programmets medelfristiga mål för de offentliga finanserna ett strukturellt underskott på 0,8 % av BNP. Enligt programmet skall detta mål uppnås senast 2007, dvs. ett år tidigare än i den föregående uppdateringen. Eftersom detta mål är (något) mer långtgående än minimiriktmärket (ett beräknat underskott på cirka 1 % av BNP), bör dess uppfyllande skapa en tillräcklig marginal mot ett alltför stort underskott. Det medelfristiga målet för de offentliga finanserna ligger inom det intervall som i stabilitets- och tillväxtpakten och uppförandekoden har fastställts för de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II, och avspeglar väl skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.9.  Utfallet för de offentliga finanserna kan komma att bli bättre än vad som anges i programmet. I synnerhet förefaller beräkningarna av skatteinkomsterna vara tämligen försiktiga, särskilt för 2007. Utfallet för landets offentliga finanser har också mycket ofta varit bättre än beräkningarna under de senare åren, i allmänhet på grund av att inkomsterna blivit avsevärt högre än förväntat.10.  Utifrån denna riskbedömning förefaller programmets finanspolitiska inriktning vara tillräckligt ambitiös för att det medelfristiga målet för de offentliga finanserna skall kunna uppnås senast 2007, så som förutses i programmet. Den förefaller därutöver ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att förhindra att tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar överskrids från och med 2007. Den takt i anpassningen mot det medelfristiga målet för de offentliga finanserna som framgår av programmet ligger helt i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att den årliga förbättringen av det strukturella saldot som riktmärke bör ligga på 0,5 % av BNP för euroområdet och de länder som deltar i ERM II och att anpassningen bör vara större under goda ekonomiska tider och kan vara mindre när dåliga ekonomiska tider råder. Även efter det att målet på medellång sikt uppnåtts är programmets finanspolitiska inriktning helt i linje med pakten.11.  Den offentliga bruttoskulden beräknas ha uppgått till 7,5 % av BNP år 2006, vilket ligger långt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Enligt programmet beräknas skuldkvoten stiga en aning till 8,5 % av BNP mot slutet av programperioden.12.  De långsiktiga effekterna på Luxemburgs offentliga finanser av befolkningens åldrande är bland de största i EU, och har främst sin grund i en mycket stor ökning av pensionsutgifterna, med 7½ procentenheter i förhållande till BNP, och i de totala åldersrelaterade offentliga utgifterna, med 8¼ procentenheter, under perioden 2004–2050 (vilket kan jämföras med EU:s genomsnittliga ökningar på 2¼ respektive 3½ procentenheter i förhållande till BNP). Den nuvarande nivån på bruttoskulden är mycket låg och betydande tillgångar har ackumulerats i socialförsäkringssystemet. Även om dessa tillgångars nuvarande storlek (beräknad till omkring 25 % av BNP) i betydande utsträckning bidrar till de offentliga finansernas hållbarhet, räcker den emellertid inte till för att motverka den långsiktiga inverkan på skuldkvoten av den avsevärda ökningen av åldersrelaterade utgifter. Trots att starka offentliga finanser till en viss del underlättar hanteringen av kostnaderna för åldrandet måste således, vilket myndigheterna erkänner, pensionssystemet förändras i viss mån för att hålla tillbaka den framtida ökningen av offentliga utgifter och minska riskerna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Sammantaget förefaller riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet vara medelstora i Luxemburg.13.  Stabilitetsprogrammet innehåller en kvalitativ bedömning av de samlade effekterna enligt rapporten från oktober 2006 av genomförandet av det nationella reformprogrammet inom ramen för den medelfristiga strategin för de offentliga finanserna. Dessutom innehåller det viss information om de direkta budgetkostnader eller budgetbesparingar som de viktigaste planerade reformerna i det nationella reformprogrammet ger upphov till, och stabilitetsprogrammets beräkningar av de offentliga finanserna förefaller ta hänsyn till hur reformprogrammets åtgärder påverkar de offentliga finanserna. De finanspolitiska åtgärderna i stabilitetsprogrammet förefaller vara förenliga med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. I synnerhet förefaller regeringens avsikt, bekräftad i programmet, att hålla de offentliga investeringarna på en hög nivå avspegla de åtgärder som i det nationella reformprogrammet fastställts som prioriterade insatser, nämligen ökningen av FoU, främjande av hållbar resursanvändning och förbättrade järnvägsförbindelser med grannländerna.14.  Programmets finanspolitiska strategi överensstämmer delvis med de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Några betydande pensionsreformer har emellertid hittills inte genomförts.15.  När det gäller uppgiftskraven i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogram saknas i programmet vissa obligatoriska och frivilliga uppgifter[6]. Dessutom avviker programmet i några viktiga avseenden från den modell som anges i uppförandekoden[7].Sammantaget är slutsatsen att programmet mot bakgrund av en förväntad stark tillväxt presenterar snabba framsteg mot det medelfristiga målet för de offentliga finanserna, som bör uppnås från och med 2007, och att underskottet därefter väntas minska ytterligare. De utgiftsbegränsande åtgärder som nyligen beslutats har emellertid bara en tillfällig karaktär (dvs. de gäller fram till och med 2009).Mot bakgrund av denna bedömning och den beräknade ökningen av åldersrelaterade utgifter uppmanas Luxemburg att förbättra de offentliga finansernas långfristiga hållbarhet genom att genomföra strukturella reformåtgärder (särskilt i fråga om pensioner).Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Real BNP (förändring i %) | SP nov. 2006 | 4,0 | 5,5 | 4,0 | 5,0 | 4,0 |KOM nov. 2006 | 4,0 | 5,5 | 4,5 | 4,2 | Uppgift saknas |SP nov. 2005 | 4,0 | 4,4 | 4,9 | 4,9 | Uppgift saknas |HIKP-inflation (i %) | SP nov. 2006 | 3,8 | 2,9 | 1,4 | 2,0 | 2,0 |KOM nov. 2006 | 3,8 | 3,2 | 2,2 | 1,8 | Uppgift saknas |SP nov. 2005 | 3,7 | 2,6 | 2,0 | 1,8 | Uppgift saknas |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | SP nov. 2006 1 | -1,6 | -0,3 | -0,8 | -0,5 | -1,6 |KOM nov. 2006 5 | -2,2 | -0,9 | -0,7 | -0,9 | Uppgift saknas |SP nov. 2005 1 | -1,7 | -1,3 | -0,7 | -0,6 | Uppgift saknas |Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP) | SP nov. 2006 | -1,0 | -1,5 | -0,9 | -0,4 | 0,1 |KOM nov. 2006 | -1,0 | -1,0 | -0,5 | -0,3 | Uppgift saknas |SP nov. 2005 | -2,3 | -1,8 | -1,0 | -0,2 | Uppgift saknas |Primärt saldo (i % av BNP) | SP nov. 2006 | -0,8 | -1,3 | -0,8 | -0,2 | 0,3 |KOM nov. 2006 | -0,8 | -0,8 | -0,3 | -0,1 | Uppgift saknas |SP nov. 2005 | -2,1 | -1,7 | -0,7 | 0,1 | Uppgift saknas |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | SP nov. 2006 1 | -0,2 | -1,3 | -0,5 | -0,1 | 0,9 |KOM nov. 2006 | 0,0 | -1,1 | -0,2 | 0,1 | Uppgift saknas |SP nov. 2005 1 | -1,5 | -1,2 | -0,6 | 0,1 | Uppgift saknas |Strukturellt saldo2 (i % av BNP) | SP nov. 2006 3 | -0,2 | -1,3 | -0,5 | -0,1 | 0,9 |KOM nov. 2006 4 | 0,0 | -1,1 | -0,2 | 0,1 | Uppgift saknas |SP nov. 2005 | -1,5 | -1,2 | -0,6 | 0,1 | Uppgift saknas |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | SP nov. 2006 | 6,1 | 7,5 | 8,2 | 8,5 | 8,5 |KOM nov. 2006 | 6,0 | 7,4 | 7,3 | 7,1 | Uppgift saknas |SP nov. 2005 | 6,4 | 9,6 | 9,9 | 10,2 | Uppgift saknas |Anmärkningar: 1 Kommissionens beräkningar baseras på uppgifterna i programmet. 2 Konjunkturrensat saldo (liksom i föregående rader), exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. 3 Programmet innehåller inga engångsåtgärder eller andra tillfälliga åtgärder. 4 Kommissionens höstprognos 2006 innehåller inga engångsåtgärder eller andra tillfälliga åtgärder. 5 Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på 4,1 %, 4,1 %, 4,4 % respektive 4,7 % under perioden 2005–2008. Källor: Stabilitetsprogrammet (SP), kommissionens höstprognos 2006 (KOM) och kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelande från kommissionen inför Europeiska rådets vårmöte: Implementing the renewed Lisbon strategy for growth and jobs - A year of delivery, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU, 12.10.2006, KOM(2006) 574, och Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006), ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[4] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[5] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Särskilt saknas uppgifter om sektorsspecifika saldon (utom för den offentliga sektorn som helhet).[7] Avsnittet om den institutionella ramen för de offentliga finanserna saknas.


title: Rekommendation till rådets rekommendation till Portugal i syfte att avhjälpa situationen med ett alltför stort offentligt underskott - med tillämpning av artikel 104.7 i fördraget

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


				|

		52011SC0817

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Spainand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Spain, 2011-2014

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Spaniens nationella reformprogram 2011
och till rådets yttrande
om Spaniens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet Europeiska
kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för sysselsättning och
tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att stärka den hållbara tillväxten och konkurrenskraften inom
EU.
(2)
Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3],
vilka tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och
den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk
samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.
(4)
            Den 25 mars 2011 godkände Europeiska
rådet prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer (i
linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med
hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Europeiska rådet
underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga
finanser och hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom
arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna
uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i
deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också
de medlemsstater som deltar i euro plus-pakten att i tid lägga fram sina
åtaganden så att de kan tas med i medlemsstaternas stabilitets- eller
konvergensprogram och nationella reformprogram.
(6)
Den 29 april 2011 lade Spanien fram 2011 års
uppdatering av stabilitetsprogrammet, omfattande perioden 2011–2014, och sitt
nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan
de båda programmen har de granskats samtidigt.
(7)
Den spanska ekonomin drabbades hårt av krisen och
gick igenom en kraftig anpassning 2008–2009. Real BNP sjönk med 4,3 %
mellan början av 2008 och slutet av 2010 och sysselsättningen sjönk med över
10 %. Till följd av detta ökade arbetslösheten till 20,1 % i slutet
av 2010, vilket var den högsta i EU. Ungdomarna (41,6 % arbetslösa) och
arbetare med lägre utbildningsnivå (26,4 % arbetslösa) var de som fick ta
den värsta stöten av den spanska recessionen. Avkastningen från statspapper
ökade och till följd av att bostadsbubblan sprack och att byggsektorn drabbades
av en kraftig nedgång sattes banksystemet, i synnerhet sparbankerna, under press.
Arbetet med att bestrida de stora makroekonomiska obalanser som skapats under
högkonjunkturen kommer att fortsätta ett tag. För att ta itu med dessa problem
har den spanska regeringen inlett ett reformprogram som omfattar finanspolitisk
konsolidering, omstrukturering av sparbankerna och reformer av arbets- och
varumarknaderna.
(8)
Baserat på en bedömning av det uppdaterade
stabilitetsprogrammet enligt rådets förordning (EG) 1466/97 anser rådet att det
makroekonomiska scenario som ligger till grund för beräkningarna av de
offentliga finanserna i stabilitetsprogrammet är för optimistiska för 2011 och
2012. I programmet planeras för en sänkning av budgetunderskottet till under
3 % av referensvärdet senast 2013, i linje med rådets rekommendationer
från april 2009, och för en ytterligare sänkning av underskottet till
2,1 % av BNP 2014.   Enligt programmet kommer det medelfristiga målet,
vilket fortfarande är offentliga finanser i balans, inte att uppnås under
programperioden. Denna plan för korrigering av underskottet är på det stora
hela lämplig. Under perioden 2010–2013 beräknas det strukturella saldot i
genomsnitt förbättras med 1,5 % av BNP per år, vilket är i linje med
rådets rekommendationer, och med ytterligare 0,3% av BNP 2014. Skuldkvoten
förväntas öka från 60,1 % av BNP 2010 till omkring 69 % i slutet av
programperioden. Det finns nedåtrisker för konsolideringsplanen relaterade till
de underliggande makroekonomiska antagandena och uppnåendet av budgetmålen på
regional nivå. Regionerna står för en stor andel av de totala offentliga
utgifterna och många överskred sina finanspolitiska mål 2010. Den spanska
regeringen har emellertid åtagit sig att vidta ytterligare åtgärder om budgeten
överskrids.
(9)
För att uppnå den planerade finanspolitiska
konsolideringen 2011 och 2012, måste man strikt tillämpa de mekanismer för att
kontrollera underskott och skulder som införts för de regionala myndigheterna.
Om den makroekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga
finanserna blir sämre än väntat under 2011 och 2012 kommer det att bli
nödvändigt med kompletterande åtgärder för att uppnå de finanspolitiska målen.
Den spanska regeringen har åtagit sig att vidta sådana åtgärder. För 2013 har
vissa åtgärder angivits för att underbygga de finanspolitiska målen.
(10)
De medelfristiga ramarna för den offentliga
sektorns finanser i Spanien har bidragit till att främja flerårig
finanspolitisk planering och visar på det hela taget goda resultat. Krisen har
emellertid utsatt dessa ramar för prövning och visat på behovet av att ytterligare
stärka den finanspolitiska stabiliteten och finanspolitikens förebyggande
aspekt. Denna skulle förstärkas genom att det införs en utgiftsregel baserad på
den nominella BNP-tillväxten på medellång sikt. Regeln, som de spanska
myndigheterna presenterade i stabilitetsprogrammet, skulle automatiskt vara
bindande för den centrala regeringen och de lokala myndigheterna. Regeringen
planerar också att sträva efter enighet i rådet för skatte- och finanspolitik
om att denna regel även ska tillämpas av de autonoma regionerna.
(11)
De troliga långfristiga effekterna av åldrandet på
de spanska offentliga finanserna är högre än EU-genomsnittet, framför allt till
följd av den betydande ökning av pensionsutgifternas andel av BNP som förväntas
under kommande årtionden. På lång sikt kommer den åldrande befolkningen att
leda till en betydande ökning av andelen pensionärer i förhållande till antalet
arbetande. Om ingen reform genomförs uppskattas utgifterna för pensioner att
öka i mycket högre takt än EU-genomsnittet och därigenom riskera de offentliga
finansernas hållbarhet. Det förslag till pensionsreform som regeringen har
enats om med arbetsmarknadens parter kommer att bidra till att förbättra den
finanspolitiska hållbarheten och skapa incitament för deltagande på arbetsmarknaden.
Reformförslaget måste dock godkännas av parlamentet och kan fortfarande komma
att ändras.
(12)
Spanien har gjort stora insatser för att stärka
landets banksystem, i synnerhet genom att tillhandahålla betydande offentligt
stöd och vidta åtgärder för att omstrukturera sparbankerna, stärka bankernas
solvens och öka deras balansräkningars transparens. De problem som skapats av
de lokala myndigheternas roll i styrningen av sparbankerna har dock ännu inte
helt lösts. Genom att sparbankerna konsolideras genom så kallade ”kalla
sammanslagningar” har det uppstått en viss osäkerhet kring bankernas faktiska
omorganisation och nedskärningar. Regeringen har åtagit sig att avsluta
omstruktureringen senast i slutet av september 2011.
(13)
Den pågående arbetsmarknadsreformen i Spanien måste
kompletteras av en översyn av de rådande tungrodda kollektivförhandlingarna.
Genom att avtal på regional nivå och branschnivå dominerar finns det föga
utrymme för förhandlingar på företagsnivå. Den automatiska förlängningen av
kollektivavtal, giltigheten för avtal som inte har förlängts och användningen
av klausuler om inflationsindexering i efterhand bidrar till lönetröghet och
ger inte tillräcklig löneflexibilitet för att snabba på korrigeringen av
ekonomin och återupprätta konkurrenskraften. Regeringen har bett
arbetsmarknadens parter att enas om en reform av det kollektiva
löneförhandlingssystemet under våren 2011 och åtagit sig att lagstifta i
enlighet med denna.
(14)
Mot bakgrund av landets mycket höga arbetslöshet
inledde Spanien en reform av sin arbetsmarknad genom lagen från september 2010.
Lagen syftar till att minska arbetsmarknadens uppdelning och
ungdomsarbetslösheten, öka utsatta gruppers anställbarhet och öka
flexibiliteten på företagsnivå. I februari 2011 antogs därför en reform av den
aktiva arbetsmarknadspolitiken, som även omfattade åtgärder för att förbättra
arbetsförmedlingarnas rådgivande roll och deras samordning på nationell och
regional nivå. Det är för tidigt att bedöma om reformen är tillräcklig för att
minska uppdelningen av arbetsmarknaden och ungdoms- och långtidsarbetslösheten,
eftersom en del åtgärder ännu inte har vidtagits. Regeringen har åtagit sig att
vidta ytterligare åtgärder senast i oktober 2011.
(15)
Spanien har sedan slutet av 1990-talet haft en
kraftig ökning av enhetsarbetskostnaderna, vilket har inneburit försämrad pris-
och kostnadskonkurrenskraft. En högre lönetillväxt i kombination med en lägre
produktivitetsökning än motsvarande i euroområdet bidrog till ihållande högre
inflation i Spanien. Om man kan finna utrymme för att på ett budgetneutralt
sätt minska de relativt höga sociala avgifterna för att minska
lönebikostnaderna skulle detta kunna bidra till att öka konkurrenskraften. Till
exempel är energiskatterna, särskilt bränsleskatterna, fortfarande relativt
låga i Spanien och skulle kunna utgöra en möjlighet att kompensera inkomster.
(16)
Det stora antalet elever som lämnar skolan i förtid
i Spanien (31,2 % 2009) är särskilt oroande, eftersom det leder till en
lägre andel utbildad arbetskraft, påverkar de berörda personernas möjligheter
att få jobb och minskar den potentiella tillväxten. Lagen om hållbar ekonomi
som antogs den 15 februari 2011 innehåller åtgärder som syftar till att öka
humankapitalets kvalitet och kvantitet genom utbildning och yrkesutbildning.
Det är emellertid osäkert om det nya åtgärderna är tillräckligt effektiva för
att motverka tidiga skolavhopp och förbättra yrkesutbildningen, och det kan
visa sig svårt att genomföra dem på alla myndighetsnivåer.
(17)
Spanien har gjort framsteg vad gäller att förbättra
konkurrensvillkoren på varu- och tjänstemarknaderna genom att ta itu med en av
orsakerna till den långsamma produktivitetsökningen. Även om införlivandet av
tjänstedirektivet i den nationella lagstiftningen har kommit långt i Spanien
måste de fria yrkena utsättas för ytterligare konkurrens. Lagen om hållbar
ekonomi innehåller en mängd olika sorters åtgärder för att förbättra
företagsklimatet, stärka konkurrensen och främja hållbarhet i miljöhänseende.
Det kan emellertid visa sig svårt att genomföra åtgärderna på alla
myndighetsnivåer. I synnerhet är det viktigt att förhindra överlappningar
mellan förvaltningsnivåerna, tillägg i lagstiftningen på flera olika nivåer och
en innehållsmässigt heterogen lagstiftningen mellan regionerna.
(18)
Spanien har gjort flera åtaganden inom euro
plus-pakten[4]. På
finanspolitikens område har Spanien åtagit sig att införa en utgiftsregel för
att öka den finanspolitiska stabiliteten och således de offentliga finansernas
hållbarhet. För att förstärka den finansiella stabiliteten har Spanien åtagit
sig att före den 30 september avsluta omstruktureringen av den finansiella
sektorn. Sysselsättningsåtgärderna är inriktade på att genomföra lagar om aktiv
arbetsmarknadspolitik och bestämmelser om yrkesutbildning, liksom att ta itu
med den informella sysselsättningen. Åtgärderna för att förbättra
konkurrenskraften är inriktade på en reform av kollektivförhandlingarna,
reglerade yrken, inrättandet av en rådgivande kommitté om konkurrenskraft och
en reform av lagen om konkurser. Åtagandena avser paktens alla fyra områden. De
utgör en fortsättning på den pågående reformagendan och tillhandahåller en
strikt tidtabell för genomförandet av vissa reformer och säkerställer att de
reformer som redan genomförts till fullo tillämpas. Dessa åtaganden har bedömts
och beaktats i rekommendationerna.
(19)
Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammet och
det nationella reformprogrammet, inklusive åtagandena inom ramen för euro
plus-pakten[5].
Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Spanien utan även i vilken utsträckning som EU:s
regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet av att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot bakgrund av detta anser
kommissionen att den spanska regeringen har inrättat planer för konsolidering
av de offentliga finanserna som är förenliga med de mål som krävs, men att det
fortfarande finns en del nedåtrisker. Den offentliga utgiftsökningen bör hållas
under BNP-tillväxten på medellång sikt och pensionsreformen måste antas.
Ytterligare åtgärder under 2011–2012 bör vara inriktade på att säkerställa det
finansiella systemets stabilitet (genom att avsluta omstruktureringen och
konsolideringen av sparbankerna) och att stärka de inhemska tillväxtkällorna
genom att man tar itu med den aktuella ökningen av arbetslösheten. Detta kan i
synnerhet ske genom reformen av kollektivförhandlingarna och fortsatt genomförande
av de pågående reformerna av arbetsmarknaden och att deras effektivitet
noggrant kontrolleras och utvärderas. Tjänstesektorn, handeln och fria yrken
bör utsättas för större konkurrens och företagens administrativa börda bör
minskas.
(20)
Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande
av rådets rekommendation av den 2 juni 2010 enligt artikel 126.7 i
EUF-fördraget, har rådet granskat 2011 års uppdatering av Spaniens
stabilitetsprogram och dess ståndpunkt[6]
avspeglas bland annat i punkt 1 i dess rekommendation nedan. Med beaktande av
Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011 har rådet granskat Spaniens
nationella reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Spanien att
vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:
(1)
Genomföra den finanspolitiska strategin 2011 och
2012, se till att underskottsmålen uppnås på alla myndighetsnivåer, inbegripet
genom strikt tillämpning av befintliga mekanismer för underskotts- och
skuldkontroll för regionala myndigheter; anta ytterligare åtgärder om den
finanspolitiska och ekonomiska utvecklingen inte blir den väntade; ta alla
tillfällen i akt, inbegripet från bättre ekonomiska villkor, att snabba på
minskningen av underskottet; ta fram konkreta åtgärder för att till fullo
underbygga målen för 2013 och 2014. Hålla den offentliga utgiftsökningen under
BNP-tillväxten på medellång sikt genom att i enlighet med planerna i lagen om
budgetstabilitet föra in en utgiftsregel för alla myndighetsnivåer.
(2)
Anta den föreslagna pensionsreformen för att höja
pensionsåldern och öka antalet arbetsår för pensionsberäkningen i enlighet med
planerna; som planerat regelbundet se över pensionsparametrarna mot bakgrund av
förändringar vad gäller förväntad livslängd och utarbeta ytterligare åtgärder
för att öka den faktiska pensionsåldern, inbegripet livslångt lärande för äldre
arbetare.
(3)
Förstärka den pågående omstruktureringen av
sparbankssektorn genom att ta itu med de återstående svagheterna i deras
styrningsstruktur.
(4)
Undersöka möjligheterna att sänka de sociala
avgifterna i syfte att på ett budgetneutralt sätt att minska lönebikostnaderna,
till exempel genom att ändra struktur och nivå för mervärdesskatt och
energiskatt. Anta och genomföra, efter samråd med arbetsmarknadens parter och i
enlighet med nationell praxis, en reform av det kollektiva löneförhandlingssystemet
och löneindexeringssystemet för att säkerställa att löneökningarna bättre
återspeglar produktivitetsutvecklingen och villkoren på lokal nivå och
företagsnivå.
(5)
Senast i slutet av 2011 utvärdera effekterna av
arbetsmarknadsreformerna från september 2010 och reformen om aktiv
arbetsmarknadspolitik från februari 2011. Utvärderingen ska vid behov åtföljas
av förslag till ytterligare reformer för att minska uppdelningen av
arbetsmarknaden och förbättra ungdomars möjligheter till sysselsättning. Säkerställa noggrann kontroll av att de åtgärder
som planeras i det nationella reformprogrammet för att minska antalet tidiga
skolavhopp, t.ex. genom förebyggande åtgärder, är effektiva, och underlätta
övergången till yrkesutbildning och fortbildning.
(6)
Utsätta fria yrken för ytterligare konkurrens och
anta planerad lagstiftning i syfte att omarbeta de rättsliga ramarna och få
bort de nuvarande begränsningarna för konkurrens, effektivitet och innovation;
genomföra lagen om hållbar ekonomi, i synnerhet åtgärder som syftar till att
förbättra företagsklimatet och öka konkurrensen på varu- och
tjänstemarknaderna, på alla myndighetsnivåer; Förbättra samordningen mellan
regional och nationell förvaltning för att minska företagens administrativa
börda.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C, , s. .
[3]               Upprätthålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av
den 19 maj 2011.
[4]               Närmare uppgifter om de åtaganden som gjorts inom euro
plus-pakten finns i SEK(2011) 718.
[5]               SEK(2011) 718.
[6]               Enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 9 juni 2011 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank (ECB/2011/7)

text:
               15.6.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 174/6

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 9 juni 2011
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank
   (ECB/2011/7)
   2011/C 174/04
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Enligt artikel 37.1 i den federala lagen om Oesterreichische Nationalbank ska generalförsamlingen för Oesterreichische Nationalbank varje år välja två externa revisorer och två ställföreträdande externa revisorer. De ställföreträdande externa revisorerna kommer endast att anlitas om de externa revisorerna inte kan utföra revisionen.

               (3)

               Förordnandet för Oesterreichische Nationalbanks externa revisorer och ställföreträdande externa revisorer löpte ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2010. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2011.

               (4)

               Oesterreichische Nationalbank har för räkenskapsåret 2011 valt TPA Horwath Wirtschaftsprüfung GmbH och Ernst & Young Wirtschaftsprüfungsgesellschaft m.b.H. som sina nya gemensamma externa revisorer, samt KPMG Austria GmbH Wirtschaftsprüfungs- und Steuerberatungsgesellschaft och Deloitte Audit Wirtschaftsprüfungs GmbH som sina nya gemensamma ställföreträdande externa revisorer.

               (5)

               De externa revisorernas uppdrag kan förnyas varje år men ska sammanlagt inte överstiga fem år, medan uppdraget för de ställföreträdande externa revisorerna endast får förnyas en gång.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Det rekommenderas att TPA Horwath Wirtschaftsprüfung GmbH och Ernst & Young Wirtschaftsprüfungsgesellschaft m.b.H. utses gemensamt som externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank för räkenskapsåret 2011.

               2.

               Det rekommenderas att KPMG Austria GmbH Wirtschaftsprüfungs- und Steuerberatungsgesellschaft och Deloitte Audit Wirtschaftsprüfungs GmbH utses gemensamt som ställföreträdande externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank för räkenskapsåret 2011.

               3.

               Uppdraget för de externa revisorerna kan förnyas varje år och uppdragstiden, som inte ska vara längre än sammanlagt fem år, slutar senast med räkenskapsåret 2015. De ställföreträdande externa revisorernas uppdragstid får förlängas en gång och slutar senast med räkenskapsåret 2012.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 9 juni 2011.

         Jean-Claude TRICHET

            ECB:s ordförande


Avis juridique important

|

31998H0218

98/218/EG: Rådets rekommendation av den 9 mars 1998 om att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1989) (sjunde EUF) för räkenskapsåret 1996

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 082 , 19/03/1998 s. 0043 - 0043

RÅDETS REKOMMENDATION av den 9 mars 1998 om att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1989) (sjunde EUF) för räkenskapsåret 1996 (98/218/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 206 i detta,med beaktande av fjärde AVS-EEG-konventionen, som undertecknades i Lomé den 15 december 1989,med beaktande av rådets beslut 91/482/EEG av den 25 juli 1991 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska ekonomiska gemenskapen (1),med beaktande av det interna avtalet om finansiering och administration av gemenskapens stöd (2), som undertecknades i Bryssel den 16 juli 1990, och särskilt artikel 33.3 i denna,med beaktande av budgetförordningen av den 29 juli 1991, tillämplig på sjunde Europeiska utvecklingsfonden (3), särskilt artikel 66-77 i denna, ochmed beaktande av följande:Rådet har granskat räkenskaperna och balansräkningen för Europeiska utvecklingsfondens (1989) (sjunde EUF) operationer till och med den 31 december 1996, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 1996 tillsammans med kommissionens svar (4).I enlighet med artikel 33.3 i den interna överenskommelsen beviljas kommissionen ansvarsfrihet för förvaltningen av Europeiska utvecklingsfonden (1989) (sjunde EUF) av parlamentet på rådets rekommendation.Kommissionens genomförande av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1989) (sjunde EUF) under räkenskapsåret 1996 har i sin helhet varit tillfredsställande.HÄRIGENOM REKOMMENDERASatt Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1989) (sjunde EUF) för räkenskapsåret 1996.Utfärdad i Bryssel den 9 mars 1998.På rådets vägnarG. BROWNOrdförande(1) EGT L 263, 19.9.1991, s. 1.(2) EGT L 229, 17.8.1991, s. 288.(3) EGT L 266, 21.9.1991, s. 1.(4) EGT C 348, 18.11.1997, volym I.


				|

		52012DC0317

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Ungerns nationella reformprogram för 2012 och om avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram för 2012–2015 /* COM/2012/0317 final - 2012/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Ungerns nationella reformprogram för 2012
och om avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram för 2012–2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner,[4]

med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)(1)   Europeiska rådet antog den 26 mars 2010 Europeiska kommissionens
förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt – Europa 2020.
Strategin bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med fokus på
ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential
för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)(2)   Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)(3)   Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation om Ungerns
nationella reformprogram 2011 och avgav ett yttrande om Ungerns uppdaterade
konvergensprogram för 2011–2014.
(4)(4)   Kommissionen antog den 23 november 2011 den andra årliga
tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen med
integrerad politisk förhandssamordning förankrad i Europa 2020-strategin. Den
14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU)
nr 1176/2011, Rapporten om varningsmekanismen[6], där det angavs att Ungern var
en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(5)(5)   Den 2 mars 2012 gav Europeiska rådet sitt stöd åt
prioriteringarna i form av finansiell stabilitet och finanspolitisk
konsolidering samt åtgärder för att främja tillväxten. Europeiska rådet
betonade också behovet att genomföra en differentierad, tillväxtfrämjande
finanspolitisk konsolidering, att återskapa normala lånevillkor i ekonomin, att
främja tillväxt och konkurrenskraft, att bekämpa arbetslösheten och krisens
sociala konsekvenser och att modernisera den offentliga förvaltningen.
(6)(6)   Den 29 februari 2012 ägde en diskussion rum mellan
Europaparlamentet och Ungern i enlighet med artikel 2a i rådets förordning (EG)
nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de
offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska
politiken.
(7)(7)   Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater
som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden, så att de kan
tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella
reformprogram.
(8)(8)   Den 23 april 2012 lade Ungern fram sitt konvergensprogram för
perioden 2012–2015 och sitt nationella reformprogram för 2012. Av hänsyn till
deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt. Kommissionen
har också vid en fördjupad granskning i enlighet med artikel 5 i förordning
(EU) nr 1176/2011 undersökt om Ungern påverkas av makroekonomiska
obalanser. Kommissionen konstaterade vid sin fördjupade granskning[7] att externa och interna
obalanser föreligger för Ungerns del, även om dessa inte är alltför stora.
(9)(9)   Baserat på bedömningen av 2012 års konvergensprogram enligt
rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario
som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna
är optimistiskt. De ungerska myndigheternas tillväxtprognoser för 2012 och 2013
ligger omkring en halv procentenhet högre än kommissionens vårprognos 2012 på
grund av mer optimistiska officiella antaganden om inhemsk efterfrågan,
särskilt under 2013. Syftet med den finanspolitiska strategi som beskrivs i
programmet är att säkerställa en varaktig korrigering av det alltför stora
underskottet senast 2012, som är den tidsfrist som fastställts av rådet. De
officiella underskottsmålen och de planerade finanspolitiska insatserna stämmer
överens med de rekommendationer som rådet lämnade i mars 2012 enligt artikel
126.7. I programmet bekräftas det tidigare medelfristiga målet för de offentliga
finanserna på 1,5 % av BNP, som enligt planerna ska uppnås senast 2013.
Det medelfristiga målet återspeglar på ett adekvat sätt kraven i stabilitets-
och tillväxtpakten. Med beaktande av det (omräknade) strukturella budgetsaldot[8] förefaller framstegen i
riktning mot det medelfristiga målet för de offentliga finanserna inte bli
tillräckliga 2013 i förhållande till bedömningen i kommissionens vårprognos
2012, som tar hänsyn till de risker som är förenade med genomförandet av vissa
besparingsåtgärder och ett mindre optimistiskt makroekonomiskt scenario.
Ökningen av de offentliga utgifterna, där de diskretionära åtgärderna på
inkomstsidan är inberäknade, ligger visserligen i linje med riktmärket för
utgifter i stabilitets- och tillväxtpakten under 2013, men inte under 2014 och
2015. Enligt regeringens planer minskar den offentliga skulden kontinuerligt
under hela programperioden till under 73 % av BNP 2015, men den kommer
fortfarande att ligga över referensvärdet på 60 % av BNP. Vad beträffar
riktmärket för skuldminskningen kommer Ungern att gå igenom en övergångsperiod
under 2013–2014, och programmet torde säkerställa tillräckliga framsteg så att
riktmärket uppnås. Enligt programmet kommer riktmärket för skuldminskningen att
uppnås i slutet av övergångsperioden, dvs. under 2015, vilket bör bidra till
att minska den ackumulerade externa och interna skuldsättningen.
(10)(10)           Nya regler har antagits för genomförandet av den
konstitutionella ramen för finanspolitisk styrning, men på vissa punkter är
dessa fortfarande svaga. Budgetplaneringen på medellång sikt är bara
preliminär, det finanspolitiska rådets resurser står inte i proportion till
dess nyligen tilldelade starka vetorätt, och tillgängligheten till
budgetinformation är fortfarande otillräcklig. Om den medelfristiga
budgetplaneringen stärks och det finanspolitiska rådets analytiska
ansvarsområde utvidgas skulle detta bidra till att säkerställa att den nya
konstitutionella ramen för finanspolitisk styrning kan fylla sin uppgift.
(11)(11)           De politiska åtgärderna för att hantera skattereformens
effekter på låginkomsttagare (höjd minimilön, lönebidragssystem) har inte
bidragit till att öka sysselsättningen, men åtgärderna för att främja kvinnors
deltagande på arbetsmarknaden är ett litet steg i rätt riktning. Om skatten på
arbete blir mer sysselsättningsfrämjande och åtgärderna för att främja kvinnors
deltagande på arbetsmarknaden stärks ytterligare, särskilt genom en utbyggnad
av barnomsorg och förskola, skulle detta bidra till att öka
sysselsättningsgraden.
(12)(12)           Den offentliga arbetsförmedlingen har omorganiserats,
vilket har lett till en allmän rationalisering, något som i sin tur pekar i
rakt motsatt riktning till vad som rekommenderades 2011. På området aktiva
arbetsmarknadsåtgärder förefaller vissa åtgärder för att tillhandahålla
skräddarsydda tjänster för missgynnade grupper, till exempel inom ramen för
Europeiska socialfondens program, trovärdiga och relevanta. Andra åtgärder
riktade till missgynnade grupper (t.ex. offentliga arbeten) torde dock knappast
bidra till få in deltagarna på den öppna arbetsmarknaden. Bestämda åtgärder för
att öka kapaciteten inom den offentliga arbetsförmedlingen bör vidtas utan
dröjsmål, samtidigt som den finansiella balansen mellan offentliga arbeten och
andra aktiva arbetsmarknadsåtgärder hålls på rätt nivå, för att bidra till att
förbättra arbetsmarknadens funktion och öka deltagandet på arbetsmarknaden. Att
öka tillväxtpotentialen genom strukturreformer på arbetsmarknaden är också
viktigt för att varaktigt minska den sårbarhet som beror på den höga externa
och interna skuldsättningen. Vidare har den nationella strategin för
integrering av romer inte integrerats på andra politikområden.
(13)(13)           Åtgärderna för att förbättra företagsklimatet går till
stor del i rätt riktning, men det finns ett betydande utrymme för ytterligare
framsteg. Insatserna för att förbättra tillgången till finansiering utanför
banksektorn går också i rätt riktning, men en heltäckande bedömning av
åtgärderna för små och medelstora företag saknas fortfarande. Ungern placerar
sig på en låg nivå i fråga om många indikatorer som mäter insyn och kvalitet
när det gäller den offentliga förvaltningen; framsteg på detta område skulle
även bidra till att förbättra stabiliteten i den institutionella och politiska
ramen. Detta skulle i sin tur kunna förbättra villkoren för utländska
direktinvesteringar och bidra till en minskning av den betydande obalansen i
nettoställningen mot utlandet: andelen återinvesterade vinster föll dramatiskt
under 2009 och 2010 delvis på grund av krisen, men också till följd av en rad
kontroversiella och oförutsägbara förändringar på det politiska och
finanspolitiska området och i det rättsliga och institutionella systemet. Den
senaste utvecklingen vad beträffar den offentliga finansieringen av forskning
och innovation (sedan mitten av 2010) stämmer inte överens med den i 2012 års
tillväxtöversikt angivna prioriteringen om en differentierad tillväxtfrämjande
finanspolitisk konsolidering.
(14)(14)           Den ungerska regeringen har reformerat den högre utbildningen
och infört ändringar i struktur hos och finansiering av den högre utbildningen.
Vidare finns det en risk för att delar av den nya lagstiftningen om
skolutbildning leder till att fler ungdomar slutar skolan i förtid och att
segregationen i det ungerska skolsystemet ökar. Den lika viktiga frågan om
livslångt lärande behandlas inte heller tillräckligt ingående. En förbättrad
utbildning på alla nivåer kommer att vara viktig för att öka den ungerska
arbetskraftens konkurrenskraft.
(15)(15)           Bristande framsteg i fråga om omstruktureringen av
kollektivtrafiken har varit en betydande orsak till budgetöverskridanden under
de senaste åren. Huvuddelen av de offentliga transportföretagens rullande
materiel har nått gränsen för sin livslängd. En ökning av elnätets gränsöverskridande
kapacitet skulle kunna öka handeln med grannländerna. Den nationella
energitillsynsmyndigheten har inte befogenhet att självständigt organisera sina
strukturer och saknar exklusiv behörighet att fastställa nättariffer, inklusive
tillåten avkastning för nätoperatörerna. Reglerade priser bör endast gälla för
utsatta kunder.
(16)(16)           I samband med den europeiska planeringsterminen har
kommissionen gjort en omfattande analys av Ungerns ekonomiska politik. Den har
gjort en bedömning av konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet
samt lagt fram en fördjupad granskning. Den har beaktat inte bara programmens
relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Ungern, utan
även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot
bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU
genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på
EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–7 nedan.
(17)(17)           Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Ungerns konvergensprogram, och dess yttrande[9]
återspeglas framförallt i rekommendation 1 nedan.
(18)(18)           Mot bakgrund av resultaten av kommissionens fördjupade
granskning och denna bedömning har rådet granskat Ungerns nationella
reformprogram för 2012 och Ungerns konvergensprogram. Dess rekommendationer
enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 kommer särskilt till
uttryck i rekommendationerna 1, 3, 4 och 5 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Ungern att
vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:
1.           Korrigera det alltför stora
underskottet senast 2012 på ett varaktigt sätt, genom att genomföra 2012 års
budget och minska beroendet av engångsåtgärder. Därefter specificera alla
strukturåtgärder som krävs för att säkerställa en varaktig korrigering av det
alltför stora underskottet och göra tillräckliga framsteg för att uppnå det
medelfristiga målet för de offentliga finanserna, bland annat riktmärket för
utgifter, samt säkerställa tillräckliga framsteg för att nå riktmärket för
skuldminskning. Åstadkomma en stadig minskning av den offentliga skuldkvoten
för att minska de ackumulerade makroekonomiska obalanserna.
2.           Revidera den s.k.
kardinallagen om ekonomisk stabilitet genom att införa de nya numeriska
reglerna i en bindande medelfristig ram för de offentliga finanserna. Fortsätta
att utvidga det finanspolitiska rådets analytiska ansvarsområde i syfte att öka
insynen i de offentliga finanserna.
3.           Göra skatten på arbete mer
sysselsättningsvänlig genom att på ett varaktigt, budgetneutralt sätt lindra de
effekter som 2011 och 2012 års skatteförändringar får för låginkomsttagare,
exempelvis genom att införa en skatteväxling med ökade energiskatter och periodiskt
återkommande fastighetsskatter. Stärka åtgärder för att främja kvinnors
deltagande på arbetsmarknaden, särskilt genom att bygga ut barnomsorg och
förskola.
4.           Stärka kapaciteten inom den
offentliga arbetsförmedlingen för att höja kvaliteten och effektiviteten i
utbildning, hjälp med att söka arbete och individualiserade tjänster, med
särskild hänsyn till utsatta grupper. Stärka aktiveringskomponenten inom
systemet för offentliga arbeten genom effektiv utbildning och hjälp med att
söka arbete. Genomföra den nationella strategin för integrering av romer och
integrera den i andra politikområden.
5.           Genomföra planerade åtgärder
för att minska den administrativa bördan. Se till att offentlig upphandling och
lagstiftningsprocessen understöder marknadskonkurrens och säkerställa ett
stabilt regelverk och företagsvänligt klimat för finansinstitut och
icke-finansiella företag, inklusive utländska direktinvesterare. Minska
kostnaderna för efterlevnad av skatteregler och upprätta en stabil, lagenlig,
icke-snedvridande ram för företagsbeskattning. Undanröja
omotiverade begränsningar för etableringen av stora detaljhandelslokaler. Vidta
särskilda målinriktade stimulansåtgärder till stöd för innovativa små och
medelstora företag inom ramen för den nya innovationsstrategin.
6.           Utarbeta och genomföra en
nationell strategi för att minska antalet elever som lämnar skolan i förtid
genom att garantera adekvat finansiering. Se till att genomförandet av reformen
av högre utbildning förbättrar tillträdet till utbildning för missgynnade
grupper.
7.           Reformera
kollektivtrafiksystemet så att det blir mer kostnadseffektivt. Öka elnätets
gränsöverskridande kapacitet, säkerställa energitillsynsmyndighetens oberoende
och successivt avskaffa de reglerade energipriserna.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2012) 317 final.
[4]               P7_TA(2012)0048 och P7_TA(2012)0047.
[5]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[6]               COM(2012) 68 final.
[7]               Arbetsdokument från kommissionens avdelningar (2012) 157
slutlig.
[8]               Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder
och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt
vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.
[9]               Artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

52004SC0011

Rekommendation till rådets yttrande I enlighet med artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Sveriges uppdaterade konvergensprogram, 2003-2006  /* SEK/2004/0011 slutlig */

Rekommendation till RÅDETS YTTRANDE I enlighet med artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Sveriges uppdaterade konvergensprogram, 2003-2006(framlagd av kommissionen)MOTIVERINGI rådets förordning (EG) nr 1466/97, om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken [1] fastställdes att alla länder som inför den gemensamma valutan skulle lägga fram stabilitetsprogram till rådet och kommissionen senast den 1 mars 1999. I enlighet med artikel 9 i förordningen skall rådet granska dessa program på grundval av bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté som inrättas genom artikel 114 i fördraget, Ekonomiska och finansiella kommittén. Kommissionen utfärdade rekommendationer om samtliga program, och rådet granskade sedan programmen och avgav sina yttranden med utgångspunkt från kommissionens rekommendationer och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt förordningen skall uppdaterade stabilitetsprogram läggas fram årligen, och rådet får också granska dessa program enligt samma förfarande.[1]   EGT L209, 2.8.1997. De dokument som det hänvisas till I denna rekommendation finns tillgängliga på följande webbplats:Sveriges konvergensprogram för perioden 1998-2001 lades fram den 23 december 1998 och granskades av rådet den 8 februari 1999 [2] och uppdateringar har lagts fram varje påföljande år.[2]   EGT C 68, 11.3.1999.Den 1 december 2003 lade Sverige fram sitt femte och senaste uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2003-2006. Kommissionen har gjort en teknisk bedömning av detta uppdaterade program med beaktande av den information som lämnats i enlighet med uppförandekoden [3], höstprognosen samt därpå följande utvärderingar, den gemensamt överenskomna metoden för uppskattning av konjunkturrensade saldon, rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och de principer som fastställs i kommissionens meddelande till rådet av den 27 november 2002 om bättre samordning av finanspolitiken [4]. Bedömningen kan sammanfattas på följande sätt:[3]   Ekonomiska och finansiella kommitténs reviderade yttrande över stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning, som godkändes av Ekofinrådet den 10 juli 2001.[4]   KOM(2002) 668 slutlig, 27.11.2002.Sveriges uppdaterade konvergensprogram 2003 täcker perioden 2003-2006 och bygger på budgetpropositionen för 2004. Riksdagen antog budgeten i december 2003. Det uppdaterade programmet innehåller detaljerad information och en utförlig beskrivning av strukturfrågor, liksom av konjunkturläget och hur detta påverkar de offentliga finanserna. Vidare behandlas de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet tämligen detaljerat. Detta överensstämmer i stort sett med uppförandekoden. Enligt 2003 års uppdaterade program är den ekonomiska politiken även fortsättningsvis inriktad på att uppnå full sysselsättning och ökat välstånd genom hög och hållbar tillväxt. Den makroekonomiska politiken är även fortsatt inriktad på stabilitet, i synnerhet i form av stabila priser och sunda offentliga finanser.Liksom i övriga EU har den svenska ekonomin utvecklats mindre gynnsamt än vad som antogs i 2002 års uppdatering. I 2003 års uppdatering beräknas BNP-tillväxten bli 1,4 % 2003, 2,0 % 2004, 2,6 % 2005 och 2,5 % 2006. Arbetsmarknaden har försämrats under 2003, med negativ sysselsättningstillväxt och ökad arbetslöshet, och förväntas inte återhämta sig förrän 2005. Detta scenario ligger i stort sett i linje med den kommissionens bedömning, vilket inkluderar höstprognosen, även om kommissionen i sin prognos förväntar sig en något svagare arbetsmarknadsutveckling.De offentliga finanserna i Sverige är fortfarande i gott skick, tack vare ett framgångsrikt finanspolitiskt konsolideringsprogram som inleddes i mitten av 1990-talet och en förstärkt budgetram med ett ambitiöst överskottsmål för de offentliga finanserna på medellång sikt på i genomsnitt 2 % av BNP över konjunkturcykeln. I 2003 års uppdatering anges ett överskott på 0,4 % av BNP för 2003, följt av gradvis högre överskott under åren fram till 2006. Vidare förväntas bruttoskuldkvoten - som understigit 60 % av BNP sedan 2000 - att fortsätta att minska och nå 48,3 % av BNP 2006 och den låga nettoskuldkvoten förväntas att övergå till en nettofordran 2006. Kommissionens uppfattning är i linje med dessa beräkningar.De betydande finanspolitiska stimulansåtgärderna under 2002 - som var möjliga tack vare det sunda budgetläget -  och den utdragna perioden av relativt svag ekonomisk tillväxt tynger de offentliga finanserna. De offentliga finansernas ställning i konjunkturrensade termer förväntas inte desto mindre förbli sund och gradvis stärkas, men dock enligt såväl kommissionens analys som uppskattningarna i 2003 års uppdatering fortsatt understiga överskottsmålet på 2 % av BNP för varje år fram till 2005.De viktigaste instrumenten för att upprätthålla sunda offentliga finanser förblir i) utgiftstak för statsbudgeten, och ii) begränsningar i form krav på balanserade budgetar för kommuner och landsting. Det budgetutrymme som finns inom 2004 års utgiftstak är mycket snävt, vilket betyder att en noggrann övervakning fortfarande är viktig och att korrigerande åtgärder skulle kunna behöva sättas in om utvecklingen blir sämre än förväntat. För 2005 och 2006 är budgetmarginalerna lämpligt nog större. Enligt beräkningarna i denna uppdatering kommer överskottsmålet om 2 % av BNP att uppnås i genomsnitt under perioden 2000-2006. Detta förutsätter emellertid bland annat att utgiftstaket för 2004 och de planerade utgifterna för 2005 och 2006 för den statliga sektorn iakttas, vilket antyder att det finns lite eller inget utrymme för ytterligare försämringar i detta hänseende. I 2003 års uppdatering förväntas att kraven på balanserade budgetar uppfylls för kommuner och landsting under perioden 2004-06. Flera kommuner och landsting har höjt skatteuttaget för 2003 för att kunna uppfylla kravet på en balanserad budget. En del ytterligare höjningar kan förväntas under 2004. Vissa av de större kommunerna och landstingen tycks trots detta ha stora svårigheter att uppnå budgetbalans, vilket resulterar i förslag om både höjda skatter och avgifter. För att kunna uppnå en balanserad budget kan kommuner och landsting komma att tvingas höja skatterna ytterligare. Allt annat lika skulle det kunna omintetgöra de framsteg som noterats under senare år i fråga om att minska det totala skattetrycket, vilket i sin tur skulle kunna få negativa effekter på tillväxten.2003 års uppdatering innehåller ett detaljerat avsnitt om de effekter som befolkningens ökande medelålder förväntas få på de offentliga finanserna. Åldersrelaterade utgifter förväntas öka med 6,7 % av BNP mellan 2007 och 2050. Baserat på nuvarande politik förefaller Sverige ligga ganska bra till för att kunna hantera de budgetmässiga kostnader som sammanhänger med åldrande befolkningar. Långsiktiga beräkningar visar att bruttoskulden kommer att fortsätta att hålla sig under 60 % av BNP under alla perioder och att den justerade bruttoskulden kommer att minska till närmare noll. Detta beror till stor del på det reformerade pensionssystemet och strategin på medellång sikt att återgå till ett strukturellt överskott på 2 % av BNP. Den förväntade ökningen av vårdutgifterna, inberäknat utgifter som sammanhänger med ohälsa, i prognoserna behöver emellertid hanteras eftersom man i uppdateringen konstaterar att ytterligare åtgärder krävs om målet att halvera antalet sjukdagar skall kunna nås.  Enligt kommissionens analys måste vidare målet på medellång sikt uppnås, eftersom ett misslyckande i detta hänseende kan ge upphov till vissa budgetobalanser på mycket lång sikt. Såsom konstaterades i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken förefaller kompletterande åtgärder krävas för att ytterligare förbättra incitamenten att förvärvsarbeta, särskilt eftersom Sverige fortfarande har det högsta totala skattetrycket i EU och i ett internationellt perspektiv tämligen generösa sociala förmånssystem.Inflationen i Sverige har sjunkit den senaste tiden, efter att har legat relativt högt till följd av tillfälliga faktorer i början av 2003. Nya löneavtal för merparten av arbetsmarknaden förväntas bli klara i början av 2004. Hittills förefaller det troligt att löneökningarna kommer att förbli måttliga, delvis beroende på den svaga arbetsmarknadsutvecklingen.Avkastningen på svenska obligationer har under de senaste åren utvecklats i  linje med trenderna på de internationella obligationsmarknaderna. I 2003 års uppdatering anges att inträde i ERM II för närvarande inte övervägs. Jämfört med utvecklingen under tidigare år har kronan varit relativt stabil under 2002 och 2003.För att uppnå en bestående ekonomisk tillväxt genomförs strukturella åtgärder som syftar till att förstärka ekonomins utbudssida. En del av de planerade åtgärderna skulle emellertid kunna inverka negativt på arbetskraftsutbudet. Programstrategin är i detta sammanhang i stort sett förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Fullföljandet av skattereformen och ansträngningar att uppnå de avgörande politiska målen att öka sysselsättningen, minska antalet socialbidragstagare och antalet sjukdagar bör prioriteras som ett led i strävan att bibehålla sunda offentliga finanser.Med utgångspunkt från denna bedömning har kommissionen antagit den bifogade rekommendationen till rådets yttrande över Sveriges uppdaterade konvergensprogram, och vidarebefordrar denna rekommendation till rådet.Rekommendation till RÅDETS YTTRANDE I enlighet med artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Sveriges uppdaterade konvergensprogram, 2003-2006EUROPEISKA RÅDET HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken [5], särskilt artikel 9.3 i denna,[5]   EGT L209, 2.8.1997med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.Den [20 januari 2004] granskade rådet Sveriges uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2003-2006. Det uppdaterade programmet uppfyller på det stora hela kraven i den omarbetade "uppförandekoden" om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning.Den finanspolitiska strategi som ligger till grund för det uppdaterade programmet bygger på ett bibehållande av målet om ett överskott i de offentliga finanserna på medellång sikt på i genomsnitt 2 % av BNP över konjunkturcykeln, i syfte att förbereda för de effekter som befolkningens ökande medelålder förväntas få på de offentliga finanserna och säkerställa de offentliga finansernas stabilitet på lång sikt. Den aviserade återgången till ett överskott i den offentliga sektorns finanser på 2 % av BNP efter 2006 förutsätter särskilt en minskning av de offentliga utgifterna som andel av BNP, som förväntas stiga 2003, från och med 2004, liksom en minskning av de offentliga intäkterna som andel av BNP från och med 2005, som förväntas stiga 2003 och förbli oförändrade 2004.I det uppdaterade programmet beräknas BNP-tillväxten i reala termer öka från uppskattade  1,4 % 2003 till 2,0 % 2004. För 2005 och 2006 uppskattas tillväxten bli 2,6 % respektive 2,5 %. Sysselsättningstillväxten förväntas ta fart från 0,1 % 2004 till 0,7 % 2005 och 2006. Inflationen mätt som förändringar i konsumentprisindex beräknas gradvis öka från 1,3 % 2004 till något över 2 % 2006. På grundval av nu tillgänglig information förefaller det makroekonomiska scenario som ligger till grund för uppdateringen vara realistiskt och ligga i linje med kommissionens bedömning, vilket inkluderar höstprognosen.I det uppdaterade programmet anges ett överskottsmål för de offentliga finanserna på 0,6 % av BNP 2004, jämfört med ett förväntat överskott på 0,4 % 2003. I konjunkturrensade termer, baserat på kommissionens beräkningar i enlighet med den allmänt vedertagna metoden, utgör detta en förbättring från 0,5 % till 1 % av BNP. För 2005 och 2006, beräknas de totala överskotten i de offentliga finanserna bli 1,4 % respektive 1,9 % av BNP. I konjunkturrensade termer, skulle de motsvarande överskotten uppgå till 1,8 % respektive 2,3 % av BNP. Skuldkvoten beräknas minska gradvis, från 51,7 % 2003 till 48,3 % 2006.Den finanspolitiska inriktningen i programmet bör erbjuda en tillräcklig säkerhetsmarginal ned till referensvärdet på 3 % av BNP för det offentliga underskottet vid normala konjunktursvängningar. Vid rimliga makroekonomiska och budgetmässiga antaganden bör målet på medellång sikt med offentliga finanser som är nära balans eller visar överskott kunna bibehållas under hela programperioden.På grundval av kommissionens analys och uppskattningarna i 2003 års uppdatering förväntas emellertid ställningen i de offentliga finanserna i konjunkturrensade termer visa på ett mindre överskott än det av Sverige angivna överskottsmålet på 2 % av BNP för åren till och med 2005. Detta förklaras av det faktum att den expansiva inriktningen av finanspolitiken 2002 endast delvis läggs om under de kommande åren. En strikt kontroll av de offentliga utgifterna förblir i detta hänseende viktigt, inte minst genom att säkerställa ett fortsatt iakttagande av utgiftstaket 2004 och utgiftsplanerna 2005 och 2006.På grundval av nuvarande politik bör Sverige kunna möta de beräknade offentliga kostnaderna i samband med befolkningens stigande medelålder. De ökade vårdutgifter, inklusive utgifter som sammanhänger med ohälsa, som förutses i beräkningarna behöver emellertid hanteras eftersom man i uppdateringen konstaterar att ytterligare åtgärder krävs för att uppnå målet att halvera antalet sjukdagar. Enligt kommissionens analys måste dessutom överskottsmålet på medellång sikt uppnås. Ett misslyckande i detta avseende kan komma att lägga grunden till vissa obalanser i de offentliga finanserna på mycket lång sikt.Den ekonomiska politik som redovisas i det uppdaterade programmet är på det hela taget förenlig med rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. En del planerade åtgärder skulle emellertid kunna inverka negativt på arbetskraftsutbudet. Ett fullföljande av skattereformen och ansträngningar att uppnå de avgörande politiska målen att öka sysselsättningen, minska antalet socialbidragstagare och antalet sjukdagar bör ges prioritet som ett led i strävan att bibehålla sunda offentliga finanser.