Avis juridique important

|

32002H0178

Rådets rekommendation av den 18 februari 2002 om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 060 , 01/03/2002 s. 0070 - 0080

Rådets rekommendationav den 18 februari 2002om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik(2002/178/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 128.4 i detta,med beaktande av kommissionens rekommendation av den 12 september 2001,med beaktande av det gemensamma yttrandet från Sysselsättningskommittén och Kommittén för ekonomisk politik, ochav följande skäl:(1) Rådet antog riktlinjerna för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2001 genom ett beslut av den 19 januari 2001(1).(2) Europeiska rådet i Lissabon den 23-24 mars 2000 enades om en övergripande strategi för sysselsättning, ekonomisk reform och social sammanhållning och man åtog sig att skapa förutsättningar för full sysselsättning. Följaktligen fastlades mål för den sysselsättningsgrad som skall ha uppnåtts 2010 vilka kompletterades av Europeiska rådet i Stockholm den 23-24 mars med delmål för 2005 samt ett nytt mål för att öka sysselsättningsgraden för äldre kvinnor och män till 2010.(3) Europeiska rådet antog vid sitt möte i Nice den 7-9 december 2000 den europeiska sociala agendan, enligt vilken återgången till full sysselsättning kräver en ambitiös politik för att öka sysselsättningsgraden, minska de regionala klyftorna, minska ojämlikheten och förbättra sysselsättningens kvalitet.(4) Rådet antog rekommendationen om allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken den 15 juni 2001, och Europeiska rådet i Amsterdam den 16-17 juni 1997 antog en resolution om en stabilitets- och tillväxtpakt i vilken medlemsstaternas åtaganden fastställs.(5) Medlemsstaterna bör genomföra denna rekommendation på ett sätt som stämmer överens med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, särskilt den del som rör arbetsmarknaden.(6) I den gemensamma rapporten om sysselsättningen 2001, som utarbetats tillsammans med kommissionen, beskrivs sysselsättningsläget i gemenskapen, och de åtgärder granskas som medlemsstaterna vidtagit för att genomföra sin sysselsättningspolitik med hänsyn till riktlinjerna för sysselsättningen och rådets rekommendation av den 19 januari 2001 om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik(2).(7) Mot bakgrund av granskningen av hur medlemsstaterna genomfört sin sysselsättningspolitik anser rådet att det är lämpligt att lämna rekommendationer. Rekommendationerna bör användas med återhållsamhet, koncentreras på prioriterade frågor och bygga på en sund och korrekt analys.(8) Då de åtgärder som medlemsstaterna vidtagit kompletteras för att bidra till målet om full sysselsättning bör medlemsstaternas behörighet respekteras.(9) Rådet erkänner de viktiga insatser som medlemsstaterna redan gjort för att genomföra riktlinjerna för sysselsättningen och rådets rekommendation av den 19 januari 2001. Vid bedömningen av konsekvenserna av denna politik bör hänsyn tas till sysselsättnings-riktlinjernas fleråriga perspektiv.(10) De åtgärder som medlemsstaterna vidtar enligt riktlinjernas fyra pelare bör ingå i en övergripande strategi med syfte att skapa full sysselsättning, varvid följande bör beaktas, nämligen medlemsstaternas olika utgångslägen, behovet att utveckla och genomföra övergripande och enhetliga strategier för livslångt lärande och att inleda ett omfattande samarbete med arbetsmarknadens parter. Medlemsstaterna bör även beakta integreringen av ett jämställdhetsperspektiv samt behovet att minska de regionala skillnaderna och bedöma framstegen inom samtliga fyra pelare med hjälp av indikatorer.(11) För att vända trenden när det gäller ungdoms- och långtidsarbetslösheten bör alla unga ges möjlighet att komma in i arbetslivet innan de har varit arbetslösa i sex månader och alla vuxna arbetslösa bör erbjudas en ny start innan de har varit arbetslösa i tolv månader.(12) Medlemsstaterna bör fullfölja moderniseringen av sina offentliga arbetsförmedlingar.(13) Det är viktigt att de hinder för sysselsättningen som skatte- eller bidragssystemen medför minskas, så att förvärvsfrekvensen bland kvinnor och äldre arbetstagare kan höjas.(14) Utvecklingen och genomförandet av livslångt lärande, som omfattar grundskole-, gymnasie- och högskoleutbildning, fortbildning och yrkesutbildning samt fastställandet av nationella mål, är av avgörande betydelse för utvecklingen av ett konkurrenskraftigt och dynamiskt kunskapssamhälle och kräver aktiv medverkan från alla berörda aktörer, inbegripet myndigheterna, arbetsmarknadens parter och enskilda, samt ett relevant bidrag från det civila samhället.(15) Det behövs enhetliga politiska åtgärder som främjar social integration genom att stödja integreringen av mindre gynnade grupper och personer i arbetslivet och som motverkar diskriminering när det gäller tillträde till arbetsmarknaden och diskriminering på arbetsmarknaden.(16) Det behövs ett bättre företagsklimat och bättre förutsättningar för enskilda att bedriva företagsverksamhet så att nya arbetstillfällen kan skapas i allt fler dynamiska företag. Det bör utvecklas grundläggande förutsättningar för att möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen inom tjänstesektorn skall kunna utnyttjas.(17) Skapandet av varaktiga arbetstillfällen förutsätter att man inför mer sysselsättningsfrämjande skattesystem där det nuvarande höga skattetrycket på arbete förskjuts till alternativa källor för skatteintäkter såsom energi och miljö.(18) Lokala sysselsättningsåtgärder bidrar i stor utsträckning till att den europeiska sysselsättningsstrategins mål kan uppnås.(19) En avgörande faktor för att arbetsorganisationen skall kunna moderniseras och anpassningsförmågan hos företagen och deras anställda kunna främjas är att det upprättas partnerskap på alla lämpliga nivåer.(20) Bristande jämställdhet på arbetsmarknaden, vilket särskilt påverkar situationen i fråga om sysselsättning, arbetslöshet och lön, liksom könsuppdelningen mellan sektorer och yrken kräver övergripande integreringsstrategier och åtgärder för att yrkesliv och familjeliv skall kunna förenas bättre.HÄRIGENOM UTFÄRDAS bifogade rekommendationer till de enskilda medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 18 februari 2002.På rådets vägnarM. Arias CañeteOrdförande(1) EGT L 22, 24.1.2001, s. 18.(2) EGT L 22, 24.1.2001, s. 27.BILAGAI. BELGIENProblem att uppnå sysselsättningsmålenDen belgiska arbetsmarknadssituationen förbättrades under 2000 då sysselsättningsgraden ökade till 60,5 procent. Detta ligger dock påtagligt under målet från Lissabon på 70 procent. Arbetslösheten sjönk ytterligare till 7 procent (under Europeiska gemenskapens genomsnitt på 8,2 procent) och sysselsättningstillväxten ökade för att nå upp till gemenskapens genomsnitt (1,8 procent). De långsiktiga målen uppnås dock bara successivt.- Ett stort antal personer blir långtidsarbetslösa. Långtidsarbetslösheten har visserligen minskat, men de långtidsarbetslösa utgjorde år 2000 3,8 procent av arbetskraften, vilket överstiger genomsnittet i gemenskapen.- Sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare är fortfarande lägst i gemenskapen (26,3 procent, det vill säga 11,4 procentenheter under genomsnittet i gemenskapen). Sysselsättningsgraden för kvinnor ligger med 51,5 procent också kvar under genomsnittet i gemenskapen.- Skattetrycket på arbete är fortfarande ett av de högsta i gemenskapen.- Det finns tydliga arbetskrafts- och kompetensbrister, och det finns ännu ingen helt enhetlig och övergripande strategi för livslångt lärande.- De regionala skillnaderna i arbetslöshet är fortfarande stora och pekar på otillräcklig rörlighet hos arbetskraften.Analysen visar att det krävs fler insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: genomförandet av en förebyggande politik, särskilt för vuxna; att öka sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare och kvinnor; sänkning av skattetrycket på arbete; utveckling av livslångt lärande; att öka arbetskraftens rörlighet mellan regionerna.Belgien bör därför göra följande:1. Minska antalet nya långtidsarbetslösa genom att vidta resoluta åtgärder för att införa ett lämpligt system för tidiga åtgärder för arbetslösa vuxna. Undersöka effekterna av den nya individanpassade strategin för alla unga arbetslösa.2. Vidta kraftfullare åtgärder i syfte att öka den totala sysselsättningsgraden, framför allt när det gäller kvinnor och äldre arbetstagare. Belgien bör framför allt undersöka effekterna av de åtgärder som nyligen vidtagits för att förebygga tidigt utträde från arbetsmarknaden, och beakta ytterligare åtgärder därför samt incitament för att öka äldre arbetstagares möjligheter att stanna kvar i arbetslivet.3. Vidta ytterligare åtgärder för att minska skattetrycket på arbete för att uppmuntra personer att ta anställning och arbetsgivare att skapa nya arbetstillfällen, samt noga övervaka effekterna av de åtgärder som redan vidtagits, inbegripet dem som rör sänkningen av socialförsäkringsavgifterna.4. I samarbete med alla berörda aktörer öka insatserna för att utveckla och genomföra en övergripande strategi för livslångt lärande i syfte att förebygga kompetensbrist, öka den tekniska och yrkesinriktade utbildningens attraktionsförmåga samt skapa en bättre grund för en kunskapsbaserad ekonomi och för kunskapssamhället.5. Tillsammans med arbetsmarknadens parter fortsätta ansträngningarna för att bättre förena trygghet med större flexibilitet på arbetsmarknaden och vidta samordnade åtgärder för att öka arbetskraftens rörlighet mellan regionerna genom att ge information om arbetsmarknaden samt förbättra samordningen av de arbetsmarknadspolitiska insatserna ytterligare.II. DANMARKProblem att uppnå sysselsättningsmålenArbetsmarknadssituationen är fortfarande mycket gynnsam med den högsta sysselsättningsgraden för kvinnor i Europeiska gemenskapen (71,6 procent), en av de högsta för män (80,8 procent) och en arbetslöshet som hör till de lägsta (4,7 procent). Även om Danmark har överträffat målen från Lissabon, är de viktigaste utmaningarna följande:- Det totala skattetrycket som - fastän det sjunker - fortfarande är högt. De små skillnaderna mellan bidrag och låga förvärvsinkomster har än så länge begränsat effekterna av skattereformer när det gäller incitament för låglönegrupper att ta arbete.- Det minskande utbudet av arbetskraft 2000, samtidigt som en ansenlig del av befolkningen i arbetsför ålder är förtidspensionerad eller uppbär sociala förmåner och sysselsättningsgraden för migrerande arbetstagare fortfarande är låg.Analysen visar att det krävs ytterligare insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: sänkning av skattetrycket; att öka deltagandet på arbetsmarknaden.Danmark bör därför göra följande:1. Fullfölja och noga övervaka genomförandet av de pågående reformerna för att minska det totala skattetrycket på arbete, särskilt genom att sänka de höga marginalskatterna för låg- och medelinkomsttagare.2. Fullfölja incitamenten för att uppmuntra ännu fler personer att ta anställning, särskilt genom vidareutveckling av en arbetsmarknad som är öppen för alla och ytterligare insatser för att integrera migrerande arbetstagare.III. TYSKLANDProblem att uppnå sysselsättningsmålenDen positiva övergripande utvecklingen i fråga om sysselsättning och arbetslöshet under senare år bekräftades under 2000. Den totala sysselsättningsgraden på 65,3 procent överstiger genomsnittet i Europeiska gemenskapen men ligger fem procentenheter under målet från Lissabon. De viktigaste utmaningarna som kvarstår på den tyska arbetsmarknaden är följande:- Långtidsarbetslösheten minskar relativt långsamt och uppgår fortfarande till 4 procent av arbetskraften, med bestående regionala skillnader, särskilt beträffande arbetslöshet, där framför allt de nya delstaterna är hårt drabbade. Samtidigt som aktiva arbetsmarknadsåtgärder har kunnat mildra effekten av förändringar, har dessa åtgärder i de östra delarna av landet gett varierande resultat.- Sysselsättningsgraden i åldern 55-64 år har minskat något och ligger för närvarande på 37,3 procent, vilket understiger gemenskapens genomsnitt.- Arbetsorganisationen måste moderniseras och det behövs fortsatta, betydande insatser för livslångt lärande i syfte att lösa kompetensbrister och rent allmänt höja arbetskraftens kompetensnivå.- Trots de reformer som pågår är det totala skattetrycket på arbete fortfarande högt.- Enligt tillgängliga uppgifter är löneskillnaderna mellan könen stora och barnomsorgen relativt dåligt utbyggd.Analysen visar att det krävs fler insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: förebyggande politik; att öka äldre arbetstagares deltagande på arbetsmarknaden; livslångt lärande; skattetrycket på arbete; jämställdhet.Tyskland bör därför göra följande:1. För att minska långtidsarbetslösheten avsevärt krävs det ytterligare insatser för att förebygga antalet nya långtidsarbetslösa, särskilt i landets östra delar och bland etniska minoriteter och migrerande arbetstagare, samt en effektivare aktiv arbetsmarknadspolitik.2. Fortsätta att undanröja hinder som motverkar äldre personers och andra utsatta gruppers deltagande på arbetsmarknaden, granska och rapportera om effektiviteten hos påbörjade och överenskomna åtgärder samt anta ytterligare åtgärder för att förbättra anställbarheten hos arbetstagare över 55 år.3. Vidta åtgärder, till exempel som en del av arbetet inom "alliansen för sysselsättning", för att göra anställningsavtalen och arbetsorganisationen mer flexibla. Ta itu med kompetensbristen på arbetsmarknaden genom att fortsätta de förbättringar som man har enats om i fråga om grundläggande utbildning och fortbildning samt genom att vidareutveckla en övergripande strategi för livslångt lärande med kvalitativa och kvantitativa mål. Arbetsmarknadens parter och regeringen uppmanas att inom sina respektive ansvarsområden öka insatserna för att höja kvaliteten inom fortbildningen och utarbeta system för ackreditering och erkännande av formell och icke-formell utbildning.4. Fullfölja insatserna för att sänka skatter och socialförsäkringsavgifter när det gäller låginkomsttagare så att det lönar sig att arbeta och så att utsikterna till en varaktig och acceptabel sysselsättning förbättras. Undersöka och rapportera om effekterna av de åtgärder som vidtagits.5. Öka insatserna för att minska löneskillnaderna mellan könen och ta itu med effekterna av skatte- och bidragssystemet på sysselsättningen av kvinnor. Främja tillgången till barnomsorg och förbättra barnomsorgens överensstämmelse med arbetstider och skolscheman. Genomförandet av dessa åtgärder bör inbegripa berörda aktörer på alla nivåer och övervakas med lämpliga mätbara indikatorer och mål.IV. GREKLANDProblem att uppnå sysselsättningsmålenSysselsättningsgraden i Grekland är fortfarande bland de lägsta i Europeiska gemenskapen (55,6 procent totalt och 40,9 procent för kvinnor, vilket ligger långt under målen från Lissabon). Arbetslösheten har nu stabiliserats kring 11 procent - klart över genomsnittet i gemenskapen - och sysselsättningsökningen motverkas av arbetskraftens långsiktiga strukturella tillväxt. Långtidsarbetslösheten har sjunkit till 6,2 procent men ligger fortfarande klart över gemenskapens genomsnitt. Denna situation beror på följande strukturella problem på arbetsmarknaden:- Sysselsättningsgraden är låg, men det finns fortfarande en outnyttjad potential att skapa arbetstillfällen inom små och medelstora företag och inom tjänstesektorn.- Trots den höga ungdoms-, kvinno- och långtidsarbetslösheten har de offentliga arbetsförmedlingarna ännu inte utvecklat en förebyggande och individanpassad strategi. Trots ansträngningar för att övervaka statistiken om flödet in och ut på arbetsmarknaden finns det ännu inget övergripande system.- Med beaktande av den låga sysselsättningsgraden, bör skattesystemet och reglerna för pensionsrättigheter ses över i syfte att öka utbudet på arbetskraft.- Reformerna på utbildningsområdet inbegriper åtgärder för att utveckla livslångt lärande, men det saknas ännu en övergripande strategi, och systemen för allmän och yrkesinriktad utbildning måste förbättras ytterligare.- De nyligen insatta arbetsmarknadsreformerna utgör ett viktigt steg mot en modernisering av arbetet, men det finns utrymme för fler förbättringar. För att åtgärderna på det här området skall lyckas krävs aktiv medverkan från arbetsmarknadsparternas sida.- Det finns stora skillnader mellan könen när det gäller sysselsättning och arbetslöshet, och man bör ta itu med dessa bland annat genom att bygga ut barnomsorgen.Analysen visar att det krävs ytterligare insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: den övergripande politiska strategin; förebyggandet av arbetslöshet; reformen av skatte- och bidragssystem; livslångt lärande; moderniseringen av arbetets organisation; integreringen av ett jämställdhetsperspektiv.Grekland bör därför göra följande:1. Förbättra den strategiska ramen, särskilt genom att utveckla väl samordnade och avvägda åtgärder för att genomföra sysselsättningsriktlinjerna beträffande samtliga fyra pelare i syfte att öka sysselsättningsgraden, särskilt bland kvinnor och ungdomar.2. Påskynda omstruktureringen av de offentliga arbetsförmedlingarna och vidta resoluta och enhetliga åtgärder för att hindra att arbetslösa ungdomar och vuxna blir långtidsarbetslösa, bland annat genom att snabbt genomföra den individanpassade strategin. Ytterligare uppgradera statistiksystemet så att indikatorer för förebyggande och aktivering finns tillgängliga i rätt tid och framstegen verkligen kan övervakas.3. Undersöka och eliminera snedvridningar till följd av skatter på arbete och pensionsrättigheter, och på så sätt förbättra incitamenten för att arbeta.4. Vidareutveckla och genomföra en övergripande strategi för livslångt lärande och fastställa mål på detta område. Öka investeringarna i och förbättra systemen för allmän och yrkesinriktad utbildning ytterligare, bland annat när det gäller lärlingsutbildning, i syfte att öka arbetskraftens kompetens och tillgodose behoven på arbetsmarknaden.5. Se till att de aktuella arbetsmarknadsreformerna genomförs i nära samarbete med arbetsmarknadens parter. I detta sammanhang bör arbetsmarknadens parter göra ytterligare åtaganden om modernisering av arbetsorganisationen, där samtidigt en lämplig balans mellan flexibilitet och trygghet eftersträvas.6. Vidta effektiva och övergripande åtgärder för att minska skillnaderna mellan könen när det gäller sysselsättning och arbetslöshet. Därför bör barnomsorgen och vårdmöjligheterna för andra underhållsberättigade personer byggas ut.V. SPANIENProblem att uppnå sysselsättningsmålenI Spanien har den ekonomiska tillväxten och sysselsättningstillväxten varit god under de senaste åren, men följande stora utmaningar kvarstår:- Arbetslösheten är fortfarande mycket hög och ligger på 14,1 procent trots att den sjunkit kraftigt sedan 1996. Långtidsarbetslösheten har också minskat, men kvinnor och äldre arbetstagare är fortfarande särskilt drabbade av arbetslöshet.- Sysselsättningsgraden på 55 procent är, trots att den ökar, bland de lägsta i Europeiska gemenskapen och ligger långt under målet från Lissabon. Även om sysselsättningsgraden för kvinnor har ökat kontinuerligt, är den med 40,3 procent fortfarande en av de lägsta i gemenskapen. Skillnaderna mellan könen när det gäller både sysselsättning och arbetslöshet (29,6 respektive 10,8 procentenheter) är bland de största i gemenskapen.- Trots den låga utbildningsnivån och det låga deltagandet i fortbildning finns det ännu ingen enhetlig och övergripande strategi för livslångt lärande.- Andelen anställda med visstidsavtal är fortfarande stor. De flesta av visstidsanställningarna är kortvariga och gäller främst kvinnor och unga.- De regionala skillnaderna är stora samtidigt som den geografiska rörligheten är mycket liten.Analysen visar att det krävs fler insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: aktivering och förebyggande av arbetslöshet; integrering av ett jämställdhetsperspektiv; livslångt lärande; anpassningsförmåga; regionala skillnader.Spanien bör därför göra följande:1. Fullfölja moderniseringen av de offentliga arbetsförmedlingarna för att förbättra effektiviteten och skynda på genomförandet av den förebyggande strategin, särskilt för arbetslösa vuxna, så att den omfattar alla potentiella målgrupper. Det statistiska övervakningssystemet bör färdigställas.2. Vidta effektiva och övergripande åtgärder för att öka den totala sysselsättningsgraden och minska skillnaderna mellan könen när det gäller sysselsättning och arbetslöshet. Som ett led i integreringen av ett jämställdhetsperspektiv bör man anta mål för utbyggnad av barnomsorgen och vårdmöjligheterna för andra underhållsberättigade personer och se till att dessa mål uppnås.3. Aktivt komplettera de aktuella yrkesutbildningsreformerna med en övergripande och enhetlig strategi för livslångt lärande och fastställa mätbara mål på området, i syfte att öka utbildningsnivån och vuxnas deltagande i allmän och yrkesinriktad utbildning, ta itu med problemet med låg kompetens och utveckla den icke-formella utbildningen.4. Ytterligare modernisera arbetsmarknaden och arbetsorganisationen i aktivt samarbete med arbetsmarknadsparterna, i syfte att minska den stora andelen visstidsanställningar och öka andelen deltidsanställningar.5. Förbättra möjligheterna att skapa arbetstillfällen i regioner som släpar efter i utveckling, så att de regionala skillnaderna i fråga om sysselsättning och arbetslöshet kan minskas.VI. FRANKRIKEProblem att uppnå sysselsättningsmålenSysselsättningsläget fortsätter att förbättras. Med 62,2 procent närmar sig den totala sysselsättningsgraden genomsnittet i Europeiska gemenskapen, medan sysselsättningsgraden för kvinnor redan överstiger gemenskapens genomsnitt.Följande stora strukturella problem kvarstår dock:- Sysselsättningsgraden i åldersgruppen 55-64 år ökade under 2000 men ligger fortfarande klart under genomsnittet i gemenskapen (29,7 jämfört med 37,7 procent).- Trots de framsteg som gjorts är marginalskatterna fortfarande förhållandevis höga.- Arbetslösheten ligger fortfarande över genomsnittet i gemenskapen (9,5 jämfört med 8,2 procent), vilket innebär att man måste fortsätta med och utvärdera de program genom vilka den förebyggande strategin genomförs.- Det krävs ytterligare insatser för att modernisera arbetsorganisationen och genomförandet av arbetstidslagstiftningen utgör en stor utmaning för småföretagen.- Livslångt lärande bör främjas och den sociala dialogen i denna fråga bör förstärkas.Analysen visar att det krävs fler insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: att öka äldre arbetstagares deltagande på arbetsmarknaden; att minska skattetrycket på arbete; förebyggandet av arbetslöshet; genomförandet av lagstiftningen om 35-timmarsvecka; livslångt lärande.Frankrike bör därför göra följande:1. Förstärka insatserna för att motverka att äldre arbetstagare lämnar arbetsmarknaden genom att utveckla en mer övergripande strategi för aktivt åldrande tillsammans med arbetsmarknadens parter.2. Fortsätta att inom ramen för den senaste tidens skatte- och bidragsreformer genomföra och följa upp effekten av politiska åtgärder som är avsedda att uppmuntra arbetstagare att söka arbete och att stanna kvar i arbetslivet, särskilt när det gäller åtgärder som påverkar lågkvalificerade och lågavlönade arbetstagare.3. Fullfölja genomförandet av individanpassade och tidiga åtgärder för arbetslösa. Undersöka effektiviteten hos och rapportera om genomförandet av initiativet med individanpassade handlingsplaner för en ny start. Utvärdera effekterna på medellång sikt av de pågående insatserna för att skapa nya sysselsättningsmöjligheter för ungdomar.4. Öka insatserna för att modernisera arbetsorganisationen så att man bättre kan förena trygghet med större anpassningsförmåga och på detta sätt öka sysselsättningsmöjligheterna. Noga följa upp vilka nettoeffekter genomförandet av lagstiftningen om 35-timmars arbetsvecka får, i synnerhet på småföretag.5. Fortsätta insatserna inom ramen för den sociala dialogen för att öka fortbildningssystemens effektivitet och främja en övergripande strategi för livslångt lärande.VII. IRLANDProblem att uppnå sysselsättningsmålenIrlands ekonomi och sysselsättning har utvecklats mycket positivt. År 2000 översteg den totala sysselsättningsgraden på 65,1 procent för andra året i följd Europeiska gemenskapens genomsnitt, och den redan låga arbetslösheten fortsatte att minska för alla grupper. Denna utveckling tyder på en ytterligare minskning av utbudet på arbetskraft. Följande strukturella problem kvarstår också:- Även om bristen på arbetskraft har ökat på senare år och gett upphov till ett ökat löneinflationstryck, har sysselsättningsgraden för kvinnor (trots senare tids ökning) precis nått genomsnittet i gemenskapen (54 procent) och skillnaderna mellan könen när det gäller sysselsättning är fortfarande stora.- I detta avseende krävs också ytterligare insatser för att öka det låga deltagandet i fortbildning, särskilt bland dem som har arbete.- Betydande regionala skillnader i sysselsättning och arbetslöshet såväl som i utbildningsnivå och inkomster riskerar att motverka en varaktig och balanserad utveckling.Analysen visar att det krävs fler insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: att öka framför allt kvinnors deltagande på arbetsmarknaden; livslångt lärande, särskilt genom företagsintern utbildning; de regionala skillnaderna.Irland bör därför göra följande:1. Fortsätta med sin övergripande strategi för att öka utbudet av arbetskraft och höja sysselsättningsgraden. Särskilda insatser bör göras för att mobilisera och ytterligare integrera icke-förvärvsarbetande personer på arbetsmarknaden, särskilt kvinnor, genom att eliminera skattehinder, bygga ut barnomsorg till rimliga avgifter och vidta åtgärder för att minska löneskillnaderna mellan könen.2. Fortsätta insatserna för att upprätthålla produktivitetsökningen och öka arbetskraftens kompetens och kvalifikationer genom större betoning på företagsintern utbildning och på att utveckla det livslånga lärandet och fastställa övergripande mål på detta område. Arbetsmarknadens parter bör uppmuntras att aktivt delta i genomförandet av programmet för välstånd och rättvisa (Programme for Prosperity and Fairness).3. När det gäller strategin för regional utveckling (Spatial Strategy) bör man ta itu med obalansen när det gäller sysselsättning, arbetslöshet, skapande av arbetstillfällen och investeringar i mänskliga resurser mellan olika områden i Irland.VIII. ITALIENProblem att uppnå sysselsättningsmålenUnder 2000 ökade sysselsättningen samtidigt som arbetslösheten sjönk, precis som föregående år. Trots dessa förbättringar kvarstår dock följande strukturella problem på den italienska arbetsmarknaden:- Den låga sysselsättningsgraden på 53,5 procent ligger cirka tio procentenheter under Europeiska gemenskapens genomsnitt, vilket är långt under målet från Lissabon. Sysselsättningsgraden för kvinnor (39,6 procent) är den lägsta i gemenskapen och för äldre arbetstagare en av de lägsta i gemenskapen (27,8 procent).- Arbetsorganisationen måste moderniseras ytterligare. Den planerade allmänna översynen av bidragssystemet sköts upp för andra gången.- Arbetslösheten sjönk till 10,5 procent men ligger fortfarande nästan två procentenheter över genomsnittet i gemenskapen. De regionala skillnaderna är fortfarande mycket stora med en arbetslöshet som varierar från mindre än 5 procent till över 20 procent, trots att tillväxten under senare tid har varit högre i södra Italien.- Arbetsmarknaden kännetecknas av stora skillnader mellan könen när det gäller sysselsättningsgraden (27,9 procentenheter), framför allt i de södra regionerna, samtidigt som arbetslösheten bland kvinnor (14,4 procent) är nästan dubbelt så hög som bland män (8 procent).- Med tanke på den låga utbildningsnivån och det låga deltagandet i fortbildning måste strategin för livslångt lärande förbättras. Detta gäller även för dem som har arbete.Analysen visar att det krävs ytterligare insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: den lämpliga kombinationen av åtgärder för att främja sysselsättningsökningen, minska de regionala skillnaderna och bekämpa odeklarerat arbete; skatte- och bidragssystemen; aktivering av arbetslösa och förebyggande av arbetslöshet; integrering av ett jämställdhetsperspektiv samt skillnaderna mellan könen; livslångt lärande.Italien bör därför göra följande:1. Fortsätta politiska reformer för att upprätthålla sysselsättningsökningen, särskilt för kvinnor och äldre arbetstagare. Dessa reformer bör motverka regionala skillnader genom att ytterligare förstärka de åtgärder som vidtas för att öka anställbarheten samt främja skapandet av arbetstillfällen och minska det odeklarerade arbetet, i partnerskap med arbetsmarknadens parter.2. Fortsätta att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden så att man bättre kan förena trygghet med större anpassningsförmåga och på detta sätt underlätta tillträdet till arbetsmarknaden. Fortsätta med reformen av pensionssystemet genom den översyn som planerats för 2001 och genomföra den planerade översynen av andra bidragssystem i syfte att minska antalet personer som lämnar arbetsmarknaden. Fortsätta insatserna för att minska skattetrycket på arbete, särskilt för lågavlönade och lågkvalificerade arbetstagare.3. Vidta ytterligare åtgärder inom ramen för pelaren anställbarhet i syfte att hindra att arbetslösa ungdomar och vuxna dras in i långtidsarbetslöshet. Detta betyder att man bör genomföra reformen av de offentliga arbetsförmedlingarna i hela landet, att man snabbt inför ett system för arbetsmarknadsinformation och förstärker insatserna för att uppgradera det statistiska övervakningssystemet.4. Göra de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna effektivare och vidta särskilda åtgärder för att minska de stora skillnaderna mellan könen när det gäller sysselsättning och arbetslöshet som ett led i en övergripande strategi för integrering av ett jämställdhetsperspektiv, särskilt genom att fastställa mål när det gäller barnomsorg och vårdmöjligheter för andra underhållsberättigade personer.5. Förstärka insatserna så att man kan anta och genomföra en enhetlig strategi för livslångt lärande och fastställa nationella mål på området. Arbetsmarknadens parter bör öka sina insatser för bättre utbildningsmöjligheter för arbetskraften.IX. LUXEMBURGProblem att uppnå sysselsättningsmålenI Luxemburg gynnas arbetsmarknaden av en fördelaktig situation med kraftig ekonomisk tillväxt (8,5 procent) och ökad sysselsättning (5,5 procent). Arbetslösheten är fortfarande den lägsta i Europeiska gemenskapen (2,4 procent). Följande strukturella problem kvarstår dock:- Den nationella sysselsättningsgraden på 62,9 procent ligger fortfarande under de gemensamma målen, trots ett mycket gynnsamt sysselsättningsläge. Detta är dock i hög grad följden av en hög andel gränsarbetare. Sysselsättningsgraden är särskilt låg bland äldre arbetstagare (27,4 procent) och kvinnor (50,3 procent), även om dessa siffror har ökat sedan 1996.- Skillnaden mellan könen när det gäller sysselsättning - 24,8 procentenheter - är fortfarande en av de största i gemenskapen.- De insatser som gjorts inom fortbildningsområdet måste fortsätta för att täcka behoven i en modern och dynamisk ekonomi.Analysen visar att det krävs fler insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: äldre personers och kvinnors deltagande på arbetsmarknaden; en enhetlig strategi för livslångt lärande.Luxemburg bör därför göra följande:1. Ytterligare förstärka åtgärder som syftar till att avsevärt öka deltagandet på arbetsmarknaden bland personer över 55 år genom att se över systemen för förtidspension och invaliditetspension.2. Förstärka de insatser som syftar till att öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden genom att tillhandahålla tjänster som gör det lättare att förena arbete och familjeliv, uppmuntra kvinnor att återvända till arbetslivet efter långa perioder utanför arbetsmarknaden och vidta åtgärder för att främja jämställdheten framför allt på löneområdet.3. Se till att ramlagstiftningen om yrkesinriktad fortbildning tillämpas i praktiken, med aktivt deltagande från arbetsmarknadens parter. Motverka att ungdomar lämnar skolan i förtid och se över hela utbildningssystemet i syfte att skapa bättre överensstämmelse mellan olika sektorer för allmän och yrkesinriktad utbildning.X. NEDERLÄNDERNAProblem att uppnå sysselsättningsmålenSysselsättningsökningen var god under 2000 och sysselsättningsgraden (73,2 procent totalt och 63,7 procent för kvinnor) ligger klart över Europeiska gemenskapens genomsnitt och målen från Lissabon. Den officiella arbetslösheten fortsatte under 2000 att sjunka till mindre än 3 procent, vilket är klart under gemenskapens genomsnitt. Följande strukturella problem kvarstår dock på arbetsmarknaden:- Trots den ökade efterfrågan på arbetsmarknaden begränsas tillgången på arbetskraft av att en stor del av befolkningen i arbetsför ålder lever på invaliditetsförmåner, arbetslöshetsersättning och socialbidrag.Analysen visar att det krävs fler insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: utbudet av arbetskraft och reformer av bidragssystemet.Nederländerna bör därför göra följande:1. Utöver åtgärder för att minska antalet nya personer som uppbär invaliditetsförmåner bör man utveckla effektiva åtgärder för att se till att dessa personer får sådana arbeten där deras återstående arbetsförmåga beaktas.2. För att utnyttja hela det potentiella arbetskraftsutbudet och minska antalet personer som inte förvärvsarbetar bör man se över den kumulativa effekten av bidrag, även lokala bostadsbidrag för låginkomsttagare.XI. ÖSTERRIKEProblem att uppnå sysselsättningsmålenLäget på den österrikiska arbetsmarknaden förbättrades förra året. Den totala sysselsättningsgraden på 68,3 procent (59,4 procent för kvinnor) ligger nära de mål som fastställdes vid toppmötet i Lissabon och klart över Europeiska gemenskapens genomsnitt. Under 2000 sjönk den totala arbetslösheten till 3,7 procent och är, liksom ungdoms- och långtidsarbetslösheten, fortfarande bland de lägsta i gemenskapen. Trots den goda allmänna utvecklingen kvarstår följande strukturella problem på arbetsmarknaden:- När det gäller att säkra ett tillräckligt utbud av arbetskraft på en arbetsmarknad där efterfrågan hela tiden ökar måste deltagandet bland äldre och lågavlönade arbetstagare samt etniska minoriteter och migrerande arbetstagare ökas.- Det råder fortfarande stora skillnader mellan könen när det gäller sysselsättning och löneskillnaderna hör till de största i gemenskapen, vilket kräver nya åtgärder för att göra det lättare att förena arbete och familjeliv. Barnomsorgens täckning hör till de lägsta i gemenskapen och måste byggas ut.- Ansträngningar görs för att fastställa en övergripande och enhetlig strategi för livslångt lärande inom "Zukunftsforum Weiterbildung", i vilka alla relevanta aktörer medverkar och varigenom kvantitativa mål beträffande finansiering och deltagande kommer att utvecklas, i enlighet med de nationella rättsliga ramarna.Analysen visar att det krävs fler insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: ökat deltagande på arbetsmarknaden; skillnaderna mellan könen samt barnomsorg; livslångt lärande.Österrike bör därför göra följande:1. Utveckla åtgärder för att säkra ett tillräckligt arbetskraftsutbud i framtiden. I detta avseende bör Österrike fortsätta och utvidga reformen av skatte- och bidragssystemen för att öka deltagandet bland äldre och lågkvalificerade och lågavlönade arbetstagare samt främja lika möjligheter för etniska minoriteter och migrerande arbetstagare på arbetsmarknaden.2. Utveckla en målinriktad strategi för att minska löneskillnaderna mellan könen i samarbete med arbetsmarknadens parter. Främja åtgärder på alla nivåer för att minska skillnaderna mellan könen när det gäller sysselsättning, bygga ut barnomsorgen samt främja åtgärder för att göra det lättare att förena arbete och familjeliv.3. Anta och genomföra en övergripande och enhetlig strategi för livslångt lärande i samarbete med alla berörda aktörer, vilket inbegriper indikatorer och kvantitativa mål beträffande finansiella resurser och deltagande, i enlighet med de nationella rättsliga ramarna. Denna strategi bör stödja kopplingar mellan obligatorisk och högre utbildning, yrkesinriktad grundutbildning och fortbildning samt vuxenutbildning.XII. PORTUGALProblem att uppnå sysselsättningsmålenMed en total sysselsättningsgrad på 68,3 procent har sysselsättningsläget förbättrats ytterligare och närmat sig målet från Lissabon. Arbetslösheten på 4,2 procent hör till de lägsta i Europeiska gemenskapen och långtidsarbetslösheten är låg (2,7 procent). Följande strukturella svagheter finns dock på arbetsmarknaden och därför måste åtgärder vidtas:- Den låga utbildningsnivån och det låga deltagandet i fortbildning samt det stora (om än minskade) antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid (43,1 procent) kräver förbättringar inom området livslångt lärande.- Arbetsmarknadens parter måste göra stora insatser för att man skall kunna anta de viktigaste utmaningarna på den portugisiska arbetsmarknaden, framför allt den låga kompetensnivån, moderniseringen av arbetsorganisationen och anställningsförhållandena.- Sysselsättningsgraden för kvinnor är god i Portugal och man har nu nått det mål på 60 procent som fastställdes vid toppmötet i Lissabon. När det gäller sysselsättningen inom olika sektorer är emellertid obalansen mellan könen på den portugisiska arbetsmarknaden en av de största i gemenskapen.Analysen visar att det krävs fler insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: livslångt lärande och kompetens; partnerskapsstrategin; obalansen mellan könen.Portugal bör därför göra följande:1. Utarbeta en bättre strategi för livslångt lärande genom att förbättra systemen för allmän och yrkesinriktad utbildning i syfte att undvika kompetensbrister, öka utbudet av utbildad arbetskraft och därigenom främja skapandet av medel- och högkvalificerade arbeten samt öka arbetskraftens produktivitet.2. Fortsätta insatserna för att genomföra en partnerskapsstrategi och främja konkreta åtaganden från arbetsmarknadsparternas sida, framför allt när det gäller att modernisera arbetsorganisationen och anpassa anställningsförhållandena, inbegripet arbetslagstiftningen, samt noga övervaka genomförandet av de avtal som redan undertecknats av regeringen och arbetsmarknadens parter.3. Fortsätta insatserna för att förena arbete och familjeliv, särskilt genom att bygga ut barnomsorgen, och undersöka nya sätt att främja en bättre balans mellan kvinnor och män inom olika sektorer.XIII. FINLANDProblem att uppnå sysselsättningsmålenSysselsättningen i Finland har ökat kraftigt under de senaste fem åren. Den totala sysselsättningsgraden (67,5 procent) närmar sig målet från Lissabon och sysselsättningsgraden för kvinnor (64,4 procent) ligger över Europeiska gemenskapens genomsnitt och målet från Lissabon. Följande stora strukturella problem kvarstår dock:- Den totala arbetslösheten på 9,8 procent är fortfarande hög. Särskilt oroande är ungdomsarbetslösheten och långtidsarbetslösheten bland äldre arbetstagare liksom de betydande regionala skillnaderna när det gäller arbetslöshet.- Sysselsättningsgraden för kvinnor är hög i Finland och jämställdhetspolitiken är väl utvecklad. När det gäller sysselsättningen inom olika sektorer och yrken är emellertid obalansen mellan könen på den finska arbetsmarknaden en av de största i gemenskapen och även löneskillnaderna mellan könen är stora.- I Finland råder det kompetensbrist inom flera sektorer (både när det gäller lågkvalificerade och högkvalificerade arbeten) och i vissa regioner. Resultaten av de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna varierar i fråga om varaktig integrering på arbetsmarknaden.Analysen visar att det krävs ytterligare insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: skatte- och bidragsincitament i syfte att öka deltagandet på arbetsmarknaden; löneskillnaderna mellan könen och obalans mellan könen; de regionala skillnaderna.Finland bör därför göra följande:1. Fortsätta att se över skatte- och bidragssystemen i syfte att främja deltagandet på arbetsmarknaden och säkra tillgången till arbetskraft. Man måste framför allt öka insatserna för att sänka de höga marginalskatterna, särskilt för låginkomsttagare, och förbättra incitamenten i bidragssystemen, särskilt vad gäller pensionerna, för att människor skall ta anställning och stanna kvar i arbetslivet.2. Vidta lämpliga åtgärder inom ramen för en strategi för integrering av ett jämställdhetsperspektiv och på så sätt minska löneskillnaderna mellan könen samt fortsätta att vidta åtgärder för att förbättra balansen mellan kvinnor och män både inom yrken och sektorer.3. Säkerställa de aktiva arbetsmarknadsåtgärdernas effektivitet i syfte att bekämpa arbetslösheten, minska de regionala skillnaderna och eliminera flaskhalsar på arbetsmarknaden. Man bör rikta in sig på de långtidsarbetslösas och de arbetslösa ungdomarnas behov.XIV. SVERIGEProblem att uppnå sysselsättningsmålenSysselsättningsgraden på 73 procent totalt och på 71 procent för kvinnor ligger över målen från Lissabon och är bland de högsta i Europeiska gemenskapen. Den totala arbetslösheten sjönk under 2000 till 5,9 procent. Följande strukturella problem kvarstår dock på arbetsmarknaden:- Sverige har vidtagit ett flertal åtgärder för att minska antalet bidragsmottagare. Skatte- och bidragsincitamenten för att arbeta kan dock förbättras ytterligare i överensstämmelse med sysselsättningsriktlinjerna. Skattetrycket på arbete är fortfarande högt.- Sysselsättningsgraden för kvinnor är hög i Sverige och jämställdhetspolitiken är väl utvecklad. När det gäller sysselsättningen inom olika sektorer och yrken är emellertid obalansen mellan könen på den svenska arbetsmarknaden en av de största i gemenskapen.- Vissa regionala skillnader består, och arbetsmarknadsläget för etniska minoriteter och migrerande arbetstagare kan förbättras. De aktiva arbetsmarknadsåtgärder som vidtagits har haft varierande effekt.Analysen visar att det krävs ytterligare insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: skattetrycket på arbete samt skatte- och bidragsincitamenten för att arbeta; obalansen mellan könen; de aktiva arbetsmarknadsåtgärdernas effektivitet.Sverige bör därför göra följande:1. Fortsätta reformerna, inbegripet fastställa mål med beaktande av det nationella läget, för att minska skattetrycket på arbete framför allt för låginkomsttagare, samt ytterligare fortsätta reformerna av skatte- och bidragssystemen för att förbättra incitamenten att arbeta.2. Fortsätta initiativen för att ta itu med den nuvarande obalansen mellan kvinnor och män både inom yrken och sektorer, som en del av de jämställdhetsreformer som inleddes 1999.3. Säkerställa de aktiva arbetsmarknadsåtgärdernas effektivitet, särskilt i fråga om långtidsarbetslösheten, och i detta avseende särskilt uppmärksamma etniska minoriteters och migrerande arbetstagares behov.XV. FÖRENADE KUNGARIKETProblem att uppnå sysselsättningsmålenI Förenade kungariket fortsatte sysselsättningen att öka under 2000, och sysselsättningsgraden på 77,8 procent för män och på 64,6 procent för kvinnor ligger klart över Europeiska gemenskapens genomsnitt och målen från Lissabon. Arbetslösheten fortsatte under 2000 att sjunka och uppgår nu till 5,5 procent, vilket är under genomsnittet i gemenskapen. Följande strukturella problem kvarstår dock:- Trots arbetsmarknadsparternas ökade roll och synlighet finns det på nationell nivå ingen allmän strategi för deras delaktighet, som därför fortfarande är begränsad till vissa specifika frågor.- Även om löneskillnaderna mellan könen minskar är de fortfarande stora jämfört med gemenskapens genomsnitt, och den nuvarande obalansen mellan kvinnor och män (både inom yrken och sektorer) är fortfarande höga jämfört med genomsnittet i gemenskapen. När det gäller tillgången på barnomsorg till rimliga avgifter har situationen förbättrats, vilket är av stor betydelse.- Antalet nya långtidsarbetslösa ungdomar och vuxna minskade bara något under 2000 (till 16 respektive 10 procent) och är fortfarande ganska stort. Inaktivitet, långtidsarbetslöshet och en låg sysselsättningsgrad är fortfarande koncentrerade till hushåll där ingen arbetar, vissa regioner och vissa mindre gynnade grupper (ensamstående föräldrar, vissa etniska minoriteter, äldre manliga arbetstagare, funktionshindrade och lågutbildade).- Arbetskraftens låga grundläggande kvalifikationsnivå bidrar till de kompetensbrister som börjat uppstå och till att arbetskraftens produktivitet, trots förbättringar under senare tid, fortfarande är låg.Analysen visar att det krävs ytterligare insatser för att följa sysselsättningsriktlinjerna och rekommendationerna när det gäller: partnerskapsstrategin; obalansen mellan könen; aktiveringsåtgärder, särskilt för vuxna och mindre gynnade grupper; vidareutbildningens roll på arbetsplatsen när det gäller att ta itu med kompetensbrister.Förenade kungariket bör därför göra följande:1. Ytterligare främja samarbete mellan arbetsmarknadens parter på nationell nivå, särskilt för att förbättra produktivitet och kompetens, samt en modernisering av arbetslivet.2. Intensifiera insatserna för att minska löneskillnaderna mellan könen och förbättra balansen mellan kvinnor och män inom yrken och sektorer genom att engagera alla berörda aktörer, inbegripet arbetsmarknadens parter, och göra det möjligt att övervaka insatserna med lämpliga mätbara indikatorer och mål, samt genomföra och övervaka effekten av åtgärder för att förbättra tillgången på barnomsorg till rimliga avgifter.3. Förstärka de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna för arbetslösa vuxna innan de har varit arbetslösa i 12 månader för att komplettera det stöd som ges genom arbetslöshetsersättningen "Job Seekers' Allowance" och andra åtgärder för att effektivera sökandet efter arbete. I detta sammanhang bör man framför allt uppmärksamma grupper som har särskilda problem på arbetsmarknaden.4. Förstärka de nuvarande insatserna för att främja och utveckla vidareutbildning på arbetsplatsen i syfte att ta itu med de ökande kompetensbristerna hos arbetskraften och den låga grundläggande kvalifikationsnivån.


title: Kommissionens rekommendation av den 10 januari 2008 om åtgärder för att underlätta framtida övergångar till euron [delgivet med nr K(2007) 6912]

text:
               26.1.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 23/30

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 10 januari 2008
   om åtgärder för att underlätta framtida övergångar till euron
   [delgivet med nr K(2007) 6912]
   (2008/78/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den första deltagargruppen hade en lång övergångsfas under vilken euron var ländernas valuta, men sedlar och mynt i euro ännu inte införts. Enligt de flesta befintliga nationella planerna för framtida övergångar ska däremot mynt och sedlar i euro införas samma dag som euron införs. Denna skillnad och den breda tillgången till mynt och sedlar i euro gör att de medlemsstater som förbereder sig för att införa euron bör följa en annan strategi än den som följdes mellan 1999 och 2002.

               (2)

               Under dessa nya förhållanden ger kommissionens rekommendation av den 11 oktober 2000 om hur de ekonomiska aktörernas förberedelser inför övergången till euron kan underlättas (1) inte i tillräcklig utsträckning svar på de frågor som uppkommit till följd av de ändrade förutsättningarna. Det bör därför antas en ny rekommendation som beaktar de nya förhållandena och erfarenheterna från införandet av sedlar och mynt i euro under 2002, 2007 och 2008.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Styrning av organisationen för övergången till euron
   1.   Medlemsstaterna bör införa lämpliga specialiserade strukturer för att planera, samordna och underlätta alla nödvändiga förberedelser för införandet av euron.
   2.   En nationell plan för övergången, som omfattar alla aspekter av organisationen för övergången till euron, bör förberedas, diskuteras med företrädare för de viktigaste ekonomiska aktörerna (kreditinstitut, detaljhandeln, IKT-företag, varuautomatsbranschen, konsumentsammanslutningar, handelskamrar osv.) och uppdateras regelbundet.
   Artikel 2
   Åtgärder för att förbereda medborgarna för euron
   1.   Den nationella lagstiftningen bör föreskriva parallella angivelser av priser och andra monetära belopp som ska betalas, krediteras eller debiteras. Det bör vara obligatoriskt med parallella prisangivelser så snart som möjligt efter det att rådet officiellt fastställt den oåterkalleligt låsta omräkningskursen mellan den nationella valutan och euron. Medlemsstaterna bör motverka att detaljhandlarna använder parallella prisangivelser innan omräkningskursen officiellt fastställts. Medlemsstaterna bör också kräva separata angivelser av eventuella avgifter som företagen tar ut för att godta betalningar i euro från det att omräkningskursen fastställts till det att euron införs. Det bör vara förbjudet att använda en annan omräkningskurs än den som rådet fastställt. Det bör vara obligatoriskt med parallella prisangivelser under en period på minst sex månader och som mest ett år efter det att euron införts. Därefter bör de parallella prisangivelserna upphöra för att medborgarna ska få möjlighet att till fullo vänja sig vid den nya valutan.
   2.   Medlemsstaterna bör se till att medborgarna är väl informerade om villkoren för övergången till euron, åtgärderna för skydd av sedlar och mynt i euro liksom dessa mynts och sedlars säkerhetsdetaljer, och de bör hjälpa medborgarna att vänja sig vid den nya valutans värde. Informationskampanjen bör drivas under en viss tid efter det att euron införts. Framför allt bör särskilda informationsprogram införas för utsatta personer (t.ex. pensionärer och personer med fysiska, sensoriska eller mentala funktionshinder) liksom personer som har svårt att få tillgång till information (t.ex. migranter, hemlösa och personer som inte kan läsa eller räkna).
   3.   Medlemsstaterna, kreditinstitut och företag bör anordna utbildning så att personal som regelbundet hanterar mynt och sedlar kan vänja sig vid euron. Syftet är att garantera ett bättre igenkännande, en korrekt identifiering av säkerhetsdetaljer och en snabbare hantering av mynt och sedlar i euro. Dessutom bör praktisk utbildning anordnas med jämna mellanrum för personer med nedsatt syn för att de ska kunna utveckla ett sensoriskt minne när det gäller den nya valutan.
   4.   Den offentliga förvaltningen bör förse företag, framför allt små och medelstora, med exakt information om tidtabellen för övergången och om relevant lagstiftning, skattetekniska föreskrifter och redovisningsregler. Branschorganisationer, euroinfocentrer, handelskamrar, revisorer och företagsrådgivare bör se till att de företag som de har kontakt med gör nödvändiga förberedelser och kan göra alla sina transaktioner i euro från och med dagen för införandet.
   5.   Kreditinstituten bör informera sina kunder om de praktiska konsekvenserna av övergången till euron. Kunderna bör framför allt uppmärksammas på att de inte längre kommer att kunna göra gireringar eller inneha konton i en tidigare nationell valuta efter den dag då euron införs.
   6.   Företagen bör vidta åtgärder för att öka medvetenheten hos sina anställda och anordna särskild utbildning för personal som har kontakt med allmänheten.
   7.   Medlemsstaterna bör övervaka de ekonomiska aktörernas förberedelser för övergången till euron, framför allt genom regelbundna undersökningar.
   Artikel 3
   Säkerställande av ett snabbt införande av mynt och sedlar i euro
   1.   För att minska de belopp som måste växlas in bör konsumenterna uppmuntras att sätta in sina överskott av likvida medel under veckorna före övergången. Kontrakt i den nationella valutan som sluts efter antagandet av det rådsbeslut genom vilket omräkningskursen oåterkalleligen fastställs bör helst hänvisa till euro om de är giltiga efter den dag då euron införts.
   2.   Kreditinstitut och försäljningsställen bör utnyttja förhandstilldelning och förhandstilldelning till tredje part av sedlar och mynt i euro under månaderna före övergången, såsom fastställts av Europeiska centralbanken (2). Försäljningsställen bör förhandstilldelas sedlar och mynt under veckorna före övergången. Särskilda arrangemang bör införas för små försäljningsställen, bland annat uppsättningar av euromynt för detaljhandlare. För att uppmuntra försäljningsställen att delta i förhandstilldelningen bör de erbjudas finansiellt förmånliga villkor med uppskjuten debitering. Medborgarna bör kunna skaffa sig uppsättningar av euromynt under tre veckor före övergången så att varje hushåll kan få minst en uppsättning.
   3.   Uttagsautomater bör ställas om till uttag av eurosedlar från och med den dag då euron införs. Uttagsautomater som av tekniska skäl inte kan ställas om i tid bör stängas. Vid kontantuttag och växling vid kreditinstitut under två veckor före och efter övergången bör främst sedlar i små valörer hanteras.
   4.   Försäljningsställen bör tvingas att ge växel endast i euro från och med införandet om de inte av praktiska skäl är förhindrade att göra så. Tillfälliga åtgärder bör vidtas för att underlätta deras förhandstilldelning av sedlar och mynt och minska de svårigheter som är knutna till den större volymen sedlar och kontanter vid försäljningsställena.
   5.   Alla elektroniska kassaterminaler bör ställas om till euron från och med dagen för införandet. Konsumenterna bör uppmuntras att använda sig av elektroniska betalningar oftare under de första dagarna efter införandet.
   6.   Kreditinstitutens huvudkontor bör vara öppna under de första dagarna i den period då två valutor är i omlopp för att underlätta inväxlingen av den nationella valutan till euro. Bankernas öppettider bör dessutom förlängas under perioden för övergång. Detaljhandlare bör ges särskilda möjligheter för att snabbare få tillgång till kontanter, så att köer kan undvikas.
   Artikel 4
   Förhindrande av otillbörliga affärsmetoder och en felaktig uppfattning hos medborgarna om prisutvecklingen
   1.   Det bör förhandlas fram avtal med detaljhandels- och tjänstesektorn för att se till att införandet av euron inte påverkar priserna. Detaljhandlarna bör framför allt inte höja priserna på grund av övergången och bör försöka att minimera prisförändringen när priserna fastställs i euro efter omräkningen. Genom avtalen bör det antas en framträdande logotyp som är lätt att känna igen för konsumenterna. Denna logotyp bör lanseras genom kommunikations- och informationskampanjer. I samarbete med konsumentsammanslutningar bör det övervakas om detaljhandlarna uppfyller de åtaganden som gjorts i avtalen. Om åtagandena inte uppfylls bör avskräckande åtgärder vidtas, från offentliggörande av företagens namn till eventuella böter i de allvarligaste fallen.
   2.   Medlemsstaterna bör svara för en intensiv och tätt återkommande övervakning av priserna under veckorna efter det att omräkningskursen antagits fram till slutet av perioden för parallella prisangivelser. Framför allt bör medborgarna under veckorna omedelbart före och efter övergången ges information på veckobasis om prisutvecklingen för att förhindra att de får en felaktig uppfattning.
   3.   Samma bankavgifter som tas ut för betalningar i den nationella valutan bör efter omräkningen tas ut för betalningar i euro.
   Artikel 5
   Slutbestämmelse
   Medlemsstaterna uppmanas att stödja genomförandet av den här rekommendationen.
   Artikel 6
   Adressater
   Denna rekommendation riktar sig till medlemsstater med undantag i enlighet med artikel 122 i fördraget liksom till kreditinstitut, företag, branschorganisationer och konsumentsammanslutningar i dessa medlemsstater.

      Utfärdad i Bryssel den 10 januari 2008.

            På kommissionens vägnar

         Joaquín ALMUNIA

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Rekommendation 2000/C 303/05 (EGT C 303, 24.10.2000, s. 6).

      (2)  Se Europeiska centralbankens riktlinje av den 14 juli 2006 om vissa förberedelser inför utbytet av sedlar och mynt till euro och om förhandstilldelning och förhandstilldelning till tredje part av eurosedlar och euromynt utanför euroområdet (ECB/2006/9, EUT L 207, 28.7.2006, s. 39).


Avis juridique important

|

32000H0303

2000/303/EG: Kommissionens rekommendation av den 13 april 2000 om minskade koldioxidutsläpp från personbilar (KAMA) [delgivet med nr K(2000) 801] (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 100 , 20/04/2000 s. 0055 - 0056

Kommissionens rekommendationav den 13 april 2000om minskade koldioxidutsläpp från personbilar(KAMA)[delgivet med nr K(2000) 801](Text av betydelse för EES)(2000/303/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 andra strecksatsen i detta, ochav följande skäl:(1) Kommissionen har lagt fram en gemenskapsstrategi för minskade koldioxidutsläpp från personbilar och förbättrad bränsleekonomi(1).(2) I sina slutsatser av den 25 juni 1996 uppmanade rådet (miljö) kommissionen att vidta nödvändiga åtgärder för att genomföra de viktigaste delarna i denna strategi.(3) Ett miljöavtal med bilindustrin är ett av huvudinslagen i gemenskapsstrategin. Både kommissionen och rådet anser att bilindustrin genom ett sådant avtal bör åläggas att stå för det största bidraget för att uppnå strategins övergripande mål som innebär ett högsta genomsnittligt utsläppsvärde för koldioxid på 120 g/km för nyregistrerade personbilar 2005, och senast 2010.(4) Den koreanska biltillverkarsammanslutningen (Korea Automobile Manufacturers Association - KAMA) har, med stöd från de biltillverkningsföretag som är medlemmar, antagit ett åtagande om minskade koldioxidutsläpp från nya personbilar (nedan kallat åtagandet).(5) Kommissionen är tillfreds med de utfästelser som KAMA gjort i sitt åtagande.(6) Kommissionen accepterar de förutsättningar som åtagandet vilar på, och den kommer tillsammans med KAMA att ta upp frågan till förnyat övervägande och i god tro samtycka till eventuella nödvändiga ändringar av åtagandet om förutsättningarna inte skulle hålla.(7) Åtagandet bygger på kraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/70/EG av den 13 oktober 1998 om kvaliteten på bensin och dieselbränslen och om ändring av rådets direktiv 93/12/EEG(2) fastän KAMA förväntar sig att den genomsnittliga bränslekvaliteten på marknaden kommer att vara högre än dessa lagstiftningsmässiga krav.(8) Kommissionen och KAMA har kommit överens om att gemensamt övervaka uppfyllandet av åtagandet, de underliggande förutsättningarna samt viss annan utveckling.(9) Åtagandet omfattar en klausul om att inga ytterligare skatteåtgärder är nödvändiga för att KAMA skall kunna uppnå sina koldioxidmål. I åtagandet ifrågasätts inte gemenskapens eller medlemsstaternas behörighet på skatteområdet såsom förutses i strategin. Skatteåtgärdernas effekter kommer att utvärderas i samband med övervakningen av åtagandet.(10) Kommissionen har för avsikt att lägga fram ett lagförslag om koldioxidutsläpp från personbilar om KAMA inte uppnår utsläppsmålet för 2009 enligt åtagandet eller inte gör tillräckliga framsteg mot detta mål (mätt mot delmålet för 2004 enligt åtagandet), och om kommissionen inte anser att detta beror på faktorer som ligger utanför KAMA:s kontroll.(11) Kommissionen har riktat liknande rekommendationer till europeiska(3) och japanska(4) biltillverkarsammanslutningar för att genomföra insatser för att minska koldioxidutsläppen som motsvarar åtagandet när det gäller deras försäljning inom gemenskapen.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 11. Medlemmarna i den koreanska biltillverkarsammanslutningen (Korea Automobile Manufacturers Association - KAMA) bör tillsammans, i första hand genom teknisk utveckling och därmed förenade marknadsförändringar nå ett utsläppsmål i fråga om koldioxid på 140 g/km, mätt i enlighet med kommissionens direktiv 93/116/EG(5), som i genomsnitt för de nya bilar som de säljer inom gemenskapen (kategori M1 enligt definitionen i bilaga I till rådets direktiv 70/156/EEG(6)) senast 2009. Innovativa fordon, som ersätter traditionella bilar och personbilar, och som inte släpper ut koldioxid eller som drivs med alternativa bränslen, kommer att tillgodoräknas för uppnåendet av utsläppsmålet även om de inte tillhör kategori M1 eller för närvarande inte omfattas av direktiv 93/116/EG.Vid övervakningen av åtagandet bör KAMA samarbeta med kommissionen för att kartlägga effekterna av ändrade marknadsförhållanden som inte beror på teknisk utveckling.2. KAMA bör år 2004 göra en bedömning av möjligheterna till ytterligare förbättringar vad gäller bränsleeffektivitet för att närma sig utsläppsmålet på 120 g/km koldioxid 2012.3. Så snart som möjligt efter 2000 bör enskilda medlemmar i KAMA släppa ut bilmodeller på gemenskapsmarknaden med koldioxidutsläpp på 120 g/km eller mindre, mätt enligt direktiv 93/116/EG.4. KAMA:s medlemmar bör göra sitt yttersta för att gemensamt uppnå delmålet 165-170 g/km koldioxid, mätt enligt direktiv 93/116/EG senast 2004.5. KAMA bör samarbeta med kommissionen vid övervakningen av åtagandet.Artikel 2Denna rekommendation riktar sig till den koreanska biltillverkarsammanslutningen (Korea Automobile Manufacturers Association - KAMA).Utfärdad i Bryssel den 13 april 2000.På kommissionens vägnarMargot WallströmLedamot av kommissionen(1) KOM(95) 689 slutlig, 20.12.1995.(2) EGT L 350, 28.12.1998, s. 58.(3) EGT L 40, 13.2.1999, s. 49.(4) Se sidan 57 i detta nummer av EGT.(5) EGT L 329, 30.12.1993, s. 39.(6) EGT L 42, 23.2.1970, s. 1.


				|

		52012PC0255

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om bemyndigande att inleda förhandlingar om en anpassning av följande avtal inför utvidgningen av EU till Kroatien: avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, avtalet mellan Konungariket Norge och Europeiska unionen om en norsk finansiell mekanism för perioden 2009–2014, avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Schweiziska edsförbundet, å andra sidan, om fri rörlighet för personer samt avtalet om samarbete och tullunion med San Marino /* COM/2012/0255 final */

			   	MOTIVERING
Fördraget om Republiken Kroatiens anslutning
till Europeiska unionen[1]
undertecknades den 9 december 2011.
Europeiska unionen och dess medlemsstater har
ingått avtal med Norge, Island och Liechtenstein om Europeiska ekonomiska
samarbetsområdet och om en norsk finansiell mekanism för perioden 2009–2014,
med Schweiz om fri rörlighet för personer och med San Marino om samarbete och
tullunion.
Dessa avtal måste anpassas så att de omfattar
Kroatien som avtalsslutande part vid anslutningen till Europeiska unionen.
Villkoren för anpassningen ska förhandlas fram mellan de nuvarande
avtalsparterna och det anslutande landet. Förhandlingarna ska inledas i så god
tid att instrumenten för anpassningen av dessa avtal kan träda i kraft den dag
då Kroatien ansluter sig till EU.
I enlighet med artikel 6 i akten om villkoren
för Republiken Kroatiens anslutning (nedan kallad anslutningsakten) ska
dessa förhandlingar genomföras av kommissionen på grundval av de
förhandlingsdirektiv som godkänts av rådet och i samråd med en kommitté
bestående av företrädare för medlemsstaterna.
Förhandlingar på Europeiska unionens och
medlemsstaternas vägnar bör inledas på grundval av följande överväganden:
1. Avtalet om Europeiska ekonomiska
samarbetsområdet
I enlighet med artikel 6.5 i anslutningsakten
har Kroatien förbundit sig att på de villkor som anges i den akten ansluta sig
till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). I enlighet med artikel 128 i
EES-avtalet kommer Kroatien därför att lämna in sin ansökan om att ansluta sig
till EES.
Kommissionen bör därför bemyndigas att, på
EU:s och dess medlemsstaters vägnar, förhandla fram ett avtal om Kroatiens
deltagande i EES med de avtalsslutande parterna i EES-avtalet och Kroatien.
På grundval av de erfarenheter som gjordes
under 2007 års förhandlingar om utvidgningen av EES har följande frågor
identifierats som möjliga förhandlingspunkter:
–
Undantag och övergångsperioder: De undantag och övergångsperioder som överenskommits i samband med
anslutningsfördraget bör tas över i EES-avtalet. Det är osannolikt att Norge,
Island och Liechtenstein kommer att motsätta sig denna grundläggande princip.
–
Jordbruksprodukter och bearbetade
jordbruksprodukter: Kroatien har en relativt begränsad
andel av handeln inom EES. Det kan dock inte uteslutas att Norge och Island
kommer att begära ersättning för att gällande bilaterala frihandelsavtal med
Kroatien upphör från och med dagen för anslutningen. När det gäller
jordbruksprodukter och bearbetade jordbruksprodukter bör dessa anpassningar
bestämmas inom ramen för de reguljära förhandlingarna på grundval av artikel 19
i respektive protokoll 3 till EES-avtalet, med en fortsatt liberalisering av
handeln med dessa produkter som målsättning.
–
De finansiella mekanismerna för EES och Norge: I 2007 års avtal om utvidgning av EES kom alla tre Eftastaterna i EES
överens om att bidra med ytterligare 72 miljoner euro till social och ekonomisk
sammanhållning i det utvidgade EES (21,5 miljoner euro för Bulgarien och 50,5
miljoner euro för Rumänien) fram till och med den 30 april 2009. Norge har
bidragit med ytterligare 68 miljoner euro genom två bilaterala samarbetsprogram
för att främja ekonomisk tillväxt och hållbar utveckling i Bulgarien (20
miljoner euro) och Rumänien (48 miljoner euro). Under perioden 2009–2014 kommer
alla tre Eftastaterna i EES, genom avtalet mellan Europeiska unionen, Island,
Liechtenstein och Norge om en finansiell mekanism för EES för perioden
2009–2014, att bidra med totalt 988,5 miljoner euro till social och ekonomisk
sammanhållning i EES. Genom avtalet mellan Europeiska unionen och Norge om en
norsk finansiell mekanism för perioden 2009–2014 kommer Norge att bidra med
sammanlagt ytterligare 800 miljoner euro. EU:s utgångspunkt i förhandlingarna
var att Eftastaterna i EES, då de är en del av den inre marknaden, gynnas lika
mycket som medlemsstaterna i den utvidgade inre marknaden, och därför också
borde bidra till en minskning av de sociala och ekonomiska skillnaderna i EU
och EES för att uppnå en hållbar och rättvis utveckling av den inre marknaden.
Med tanke på att avsikten är att EES och Norge under 2013 ska inleda
förhandlingar med EU om det ekonomiska bidraget till de stater som tar emot
stöd från de finansiella mekanismerna för EES respektive Norge för perioden
2015–2020, förefaller det lämpligt att i samband med förhandlingarna rörande
Kroatien tillämpa samma logik som användes för Bulgarien och Rumänien.
Eftastaterna i EES bör alltså bidra ekonomiskt till den sociala och ekonomiska
sammanhållningen i den utvidgade unionen och det utvidgade EES genom de
finansiella mekanismerna för EES respektive Norge. Detta bör ske med
utgångspunkt i samma kriterier, men proportionellt fram till 2014 och utan att
de nuvarande mottagarstaterna fråntas tidigare överenskommet stöd. Tilldelningen av de extra bidragen till Kroatien bör
grundas på samma kriterier som de som gäller för de två befintliga finansiella
mekanismerna. Vid översynen av de finansiella mekanismerna bör det även beaktas
att gällande bilaterala biståndsavtal mellan Eftaländerna i EES och den nya
EU-medlemsstaten upphör att gälla i samband med att den nya medlemsstaten
ansluter sig till EU.
Under utvidgningprocessen med Bulgarien och
Rumänien förhandlades det fram att kommissionen ”får” undersöka föreslagna
projekt, i stället för ”ska”. Denna fråga bör tas upp på nytt i
förhandlingarna.
Generellt sett bör förhandlingarna begränsas
till de frågor som är absolut nödvändiga för utvidgningen av EES för att
undvika utdragna förfaranden som kan äventyra en samtidig utvidgning av EU och
EES.
2. Schweiz och San Marino
I enlighet med artikel 6.2 och 6.3 i
anslutningsakten har Kroatien förbundit sig att ansluta sig till de avtal som
har ingåtts eller undertecknats av de nuvarande medlemsstaterna och unionen med
ett eller flera tredjeländer eller med en internationell organisation. Enligt
samma bestämmelse ska Kroatiens anslutning till dessa avtal godkännas genom att
ett protokoll till dessa avtal ingås mellan rådet, genom enhälligt beslut på
medlemsstaternas vägnar, och tredjelandet, tredjeländerna eller den
internationella organisationen i fråga. Dessa protokoll[2] ska förhandlas fram av
kommissionen på grundval av förhandlingsdirektiv som enhälligt har godkänts av
rådet och i samråd med en kommitté bestående av företrädare för
medlemsstaterna, och ingås av rådet.
För detta ändamål bör kommissionen förelägga
rådet en rekommendation om antagande av ett beslut som bemyndigar kommissionen
att inleda förhandlingarna.
Avtalet med Schweiz om fri rörlighet för
personer
Med hänvisning till artikel 6.3 i anslutningsakten
behöver avtalet med Schweiz om fri rörlighet för personer anpassas så att det
omfattar den nya EU-medlemsstaten. Följande frågor är möjliga
förhandlingspunkter:
Övergångsperioder: Avtalet om fri rörlighet
för personer innehåller övergångsperioder som gör det möjligt för Schweiz att
under vissa förutsättningar vidmakthålla kvantitativa begränsningar avseende
upptagande av ekonomisk förvärvsverksamhet. Dessa perioder varierar mellan 12
år efter avtalets ikaftträdande (till och med den 31 maj 2014), 8 år efter
ikraftträdandet av 2004 års protokoll om deltagande som avtalsslutande parter
för de medlemsstater som anslöt sig till EU 2004 (till och med den 31 maj 2014)
och 10 år efter ikraftträdandet av 2008 års protokoll om deltagande som
avtalsslutande parter för Bulgarien och Rumänien (till och med den 31 maj 2019)[3]. Liksom vid den tidigare
utvidgningen bör Schweiz beviljas liknande undantag och övergångsperioder som
de som fastställs i anslutningsfördraget. Beräkningen av de schweiziska
kvantitativa begränsningarna bör göras med beaktande av den befintliga
migrationen från det anslutande landet, och dess befolkning.
Avtalet om samarbete och tullunion med
San Marino
Med hänvisning till artikel 6.2 i
anslutningsakten för Kroatien behöver även detta avtal anpassas så att det
omfattar den nya EU-medlemsstaten. Inga särskilda förhandlingspunkter har
identifierats.
Kommissionen rekommenderar därför att rådet
–
antar det bifogade beslutet om bemyndigande att
inleda förhandlingar för att
–
anpassa avtalet om Europeiska ekonomiska
samarbetsområdet inför utvidgningen av Europeiska unionen till Kroatien,
–
anpassa avtalet mellan Konungariket Norge och
Europeiska unionen om en norsk finansiell mekanism för perioden 2009–2014,
–
anpassa avtalet mellan Europeiska gemenskapen och
dess medlemsstater, å ena sidan, och Schweiziska edsförbundet, å andra sidan,
om fri rörlighet för personer inför utvidgningen av Europeiska unionen till
Kroatien,
–
anpassa avtalet om samarbete och tullunion med San
Marino inför utvidgningen av Europeiska unionen till Kroatien,
–
utfärda de förhandlingsdirektiv som åtföljer detta
beslut,
–
utse en särskild kommitté, med vilken samråd ska
ske under förhandlingarna.
Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om bemyndigande att inleda förhandlingar om
en anpassning av följande avtal inför utvidgningen av EU till Kroatien: avtalet
om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, avtalet mellan Konungariket Norge
och Europeiska unionen om en norsk finansiell mekanism för perioden 2009–2014,
avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och
Schweiziska edsförbundet, å andra sidan, om fri rörlighet för personer samt
avtalet om samarbete och tullunion med San Marino
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 218.3 och 218.4,
med beaktande av fördraget mellan Konungariket
Belgien, Republiken Bulgarien, Republiken Tjeckien, Konungariket Danmark,
Förbundsrepubliken Tyskland, Republiken Estland, Irland, Republiken Grekland,
Konungariket Spanien, Republiken Frankrike, Republiken Italien, Republiken
Cypern, Republiken Lettland, Republiken Litauen, Storhertigdömet Luxemburg,
Republiken Ungern, Republiken Malta, Konungariket Nederländerna, Republiken
Österrike, Republiken Polen, Republiken Portugal, Rumänien, Republiken
Slovenien, Republiken Slovakien, Republiken Finland, Konungariket Sverige och
Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland (Europeiska unionens
medlemsstater) och Republiken Kroatien om Republiken Kroatiens anslutning till
Europeiska unionen[4],
undertecknat den 9 december 2011, särskilt artikel 3.4,
med beaktande av akten om villkoren för
Republiken Kroatiens anslutning och om anpassning av fördraget om Europeiska
unionen, fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och fördraget om
upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen[5],
särskilt artikel 6.2 andra stycket och artikel 6.5,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation, och av följande skäl:
Förhandlingar bör inledas om anpassning, inför
utvidgningen av EU till Kroatien, av avtalet om Europeiska ekonomiska
samarbetsområdet, avtalet mellan Konungariket Norge och Europeiska unionen om
en norsk finansiell mekanism för perioden 2009–2014, avtalet mellan Europeiska
gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Schweiziska edsförbundet,
å andra sidan, om fri rörlighet för personer samt avtalet om samarbete och
tullunion med San Marino.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Inför utvidgningen av Europeiska unionen till
Kroatien bemyndigas kommissionen härmed att, på Europeiska unionens och dess
medlemsstaters vägnar, förhandla om ändringar i avtalet om Europeiska
ekonomiska samarbetsområdet och avtalet mellan Konungariket Norge och
Europeiska unionen om en norsk finansiell mekanism för perioden 2009–2014.
Artikel 2
Inför utvidgningen av Europeiska unionen till
Kroatien bemyndigas kommissionen härmed att, på Europeiska unionens och
medlemsstaternas vägnar, inbegripet – med förbehåll för att
anslutningsfördraget träder i kraft – Republiken Kroatien, förhandla om
ändringar till avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å
ena sidan, och Schweiziska edsförbundet, å andra sidan, om fri rörlighet för
personer och avtalet om samarbete och tullunion med San Marino.
Artikel 3
Förhandlingsdirektiven anges i bilagan.
Artikel 4
Förhandlingarna ska föras i samråd med [rådet
för in namnet på den särskilda kommittén].
Artikel 5
Detta beslut riktar sig till kommissionen.
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
BILAGA
Förhandlingsdirektiv
för
anpassning, inför utvidgningen av EU till Kroatien, av avtalet om Europeiska
ekonomiska samarbetsområdet, avtalet mellan Konungariket Norge och Europeiska
unionen om en norsk finansiell mekanism för perioden 2009–2014, avtalet mellan
Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Schweiziska
edsförbundet, å andra sidan, om fri rörlighet för personer samt avtalet om
samarbete och tullunion med San Marino
1.           Allmänt syfte
Anpassning av de ovan nämnda avtalen så att
Kroatien kan anslutas till dessa avtal vid anslutningen till EU, och översyn av
de relevanta ekonomiska bidragen för att minska de sociala och ekonomiska
skillnaderna i det utvidgade EU.
2.           Inledning av förhandlingarna
Förhandlingarna om anpassning av de ovan nämnda
avtalen med det anslutande landet, å ena sidan, och Island, Liechtenstein och
Norge respektive Schweiz respektive San Marino, å andra sidan, bör inledas så
snart som möjligt.
3.           Innehållet i de instrument som anpassar
de befintliga avtalen
Den blivande EU-medlemsstaten ska ansluta sig till
avtalen.
Avtalet om Europeiska ekonomiska
samarbetsområdet (EES-avtalet) och avtalet om den norska finansiella mekanismen

De undantag och övergångsperioder som fastställs i
akten om villkoren för Republiken Kroatiens anslutning bör tas över i
EES-avtalet. En proportionell ökning av de befintliga finansiella mekanismerna
för EES och Norge fram till 2014 bör erhållas för Kroatien på grundval av samma
kriterier som de som gäller för befintliga mekanismer. Förhandlingarna bör så
långt som möjligt begränsas till de huvudfrågor som är nödvändiga för en
utvidgning av EES.
Avtalet mellan Europeiska gemenskapen och
dess medlemsstater, å ena sidan, och Schweiziska edsförbundet, å andra sidan,
om fri rörlighet för personer
De undantag och övergångsperioder som fastställs i
anslutningsakten bör tas över i relevanta fall. Beräkningen av de schweiziska
kvantitativa begränsningarna bör göras med beaktande av den befintliga
migrationen från det anslutande landet, och dess befolkning.
Avtalet om samarbete och tullunion med San
Marino
Detta avtal måste anpassas så att det omfattar
Kroatien vid anslutningen till EU. Inga särskilda frågor har identifierats som
kräver ingående förhandlingar.
4.           Ratificering och ikraftträdande
Förhandlingarna bör avslutas så snart som möjligt,
så att anpassningsinstrumenten kan träda i kraft samma dag som, och med
förbehåll för, Kroatiens anslutning. Om anpassningsinstrumenten inte kan träda
i kraft på anslutningsdagen bör en provisorisk tillämpning förutses, varvid
hänsyn bör tas till EUs och de berörda tredjeländernas respektive förfaranden.
 FINANSIERINGSÖVERSIKT ||
   || DATUM:
 1. || BUDGETRUBRIK: Inte tillämplig || ANSLAG:
 2. || RUBRIK:   Anpassning av följande blandade avtal inför utvidgningen av EU till att omfatta Kroatien: avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, avtalet mellan Konungariket Norge och Europeiska unionen om en norsk finansiell mekanism för perioden 2009-2014, avtalet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Schweiziska edsförbundet, å andra sidan, om fri rörlighet för personer, avtalet med San Marino om samarbete och tullunion.
 3. || RÄTTSLIG GRUND: Artiklarna 207, 217 och 218 i EUF-fördraget
 4. || SYFTE:
 5. || BUDGETKONSEKVENSER   Inga || 12-MÅNADERS-PERIOD (miljoner euro) || INNEVARANDE BUDGETÅR [n] (miljoner euro) || PÅFÖLJANDE BUDGETÅR [n + 1] (miljoner euro)
 5.0 || KOSTNADER -               SOM BELASTAR EU:S BUDGET (EXPORTBIDRAG/INTERVENTIONER) -               NATIONELLA MYNDIGHETER -               ÖVRIGA ||     Inga ||     Inga ||     Inga
 5.1 || INTÄKTER -               EU:S EGNA MEDEL (AVGIFTER/TULLAR) -               NATIONELLA ||     Inga ||     Inga ||     Inga
   ||   || [n + 2] || [n + 3] || [n + 4] || [n + 5]
 5.0.1 || BERÄKNADE KOSTNADER ||   ||   ||   ||
 5.1.1 || BERÄKNADE INTÄKTER ||   ||   ||   ||
 5.2 || BERÄKNINGSMETOD:
 6.0 || KAN PROJEKTET FINANSIERAS MED DE MEDEL SOM ANSLAGITS UNDER DET BERÖRDA KAPITLET I BUDGETEN FÖR INNEVARANDE ÅR? || JA
 6.1 || KAN PROJEKTET FINANSIERAS GENOM ÖVERFÖRING MELLAN KAPITEL I BUDGETEN FÖR INNEVARANDE ÅR? ||  NEJ
 6.2 || ÄR EN TILLÄGGSBUDGET NÖDVÄNDIG? ||  NEJ
 6.3 || KOMMER DET ATT BEHÖVAS ANSLAG I KOMMANDE BUDGETAR? ||  NEJ
 ANMÄRKNINGAR:
[1]               [Fördrag mellan Konungariket Belgien, Republiken
Bulgarien, Republiken Tjeckien, Konungariket Danmark, Förbundsrepubliken
Tyskland, Republiken Estland, Irland, Republiken Grekland, Konungariket
Spanien, Republiken Frankrike, Republiken Italien, Republiken Cypern,
Republiken Lettland, Republiken Litauen, Storhertigdömet Luxemburg, Republiken
Ungern, Republiken Malta, Konungariket Nederländerna, Republiken Österrike,
Republiken Polen, Republiken Portugal, Rumänien, Republiken Slovenien, Republiken
Slovakien, Republiken Finland, Konungariket Sverige, Förenade konungariket
Storbritannien och Nordirland (Europeiska unionens medlemsstater) och
Republiken Kroatien om Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen,
EUT L 112, 24.4.2012.]
[2]               Utom protokoll som avser avtal som uteslutande eller
huvudsakligen rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken.
[3]               Artikel 10 i avtalet kompletterad genom protokollen från
2004 och 2008.
[4]               EUT L 112, 24.4.2012.
[5]               EUT L 112, 24.4.2012.


title: Ramavtal mellan EU och Libyen Europaparlamentets rekommendation av den 20 januari 2011 till rådet med ett förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om de pågående förhandlingarna om ett ramavtal mellan EU och Libyen (2010/2268(INI))

text:
               11.5.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               CE 136/99

         Torsdagen den 20 januari 2011Ramavtal mellan EU och Libyen
   P7_TA(2011)0020
   Europaparlamentets rekommendation av den 20 januari 2011 till rådet med ett förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om de pågående förhandlingarna om ett ramavtal mellan EU och Libyen (2010/2268(INI))
   2012/C 136 E/19

      Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

               —

               med beaktande av förslaget till rekommendation till rådet från Ana Gomes för S&D-gruppen om de pågående förhandlingarna om ett ramavtal mellan EU och Libyen (B7-0615/2010),

               —

               med beaktande av slutsatserna från rådets möte (allmänna frågor och yttre förbindelser) den 15 oktober 2007 om inledande av diskussioner om ett ramavtal mellan EU och Libyen och slutsatserna från Europeiska rådet den 18–19 juni och den 29–30 oktober 2009 om migrationsrelaterad politik,

               —

               med beaktande av det samförståndsavtal som undertecknades av kommissionsledamot Ferrero-Waldner och Libyens Europaminister, El Obeidi, den 23 juli 2007,

               —

               med beaktande av de pågående förhandlingarna mellan EU och Libyen om ett ramavtal,

               —

               med beaktande av hiv-handlingsplanen för Benghazi, som lanserades i november 2004,

               —

               med beaktande av det nuvarande praktiska samarbetet mellan EU och Libyen om migrationsfrågor och den agenda för samarbete i migrationsfrågor som undertecknades av kommissionen och Libyen den 4 oktober 2010,

               —

               med beaktande av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna av den 10 december 1948,

               —

               med beaktande av Genèvekonventionen av den 28 juli 1951 om flyktingars rättsliga ställning samt dess tilläggsprotokoll av den 31 januari 1967,

               —

               med beaktande av flera av de människorättsinstrument som Libyen har undertecknat, såsom internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter (1970), internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (1970), internationella konventionen om avskaffande av alla former av rasdiskriminering (1968), konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (1989), konventionen mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (1989), konventionen om barnets rättigheter (1993) samt internationella konventionen om skydd för rättigheterna för alla migrerande arbetare och deras familjemedlemmar (2004),

               —

               med beaktande av FN:s generalförsamlings resolution 62/149 av den 18 december 2007, i vilken man efterlyser ett moratorium för tillämpning av dödsstraffet, och FN:s generalförsamlings resolution 63/168 av den 18 december 2008, i vilken man uppmanar till tillämpning av generalförsamlingens resolution 62/149,

               —

               med beaktande av Afrikanska stadgan om mänskliga och folkens rättigheter och dess tilläggsprotokoll om upprättande av en afrikansk domstol för mänskliga och folkens rättigheter, som Libyen ratificerade den 26 mars 1987 respektive den 19 november 2003,

               —

               med beaktande av Afrikanska enhetsorganisationens konvention från september 1969 om de specifika aspekterna på flyktingproblemen i Afrika, i vilken Libyen har varit part sedan den 17 juli 1981,

               —

               med beaktande av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,

               —

               med beaktande av sina resolutioner av den 18 januari 2007 om fängslandet av och rättegången mot fem bulgariska sjuksköterskor och en palestinsk läkare i Libyen (1) och av den 17 juni 2010 om avrättningar i Libyen (2),

               —

               med beaktande av artiklarna 121.3 och 97 i arbetsordningen,

               —

               med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikesfrågor (A7-0368/2010), och av följande skäl:

               A.

               Trots att Libyen fortfarande har ett auktoritärt styre och systematiskt bryter mot de internationella konventionerna om grundläggande rättigheter och friheter har landet utvidgat sina handelsförbindelser och politiska förbindelser med EU:s medlemsstater. Landet är en av EU:s partner i Medelhavsområdet och i Afrika, och förbindelserna omfattar en rad olika frågor som påverkar säkerheten och stabiliteten, bland annat migration, offentlig hälso- och sjukvård, utvecklingsfrågor, handelsförbindelser och ekonomiska förbindelser, klimatförändrings- och energifrågor och kulturarv.

               B.

               Flera av EU:s medlemsstater har nära förbindelser med Libyen, och nationella företag och banker fungerar som förmedlare av landets finansiella investeringar i Europa. Italien undertecknade den 30 augusti 2008 ett vänskapsavtal med Libyen som styr ländernas förbindelser på olika områden, däribland samarbetet om migrationshantering och ekonomisk gottgörelse för krig och kolonialt styre. Italiens parlament bad den 9 november 2010 regeringen att se över detta avtal.

               C.

               Det ramavtal mellan EU och Libyen som för närvarande förhandlas fram inbegriper många olika områden, från en stärkt politisk dialog till migrationshantering, utveckling av handelsförbindelser och ekonomiska förbindelser, tryggad energiförsörjning och bättre samarbete inom olika sektorer. Ramavtalet förväntas ge en möjlighet att stärka den politiska dialogen mellan Libyen och EU.

               D.

               Respekten för mänskliga rättigheter, demokrati och rättsstatsprincipen samt motstånd mot dödsstraff är grundläggande principer inom EU. Europaparlamentet engagerar sig starkt för att dödsstraffet ska avskaffas universellt och begärde upprepade gånger att dödsdomarna för de fem bulgariska sjuksköterskor och den palestinska läkare som satt fängslade i Libyen i flera år skulle upphävas och att dessa personer skulle friges. Parlamentet fördömer dessutom de avrättningar av libyska och icke-libyska medborgare som har ägt rum i Libyen.

               E.

               Libyen har ratificerat Afrikanska enhetsorganisationens konvention om de specifika aspekterna på flyktingproblemen i Afrika, där det i artikel 8 betonas att konventionen ska vara ett effektivt komplement i Afrika till FN:s konvention från 1951 om flyktingars rättsliga ställning och att medlemsstaterna ska samarbeta med FN:s flyktingkommissariat (UNHCR). Libyen har dock inte ratificerat FN:s flyktingkonvention från 1951, som är den enda internationella konvention som tillhandahåller en bred definition av flyktingar och som ska åtföljas av bindande skyddsåtgärder och en särskild mekanism för kontroll via UNHCR.

               F.

               Det finns konkreta bevis för att Libyen utövar omfattande diskriminering av migrerande arbetare på grundval av deras nationalitet eller etniska ursprung och i synnerhet för landets rasistiska förföljelser av afrikanska migrerande arbetare, och Europaparlamentet är djupt bekymrat över rapporterna om sexuellt våld mot kvinnor.

               G.

               Enligt artikel 19.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna får ingen människa avlägsnas, utvisas eller utlämnas till en stat där vederbörande löper en allvarlig risk att utsättas för dödsstraff, tortyr eller andra former av omänsklig eller förnedrande bestraffning eller behandling.

               H.

               Libyen valdes den 13 maj 2010 in i FN:s råd för mänskliga rättigheter och har ratificerat flera människorättsinstrument. Landet har därför specifika folkrättsliga skyldigheter att följa de mänskliga rättigheterna, men man har hittills inte vidtagit några konkreta åtgärder för att förbättra sina resultat i fråga om de mänskliga rättigheterna och inleda ett verkligt samarbete med FN:s särskilda förfaranden och organ. De mänskliga rättigheterna är odelbara, men även om Libyens invånare åtnjuter vissa ekonomiska och sociala förmåner tack vare statens fördelning av den nationella inkomsten respekteras inte många av de medborgerliga och politiska rättigheterna för utlänningar och libyer i Libyen, t.ex. yttrande-, mötes- och föreningsfriheten, rätten till en rättvis rättegång, arbetstagares och kvinnors rättigheter samt rätten till fria val. Godtyckligt kvarhållande, tortyr, påtvingade försvinnanden och diskriminering är dessutom vanligt förekommande och drabbar framför allt invandrare.

               I.

               Utövandet av statliga befogenheter i Libyen är inte förankrat i rättsordningen och inte heller i bestämmelserna om demokratisk ansvarighet och har lett till godtyckligt och nyckfullt beteende gentemot utlänningar och utländska intressen, vilket nyligen drabbade schweiziska affärsmän, och till att utlänningar avrättats som vanliga brottslingar utan att deras identitet avslöjats.

               1.

               Europaparlamentet riktar inom ramen för de pågående förhandlingarna om ett ramavtal följande rekommendationer till rådet:

                           a)

                           Parlamentet noterar rådets beslut nyligen att äntligen låta ett begränsat antal ledamöter i Europaparlamentet ta del av det mandat som kommissionen har tilldelats för att förhandla fram ett ramavtal mellan EU och Libyen. Parlamentet beklagar dock att beslutet dröjt, och rådet uppmanas att låta parlamentet ta del av mandaten för samtliga internationella avtal som är under förhandling, i enlighet med artikel 218.10 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, där det fastställs att parlamentet ska informeras omedelbart och fullständigt i alla skeden av förfarandet.

                           b)

                           Parlamentet gläder sig åt att EU har inlett förhandlingar med Libyen som ett steg mot att skapa nya förbindelser för EU i Medelhavsområdet och i Afrika. Parlamentet anser att samarbetet med Libyen skulle kunna gynna hanteringen av frågor rörande säkerhet och stabilitet, migration, offentlig hälso- och sjukvård, utveckling, handel, klimatförändringar, energi och kultur.

                           c)

                           Rådet och kommissionen uppmanas med kraft att starkt rekommendera att Libyen ratificerar och genomför Genèvekonventionen om flyktingars rättsliga ställning från 1951 och dess tilläggsprotokoll från 1967, att fullt ut samarbeta med UNHCR för att garantera lämpligt skydd och lämpliga rättigheter för invandrare, och att anta en asyllagstiftning som erkänner flyktingars status och rättigheter i enlighet därmed, i synnerhet förbudet mot kollektiv utvisning och principen om ”non-refoulement”.

                           d)

                           Rådet och kommissionen påminns om sina skyldigheter att se till att EU:s utrikespolitik är fullt förenlig med stadgan om de grundläggande rättigheterna, särskilt artikel 19 som förbjuder kollektiva utvisningar och fastställer principen om ”non-refoulement”.

                           e)

                           Rådet och kommissionen uppmanas med kraft att begära att de libyska myndigheterna undertecknar ett samförståndsavtal som garanterar UNHCR:s lagliga närvaro i landet, inklusive ett mandat för UNHCR att utöva all slags tillträdes- och skyddsverksamhet.

                           f)

                           Rådet och kommissionen uppmanas med kraft att se till att ett eventuellt återtagandeavtal med Libyen endast omfattar illegala invandrare, och därmed inte asylsökande, flyktingar eller personer som behöver skydd. Parlamentet påminner om att principen om ”non-refoulement” gäller för alla personer som riskerar att utsättas för dödsstraff, omänsklig behandling eller tortyr.

                           g)

                           Rådet uppmanas att erbjuda konventionsflyktingar som lokaliserats av UNHCR i Libyen vidarebosättning i enlighet med den överenskomna agendan för samarbete i migrationsfrågor från den 4 oktober 2010.

                           h)

                           Rådet och kommissionen uppmanas att stärka sitt stöd för UNHCR-åtgärder och att samtidigt verka för att de libyska myndigheterna respekterar internationella humanitära standarder för invandrare som olagligen vistas i landet, däribland systematiskt tillträde till förvarsenheter för UNHCR.

                           i)

                           Rådet och kommissionen uppmanas att erbjuda Libyen stöd via bland annat UNHCR, Internationella organisationen för migration, Internationella centret för migrationsutveckling och andra expertorgan för att hantera problemen med människohandel i regionen, med särskilt fokus på skydd av kvinnor och barn, samt stöd för att integrera legala invandrare och förbättra villkoren för invandrare som olagligen vistas i landet. Parlamentet välkomnar i detta sammanhang avtalet om en agenda för samarbete i migrationsfrågor som undertecknades av kommissionsledamöterna Malmström och Füle och de libyska myndigheterna i oktober 2010.

                           j)

                           Kommissionen uppmanas med kraft att delge parlamentet alla närmare uppgifter om de externa finansieringsinstrument som används för partnerskapsavtalet mellan EU och Libyen.

                           k)

                           Rådet uppmanas med kraft att verka för ett moratorium för dödsstraffet i Libyen, i enlighet med FN:s generalförsamlings resolutioner av den 18 december 2007 och den 18 december 2008 om avskaffande av dödsstraffet, och att uppmana de libyska myndigheterna att tillhandahålla statistik om samtliga personer som avrättats i Libyen sedan 2008 samt att tillkännage namnen på dessa personer och på vilka grunder de dömts. Vice ordföranden/den höga representanten uppmanas att visa vilken politisk vikt EU lägger vid avskaffandet av dödsstraffet genom att systematiskt ta upp denna fråga med de libyska myndigheterna.

                           l)

                           Rådet uppmanas att insistera på att en klausul om Internationella brottsmålsdomstolen förs in i ramavtalet för att Libyen ska överväga att ratificera Romstadgan.

                           m)

                           Rådet uppmanas att för Libyen föreslå samarbete i fråga om program för att stärka regionala synergier mellan hållbar utveckling och miljöfrågor, såsom klimatförändringar, vattenbrist och ökenspridning.

                           n)

                           Rådet och kommissionen uppmanas att under förhandlingarna om ramavtalet främja Libyens deltagande i Europa–Medelhavspartnerskapet samt i den verksamhet och de större projekt som bedrivs inom unionen för Medelhavsområdet.

                           o)

                           Kommissionen uppmanas att fullt ut respektera sina skyldigheter enligt artikel 218 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt genom att vederbörligen informera parlamentet om EU:s strävanden för ”kärnkraftssamarbetet” med Libyen i energikapitlet i ramavtalsförhandlingarna, inklusive alla politiska och säkerhetsrelaterade konsekvenser.

                           p)

                           Parlamentet lovordar de libyska hälsomyndigheterna och de yrkesverksamma inom hälsosektorn för de anmärkningsvärda medicinska och vetenskapliga framsteg som de har gjort när det gäller att hantera hiv/aids. Dessa framsteg har uppnåtts med hjälp av Benghazi-handlingsplanen, som genomfördes gemensamt av EU och Libyen. Parlamentet ställer sig bakom önskemålen om att utvidga detta samarbete till att även omfatta andra infektionssjukdomar och andra medicinska center i Libyen. EU:s medlemsstater uppmanas att tillhandahålla libyska patienter specialiserad hälso- och sjukvård, inklusive att underlätta tillfällig behandling vid specialiserade institut i Europa.

                           q)

                           Parlamentet anser att ramavtalet bör inbegripa stöd för institutionell kapacitetsuppbyggnad, vilket skulle kunna bidra till att stärka det civila samhället, uppmuntra till modernisering, främja demokratiska reformer och mediernas och rättsväsendets oberoende och hjälpa fram andra insatser för att öppna möjligheter för företag, den akademiska världen, icke-statliga organisationer och andra libyska aktörer.

                           r)

                           Rådet och kommissionen uppmanas att se till att handelsprogrammen är inriktade på tillhandahållande av faktiskt stöd till företag, i synnerhet små och medelstora företag, för att maximera deras exportpotential.

                           s)

                           Rådet och kommissionen uppmanas att uppmuntra Libyen att fullt ut respektera de åtaganden som landet gjorde när det anslöt sig till FN:s råd för mänskliga rättigheter, och Libyen uppmanas därför med kraft att utfärda stående inbjudningar till de personer som utsetts inom ramen för FN:s särskilda förfaranden, såsom FN:s särskilda rapportör om utomrättsliga, summariska och godtyckliga avrättningar, den särskilda rapportören om tortyr, den särskilda rapportören om yttrandefrihet, den särskilda rapportören om nutida former av rasism, rasdiskriminering, främlingsfientlighet och därmed sammanhängande intolerans samt arbetsgruppen för påtvingade eller ofrivilliga försvinnanden och arbetsgruppen om godtyckliga frihetsberövanden, i enlighet med den begäran som nyligen framfördes i Libyens UPR-slutrapport (Universal Periodic Review). I detta sammanhang efterfrågar parlamentet obegränsat tillträde till Libyen för oberoende granskning av människorättssituationen i landet.

                           t)

                           Rådet uppmanas att säkerställa att Schengenviseringar för libyer utfärdas utan onödiga förseningar, att undersöka andra förenklade viseringsförfaranden och att övertyga de libyska myndigheterna att underlätta visering för de européer som är bosatta eller som bedriver yrkesmässig verksamhet i Libyen.

                           u)

                           Parlamentet rekommenderar att det snarast möjligt inrättas en EU-delegation i Tripoli.

               2.

               Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till rådet och, för kännedom, till kommissionen och till EU-medlemsstaternas regeringar.

      (1)  EUT C 244 E, 18.10.2007, s. 208.

      (2)  Antagna texter, P7_TA(2010)0246.