title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Österrikes uppdaterade stabilitetsprogram, 2005-2008

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52006SC0107

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Österrikes uppdaterade stabilitetsprogram, 2005-2008  /* SEK/2006/0107 slutlig */

	Bryssel den 1.2.2006SEK(2006) 107 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Österrikes uppdaterade stabilitetsprogram, 2005–2008(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGBakgrundStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser förbättra förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan leda till ökad sysselsättning. Pakten ändrades för första gången 2005. Reformen bekräftade att pakten har varit till nytta för att befästa budgetdisciplinen, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och samtidigt slå vakt om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av pakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan utarbetar (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Österrikes första stabilitetsprogram lades fram i november 1998. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 18 januari 1999 på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den kommitté som anges ovan. De kan även granskas av rådet.I programmen skall medlemsstaterna ange sina mål för de offentliga finanserna på medellång sikt och beskriva vilka politiska åtgärder de ämnar vidta för att uppnå dessa mål, samt de underliggande ekonomiska antagandena. Till följd av reformen av stabilitets- och tillväxtpakten skall målen på medellång sikt differentieras mellan enskilda medlemsstater mot bakgrund av de olika ekonomiska och finanspolitiska förhållandena i unionen, bland annat med avseende på de finanspolitiska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet. Andra inslag i reformen är att ett mer symmetriskt synsätt bör eftersträvas för finanspolitiken över konjunkturcykeln, genom ökad budgetdisciplin under ekonomiskt goda tider, samtidigt som hänsyn får tas till ”omfattande strukturreformer” med mätbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vid en tillfällig avvikelse från de medelfristiga målen eller anpassningsbanan för att uppnå dessa.Kommissionen har granskat det uppdaterade stabilitetsprogram som Österrike nyligen lämnade in med beaktande av kommissionens höstprognos 2005 samt uppförandekoden[2], den allmänt vedertagna metoden för uppskattning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008, och på grundval av nedanstående analys överlämnat en rekommendation till rådets yttrande om programmet.Bedömning1.  Den 30 november 2005 lämnade Österrike sin senaste uppdatering av programmet som omfattar perioden 2005–2008. Programmet motsvarar i grova drag den modell och de uppgiftskrav för stabilitets- och konvergensprogram som definieras i den nya uppförandekoden[3].2.  I sitt yttrande av den 18 januari 2005 om den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet, som omfattar perioden 2004–2008, uppmanade rådet Österrike att tidigarelägga en större del av den finanspolitiska konsolideringen och att närmare ange genom vilka särskilda åtgärder en betydande konsolidering skulle kunna uppnås under programmets två sista år.3.  Under det senaste årtiondet har Österrikes ekonomi uppvisat en tillväxt på 2,2 % i reala termer per år, vilken motsvarar tillväxtnivån för euroområdet som helhet. Även om skapandet av sysselsättning har varit mindre dynamiskt än i övriga euroområdet har Österrike fortfarande en av de lägsta arbetslöshetsnivåerna i hela EU. Landets offentliga finanser uppvisade ett överskott eller ett saldo nära balans under 2001 och 2002. Den senaste utvecklingen har dock karaktäriserats av en återgång till underskott (1,2 % och 1 % av BNP under 2003 respektive 2004).4.  Enligt uppdateringen väntas den årliga BNP-tillväxten i reala termer öka från 1¾ % under 2005 och 2006 till 2½ % 2008. Att det negativa produktionsgapet ökat anses bero på en avmattning av den internationella handeln och högre oljepriser som resulterade i lägre tillväxt än vad som tidigare beräknats för 2005 och 2006. Till följd av växande investeringar och privat konsumtion väntas en upphämtning av den ekonomiska aktiviteten under programmets sista år. Både scenariot på kort och på medellång sikt baseras på rimliga tillväxtantaganden. Förväntningarna om sysselsättningsökningar förefaller dock vara något optimistiska. Inflationen väntas avta från 2,3 % 2005 till 1,5 % 2008, vilket förefaller rimligt.5.  Enligt de preliminära resultaten för 2005 uppgick det offentliga underskottet till 1,7 % av BNP, vilket var 0,2 procentenheter lägre än planerat i det uppdaterade programmet och 0,1 procentenhet lägre än kommissionens prognoser. Att resultatet blev bättre än planerat berodde på en gynnsammare utveckling på intäktssidan trots betydande skattesänkningar. De planerade utgifterna överskreds också, men i mindre omfattning.6.  I programmet beskrivs den finanspolitiska strategin som ”tredelad”. För det första siktar den mot att nå offentliga finanser som ligger nära balans under konjunkturcykeln. För det andra planeras i strategin en minskning av skatttebördan till 40 % av BNP till 2010. För det tredje planeras en ökning av den potentiella tillväxten genom främjandet av investeringar i forskning, utbildning och infrastruktur. I uppdateringen planeras en minskning av det offentliga underskottet från 1,9 % av BNP 2005 till 0 % 2008. Korrigeringen av de offentliga finanserna mot en situation som ligger nära balans har dock skjutits upp, med bara en mindre förbättring under 2006, vilket följs av två relativt väsentliga insatser. Det primära överskottet har en snarlik utveckling. Det beräknas öka från 1,1 % av BNP 2005 till 2,7 % i slutet av perioden. Eftersom inkomsterna väntas minska med 0,9 procentenheter av BNP under perioden 2005–2008 skall den planerade konsolideringen uppnås genom utgiftsminskningar, med en minskning på 2,8 procentenheter av utgiftskvoten. Merparten av nedskärningarna på utgiftssidan beräknas ske i kategorierna ”övriga primära utgifter” och ”sociala transfereringar”. Den nya uppdateringen bekräftar huvudsakligen det föregående programmets planerade korrigeringar, dock mot bakgrund av ett något mindre gynnsamt makroekonomiskt scenario.7.  Den strukturella balansen (dvs. det konjunkturrensade saldot netto efter engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder) beräknas öka med ungefär 0,5 procentenhet av BNP i genomsnitt per år, vilket skall jämföras med ett negativt produktionsgap under hela perioden. Programmet fastställer målet för det strukturella saldot på medellång sikt enligt den mening som avses i stabilitets- och tillväxtpakten till 0 % av BNP och siktar mot att uppnå detta till 2008. Eftersom detta mål på medellång sikt är mer långtgående än den fastställda lägsta gränsen (ett underskott på ungefär 1½ % av BNP), bör kravet på säkerhetsmarginal mot ett alltför stort underskott vara uppfyllt. Beträffande lämpligheten ligger detta mål inom den bandbredd som i stabilitets- och tillväxtpakten och uppförandekoden har fastställts för euroområdet och de medlemsstater som ingår i ERM II, det är också mer ambitiöst än vad som krävs med avseende på skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella tillväxten på lång sikt.8.  Den finanspolitiska strategi som planeras i uppdateringen förefaller rimlig för åren 2005 och 2006, då den baseras på lagstiftningsåtgärder, särskilt skattesänkningar. Konsolideringen under 2007 och 2008 förefaller inte vara väl underbyggd med de politiska åtgärder som diskuteras i uppdateringen. Vidare beror den väntade förbättringens trovärdighet i hög grad på effektiviteten i Österrikes nationella stabilitetspakt. Tidigare erfarenheter av pakten ger bara begränsad hjälp för att avgöra om dess målsättningar kommer att iakttas. Genomförandet av de planerade utgiftsmålen fortsätter att utgöra den största risken för den finanspolitiska strategin, vilket redan betonats vid bedömningen av de föregående uppdateringarna.9.  Mot bakgrund av denna riskbedömning är det inte säkert att finanspolitiken är tillräcklig för att säkerställa att programmets mål på medellång sikt kan uppnås till 2008. Som anges ovan är programmets mål på medellång sikt dock mer långtgående än vad som krävs i stabilitets- och tillväxtpakten. För att uppnå ett strukturellt saldo som, om den genomförs såsom anges i programmet, kan anses lämplig mot slutet av programperioden enligt pakten förefaller den finanspolitiska strategin tillräcklig. Programmets finanspolitik bedöms dessutom ge en tillräcklig säkerhetsmarginal mot att överskrida referensvärdet 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar. Takten i anpassningen mot programmets mål på medellång sikt ligger helt i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att den årliga förbättringen av det strukturella saldot som riktmärke bör ligga på 0,5 % av BNP för euroområdet och de länder som deltar i ERM II och korrigeringen bör vara större under goda ekonomiska tider och kan vara lägre när dåliga ekonomiska tider råder. Även om kommissionen räknar med att denna anpassning kommer att bli långsammare än vad som planeras i programmet, är den fortfarande förenlig med kraven i pakten, mot bakgrund av ett negativt produktionsgap under programperioden.10.  Skuldkvoten uppskattas ha nått 63,4 % av BNP 2005, vilket alltså något överstiger fördragets referensvärde på 60 % av BNP. I programmet beräknas skuldkvoten minska med 3,9 procentenheter under programperioden och därmed understiga referensvärdet igen. Bidraget från det primära saldot beräknas öka väsentligt under programperioden, medan bidragen i stor utsträckning väntas förbli oförändrade när det gäller räntebetalningar och BNP-tillväxt i nominella termer. Riskerna för skuldkvotens beräknade utveckling förefaller i stort sett väl avvägda. Å ena sidan kan underskott som är högre än beräknade äventyra den anpassningsbana som presenteras i programmet. Å andra sidan inkluderas inte Österrikes privatiseringspotential i uppdateringen. Mot bakgrund av denna riskbedömning förefaller skuldkvoten minska i tillräcklig omfattning och närma sig referensvärdet.11.  När det gäller de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet förefaller Österrike löpa begränsad risk i fråga om de beräknade kostnaderna för den åldrande befolkningen. Skuldnivån är för närvarande över 60 % av BNP och beräknas minska och ligga under referensvärdet 2050, under förutsättning att den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna genomförs. Österrikes nyligen genomförda pensionsreform bör i stor utsträckning bidra till att bromsa framtida ökningar av de offentliga utgifterna. Om det strukturella underskottet i de offentliga finanserna inte korrigeras, kan det dock utgöra en risk för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Genomförandet av den planerade konsolideringen på medellång sikt kan därmed bidra till att minska riskerna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.12.  De finanspolitiska åtgärder som planeras överensstämmer i stort sett med de allmänna ekonomiska riktlinjerna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Särskilt ligger åtgärderna i linje med de riktlinjer som rekommenderar tryggande av ekonomisk och finanspolitisk hållbarhet på lång sikt och en effektiv resursfördelning som främjar tillväxt och sysselsättning. De negativa riskerna för den framtida utvecklingen av de offentliga finanserna kan göra det svårare för landet att uppnå sitt mål på medellång sikt.13.  I Österrikes nationella reformprogram, som lämnades den 19 oktober 2005 i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning, framhålldes att en av Österrikes viktigaste utmaningar är att uppnå offentliga finanser som är hållbara på lång sikt. Det anges dock inte uttryckligen vilka framtida åtgärder som planerats för att svara på denna utmaning. Stabilitetsprogrammet är i detta avseende mer detaljerat och ger information om vissa av de åtgärder som skall bidra till konsolideringen av de offentliga finanserna. Insatserna på det mikroekonomiska området och sysselsättningsområdet enligt det nationella reformprogrammet får effekter på de offentliga finanserna som i stort sett återspeglas i stabilitetsprogrammets prognoser. I stabilitetsprogrammet anges åtgärder avsedda att effektivisera den offentliga förvaltningen och hälso- och sjukvårdssystemet. Det kompletterar dessa åtgärder med förslag till ändringar av finanspolitikens institutionella karaktär, nämligen två omfattande reformer av den lagstiftning som reglerar budgetförfarandet i Österrike. Dessa innebär införandet av en budgetram på medellång sikt från 2007 och en övergång från inputorienterade till målstyrda offentliga finanser från 2011. Dessa åtgärder överensstämmer med prioriteringarna i det nationella reformprogrammet.Mot bakgrund av ovanstående bedömning välkomnas den ambitiösa strukturella anpassning som planeras för programperioden. Österrike bör dock säkerställa att programmets mål på medellång sikt nås i slutet av programperioden genom att närmare ange och genomföra de åtgärder som skall stödja den konsolidering av de offentliga finanserna som planeras under programmets två sista år.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Österrikes uppdaterade stabilitetsprogram, 2005–2008EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[4], särskilt artikel 5.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.14.  Under det senaste årtiondet har Österrikes ekonomi uppvisat en real tillväxt på 2,2 % per år, vilken motsvarar tillväxtnivån för euroområdet som helhet. Även om skapandet av sysselsättning har varit mindre dynamiskt än i övriga euroområdet har Österrike fortfarande en av de lägsta arbetslöshetsnivåerna i hela EU. Landets offentliga finanser uppvisade ett överskott eller ett saldo nära balans under 2001 och 2002. Den senaste utvecklingen har dock karaktäriserats av en återgång till underskott (1,2 % och 1 % av BNP under 2003 respektive 2004).15.  I sitt yttrande av den 18 januari 2005 om den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet för perioden 2004–2008, uppmanade rådet Österrike att tidigarelägga en större del av den finanspolitiska konsolideringen och att närmare ange genom vilka särskilda åtgärder en betydande konsolidering skulle kunna uppnås under programmets två sista år.16.  Enligt de preliminära resultaten uppgick det offentliga underskottet under 2005 till 1,7 % av BNP, vilket var 0,2 procentenheter lägre än planerat i det uppdaterade programmet och 0,1 procentenhet lägre än kommissionens prognoser. Att resultatet blev bättre än planerat berodde på en gynnsammare utveckling på intäktssidan trots betydande skattesänkningar. De planerade utgifterna överskreds också, men i mindre omfattning.17.  Den [14 februari 2006] granskade rådet Österrikes uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar perioden 2005–2008. Programmet motsvarar i grova drag den modell och de uppgiftskrav för stabilitets- och konvergensprogram som definieras i den nya uppförandekoden[5].18.  Enligt uppdateringen väntas den årliga BNP-tillväxten i reala termer öka från 1¾ % under 2005 och 2006 till 2½ % 2008. Att det negativa produktionsgapet ökat anses bero på en avmattning av den internationella handeln och högre oljepriser som resulterade i lägre tillväxt än vad som tidigare beräknats för 2005 och 2006. Till följd av växande investeringar och privat konsumtion väntas en upphämtning av den ekonomiska aktiviteten under programmets sista år. Både scenariot på kort och på medellång sikt baseras på rimliga tillväxtantaganden. Förväntningarna om sysselsättningsökningar förefaller dock vara något optimistiska. Inflationen väntas avta från 2,3 % 2005 till 1,5 % 2008, vilket förefaller rimligt.19.  I programmet beskrivs den finanspolitiska strategin som ”tredelad”. För det första siktar den mot att nå offentliga finanser som ligger nära balans under konjunkturcykeln. För det andra planeras i strategin en minskning av skattebördan till 40 % av BNP till 2010. För det tredje planeras en ökning av den potentiella tillväxten genom att främja investeringar i forskning, utbildning och infrastruktur. Uppdateringen siktar mot en minskning av det offentliga underskottet från 1,9 % av BNP 2005 till 0 % 2008 och en ökning av det primära överskottet från 1,1 % av BNP till 2,7 %. Eftersom intäkterna väntas minska med 0,9 procentenheter av BNP under perioden 2005–2008 kommer den planerade konsolideringen att bli beroende av utgiftsminskningar, med en minskning av utgiftskvoten med 2,8 procentenheter. Merparten av nedskärningarna på utgiftssidan beräknas ske i kategorierna ”övriga primära utgifter” och ”sociala transfereringar”. Den nya uppdateringen bekräftar huvudsakligen det föregående programmets planerade korrigeringar, dock mot bakgrund av ett något mindre gynnsamt makroekonomiskt scenario.20.  Det strukturella saldot väntas förbättras med 0,5 % av BNP under programperioden enligt beräkningar med den allmänt vedertagna metoden (dvs. det konjunkturrensade saldot netto efter engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder). I programmet anges målet för det strukturella saldot på medellång sikt till 0 % av BNP och landet siktar mot att nå detta mål till 2008. Beträffande lämpligheten ligger detta mål också inom den bandbredd som i stabilitets- och tillväxtpakten och uppförandekoden har fastställts för euroområdet och de medlemsstater som ingår i ERM II, det är också betydligt mer ambitiöst än vad som krävs med avseende på skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella BNP-tillväxten på lång sikt.21.  Den finanspolitiska strategi som planeras för 2005 och 2006 förefaller i stort sett rimlig då den baseras på lagstiftningsåtgärder, särskilt skattesänkningar. Konsolideringen under 2007 och 2008 förefaller dock inte väl underbyggd med de politiska åtgärder som diskuteras i uppdateringen. Nästan hälften av utgiftsåtstramningen omfattas av kategorin ”övriga primära utgifter” och i programmet ges ingen exakt information om hur detta skall genomföras. Utöver detta beror den väntade förbättringens trovärdighet i hög grad på effektiviteten i Österrikes nationella stabilitetspakt. Tidigare erfarenheter av pakten ger dock bara begränsad hjälp för att avgöra om dess målsättningar kommer att iakttas.22.  Mot bakgrund av ovanstående riskbedömning är det osäkert om inriktningen på finanspolitiken är tillräcklig för att säkerställa att programmets mål på medellång sikt uppnås till 2008. Som anges ovan är programmets mål på medellång sikt dock mer långtgående än vad som krävs i stabilitets- och tillväxtpakten. För att uppnå ett strukturellt saldo som, om den genomförs såsom anges i programmet, kan anses lämplig mot slutet av programperioden enligt pakten förefaller den finanspolitiska strategin tillräcklig. Programmets finanspolitik bedöms dessutom ge en tillräcklig säkerhetsmarginal mot att överskrida referensvärdet 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar. Takten i anpassningen mot programmets mål på medellång sikt ligger helt i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att den årliga förbättringen av det strukturella saldot som riktmärke bör ligga på 0,5 % av BNP för euroområdet och de länder som deltar i ERM II och korrigeringen bör vara större under goda ekonomiska tider och kan vara lägre när dåliga ekonomiska tider råder. Även om kommissionen räknar med att denna anpassning i genomsnitt per år kommer att bli långsammare än vad som planeras i programmet, är den fortfarande förenlig med kraven i pakten, särskilt mot bakgrund av ett negativt produktionsgap under programperioden.23.  Skuldkvoten uppskattas ha nått 63,4 % av BNP under 2005, vilket alltså något överstiger fördragets referensvärde på 60 % av BNP. I programmet beräknas skuldkvoten minska med 3,9 procentenheter under programperioden och därmed understiga referensvärdet igen. Riskerna för skuldkvotens beräknade utveckling förefaller väl avvägda. Å ena sidan kan underskott som är högre än beräknade äventyra den anpassningsbana som presenteras i programmet. Å andra sidan inkluderas inte potentiella privatiseringsinkomster i uppdateringen. Mot bakgrund av denna riskbedömning förefaller skuldkvoten minska i tillräcklig omfattning och närma sig referensvärdet.24.  När det gäller de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet förefaller Österrike löpa begränsad risk i fråga om de beräknade kostnaderna för den åldrande befolkningen[6]. Skuldnivån är för närvarande över 60 % av BNP och beräknas minska och ligga under referensvärdet till 2050, under förutsättning att den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna genomförs. Österrikes nyligen genomförda pensionsreform bör i stor utsträckning bidra till att bromsa framtida ökningar av de offentliga utgifterna. Om det strukturella underskott i de offentliga finanserna inte korrigeras, kan det dock utgöra en risk för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Genomförandet av den planerade konsolideringen på medellång sikt kan därmed bidra till att minska riskerna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.25.  De finanspolitiska åtgärder som planerats överensstämmer i stort sett med de allmänna ekonomiska riktlinjerna för perioden 2005–2008. Särskilt ligger åtgärderna i linje med de riktlinjer som rekommenderar tryggande av ekonomisk och finanspolitisk hållbarhet på lång sikt och en effektiv resursfördelning som främjar högre tillväxt och sysselsättning. De negativa riskerna för den framtida utvecklingen av de offentliga finanserna kan dock göra det svårare för landet att uppnå målet på medellång sikt.26.  I Österrikes nationella reformprogram, som lämnades den 19 oktober 2005, framhålldes att en av Österrikes viktigaste utmaningar är att uppnå offentliga finanser som är hållbara på lång sikt. Det anger dock inte uttryckligen vilka framtida åtgärder som planeras för att svara på denna utmaning. Stabilitetsprogrammet är i detta avseende mer detaljerat och ger information om vissa av de åtgärder som skall bidra till konsolideringen av de offentliga finanserna. Insatserna på det mikroekonomiska området och sysselsättningsområdet enligt det nationella reformprogrammet får effekter på de offentliga finanserna som i stort sett återspeglas i stabilitetsprogrammets prognoser. I stabilitetsprogrammet anges åtgärder avsedda att effektivisera den offentliga förvaltningen och hälso- och sjukvårdssystemet. Det kompletterar dessa åtgärder med förslag till ändringar av finanspolitikens institutionella karaktär, nämligen två omfattande reformer av den lagstiftning som reglerar budgetförfarandet i Österrike. Dessa innebär införandet av en budgetram på medellång sikt från 2007 och en övergång från inputorienterade till målstyrda offentliga finanser från 2011. Dessa åtgärder överensstämmer med prioriteringarna i det nationella reformprogrammet.Mot bakgrund av ovanstående bedömning välkomnas den ambitiösa strukturella anpassning som planerats för programperioden. Rådet anser dock att Österrike bör säkerställa att programmets mål på medellång sikt nås i slutet av programperioden genom att närmare ange och genomföra de åtgärder som krävs för att bidra till den konsolidering av de offentliga finanserna som planeras under programmets två sista år.Jämförelse mellan beräkningar av centrala makroekonomiska och budgetmässiga nyckeltal2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Real BNP (förändring i %) | SP nov 2005 | 2.4 | 1.7 | 1.8 | 2.4 | 2.5 |KOM nov. 2005 | 2.4 | 1.7 | 1.9 | 2.2 | Uppgift saknas |SP nov 2004 | 1.9 | 2.5 | 2.5 | 2.2 | 2.4 |HIKP-inflation (i %) | SP nov 2005 | 2.0 | 2.3 | 2.1 | 1.7 | 1.5 |KOM nov. 2005 | 2.0 | 2.2 | 2.1 | 1.7 | Uppgift saknas |SP nov 2004 | 2.1 | 1.8 | 1.4 | 1.5 | 1.6 |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | SP nov 20051 | -0.2 | -0.7 | -1.1 | -0.9 | -0.5 |KOM nov. 20053 | -0.2 | -0.7 | -1.0 | -0.9 | Uppgift saknas |SP nov 20041 | -1.3 | -0.8 | -0.4 | -0.1 | 0.2 |Saldo i de offentliga finanserna (% av BNP) | SP nov 2005 | -1.0 | -1.9 | -1.7 | -0.8 | 0.0 |KOM nov. 20052 | -1.0 | -1.8 | -1.8 | -1.4 | Uppgift saknas |SP nov 2004 | -1.3 | -1.9 | -1.7 | -0.8 | 0.0 |Primärt saldo (% av BNP) | SP nov 2005 | 2.1 | 1.1 | 1.2 | 2.0 | 2.7 |KOM nov. 2005 | 1.9 | 1.0 | 1.0 | 1.4 | Uppgift saknas |SP nov 2004 | 1.9 | 1.2 | 1.3 | 2.2 | 2.9 |Konjunkturrensat saldo = strukturellt saldo (% av BNP) | SP nov 20051 | -0.9 | -1.6 | -1.2 | -0.4 | 0.2 |KOM nov. 2005 | -0.9 | -1.5 | -1.3 | -1.0 | Uppgift saknas |SP nov 20041 | -0.9 | -1.7 | -1.6 | -0.8 | -0.1 |Offentliga sektorns bruttoskuldkvot (% av BNP) | SP nov 2005 | 63.6 | 63.4 | 63.1 | 61.6 | 59.5 |KOM nov. 20052 | 63.7 | 63.6 | 63.5 | 62.8 | Uppgift saknas |SP nov 2004 | 64.2 | 63.6 | 63.1 | 61.6 | 59.1 |Anmärkningar: 1 Kommissionens beräkningar baserar sig på uppgifterna i programmet. 2 För att kunna jämföras med stabilitetsprogrammets prognoser har underskotts- och skuldkvoterna i kommissionens höstprognos 2005 justerats genom omräkning av kvoterna på grundval av de nya BNP-serierna. 3 Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på 1,9 %, 2,2 %, 2,2 % respektive 2,1 % under perioden 2004–2007. Källa: Stabilitetsprogrammet (SP), kommissionens höstprognos 2005 (KOM), kommissionens beräkningar. | [1] EUT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). Alla dokument som denna text hänvisar till återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[3] Det innehåller samtliga obligatoriska och merparten frivilliga uppgifter som föreskrivs i uppförandekoden. En liten brist är den beräkning av skattebördan som saknas i tabell 2.[4] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[5] Programmet innehåller samtliga obligatoriska och merparten av de frivilliga uppgifter som föreskrivs i den nya uppförandekoden. En liten brist är att beräkningen av skattebördan saknas i tabell 2.[6] Närmare uppgifter om hållbarheten på lång sikt finns i kommissionens tekniska bedömning av programmet (http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm).


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2015/976 av den 19 juni 2015 om övervakning av förekomsten av tropanalkaloider i livsmedel (Text av betydelse för EES)

text:
               23.6.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 157/97

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2015/976
   av den 19 juni 2015
   om övervakning av förekomsten av tropanalkaloider i livsmedel
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Vetenskapliga panelen för främmande ämnen i livsmedelskedjan (nedan kallad panelen) vid Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) har antagit ett yttrande om tropanalkaloider i livsmedel och foder (1).

               (2)

               De mest studerade tropanalkaloiderna är (-)-hyoscyamin och (-)-skopolamin. Atropin är den racemiska blandningen av (-)-hyoscyamin och (+)-hyoscyamin där endast enantiomeren av (-)-hyoscyamin uppvisar antikolinergisk aktivitet.

               (3)

               Att tropanalkaloider förekommer i släktet Datura är ett känt faktum. Datura stramonium förekommer allmänt i tempererade och tropiska områden, och därför har frön av Datura stramonium påträffats som orenheter i linfrö, sojabönor, sorgum, hirs, solrosfrö och bovete samt i produkter framställda därav. Frön av Datura stramonium kan inte enkelt avlägsnas från sorgum, hirs och bovete genom sortering och rensning.

               (4)

               Mer information om förekomst av tropanalkaloider i livsmedel behövs. Dessutom behövs bättre förståelse för när odlingsförhållanden medför en risk för att tropanalkaloider uppträder i jordbruksvaror.

               (5)

               Det är därför lämpligt att rekommendera övervakning av förekomsten av tropanalkaloider i livsmedel.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna bör, med livsmedelsföretagarnas aktiva deltagande, övervaka förekomsten av tropanalkaloider särskilt i följande livsmedel:

                           —

                           Spannmål och spannmålsproduker, särskilt följande i prioritetsordning:

                                       —

                                       Bovete, sorgum, hirs, majs samt bovete-, sorgum-, hirs- och majsmjöl.

                                       —

                                       Spannmålsbaserade livsmedel för spädbarn och småbarn.

                                       —

                                       Frukostflingor.

                                       —

                                       Kvarnprodukter av spannmål.

                                       —

                                       Sädeskorn avsedda som livsmedel.

                           —

                           Glutenfria produkter

                           —

                           Kosttillskott, teer och örtteer

                           —

                           Trindsäd (spritad), oljeväxtfrön samt därav framställda produkter

               2.

               Analyserna bör gälla åtminstone tropanalkaloiderna atropin och skopolamin samt, om möjligt, enantiomerer av hyoscyamin, som bör analyseras separat, och därutöver andra tropanalkaloider.

               3.

               För att säkerställa att proverna är representativa för det provtagna partiet bör medlemsstaterna följa de provtagningsförfaranden som föreskrivs i kommissionens förordning (EG) nr 401/2006 (2).

               4.

               Den analysmetod som ska användas för övervakningen är företrädesvis vätskekromatografi-masspektrometri (masspektrometri) (HPLC-MS/(MS) eller, om den metoden inte kan användas, gaskromatografi-masspektrometri (GC-MS).
               Bestämningsgränsen för atropin (racemisk blandning av enantiomerer av hyoscyamin) och skopolamin bör företrädesvis vara under 5 μg/kg och inte högre än 10 μg/kg för jordbruksvaror, ingredienser, kosttillskott och örtteer, och den bör företrädesvis vara lägre än 2 μg/kg för slutliga livsmedelsprodukter (t.ex. frukostflingor) och 1 μg/kg för spannmålsbaserade livsmedel för spädbarn och små barn.

               5.

               Om betydande halter av tropanalkaloider påträffas bör medlemsstaterna, med livsmedelsföretagarnas aktiva deltagande, utföra undersökningar för att klargöra vilka odlingsförhållanden som leder till förekomst av tropanalkaloider i livsmedel.

               6.

               Medlemsstaterna bör se till att analysresultaten regelbundet, men senast i oktober 2016, lämnas till Efsa i Efsas format för inlämning av data som följer Efsas vägledning om standardiserad provbeskrivning (Standard Sample Description, SSD) för livsmedel och foder (3) och Efsas ytterligare särskilda rapporteringskrav.

      Utfärdad i Bryssel den 19 juni 2015.

            På kommissionens vägnar

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  ”Scientific Opinion on Tropane alkaloids in food and feed”, The EFSA Journal, vol. 11(2013):10, artikelnr 3386, [113 s.], doi:10.2903/j.efsa.2013.3386.

      (2)  Kommissionens förordning (EG) nr 401/2006 av den 23 februari 2006 om provtagnings- och analysmetoder för offentlig kontroll av halten av mykotoxiner i livsmedel (EUT L 70, 9.3.2006, s. 12).

      (3)  http://www.efsa.europa.eu/en/datex/datexsubmitdata.htm


title: Rådets rekommendation av den 17 februari 2015 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) för räkenskapsåret 2013

text:
               24.2.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 66/2

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 17 februari 2015
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) för räkenskapsåret 2013
   (2015/C 66/02)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 (1) och ändrat genom avtalet som undertecknades i Luxemburg den 25 juni 2005 (2),
   med beaktande av det interna avtalet mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, om finansiering och förvaltning av gemenskapens bistånd inom ramen för finansprotokollet till partnerskapsavtalet mellan staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou (Benin) den 23 juni 2000, och om tilldelning av ekonomiskt stöd till de utomeuropeiska länder och territorier på vilka den fjärde delen av EG-fördraget är tillämplig (3) (nedan kallat det interna avtalet) genom vilket bland annat nionde Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) inrättas, särskilt artikel 32.3,
   med beaktande av budgetförordningen av den 27 mars 2003 för den nionde Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artiklarna 96–103,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för nionde EUF:s operationer till och med den 31 december 2013, samt revisionsrättens årsrapport om den verksamhet som finansieras genom åttonde, nionde och tionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) för räkenskapsåret 2013, tillsammans med kommissionens svar i den årsrapporten (5), och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 32.3 i det interna avtalet ska kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av nionde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av nionde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2013 har på det hela taget varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av operationerna inom nionde EUF för räkenskapsåret 2013.

      Utfärdad i Bryssel den 17 februari 2015.

            På rådets vägnar

         J. REIRS

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 287, 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 355.

      (4)  EUT L 83, 1.4.2003, s. 1.

      (5)  EUT C 398, 12.11.2014, s. 289.


title: Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram, 2002-2005

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


				|

		52014DC0415

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Lettlands nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2014 /* COM/2014/0415 final - 2014/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Lettlands nationella reformprogram 2014,
med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av ekonomiska och finansiella
kommitténs yttrande,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och regeringscheferna
om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för
insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla
tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som
ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande
att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika
rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Lettlands nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om Lettlands
uppdaterade konvergensprogram för 2012–2016.
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[4],
som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av
förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen[5], i vilken Lettland inte
identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en
fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa
en normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 29 april 2014 lade Lettland fram sitt
nationella reformprogram 2014 och den 30 april 2014 sitt stabilitetsprogram
2014. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts
samtidigt.
(8)
Målet med den budgetstrategi som anges i
stabilitetsprogrammet 2014 är att gradvis reducera det totala underskottet och
att bibehålla en strukturell balans som ligger i linje med det medelfristiga
budgetmålet, med beaktande av den tillåtna tillfälliga avvikelsen från det
medelfristiga budgetmålet på grund av effekten av en reform av
pensionssystemet. I programmet ändras det medelfristiga budgetmålet från -0,5 %
till -1,0 %. Det nya medelfristiga budgetmålet speglar målen i stabilitets- och
tillväxtpakten. Den planerade utvecklingen av den totala balansen i Lettlands
program pekar på en gradvis försämring av den (omräknade) strukturella balansen,
även om den fortsätter att befinna sig inom den tillåtna marginalen med hänsyn
till genomförandet av pensionsreformen. Med beaktande av den tillåtna
avvikelsen från det medelfristiga budgetmålet är det beräknade strukturella
underskottet i linje med paktens krav till och med 2016. Den beräknade ökningen
av det omräknade strukturella underskottet 2017 leder dock till en avvikelse
från den nödvändiga anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet.
Sammantaget överensstämmer budgetstrategin i programmet till största delen med
stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Statsskulden antas fortsätta ligga väl
under 60 % av BNP under hela programperioden, och sjunka till 31 % av BNP
2017. Det makroekonomiska scenario som inte formellt har framtagits av ett oberoende
organ och som ligger till grund för budgetprognoserna i programmet
är rimligt. Den ekonomiska tillväxten förväntas ligga kvar på cirka 4 %
per år under programperioden, och de beräknade prisökningarna är begränsade. I
programmets budgetscenario förutspås en kraftig sänkning av de statliga inkomsterna
och utgifternas andel av BNP, vilket återspeglar ett flertal inkomstsänkande
åtgärder gentemot riktade utgiftsbegränsningar. Ökade utgiftskrav inom ett
flertal politikområden utgör en risk för de beräknade utgiftssänkningarna i
programmet. Kommissionens vårprognos 2014 visar att även om finanspolitiken
2014 är i linje med paktens krav finns det en risk för avvikelse 2015. Baserat
på en bedömning av programmet och kommissionens prognos, enligt förordning (EG)
nr 1466/97, anser rådet att det strukturella underskottets avvikelse från det
medelfristiga budgetmålet 2014 avspeglar effekten av reformen av
pensionssystemet, medan det från och med 2015 finns en risk för avvikelse från
den nödvändiga anpassningsbanan.
(9)
Lettland har vidtagit åtgärder för att sänka
skattebördan för låginkomsttagare och familjer med personer under
försörjningsplikt samt förstärka fastighets- och miljöbeskattningen. Dessa
skatters nivå och utformning påverkar inte de ekonomiska aktörernas beteende i
tillräckligt hög utsträckning, och vissa i miljömässigt hänseende skadliga
subventioner finns kvar. Samtidigt som myndigheterna har gjort vissa framsteg
med att förbättra skattedisciplinen och minska andelen odeklarerad ekonomisk
aktivitet, framför allt genom en bättre riskbedömning och skärpta sanktioner
mot bedrägeri, kvarstår utmaningar i kampen mot skattebedrägerier och
skatteflykt. Trots att konsumtionsskatter redan står för en betydande andel av
den totala skatten finns det särskilt stora möjligheter att ytterligare öka
intäkterna från dem om skattedisciplinen förbättras.
(10)
Trots en ursprungligen ambitiös plan för att
reformera den högre utbildningen har Lettland inte gjort några framsteg med att
inrätta ett internationellt erkänt ackrediteringssystem, planerna att införa en
ny finansieringsmodell är osäkra, konsolideringen av institut för högre
utbildning har försvagats och begränsningar i användningen av främmande språk
kvarstår oförändrade. Detta trots att det finns betydande utrymme att reformera
systemet för högre utbildning, vilket är alltför stort i förhållande till den
minskande befolkningen, erbjuder alltför många separata utbildningsprogram och
har en begränsad attraktionskraft för utländska studenter och lärare.
Resultaten från den första oberoende utvärderingen av forskningsinstitutioner
visar att endast 10 % av de utvärderade forskningsinstitutionerna kan anses ha
en hög nivå i internationell jämförelse. Lettland hade dessutom en
FoU-intensitet på endast 0,66 % av BNP 2012 och är inte på väg att uppnå sitt
Europa 2020-mål att FoU ska stå för 1,5 % av BNP.
(11)
Lettland har gjort framsteg i att bekämpa
arbetslösheten, vilken har sjunkit betydligt. Ungdomsarbetslösheten är dock
fortfarande relativt hög och åtgärder för att nå ut till inaktiva ungdomar som
inte är inskrivna på arbetsförmedlingen behövs. Även om Lettland har vidtagit
åtgärder för att komma till rätta med kompetensglapp och yrkesutbildningens
kvalitet, behöver dessa frågor fortfarande uppmärksamhet, framför allt när det
gäller att förbättra kvaliteten på lärlingskap och utveckla en övergripande yrkesvägledning.
Aktiva arbetsmarknadsåtgärder är fortfarande begränsade i omfattning och
alltför beroende av offentliga arbeten.
(12)
Fattigdomen i arbetsför ålder fortsätter att vara
mycket stor i Lettland. Lettland har vidtagit vissa åtgärder för att reformera
det sociala stödet och har slutfört en storskalig utvärdering av
socialförsäkringssystemet som ger en bra grund för en evidensbaserad reform.
Olika barnrelaterade förmåner har höjts betydligt tillsammans med tröskeln för
skyldigheten att betala personlig inkomstskatt för familjemedlemmar. Det
sociala skyddets effektivitet när det gäller minskning av fattigdomen
fortsätter dock att vara bristfällig och problemet med att utforma ett effektivt
socialt skyddsnät kvarstår. Totalt sett riskerar en hög andel av befolkningen
att drabbas av fattigdom eller social utestängning, och för barn är risken ännu
högre. Barnfamiljer, arbetslösa, personer med funktionsnedsättning och
landsbygdsbefolkning löper särskilt hög risk att drabbas av fattigdom och
social utestängning. Uttryckt i procent av BNP är Lettlands utgifter för det
sociala skyddsnätet lägst i EU. Tillgången till hälsovård försvåras av
kostnaderna, bland annat höga direktbetalningar och ofta förekommande
informella betalningar, vilket leder till att hälso- och sjukvårdsbehoven för
en stor andel av befolkningen inte tillgodoses. Det finns betydande utrymme att
öka systemets effektivitet, säkerställa en kostnadseffektiv finansiering och
främja preventiva hälsoåtgärder.
(13)
Lettland har gjort vissa framsteg när det gäller
att öppna sin elmarknad för konkurrens och även hushållssektorn kommer att
omfattas av öppningen från början av 2015. Lettland gick med i den
skandinavisk-baltiska marknaden för elkontrakt Nord Pool Spot i juni 2013.
Ytterligare utbyggnad av förbindelserna med EU:s energimarknad behövs eftersom
Lettland för närvarande är importberoende och den gränsöverskridande
elförbindelsen med Estland för det mesta är överbelastad. Utveckling av
infrastruktur är därför av central betydelse och Lettland står inför betydande
utmaningar för att avhjälpa brister i infrastrukturen. Vissa framsteg
har också gjorts inom naturgassektorn i och med att parlamentet godkände
ändringar av energilagen med ett gradvist öppnande av gasmarknaden från och med
april 2014. Det fulla marknadsöppnandet senarelades dock till 2017. Lettland
har lagt fram en väl avvägd blandning av åtgärder för energibesparingar inom de
viktigaste sektorerna av ekonomin och under de kommande åren kommer 70 % av
energibesparingarna genereras inom byggnadssektorn. Effektiviteten inom
transporter, byggnader och värmesystem behöver dock fortfarande förbättras.
(14)
Lettland har vidtagit betydande åtgärder för att
förbättra rättsväsendets kapacitet för att minska antalet oavslutade ärenden
och längden på förfarandena. Den stora rättsliga eftersläpningen är dock
fortfarande ett hot mot näringslivet och reformer för att förbättra
rättsväsendets effektivitet och kvalitet behöver slutföras, däribland när det
gäller insolvenser, medling och förlikning. Lettland har föreslagit långtgående
reformer av den offentliga förvaltningen. Genomförandet av dessa går dock
långsamt och de är inte tillämpliga på lokala myndigheter. Reformen av de
statligt ägda företagen har också blivit avsevärt försenad. Ändringar i
konkurrenslagen behövs för att ge konkurrensrådet ett större institutionellt
och finansiellt oberoende för att på ett effektivt sätt kunna agera mot
konkurrensbegränsande åtgärder från offentliga och privata organ.
(15)
Kommissionen har inom ramen för den europeiska
planeringsterminen gjort en omfattande analys av Lettlands ekonomiska politik.
Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet.
Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i
finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Lettland utan också i
vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet
att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i Europeiska unionen genom
att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.
Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5.
(16)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Lettlands stabilitetsprogram, och dess yttrande[6]
återspeglas särskilt i rekommendation 1.
(17)
I samband med den europeiska planeringsterminen har
kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som
helhet. På grundval av denna analys har rådet utfärdat särskilda
rekommendationer till de medlemsstater som har euron som valuta. Lettland bör
också se till att de rekommendationerna genomförs fullt ut inom rimlig tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Lettland att
vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Bevara
en sund finansiell ställning 2014 och förstärka budgetstrategin från och med
2015 samt säkerställa att avvikelsen från det medelfristiga budgetmålet
fortsätter att vara begränsat till effekten av reformen av pensionssystemet.
Fortsätta ansträngningarna att minska skattebördan för låginkomsttagare i
samband med en överföring av beskattning till mer tillväxtvänliga fastighets-
och miljöskatter och genom att förbättra skattedisciplinen och skatteuppbörden.
2.           Intensifiera genomförandet av
reformen av den högre utbildningen, framför allt genom att inrätta ett
oberoende ackrediteringsorgan och en finansieringsmodell som främjar kvalitet.
Tillhandahålla yrkesvägledning på alla utbildningsnivåer, förbättra
yrkesutbildningens kvalitet, bland annat genom att satsa på lärlingskap, och
göra framsteg när det gäller ungdomars anställbarhet, däribland genom åtgärder
för att nå ut till ungdomar som inte är inskrivna på arbetsförmedlingen och som
varken arbetar eller studerar. Vidta åtgärder för ett mer integrerat och
heltäckande forskningssystem, bland annat genom att koncentrera finansiering
till internationellt konkurrenskraftiga forskningsinstitutioner.
3.           Ytterligare reformera det
sociala stödet och dess finansiering för att säkerställa en bättre omfattning,
förmånernas tillräcklighet, ökad aktivering och riktade sociala tjänster. Öka
omfattningen av aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Förbättra hälso- och
sjukvårdssystemets kostnadseffektivitet, kvalitet och tillgänglighet.
4.           Påskynda utvecklingen av gas-
och elförbindelser med grannmedlemsstaterna för att diversifiera
elförsörjningen och främja konkurrens genom en ökad integration mellan de
baltiska energimarknaderna. Fortsätta ansträngningarna att öka
energieffektiviteten i transporter, byggnader och värmesystem.
5.           Slutföra
reformer av rättsväsendet, däribland de pågående reformerna av lagstiftningen
för insolvenser, förlikning och medling för att säkerställa en mer företags-
och konsumentvänlig rättsmiljö. Intensifiera reformer av den offentliga
förvaltningen, bland annat genom att reformera ledningen av de statsägda
företagen och öka konkurrensrådets institutionella och finansiella oberoende.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 415 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 och
P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               I enlighet med artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr
1466/97.


title: Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Ungerns nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2014_x000b_

text:
				|

		52014DC0418

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Ungerns nationella reformprogram 2014,_x000b__x000b_med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2014_x000b_ /* COM/2014/0418 final - 2014/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Ungerns nationella reformprogram 2014,
med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2014

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens
funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG)
nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de
offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska
politiken[1],
särskilt artikel 9.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av yttrandet från ekonomiska och
finansiella kommittén,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och
regeringscheferna om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett
enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå
med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De
beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i
synnerhet sitt helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och
genomföra de landsspecifika rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Ungerns nationella reformprogram för 2013 och avgav ett yttrande om Ungerns
uppdaterade konvergensprogram för 2013–2016.
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[5],
som blev inledningen till 2014 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen i enlighet med
förordning (EU) nr 1176/2011 rapporten om förvarningsmekanismen[6], i vilken det
konstaterades att Ungern är en av de medlemsstater som behöver granskas mer
ingående.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
efterstäva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa en
normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet
och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga
förvaltningen.
(7)
Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen
resultatet av sin fördjupade granskning[7]
av Ungern, i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av
analysen drog kommissionen slutsatsen att Ungern fortfarande har
makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och politiska åtgärder. Man
bör i synnerhet fortsätta att mycket noga bevaka den kontinuerliga justeringen
av den mycket negativa finansiella nettoställningen mot omvärlden och de höga
offentliga och privata skulderna mot bakgrund av en svag finansiell sektor och
försämrade exportresultat, så att man kan minska de avsevärda riskerna för
negativa effekter på ekonomins funktion.
(8)
Den 30 april 2014 lade Ungern fram sitt nationella
reformprogram 2014 och sitt konvergensprogram 2014. I syfte att beakta deras
inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.
(9)
Målet med den finanspolitiska strategi som beskrivs
i konvergensprogrammet 2014 är att få ned det nominella underskottet från
2,9 % av BNP år 2014 till 1,9 % av BNP före slutet av
programperioden. Målet ska nås med hjälp av konsolideringsåtgärder som i
huvudsak kommer att sättas in mot slutet av perioden, medan underskottsmålen
har justerats uppåt betydligt jämfört med förra programmet. I programmet
bekräftas att det medelfristiga målet är ett underskott på -1,7 % av BNP,
vilket ligger i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Det
omberäknade strukturella saldot tyder dock på att det medelfristiga målet inte
kommer att nås under programperioden. Det (omberäknade) strukturella saldot
förväntas minska med 1,5 procentenheter 2014, viket kraftigt avviker från det
medelfristiga målet, men kommer att stabiliseras 2015. Detta innebär ett underskott
på 0,5 % av BNP jämfört med den förbättring som krävs för att det
medelfristiga målet ska nås. Riktmärket för utgifter avviker kraftigt både 2014
och 2015. Det (omberäknade) strukturella saldot planeras minska ytterligare
både 2016 och 2017. Sammantaget är en kraftig avvikelse från anpassningen till
det medelfristiga målet att vänta från och med 2014. I programmet anges att den
offentliga skulden gradvis men kontinuerligt kommer att minska, från 79 %
av BNP 2013 till ungefär 75 % av BNP 2017. Det makroekonomiska scenario
som ligger till grund för beräkningarna i programmet av de offentliga
finanserna är trovärdiga för 2014–2016, då BNP förväntas öka med 2,3 % i
år och 2,5 % nästa år, jämfört med 2,3 % och 2,1 % som
kommissionen förutsåg i vårprognosen 2014. När det gäller 2017 är dock
programmet för optimistiskt. De risker som är förknippade med de
finanspolitiska målen är på det hela taget balanserade 2014, men det finns allt
större risker för att underskottet kan bli högre än väntat från 2015. En av de
största riskerna är att den planerade minskningen av utgiftskvoten är tänkt att
uppnås genom att nominella utgiftstak införs inom alla sektorer eller genom att
ökningarna ska hållas under inflationstakten för de flesta diskretionära
utgiftsposter. Enligt kommissionens vårprognos 2014 kommer det nominella
underskottet för 2014 och 2015 att bli de samma som målen för programmen. Med
ett förväntat strukturellt underskott på 2,2 % av BNP 2014 och 2,3 %
2015, bekräftar kommissionens vårprognos 2014 att det finns en risk för
kraftiga avvikelser från det medelfristiga målet från och med 2014. I
kommissionens prognos konstateras också att riktvärdet för skuldminskning inte
kommer att nås 2014 och 2015. Efter bedömningen av programmet och på grundval
av kommissionens vårprognos, i enlighet med rådets förordning (EG)
nr 1466/97, anser rådet att det behövs ytterligare strukturella
konsolideringsåtgärder med tanke på riskerna för att det blir kraftiga
avvikelser från det medelfristiga målet samt för att skuldkriteriet inte
uppfylls från 2014.
(10)
Budgetramen på medelfristig sikt har stärkts genom
att tidsplanen för planeringen har förlängts utöver innevarande budgetår. Det
finns dock inga garantier för hur effektiv och bindande tidsplanen är. Nya
numeriska finanspolitiska regler har införts, men bristerna i deras utformning
– främst att det inte görs någon systematisk övervakning i efterhand, att de
högsta tillåtna avvikelserna inte har fastställts och att det inte finns några
rimliga korrigeringsmekanismer – har inte korrigerats Det finanspolitiska
rådets få obligatoriska uppgifter och dess analytiska resurser står fortfarande
inte i proportion till dess vetorätt när det gäller budgeten. Genom att stärka
den medelfristiga budgetramen och utvidga det finanspolitiska rådets obligatoriska
uppgifter skulle man kunna förbättra den finanspolitiska ramens trovärdighet,
öppenhet och effektivitet.
(11)
Med undantag av centralbankens subventionerade
finansieringsprogram för att stödja små och medelstora företags tillväxt har
den normala utlåningen i ekonomin inte ökat på ett hållbart sätt. Regelbördan
för finanssektorn har ökat, vilket begränsat kapaciteten för
kapitalackumulering. Åtgärder som den höjda avgiften på finansiella
transaktioner har bidragit till att kontantanvändningen ökat i ekonomin.
Hushållsportföljen har försämrats ytterligare och den stora andelen nödlidande
lån utgör för närvarande en av finanssektorns största utmaningar. Saneringen av
portföljer hindras av att rekonstruktionsförfarandena är ineffektiva. Inga betydande
nya åtgärder har vidtagits för att ta bort problemtillgångar från bankers
balansräkningar. Den tunga regelbördan i kombination med en hög andel
nödlidande lån har lett till att tillgången till krediter har begränsats. Den
ungerska regeringen har upprepade gånger meddelat att ett nytt saneringsprogram
kommer att införas för att hjälpa aktörer som tagit lån i utländsk valuta.
Åtgärderna har emellertid inte alltid riktats till låntagare med problem och de
har inverkat negativt på hushållens betalningskultur, eftersom det funnits
förväntningar på ytterligare hjälp från staten. Regleringen och tillsynen av
finansmarknaden har skärpts genom att den ungerska finansinspektionen
integrerats med centralbanken, som fått ansvar för makrotillsynen. Förberedande
åtgärder har vidtagits för att inrätta ett regelverk för rekonstruktion och
avveckling av banker.
(12)
Även om det inte skett lika många skatteändringar
som under tidigare år så har det inte gjorts några större framsteg när det
gäller att åstadkomma en mer balanserad bolagsbeskattning. Vissa av de
befintliga sektorspecifika skatterna har till och med höjts. Tillämpningen av
olika skattesatser inom olika sektorer hindrar en effektiv resursallokering,
vilket hämmar tillväxten. För att beskattningen ska främja sysselsättningen har
Ungern utvidgat kriterierna så att fler familjer kan få skattelättnader vid
inkomstbeskattningen, något som kan hjälpa låginkomsttagare. Skattekilen för ogifta låginkomsttagare är en av de högsta i EU. Kriterierna för att omfattas av lagen om anställningsskydd har inte
ändrats trots att den fortfarande inte tillämpas på en stor andel av
låginkomsttagarna. Det är viktigt att utvärdera konsekvenserna av programmet
och dess kostnadseffektivitet och att vid behov anpassa det så att det
verkligen leder till att fler människor kommer ut på arbetsmarknaden. Vissa
framsteg har gjorts när det gäller att övergå från beskattning på arbete till
miljöskatter, men fler åtgärder behövs. Arbetet med att elektroniskt ansluta
samtliga kassaapparater till skattemyndigheterna sker gradvis, efter flera
förseningar under tidigare år. Efterlevnaden av skatteregler i Ungern är dock
fortfarande bristfällig – det odeklarerade arbetet har inte minskat och
momslagstiftningen följs inte. Tillsynsåtgärderna bör stärkas, särskilt när det
gäller att motverka momsbedrägerier.
(13)
Arbetslösheten bland ungdomar minskade 2013, men
andelen unga som varken arbetar eller studerar har ökat. Effektiv samordning
mellan den offentliga arbetsförmedlingens lokalkontor, läroanstalter och lokala
berörda parter skulle kunna göra det lättare att nå ut till de unga. Den
offentliga arbetsförmedlingens kapacitetsuppbyggnad har inletts, bland annat
har ett kundprofileringssystem skapats, men de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna
för den öppna arbetsmarknaden bör utvärderas så att man kan se hur
verkningsfulla de är och vid behov anpassa dem för att öka möjligheterna för
vissa mindre gynnade grupper att komma ut på arbetsmarknaden. De olika
arbetsmarknadsåtgärderna och socialpolitiska åtgärderna (programmet för offentliga
arbeten, arbetslöshetsförmåner och socialt bistånd) måste i högre grad inriktas
på aktivering. Största delen av de budgetmedel som är tillgängliga för
sysselsättningsåtgärder går till programmet för offentliga arbeten, men under
2013 återintegrerades mindre än 10 % av deltagarna på arbetsmarknaden
efter avslutat program. Därför inställer sig frågan om huruvida programmet
borde justeras, till exempel genom att ge det en starkare koppling till
aktiveringsåtgärder och stöd för utbildning och arbetssökande, så att det får
mer bestående effekter på sysselsättningen. Förvärvsarbete bland kvinnor har
uppmuntrats genom ett mer flexibelt system för föräldraledighet med lön och
genom utvidgad barnomsorg, men ytterligare insatser krävs eftersom
sysselsättningen bland kvinnor fortfarande är under 60 %, vilket är lågt.
Den tid man som arbetssökande har rätt till arbetslöshetsförmåner är kortare än
den genomsnittliga tid det tar att få ett arbete. Antalet personer som riskerar
att drabbas av fattigdom eller social utestängning i Ungern växer stadigt och
uppgår för närvarande till nästan en tredjedel av hela befolkningen. Fattigdom
drabbar fortfarande i oproportionellt hög grad mindre gynnade grupper, särskilt
barn och romer. Även om det finns en nationell strategi för social integration
så främjar de åtgärder som vidtas inom de flesta områden inte systematiskt de
mål som har fastställts i strategin. För att verkligen
minska fattigdomen behövs det integrerade, effektiviserade politiska åtgärder.
(14)
Företagsklimatet i Ungern
kännetecknas av frekventa ändringar i regelverket och begränsad konkurrens inom
allt fler sektorer. Nya hinder har införts inom tjänstesektorn och de hinder
som redan finns har inte undanröjts (t.ex. läkemedel, avfallshantering,
mobilbetalningar, detaljhandeln med tobaksprodukter och läromedel). De totala
investeringarna har minskat kraftigt i sektorer där sektorspecifika
tilläggsskatter har införts under senare år. Mellan 2010 och 2013 minskade de
nominella investeringarna med 44 % inom energisektorn, 28 % inom
finanssektorn och 18 % inom kommunikationssektorn, även om de totalt ökade
med 3,4 %. Vissa framsteg har skett när det gäller att förbättra
konkurrensen vid offentlig upphandling, men ytterligare åtgärder är nödvändiga.
Till exempel genom att i högre grad utnyttja elektronisk upphandling skulle man
kunna skära ned på kostnaderna, göra den offentliga upphandlingen öppnare och
öka konkurrensen. Åtgärder har vidtagits för att genomföra strategier för
integritet och för att öka insynen i den offentliga förvaltningen, men för att
komma till rätta med korruptionen krävs det fler insatser.
(15)
Andelen unga som avbryter sin skolgång ökar, men
ändå har man upprepade gånger skjutit upp antagandet av en strategi för att
förebygga detta. Ytterligare åtgärder måste vidtas för att se till att eleverna
får de grundläggande färdigheter och kvalifikationer som efterfrågas på
arbetsmarknaden. Det är fortfarande svårt för mindre gynnade barn, särskilt
romer, att på lika villkor få tillgång till grundläggande utbildning av god
kvalitet. En ny lag om yrkesinriktad utbildning har antagits, och den innebär bland annat att en
av del av utbildningen är förlagd till en arbetsplats.
Syftet med lagen är att minska de befintliga svårigheterna när det gäller
övergången från utbildning till arbetsmarknad och det måste noga följas upp
vilka effekter den får.
(16)
Ungern sänkte el- och gaspriserna ytterligare för
slutanvändarna under 2013 och 2014. Prissänkningarna har tillsammans med den
extra skattebördan på energibolagen haft negativa konsekvenser för
energileverantörernas förmåga att täcka kostnader, för energiinvesteringar samt
för underhåll av näten. Hushållens energiintensitet hör i dag till de högsta i
EU och energieffektiviteten kunde förbättras särskilt inom bostadssektorn.
Energitillsynsmyndigheten kan inte självständigt besluta om villkoren för
tillgång till nät eller om tariffer, vilket är bekymmersamt. Vissa åtgärder har
vidtagits för att effektivisera kollektivtransportföretagens organisation men
hållbarheten kunde förbättras ytterligare genom att se över driftskostnaderna
och ändra avgiftssystemet.
(17)
Kommissionen har inom ramen för den europeiska
planeringsterminen gjort en omfattande analys av Ungerns ekonomiska politik.
Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet.
Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i
finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Ungern, utan också i vilken
utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet
att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i Europeiska unionen genom
att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.
Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–7.
(18)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Ungerns konvergensprogram, och dess yttrande[8]
återspeglas särskilt i rekommendation 1.
(19)
Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning
och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och
konvergensprogrammet. Dess rekommendation enligt artikel 6 i förordning (EU)
nr 1176/2011 återspeglas särskilt i rekommendationerna 1, 2, 3 och 5.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Ungern att
vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Stärka
de finanspolitiska åtgärderna 2014 i ljuset av den framväxande klyftan på
0,9 % av BNP jämfört med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten, dvs.
skuldminskningskriteriet, på grundval av kommissionens vårprognos 2014.
Avsevärt stärka den finanspolitiska strategin från och med 2015 för att
säkerställa att det medelfristiga målet nås och att skuldminskningskriteriet
respekteras så att den offentliga skuldkvoten stadigt minskar. Se till att
budgetramen på medellång sikt blir ännu mer bindande genom att systematiskt
övervaka efterlevnaden av numeriska finanspolitiska regler i efterhand och
genom att använda korrigeringsmekanismer. Öka insynen i de offentliga
finanserna, inte minst genom att utvidga det finanspolitiska rådets
obligatoriska uppgifter, genom att kräva att det utarbetas regelbundna
makrofinansiella prognoser och budgetkonsekvensbedömningar avseende viktiga
politiska förslag.
2.           Bidra till att återställa en
normal utlåning till ekonomin, bland annat genom att förbättra utformningen av
de skatter som åläggs finansinstitut så att deras skattebörda minskar. Se över
avgiften på finansiella transaktioner i syfte att undvika att sparmedel styrs
bort från banksektorn samt skapa fler incitament för att använda elektroniska
betalningar. Utreda vilka hinder det finns för sanering av portföljer och sedan
avlägsna dessa, bland annat genom att skärpa reserveringsreglerna för
omstrukturerade lån, undanröja hinder för utmätning av säkerheter samt göra
insolvensförfaranden snabbare och effektivare. Nära samråda med berörda parter
angående nya politiska initiativ och säkerställa att nya politiska åtgärder är
välriktade och inte ökar låntagarnas moraliska risker. Skärpa regleringen och
tillsynen av finansmarknaden.
3.           Skapa ett stabilt, mer
balanserat och effektivt bolagsbeskattningssystem, bland annat genom att
gradvis undanröja snedvridande sektorspecifika skatter. Minska skattekilen för
låginkomsttagare, bland annat genom att öka miljöskatternas effektivitet. Vidta
fler åtgärder för att förbättra efterlevnaden av skatteregler – i synnerhet för
att minska momsbedrägerier – och minska de totala kostnaderna.
4.           Stärka den aktiva
arbetsmarknadspolitiken genom att påskynda införandet av den offentliga
arbetsförmedlingens kundprofileringssystem. Införa det planerade nätverket av
mentorer för unga och samordna det med läroanstalter och lokala berörda parter
för att nå ut till fler unga. Se över programmet för offentliga arbeten och
utvärdera hur effektivt det hjälper deltagarna att få ett arbete efteråt samt i
högre grad inrikta det på aktivering. Överväga att förlänga den tid man har
rätt till arbetslöshetsförmåner, med beaktande av den genomsnittliga tid det
tar att hitta ett nytt arbete och kopplingen till aktiveringsåtgärder.
Förbättra det sociala biståndets täckning och ändamålsenlighet samt stärka
kopplingen till aktivering. Lindra fattigdomen genom att genomföra effektivare,
integrerade politiska åtgärder som kraftigt minskar fattigdomen särskilt bland
barn och romer.
5.           Skapa ett stabilare regelverk
och främja konkurrens på marknaderna, bland annat genom att undanröja hinder
inom tjänstesektorn. Vidta mer långgående åtgärder för att öka konkurrensen och
insynen när det gäller offentlig upphandling, bland annat genom att ta i bruk
elektronisk upphandling, och ytterligare minska korruptionen och den
sammanlagda administrativa bördan.
6.           Genomföra en nationell
strategi för att förebygga att unga avbryter sin skolgång, särskilt inom yrkesutbildningen.
Göra en systematisk satsning för att minska segregering på utbildningsområdet
och arbeta för att ge även mindre gynnade grupper, särskilt romer, möjlighet
att skaffa sig en grundläggande utbildning. Stödja övergången mellan olika
utbildningsstadier och från utbildning till arbete samt noga följa
genomförandet av yrkesutbildningsreformen. Genomföra en reform av den högre
utbildningen för att öka andelen med högskoleexamen, särskilt bland mindre
gynnade grupper.
7.           Granska hur
energiprisregleringen har påverkat incitamenten att investera och konkurrensen
på el- och gasmarknaderna. Vidta ytterligare åtgärder för att ge den nationella
tillsynsmyndigheten rätt att besluta om nättariffer och villkor. Vidta åtgärder
för att öka energieffektiviteten särskilt inom bostadssektorn. Öka
transportsystemets hållbarhet ytterligare, bland annat genom att minska
driftskostnaderna och se över avgiftssystemet inom statsägda bolag i
transportsektorn.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2014) 418 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 och P7_TA(2014)0129.
[5]               COM(2013) 800 final.
[6]               COM(2013) 790 final.
[7]               SWD(2014) 85 final.
[8]               Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG)
nr 1466/97.


Avis juridique important

|

52004SC0817

Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Ungerns konvergensprogram, 2004-2008  /* SEK/2004/0817 slutlig */

Rekommendation till RÅDETS YTTRANDE enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Ungerns konvergensprogram, 2004-2008(framlagd av kommissionen)MOTIVERINGEnligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen och samordningen av den offentliga sektorns finanser [1] skall icke-deltagande medlemsstater, dvs. sådana som inte har infört den gemensamma valutan, överlämna konvergensprogram till rådet och kommissionen för det regelbundna multilaterala övervakningsförfarande som avses i artikel 99 i fördraget.[1]  EGT L 209, 2.8.1997. Alla dokument som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htmEnligt artikel 9 i förordningen skall rådet granska dessa program på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté som inrättas genom artikel 114 i fördraget (Ekonomiska och finansiella kommittén). Rådet skall med stöd av kommissionens rekommendation och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén avge ett yttrande efter att ha granskat programmet. Enligt förordningen skall medlemsstaterna årligen lägga fram uppdaterade program, som också kan granskas av rådet enligt samma förfaranden.De tio länder som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 har beviljats undantag och deltar därför inte i det gemensamma valutasamarbetet. De har åtagit sig att överlämna sina konvergensprogram senast den 15 maj 2004 och en första uppdatering av dem mot slutet av år 2004.Ungerns konvergensprogram för perioden 2004-2008 överlämnades den 14 maj 2004. Kommissionen har gjort en teknisk utvärdering av programmet med beaktande av uppgifterna i vårprognoserna 2004 samt uppförandekoden [2] och de principer som fastställs i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 27 november 2002 om bättre samordning av finanspolitiken [3]. Denna utvärdering ger anledning till följande bedömning:[2]  Reviderat yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning, godkänt av Ekofinrådet den 10 juli 2001.[3]  KOM(2002) 668 slutlig, 27.11.2002.Den 14 maj 2004 lade Ungern fram sitt första konvergensprogram, som antogs av regeringen den 13 maj och omfattar perioden 2004-2008. Det uppdaterade programmet uppfyller kraven i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning. I programmet bekräftas det planerade antagandet av euron 2010 (eventuellt 2009 om de ekonomiska förutsättningarna visar sig gynnsammare än väntat). Man räknar således med att konvergenskriterierna kommer att vara uppfyllda senast 2008.Det offentliga underskottet minskade från 9,3 % av BNP 2002 till 5,9 % av BNP 2003, men ligger fortfarande betydligt över fördragets referensvärde på 3 % av BNP. Den 12 maj 2004 inledde kommissionen ett förfarande vid alltför stora underskott för Ungern genom att anta en rapport i enlighet med artikel 104.3 i fördraget. Ekonomiska och finansiella kommittén lämnade sitt yttrande om rapporten den 25 maj. Den 5 juli 2004 väntas rådet, på grundval av två rekommendationer från kommissionen, fastställa att ett alltfört stort underskott föreligger i Ungern och lägga fram rekommendationer för Ungern för att få denna situation att upphöra.Konvergensprogrammet innehåller två olika scenarier för den makroekonomiska utvecklingen och utvecklingen för de offentliga finanserna: ett basscenario och ett mer optimistiskt scenario. Utvecklingen av de offentliga finanserna grundar sig på basscenariot. I basscenariot förväntas en BNP-tillväxt på cirka 3½-4 % 2004 och 2005, följt av en ökning av tillväxttakten med omkring ½ procentenhet per år till 2008. Återhämtningen av den ekonomiska aktiviteten väntas drivas på av en kraftig ökning av exporten och de fasta investeringarna, vilket kompenserar för en svagare ökning av den privata konsumtionen, som har sin grund i en betydande avmattning av den tidigare höga reala lönetillväxten. Detta skulle också avspeglas av en successiv om än måttlig minskning av underskottet i bytesbalansen. Det kortfattat beskrivna "mer optimistiska" scenariot visar högre tillväxtsiffror baserade på en större export. Med kommissionens vårprognos 2004 som referens bekräftas att basscenariot bör ses som det referensscenario som återspeglar mer rimliga antaganden om tillväxt. På grundval av den information som för närvarande finns tillgänglig verkar detta visserligen rimligt på kort sikt, men också detta scenario verkar ganska optimistiskt på medellång sikt. I linje med den stabila tillväxten och åtgärder för att öka sysselsättningen väntas arbetslösheten minska ytterligare till omkring 5½ % fram till 2008 och sysselsättningsgraden väntas öka upp till 64 % 2008 (från något under 6 % respektive 60 % 2003).Konvergensprogrammet utgår från en fortsatt fallande inflation efter en högsta notering på 6½ % för den genomsnittliga årliga inflationen 2004 och räknar med en inflation på cirka 3 % fram till 2008. Den markanta minskningen av inflationen 2005 beror på avtagande prisökningar orsakade av indirekta skatter, men inflationen faller under hela perioden tack vare måttliga reala löneökningar (särskilt inom den offentliga sektorn) och en återhållsam finanspolitik. Dessa beräkningar stämmer i det stora hela överens med kommissionens antaganden. Konvergensprogrammet ger ingen antydan om planerade ändringar av den monetära regimen och växelkursregimen för den aktuella perioden (bestående av ett inflationsmål som ram kombinerat med ett fluktuationsband på +/-15 % kring den centrala paritetskursen). Dessutom, till skillnad från 2003 års ekonomiska program inför anslutningen, tillkännager konvergensprogrammet inte syftet att uppnå medlemskap i ERM II omedelbart efter anslutningen till EU. I konvergensprogrammet erkänns snarare att ett deltagande i ERM II måste stödjas av en strategi med trovärdiga och hållbara finanspolitiska korrigeringar.Den finanspolitiska strategin på medellång sikt är ett stort avsteg från strategin i 2003 års ekonomiska program inför anslutningen. Det sistnämnda syftade till ett underskott på mindre än 3 % av BNP fram till 2005, medan detta mål skjutits upp till 2008 i konvergensprogrammet. Den konsolidering som planerats i programmet har tidigarelagts, och underskottet minskar från 5,9% av BNP 2003 till 4,6% av BNP 2004, följt av en årlig justering på cirka ½ procentenheter (4,1% av BNP 2005, 3,6% 2006, 3,1% 2007 och 2,7% av BNP 2008). Konsolideringsstrategin är utgiftsbaserad, förstärkt med strukturreformer särskilt inom offentlig förvaltning, utbildning samt hälso- och sjukvård. Det finns dock ingen exakt kännedom om effekterna av dessa reformer eller hur långt de genomförts. Den beräknade minskningen av den totala utgiftskvoten med mer än fyra procentenheter mellan 2003 och 2008 [4] skulle möjliggöra en ökning av de offentliga investeringarnas andel av BNP, med stöd av EU-finansiering. Samtidigt planeras det att den finanspolitiska konsolideringen skall åtföljas av en minskning av den offentliga sektorns tyngd i ekonomin. Detta skulle också ta sig uttryck i en minskning av den totala skattebördan från 39 % 2004 till 37 % 2008.[4]  Detta inträffar om effekterna av EU-överföringar substraheras från utgifterna (EU-överföringarna väntas öka från cirka 0,5% av BNP 2004 till 2,5% av BNP 2008).En årlig konsolideringstakt på ½ procentenhet av BNP från 2005 och framåt kan verka relativt måttlig, särskilt mot bakgrund av prognosen om en stabil tillväxt under hela perioden, de relativt höga underskotts- och skuldkvoterna samt den väntade minskningen av räntebördan. Detta skall dock ställas mot minst tre andra överväganden som neutraliserar varandra. För det första är det viktigt för Ungern att återställa trovärdigheten för sin finanspolitik genom att sätta upp mål som är inom räckhåll och att uppnå dessa. För det andra skulle de strategiförstärkande strukturreformerna, när de preciserats och genomförts, öka den finanspolitiska konsolideringens hållbarhet och förbättra kvaliteten på de offentliga finanserna. För det tredje belastas statsbudgeten av kostnaderna för pensionsreformen (som väntas öka från 0,7 % 2003 till 0,9 % av BNP fram till 2008).Det faktum att det planerade underskottet beräknas minska till under 3 % av BNP först 2008, och då också med bara en liten marginal, är däremot en källa till oro. En ogynnsam utveckling av makroekonomin eller de offentliga finanserna skulle äventyra uppnåendet av detta mål och kunna ha en allvarligt negativ inverkan på regeringens övergripande strategi för finanspolitiska korrigeringar. Därför kan det hända att de finanspolitiska åtgärderna i programmet inte är tillräckliga för att minska underskottet till under tröskelvärdet på 3 % av BNP innan programmet löper ut, och alla möjligheter bör utnyttjas att påskynda anpassningen av finanspolitiken. Att utgiftstaket överskridits under de två senaste åren och att det inte tydligt anges hur de mycket ambitiösa åtgärderna för att minska utgifterna för 2005-2008 skall förverkligas är mycket oroande tecken i detta sammanhang. Dessutom är hela strategin för finanspolitiska korrigeringar på ett avgörande sätt beroende av att den planerade ambitiösa korrigeringen genomförs med framgång 2004. Om budgetmålet inte nås i år äventyras hela strategin. Eftersom oväntade utgifter, exempelvis sådana som förekommit under senare år inte kan uteslutas, är det viktigt att regeringen håller fast vid det mål som anges i konvergensprogrammet och vid behov vidtar ytterligare korrigerande åtgärder i tid för att se till att målet för underskottet 2004 nås.På det hela taget verkar konsolideringsstrategin i konvergensprogrammet främja de offentliga finansernas kvalitet. Det erkänns allmänt att en finanspolitisk konsolidering är mer hållbar om den grundar sig på en minskning av utgifterna, särskilt om den stöds av strukturreformer. Också en minskning av den tunga skattebördan, särskilt skatten på arbete, verkar befogad. För att en "god" cirkel skall sättas igång är det viktigt att målen för utgifterna respekteras. Därför verkar en viss försiktighet tillrådlig i fråga om skattesänkningar, som är beroende av att de planerade reformerna genomförs och målen för underskottet nås. Dessutom är det troligt att det behövs fler åtgärder för att hålla konsolideringen inne på rätt spår, om den ekonomiska tillväxten blir svagare än vad som förväntas i programmet.Skuldkvoten når en högsta notering på närmare 60 % av BNP 2004, varefter den i programmet beräknas minska i linje med den planerade anpassningen av de offentliga finanserna, men också tack vare en minskande räntebörda och negativa stock-flödesjusteringar. Detta verkar rimligt, förutsatt att konsolideringen äger rum som planerat, och under antagande att valutakursen inte försvagas märkbart och att räntebördan minskar enligt prognosen i programmet. Behovet av att konsolideringen äger rum som planerat understryks av att det offentliga lånebehovet måste fortsätta tillgodoses på ett smidigt sätt och att kostnaderna för skuldbetalning hålls under god kontroll.Särskilt med tanke på den relativt höga skuldnivån finns det en viss risk för att Ungern drabbas av obalanser i de offentliga finanserna för att klara kostnaderna för den åldrande befolkningen. 1998 års pensionsreform och införandet av ett progressivt pensionssystem på tre nivåer - inklusive parametriska ändringar av det fördelningsbaserade systemet, t.ex. höjd pensionsålder och pensionsindexering - har avsevärt minskat riskerna för obalans i de offentliga finanserna på lång sikt, men inte avlägsnat dem helt och hållet. Att säkra ett tillräckligt primärt överskott på medellång sikt tillsammans med genomförandet av åtgärder för att ytterligare hejda ökningen av åldersrelaterade utgifter, särskilt i fråga om hälso- och sjukvård, är avgörande för att skapa hållbara offentliga finanser.Jämförelse av viktiga prognoser för makroekonomin och de offentliga finanserna>Plats för tabell>På grundval av denna bedömning har kommissionen antagit den bifogade rekommendationen till rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram och översänder den härmed till rådet.Rekommendation till RÅDETS YTTRANDE enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Ungerns konvergensprogram, 2004-2008EUROPEISKA UNIONENS RÅD AVGER FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken [5], särskilt artikel 9.3 i denna,[5]  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Alla dokument som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htmmed beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.Den [5 juli 2004] granskade rådet Ungerns konvergensprogram, som omfattar perioden 2004-2008. Programmet uppfyller i stort sett kraven i "uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning".Den strategi för de offentliga finanserna som ligger till grund för programmet syftar till att minska det offentliga underskottet till under 3 % av BNP fram till 2008, samtidigt som den offentliga sektorns tyngd i ekonomin minskas. I detta syfte åsyftar programmet en tidigarelagd konsolidering, där det offentliga underskottet minskar från 5,9% av BNP 2003 till 4,6% av BNP 2004, följt av en årlig justering på cirka ½ procentenheter av BNP (4,1% 2005, 3,6% 2006, 3,1% 2007 och 2,7% av BNP 2008). Konsolideringen är utgiftsbaserad, förstärkt med strukturreformer främst inom offentlig förvaltning, hälso- och sjukvård samt utbildning. Reformerna måste dock ännu preciseras och genomföras. Minskningen av den totala utgiftskvoten skulle möjliggöra en ökning av de offentliga investeringarnas andel av BNP, med stöd av EU-finansiering. Samtidigt planeras en minskning av den totala skattebördan från 39 % av BNP till 37 % av BNP.Programmet innehåller två olika scenarier för den makroekonomiska utvecklingen och de offentliga finansernas utveckling: ett basscenario och ett mer optimistiskt scenario. Basscenariot bör ses som referensscenariot vid bedömningen av de offentliga finansernas utveckling, eftersom det återspeglar de rimligare tillväxtantagandena med en real BNP-tillväxt på omkring 3½-4 % 2004 och 2005, följt av en ganska optimistisk ökning av tillväxttakten med cirka ½ procentenheter per år fram till 2008. Prognosen om en snabbt fallande inflation efter 2004, när de indirekta skattehöjningarna småningom avtar, verkar på det hela taget realistisk, förutsatt att löneökningarna i reala termer blir avsevärt måttligare för att motsvara produktiviteten.I programmet förutses det offentliga underskottet ha bringats ned under referensvärdet 3 % av BNP först under 2008. Den minskning av underskottet som förutses i programmet verkar vara inom räckhåll. Riskerna när det gäller utfallet för de offentliga finanserna har sin grund i möjligheten att tillväxten kan bli mindre än beräknat, i tidigare erfarenheter av utgiftsöverskridningar och i bristen på information om de planerade utgiftsminskande åtgärderna för de sista åren av programmet. Det är avgörande för den finanspolitiska strategins trovärdighet att en tidigareläggning av korrigeringen lyckas under det första året av programmet. Ett misslyckande kan äventyra hela strategin. Därför kan det hända att de finanspolitiska åtgärderna i programmet inte är tillräckliga för att minska underskottet till under tröskelvärdet på 3 % av BNP innan programmet löper ut, och alla möjligheter bör utnyttjas att påskynda anpassningen av finanspolitiken. Samtidigt avspeglar de beräknade saldona i betydande utsträckning genomförandet av ett intensivt program för offentliga investeringar som höjer kvoten offentliga investeringar som andel av BNP från 4,0 % av BNP 2004 till 5,5 % av BNP 2008.Efter en toppnotering på nästan 60 % av BNP 2004 beräknas skuldkvoten i programmet minska till 54 % av BNP fram till 2008. Detta vore i linje med den planerade korrigeringen av de offentliga finanserna men skulle också gynnas av en minskande räntebörda och en negativ stock-flödesjustering. Även om detta verkar rimligt kan den gynnsamma utvecklingen äventyras av att räntorna sjunker långsammare än beräknat.Ungern löper en viss risk att drabbas av obalanser i de offentliga finanserna för att klara kostnaderna för den åldrande befolkningen. 1998 års pensionsreform och införandet av ett progressivt pensionssystem på tre nivåer - inklusive parametriska ändringar av det fördelningsbaserade systemet, t.ex. höjd pensionsålder och pensionsindexering - har minskat riskerna för obalans i de offentliga finanserna på lång sikt, men inte avlägsnat dem helt och hållet. Att säkra ett tillräckligt primärt överskott på medellång sikt tillsammans med genomförandet av åtgärder för att ytterligare hejda ökningen av åldersrelaterade utgifter, särskilt i fråga om hälso- och sjukvård, är avgörande för hållbara offentliga finanser.[Den 5 juli 2004] beslutade rådet på grundval av rekommendationer från kommissionen i enlighet med artikel 104.6 i fördraget att ett alltför stort underskott föreligger i Ungern och gav rekommendationer enligt artikel 104.7 till Ungern för att få denna situation att upphöra. I rekommendationerna gav rådet finanspolitiska råd.Prognosticerade nyckeltal i Ungerns konvergensprogram>Plats för tabell>