title: Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 18 juni 2009 om inrättande av ett europeiskt system för meritöverföring inom yrkesutbildningen (ECVET) (Text av betydelse för EES)

text:
               8.7.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 155/11

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 18 juni 2009
   om inrättande av ett europeiskt system för meritöverföring inom yrkesutbildningen (ECVET)
   (Text av betydelse för EES)
   2009/C 155/02
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 149.4 och 150.4,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2),
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), och
   av följande skäl:

               (1)

               Utvecklingen och erkännandet av medborgarnas kunskaper, färdigheter och kompetens är avgörande för deras personliga och yrkesmässiga utveckling samt för konkurrenskraften, sysselsättningen och den sociala sammanhållningen inom gemenskapen. De bör därför underlätta gränsöverskridande rörlighet för arbetstagare och inlärare och bidra till att anpassa utbud och efterfrågan på den europeiska arbetsmarknaden. Deltagande i gränsöverskridande livslångt lärande för alla samt överföring, erkännande och ackumulering av individers läranderesultat från formell, icke-formell och informell utbildning bör därför främjas och förbättras på europeisk nivå.

               (2)

               Vid Europeiska rådets möte i Lissabon 2000 fastställdes att tydligare utbildningsbevis bör bli ett av huvudinslagen för att anpassa gemenskapens utbildningssystem till kunskapssamhällets krav. Vid Europeiska rådets möte i Barcelona 2002 framhölls vikten av större tydlighet och bättre metoder för erkännande inom yrkesutbildningen.

               (3)

               Systemen för yrkesutbildning är en av grundpelarna i det livslånga lärandet och är direkt kopplade till grundutbildning och högre utbildning och till varje medlemsstats sysselsättnings- och socialpolitik. Tack vare sin sektorsövergripande ställning främjar de inte bara den europeiska ekonomins konkurrenskraft och möjligheterna att tillgodose behoven på arbetsmarknaden, utan även den sociala sammanhållningen, jämlikheten och medborgarnas deltagande och engagemang.

               (4)

               I rådets resolution av den 19 december 2002 om främjande av ett närmare europeiskt samarbete i fråga om yrkesutbildning (4) (”Köpenhamnsprocessen”) och i rådets och kommissionens gemensamma rapport om genomförandet av handlingsprogrammet Utbildning 2010 som antogs 2004 (5) framhålls vikten av att ha ett system för meritöverföring inom yrkesutbildningen, medan rådet och kommissionen i sin gemensamma lägesrapport från 2008 (6) betonar att det behövs ökade insatser för att förbättra yrkesutbildningens kvalitet och attraktionskraft.

               (5)

               I slutsatserna från rådet och företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet den 15 november 2004, som rör de framtida prioriteringarna för det förstärkta europeiska samarbetet inom yrkesutbildning, prioriterades utvecklingen och genomförandet av ett europeiskt system för meritöverföring inom yrkesutbildningen för att göra det möjligt för inlärarna att bygga vidare på sina kunskaper när de rör sig mellan olika system för yrkesutbildning.

               (6)

               Syftet med denna rekommendation är att inrätta ett europeiskt system för meritöverföring inom yrkesutbildningen (”ECVET”) som ska underlätta överföring, erkännande och ackumulering av bedömda läranderesultat för dem som vill erhålla ett utbildningsbevis. Detta kommer att öka den allmänna förståelsen av medborgarnas läranderesultat, liksom insynen i dem och deras gränsöverskridande rörlighet samt göra det lättare att föra över dem mellan och, i tillämpliga fall, inom medlemsstater i ett gränslöst område för livslångt lärande, samtidigt som det på nationell nivå kommer att öka kvalifikationernas rörlighet och möjligheterna att föra över dem mellan olika sektorer inom ekonomin och på arbetsmarknaden. Dessutom kommer det att bidra till fördjupat och ökat europeiskt samarbete på utbildningsområdet.

               (7)

               ECVET bör bygga på de principer och tekniska specifikationer som anges i bilaga II. Vidare bör det bygga på de gemensamma principer för kvalitetssäkring som anges i rådets slutsatser av den 28 maj 2004 om kvalitetssäkring inom yrkesutbildning och i Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 18 juni 2009 om inrättande av en europeisk referensram för kvalitetssäkring av yrkesutbildning (7).

               (8)

               ECVET kan användas för alla läranderesultat som i princip kan förvärvas genom en mängd olika utbildnings- och inlärningsvägar på alla nivåer i den europeiska referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande (”EQF”), och sedan överföras och erkännas. Denna rekommendation bidrar därför till de vidare målen att främja livslångt lärande och öka arbetstagares och inlärares anställbarhet, öppenhet för rörlighet och sociala integration. Den underlättar i synnerhet framtagandet av flexibla och individanpassade utbildningsvägar och erkännandet av läranderesultat som uppnåtts genom icke-formellt och informellt lärande.

               (9)

               Tydliga principer för kvalitetssäkring, informationsutbyte och utveckling av partnerskap mellan institutioner som utfärdar utbildningsbevis, tillhandahållare av yrkesutbildning och andra berörda intressenter bör bidra till att skapa ett ömsesidigt förtroende och till att underlätta genomförandet av denna rekommendation.

               (10)

               Denna rekommendation bör underlätta förenligheten, jämförbarheten och komplementariteten hos systemen för meritöverföring inom yrkesutbildningen och det europeiska systemet för överföring av studiemeriter (”ECTS”), som används inom den högre utbildningen. På så sätt bör den bidra till möjligheten att byta mellan olika utbildningsnivåer, enligt nationell lagstiftning och praxis.

               (11)

               Valideringen av bedömda icke-formella och informella läranderesultat bör främjas i enlighet med rådets slutsatser av den 28 maj 2004 om gemensamma europeiska principer för identifiering och validering av icke-formellt och informellt lärande.

               (12)

               Denna rekommendation kompletterar Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 23 april 2008 om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande (8), i vilken medlemsstaterna rekommenderas att främja ett nära samband mellan EQF och olika befintliga eller framtida europeiska system för överföring och ackumulering av meriter inom högre utbildning och yrkesutbildning. Huvudsyftet med EQF är att göra utbildningsbevisen tydligare, mer jämförbara och överförbara, medan ECVET syftar till att underlätta överförande, erkännande och ackumulering av läranderesultat för individer som vill erhålla ett utbildningsbevis.

               (13)

               I denna rekommendation beaktas Europaparlamentets och rådets beslut nr 2241/2004/EG av den 15 december 2004 om en enhetlig gemenskapsram för tydlighet i kvalifikationer och meriter (Europass) (9) och Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 18 december 2006 om gränsöverskridande rörlighet inom gemenskapen i utbildningssyfte: Europeiska kvalitetsstadgan för rörlighet (10).

               (14)

               Denna rekommendation bör underlätta de behöriga lokala och regionala myndigheternas medverkan i samband med att de nationella eller andra referensramarna för kvalifikationer kopplas till ECVET, i tillämpliga fall.

               (15)

               Denna rekommendation bör inte påverka tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG av den 7 september 2005 om erkännande av yrkeskvalifikationer (11) där man fastställer rättigheter och skyldigheter både för den relevanta nationella myndigheten och för de personer som flyttar inom gemenskapen. Användningen av ECVET bör inte påverka tillträdet till arbetsmarknaden i de fall där yrkeskvalifikationer erkänts i enlighet med direktiv 2005/36/EG. ECVET medför inte heller någon ny rättighet för medborgare att erhålla automatiskt erkännande av vare sig läranderesultat eller poäng.

               (16)

               Införandet och genomförandet av ECVET är frivilligt i enlighet med artiklarna 149 och 150 i EG-fördraget och kan därför enbart ske i enlighet med gällande nationella lagar och bestämmelser.

               (17)

               Eftersom målen för denna rekommendation, nämligen att stödja och komplettera medlemsstaternas insatser, underlätta samarbetet mellan dem, öka insynen och främja rörlighet och livslångt lärande, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av deras omfattning eller verkningar, bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, får gemenskapen anta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna rekommendation inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål, i den mån som den inte ersätter eller fastställer varken utbildningsbevis eller nationella system för utbildningsbevis eller för meritöverföring; den stadgar inte heller om specifika läranderesultat eller individers kompetens och den syftar inte till eller förutsätter antingen en uppdelning eller en harmonisering av olika system för utbildningsbevis.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA

               1.

               att främja det europeiska systemet för meritöverföring inom yrkesutbildningen (”ECVET”) enligt bilagorna I och II på alla nivåer av EQF med hänsyn till kvalifikationer inom yrkesutbildning, för att underlätta gränsöverskridande rörlighet och erkännande av läranderesultat inom yrkesutbildningen och gränsöverskridande livslångt lärande,

               2.

               att på lämpligt sätt skapa de nödvändiga förutsättningarna och vidta åtgärder, så att EVCET från och med 2012 – i enlighet med nationell lagstiftning och praxis och på grundval av prov och testning – gradvis kan börja tillämpas på kvalifikationer inom yrkesutbildning på alla nivåer av EQF och användas i syfte att överföra, erkänna och ackumulera en individs läranderesultat från formell samt, i lämpliga fall, icke-formell och informell utbildning,

               3.

               att stödja utvecklingen av nationella och europeiska partnerskap och nätverk med deltagande av institutioner och myndigheter som ansvarar för kvalifikationer och utbildningsbevis, tillhandahållare av yrkesutbildning, arbetsmarknadens parter och andra berörda parter, som ska ägna sig att prova ut, genomföra och främja ECVET,

               4.

               att säkra att intressenter och individer på yrkesutbildningsområdet har tillgång till information och vägledning för att använda ECVET och samtidigt underlätta informationsutbytet mellan medlemsstaterna, varvid medlemsstaterna också ska se till att användningen av ECVET för utbildningsbevis offentliggörs på lämpligt sätt av behöriga myndigheter och att tillhörande Europassdokument som utfärdats av de behöriga myndigheterna innehåller tydlig och relevant information,

               5.

               att vid användning av ECVET tillämpa de gemensamma principer för kvalitetssäkring inom yrkesutbildning som anges i rådets slutsatser om kvalitetssäkring inom yrkesutbildning av den 28 maj 2004 i enlighet med nationell lagstiftning och praxis, framför allt i samband med bedömning, validering och erkännande av läranderesultat,

               6.

               att säkra att det finns fungerande samordnings- och övervakningsmekanismer på lämplig nivå som överensstämmer med varje medlemsstats lagstiftning, strukturer och behov, för att kunna garantera att initiativen för att genomföra ECVET är av god kvalitet, tydliga och samstämmiga.

         EUROPAPARLAMENTET OCH RÅDET STÖDER KOMMISSIONENS AVSIKT ATT

               1.

               stödja medlemsstaterna när de fullgör uppgifterna under punkterna 1–6 och när de använder de principer och tekniska specifikationer för ECVET som anges i bilaga II, framför allt genom att underlätta testning, samarbete, ömsesidigt lärande, främjande samt genomförande av informations- och samrådsåtgärder, och när de säkrar alla berörda medborgares tillgång till vägledningsmaterialet,

               2.

               utarbeta vägledningsmaterial och verktyg samt anpassa relevanta Europassdokument i samarbete med medlemsstaterna och nationella och europeiska sakkunniga och användare, bygga upp sakkunskap för att öka förenligheten och komplementariteten hos ECVET och det europeiska systemet för överföring och ackumulering av studiemeriter, som används inom högre utbildning, i samarbete med sakkunniga och användare inom yrkesutbildningen och den högre utbildningen på europeisk och nationell nivå samt regelbundet informera om utvecklingen inom ECVET,

               3.

               främja och tillsammans medlemsstaterna delta i ett europeiskt ECVET-nätverk med deltagande av berörda intressenter inom yrkesutbildningen och behöriga nationella institutioner i syfte att sprida och stödja ECVET i medlemsstaterna samt skapa en varaktig plattform för informations- och erfarenhetsutbyte mellan medlemsstaterna samt inom detta nätverk inrätta en ECVET-användargrupp som ska bidra till uppdateringen av vägledningsmaterialet och till kvalitet och övergripande samstämmighet i samarbetet kring genomförandet av ECVET,

               4.

               övervaka och följa upp genomförda åtgärder, inklusive resultaten av prov och testning, och, efter att ha bedömt och utvärderat åtgärderna tillsammans med medlemsstaterna, senast den 18 juni 2014, rapportera till Europaparlamentet och rådet om sina erfarenheter och utsikter inför framtiden, vid behov inbegripet en översyn och anpassning av denna rekommendation, bland annat uppdatering av de tekniska bilagorna och vägledningsmaterialet, i samarbete med medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 18 juni 2009.

            På Europaparlamentets vägnar

         H.-G. PÖTTERING

            Ordförande

            På rådets vägnar

         Štefan FÜLE

            Ordförande

      (1)  EUT C 100, 30.4.2009, s. 140.

      (2)  EUT C 325, 19.12.2008, s. 48.

      (3)  Europaparlamentets ståndpunkt av den 18 december 2008 (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets beslut av den 11 maj 2009.

      (4)  EGT C 13, 18.1.2003, s. 2.

      (5)  EGT C 104, 30.4.2004, s. 1.

      (6)  EUT C 86, 5.4.2008, s. 1.

      (7)  Se sidan 1 i detta nummer av EUT.

      (8)  EUT C 111, 6.5.2008, s. 1.

      (9)  EUT L 390, 31.12.2004, s. 6.

      (10)  EUT L 394, 30.12.2006, s. 5.

      (11)  EUT L 255, 30.9.2005, s. 22.

      BILAGA I

         DEFINITIONER

      I denna rekommendation gäller följande definitioner:

                  a)

                     utbildningsbevis: ett formellt resultat av en bedömnings- och valideringsprocess, som utfärdas när en behörig institution fastställt att en persons läranderesultat uppfyller en viss standard.

                  b)

                     läranderesultat: ett sätt att uttrycka vad en inlärare vet, förstår och kan göra efter att ha avslutat en lärandeprocess, och som definieras som kunskaper, färdigheter och kompetenser.

                  c)

                     utbildningsmodul: en modul som ingår i ett utbildningsbevis och som består av en sammanhängande uppsättning kunskaper, färdigheter och kompetenser som kan bedömas och valideras.

                  d)

                     lärandemerit: en individs läranderesultat som har bedömts och som kan ackumuleras för att ingå i ett utbildningsbevis eller överföras till andra utbildningar eller utbildningsbevis.

                  e)

                     behörig institution: en institution med ansvar för att utforma och utfärda utbildningsbevis eller erkänna utbildningsmoduler eller för att utföra andra ECVET-uppgifter, t.ex. att fastställa antal ECVET-poäng för utbildningsbevis och utbildningsmoduler samt att bedöma, validera och erkänna läranderesultat enligt bestämmelser och praxis i deltagande länder.

                  f)

                     bedömning av läranderesultat: metoder och processer för att fastställa i vilken utsträckning en inlärare har uppnått vissa kunskaper, färdigheter och kompetenser.

                  g)

                     validering av läranderesultat: processen för att bekräfta att vissa bedömda läranderesultat som en inlärare uppnått motsvarar de resultat som krävs för en utbildningsmodul eller ett utbildningsbevis.

                  h)

                     erkännande av läranderesultat: processen för att officiellt intyga att vissa läranderesultat uppnåtts, genom att utfärda utbildningsmoduler eller utbildningsbevis.

                  i)

                     ECVET-poäng: ett sätt att uttrycka omfattningen av de läranderesultat som krävs för ett utbildningsbevis och varje utbildningsmoduls andel av utbildningsbeviset.

      BILAGA II

         ECVET – PRINCIPER OCH TEKNISKA SPECIFIKATIONER

      ECVET är en teknisk ram för överföring, erkännande och om lämpligt ackumulering av individers läranderesultat för erhållande av utbildningsbevis. ECVET-redskap och ECVET-metoder omfattar beskrivning av utbildningsbevis i form av utbildningsmoduler med motsvarande poäng, en överförings- och ackumuleringsprocess och kompletterande dokument såsom inlärningsavtal, betygsdokumentation och ECVET-vägledningar.
      Syftet med ECVET är att underlätta erkännandet av läranderesultat i samband med rörlighet i enlighet med nationell lagstiftning, så att det kan leda till ett utbildningsbevis. Det bör noteras att ECVET inte medför någon ny rättighet för medborgare att erhålla automatiskt erkännande av vare sig läranderesultat eller poäng. Tillämpning för ett visst utbildningsbevis ska motsvara tillämpliga lagar, förordningar och bestämmelser i medlemsstaterna och bygga på följande principer och tekniska specifikationer.
      1.   Utbildningsmoduler

      En utbildningsmodul är en modul som ingår i ett utbildningsbevis och som består av sammanhängande kunskaper, färdigheter och kompetenser som kan bedömas och valideras med ett antal motsvarande ECVET-poäng. Ett utbildningsbevis omfattar i princip flera utbildningsmoduler och består alltså av en uppsättning moduler. En inlärare kan sålunda uppfylla kraven för ett utbildningsbevis genom att ackumulera de utbildningsmoduler som krävs. Dessa kan ha förvärvats i olika länder och genom olika typer av lärande (formellt, och, i lämpliga fall, icke-formellt och informellt lärande), med beaktande av den nationella lagstiftningen om ackumulering av moduler och erkännande av läranderesultat.
      De moduler som ingår i ett utbildningsbevis ska

                  —

                  beskrivas på ett lättläst och lättbegripligt sätt genom att man hänvisar till de kunskaper, färdigheter och kompetenser som ingår,

                  —

                  vara uppbyggda och organiserade på ett passande sätt för det utbildningsbevis de ingår i, samt

                  —

                  vara utformade på så sätt att det är möjligt att göra en särskiljande bedömning och validering av de läranderesultat som ingår i modulen.

            En utbildningsmodul kan ingå i ett enda eller i flera utbildningsbevis. De förväntade läranderesultat som ingår i en modul är oberoende av var och hur de uppnåtts. En utbildningsmodul kan därför inte förväxlas med ett moment eller en kurs som ingår i ett formellt utbildningsprogram eller annan utbildning.
      Regler och förfaranden för att definiera utbildningsmoduler och för hur man kombinerar och ackumulerar moduler för att erhålla ett visst utbildningsbevis fastställs av de behöriga institutionerna och parterna i utbildningsprocessen enligt nationella eller regionala bestämmelser.
      I specifikationerna för en utbildningsmodul ska följande ingå:

                  —

                  Utbildningsmodulens allmänna beteckning.

                  —

                  I tillämpliga fall den allmänna beteckningen för det eller de utbildningsbevis som utbildningsmodulen ingår i.

                  —

                  EQF-nivå för utbildningsbeviset, och eventuell NQF-nivå (”national qualification framework”), samt ECVET-poäng för utbildningen.

                  —

                  Läranderesultat som ingår i modulen.

                  —

                  Förfaranden och kriterier för att bedöma dessa läranderesultat.

                  —

                  ECVET-poäng för utbildningsmodulen.

                  —

                  Eventuell tidsbegränsning för utbildningsmodulens giltighet.

            2.   Överföring och ackumulering av läranderesultat, ECVET-partnerskap

      Inom ECVET bedöms utbildningsmoduler som fullgjorts i ett sammanhang, och förs därefter över till ett annat sammanhang. I detta nya sammanhang valideras och erkänns de av den behöriga institutionen, så att de kan ingå i det utbildningsbevis personen vill erhålla. Utbildningsmodulerna kan därefter ackumuleras för att ingå i ett utbildningsbevis, enligt nationella eller regionala bestämmelser. Förfaranden och vägledningar för bedömning, validering, ackumulering och erkännande av utbildningsmoduler utformas av relevanta behöriga institutioner och parterna i utbildningsprocessen.
      Meritöverföring med hjälp av ECVET av läranderesultat från formellt lärande bör underlättas genom att man inrättar partnerskap och nätverk med behöriga institutioner, där var och en av dem har behörighet att utfärda utbildningsbevis eller moduler eller ge meriter för läranderesultat som kan överföras och valideras.
      Syftet med att inrätta partnerskap är att

                  —

                  tillhandahålla en ram för samarbete och arbete i nätverk mellan parterna, enligt samförståndsavtal som skapar ömsesidigt förtroende,

                  —

                  underlätta för parterna att införa särskilda arrangemang för meritöverföring för inlärare.

            I samförståndsavtalen ska parterna bekräfta att de

                  —

                  godtar varandras status som behöriga institutioner,

                  —

                  godtar varandras kriterier och förfaranden för kvalitetssäkring, bedömning, validering och erkännande i samband med meritöverföring,

                  —

                  är överens om villkoren för partnerskapet, t.ex. mål, varaktighet och översyn av samförståndsavtalet,

                  —

                  är överens om att berörda utbildningsbevis är jämförbara i samband med meritöverföring, sedan EQF använts för att fastställa referensnivåer,

                  —

                  identifiera andra aktörer och behöriga institutioner som kan komma att beröras av processen, och dessas uppgifter.

            För att använda ECVET för läranderesultat från icke-formellt och informellt lärande eller utanför samförståndsavtal bör den institution som har behörighet att utfärda utbildningsbevis eller utbildningsmoduler eller ge meriter, inrätta förfaranden och mekanismer för att identifiera, validera och erkänna sådana läranderesultat genom att utfärda motsvarande utbildningsmoduler och tillhörande ECVET-poäng.
      3.   Inlärningsavtal och betygsdokumentation

      För att göra en meritöverföring mellan två parter för en viss inlärare ska de två behöriga institutioner som har medverkat i utbildningen och valideringen och inläraren sluta ett inlärningsavtal, inom ramen för samförståndsavtalet. Inlärningsavtalet bör

                  —

                  göra skillnad mellan ”heminstitution” och ”mottagande institution” (1),

                  —

                  ange särskilda villkor för en viss rörlighetsperiod, t.ex. inlärarens identitet, rörlighetsperiodens längd, förväntade läranderesultat och ECVET-poäng för dessa.

            I inlärningsavtalet ska det fastställas att om inläraren har uppnått de förväntade läranderesultaten och dessa har bedömts positivt av den mottagande institutionen ska heminstitutionen validera och erkänna dem så att de kan ingå i ett utbildningsbevis, enligt de regler och förfaranden som fastställts av den behöriga institutionen.
      Överföring mellan parter kan gälla läranderesultat från formellt samt om lämpligt icke-formellt och informellt lärande. Överföring av lärandemeriter sker i tre steg:

                  —

                  Den mottagande institutionen bedömer läranderesultaten och ger meriter till inläraren. Läranderesultaten och motsvarande ECVET-poäng förs in i inlärarens betygsdokumentation (2).

                  —

                  Heminstitutionen validerar meriten som en passande dokumentation av vad inläraren uppnått.

                  —

                  Heminstitutionen erkänner därefter läranderesultatet. Erkännandet gör att utbildningsmoduler och motsvarande ECVET-poäng kan tilldelas, enligt bestämmelserna i heminstitutionens system.

            Validering och erkännande av behörig heminstitution är beroende av behörig mottagande institutions bedömning av läranderesultatet, enligt fastställda förfaranden och kvalitetssäkringskriterier.
      4.   ECVET-poäng

      ECVET-poäng ger kompletterande information om utbildningsbevis och utbildningsmoduler, uttryckt i siffror. De fyller en funktion endast i samband med det specifika utbildningsbevis de är kopplade till, och de visar vilka moduler som klarats av och ackumulerats. För att ECVET-poäng ska användas på ett enhetligt sätt har man kommit överens om att tilldela 60 poäng för läranderesultat som man kan förväntas uppnå på ett år i formell yrkesutbildning på heltid.
      Inom ECVET sker tilldelningen av poäng vanligen i två steg: ECVET-poäng tilldelas först en hel utbildning och därefter de moduler som ingår. För ett visst utbildningsbevis används en formell utbildning som referens, och med utgångspunkt i överenskommelsen fastställs en viss poängsumma för utbildningsbeviset. Denna summa delas därefter upp på de olika utbildningsmodulerna, beroende på hur stor andel av utbildningsbeviset de utgör.
      För de utbildningsbevis där det inte finns en formell utbildning som kan användas som referens tilldelas ECVET-poäng efter en uppskattning som bygger på en jämförelse med utbildningsvägar där det finns en formell utbildning. För att fastställa om två utbildningsvägar är jämförbara bör den behöriga institutionen se till motsvarande EQF-nivå, till NQF-nivå om det finns en sådan eller till likheter i läranderesultat på ett närliggande yrkesområde.
      Utbildningsmodulernas relativa vikt i förhållande till utbildningsbeviset ska fastställas enligt ett eller flera av följande kriterier:

                  —

                  Den relativa betydelsen av modulens läranderesultat för deltagande på arbetsmarknaden, för att gå vidare till andra utbildningsnivåer eller för social integration.

                  —

                  Komplexitet, räckvidd och omfattning av de läranderesultat som ingår i modulen.

                  —

                  Den ansträngning inläraren måste göra för att tillägna sig de kunskaper, färdigheter och kompetenser som krävs för modulen.

            Den relativa vikten för en viss modul som ingår i flera utbildningsbevis, uttryckt i ECVET-poäng, kan variera mellan de olika utbildningsbevisen.
      Att fastställa antal ECVET-poäng ingår vanligen i utformningen av utbildningsbevis och moduler. Det görs av den behöriga institution som utformar och uppdaterar innehållet i ett visst utbildningsbevis, eller som särskilt tilldelats denna uppgift. I länder där det redan finns ett nationellt poängsystem fastställer de relevanta behöriga institutionerna hur nationella meritpoäng ska räknas om till ECVET-poäng.
      En person som klarat av ett utbildningsbevis eller en utbildningsmodul tilldelas motsvarande ECVET-poäng, oberoende av hur mycket tid som krävts för utbildningen.
      Överföringen av en modul leder vanligen till en överföring av motsvarande ECVET-poäng så att de ingår när de överförda läranderesultaten erkänns, i enlighet med nationella eller regionala bestämmelser. Det ankommer på den behöriga institutionen att avgöra om ECVET-poängen ska beaktas, på villkor att det finns bestämmelser och metoder för detta som är tydliga och bygger på kvalitetssäkringsprinciper.
      För utbildningsbevis och moduler som erhållits efter icke-formellt eller informellt lärande och där det går att hitta en formell utbildning som referens ges samma antal ECVET-poäng som referensutbildningen eftersom samma läranderesultat uppnåtts.

         (1)  ”Heminstitution” är den institution som validerar och erkänner inlärarens läranderesultat. ”Mottagandeinstitution” är den institution som tillhandahåller utbildning för det aktuella läranderesultatet och som bedömer det läranderesultat som uppnåtts.

         (2)  Ett betygsdokument innehåller inlärarens läranderesultat, moduler och ECVET-poäng.


Avis juridique important

|

32001H0207

Rådets rekommendation av den 12 mars 2001 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1995) (åttonde EUF) för räkenskapsåret 1999

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 073 , 15/03/2001 s. 0037 - 0037

Rådets rekommendationav den 12 mars 2001om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1995) (åttonde EUF) för räkenskapsåret 1999(2001/207/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av fjärde AVS-EEG-konventionen, som undertecknades i Lomé den 15 december 1989 och ändrades genom det i Mauritius den 4 november 1995 undertecknade avtalet,med beaktande av rådets beslut 91/482/EEG av den 25 juli 1991 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska ekonomiska gemenskapen(1), såsom det reviderats efter halva giltighetstiden genom beslut 97/803/EG(2),med beaktande av det interna avtalet om finansiering och administration av gemenskapens stöd(3), som undertecknades i Bryssel den 20 december 1995, särskilt artikel 33.3 i detta,med beaktande av budgetförordningen av den 16 juni 1998, tillämplig på åttonde Europeiska utvecklingsfonden(4), särskilt artiklarna 69-74 i denna, ochav följande skäl:Rådet har granskat räkenskaperna och balansräkningen för Europeiska utvecklingsfondens (1995) (åttonde EUF) operationer till och med den 31 december 1999, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 1999 tillsammans med kommissionens svar(5).I enlighet med artikel 33.3 i det interna avtalet skall kommissionen beviljas ansvarsfrihet för förvaltningen av Europeiska utvecklingsfonden (1995) (åttonde EUF) av Europaparlamentet på rådets rekommendation.Kommissionens genomförande av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1995) (åttonde EUF) under räkenskapsåret 1999 har i sin helhet varit tillfredsställande.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1995) (åttonde EUF) för räkenskapsåret 1999.Utfärdad i Bryssel den 12 mars 2001.På rådets vägnarB. RingholmOrdförande(1) EGT L 263, 19.9.1991, s. 1.(2) EGT L 329, 29.11.1997, s. 50.(3) EGT L 156, 29.5.1998, s. 108 och rättelse i EGT L 173, 18.6.1998, s. 54.(4) EGT L 191, 7.7.1998, s. 53.(5) EGT C 342, 1.12.2000, s. 205.


Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram 2005-2009


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Sveriges nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Sveriges uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014

text:
               23.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/9

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Sveriges nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Sveriges uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014
   2011/C 217/03
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.3,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020-strategin. Denna strategi bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken, med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att öka EU:s potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning inleddes i EU liksom den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (4)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och för strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Det underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga finanser och hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (5)

               Den 29 april 2011 lade Sverige fram 2011 års uppdatering av konvergensprogrammet för perioden 2011–2014 och sitt nationella reformprogram för 2011. De två programmen har granskats samtidigt.

               (6)

               Före den ekonomiska krisen 2008–2009 hade den svenska ekonomin i mer än tio år haft stark tillväxt, med inhemsk efterfrågan och nettoexport som drivkrafter. Sverige har en exportinriktad ekonomi med omfattande finansiell sektor som därmed påverkades starkt av utlandets kraftigt minskade efterfrågan och krisen på finansmarknaden under 2008. Detta medförde att BNP sjönk med 5,1 % år 2009 och att arbetslösheten steg från cirka 6 % till drygt 9 %. Tack vare ett gynnsamt utgångsläge utan behov av större justeringar för hushållen, banksektorn och den offentliga sektorn, samt adekvata penningpolitiska och finanspolitiska åtgärder, blev nedgången relativt kortvarig och drabbade främst den exportinriktade tillverkningssektorn. När världshandeln åter ökade, genomgick den svenska ekonomin en mycket stark och omfattande återhämtning med en real BNP som ökade med 5,7 % år 2010. Automatiska stabilisatorer och diskretionära åtgärder gjorde sammantaget att det offentliga saldot minskade från ett överskott på 3,7 % av BNP år 2007 till ett underskott på 0,9 % år 2009, för att sedan åter komma i balans år 2010.

               (7)

               Utifrån en bedömning av det uppdaterade konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenariot bakom de finanspolitiska beräkningarna förefaller rimligt, utom för 2012 då det är mer optimistiskt än kommissionens vårprognos. Den finanspolitiska strategi som beskrivs i det uppdaterade konvergensprogrammet är adekvat, eftersom den skulle bidra till uppfyllande av Sveriges mål att på medellång sikt uppnå ett överskott på 1 % av BNP över konjunkturcykeln. Detta skulle ge en viss säkerhetsmarginal för att förhindra att referensvärdet på 3 % av BNP överskrids vid framtida nedgångar. I programmet beräknas den offentliga sektorns överskott öka från 0,6 % av BNP år 2011 till 3,7 % år 2014, som är programmets slutår. Denna förbättring beror på en förmodat stark ekonomisk tillväxt, för programmet innehåller inte några konsolideringsinsatser under dessa år. Riskerna för de finanspolitiska målen uppväger i stort sett varandra. Eftersom programmets inkomstprognos är något försiktig för 2011, kan utfallet bli något bättre under innevarande år, medan vissa nedåtrisker för de finanspolitiska beräkningarna från och med 2012 kan hänföras till optimistiska makroekonomiska antaganden. Det finns en risk för konjunkturförstärkande finanspolitik, eftersom regeringen har angett att ytterligare expansiva finanspolitiska åtgärder i 2011 års budgetproposition kan genomföras från och med 2012, om det finns tillräckligt budgetutrymme (här ingår ett femte steg i jobbskatteavdraget för lönearbetare, en ytterligare höjning av skiktgränsen för statlig inkomstskatt, en sänkning av mervärdesskatten för restaurangtjänster och sänkt skatt på pensioner). Med hänsyn till den demografiska utvecklingen är det därför viktigt för Sverige att föra en finanspolitik som säkerställer att det medelfristiga målet fortfarande uppfylls. Enligt kommissionens senaste bedömning framstår risken avseende de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet som låg.

               (8)

               Den nuvarande situationen på hus- och bolånemarknaderna är en potentiell källa till instabilitet. Efter en kortvarig och mindre korrigering under finanskrisens kulmen, fortsätter huspriserna i Sverige – till skillnad från i andra länder – den kraftiga stegring som pågått sedan andra hälften av nittiotalet och ligger nu på rekordhög nivå. Med husprisernas kraftiga stegring har hushållens skuldsättning också ökat till rekordhöga cirka 170 % av den disponibla inkomsten vid halvårsskiftet 2010. Dessutom har en stor del av bolånen tagits med rörlig ränta och låg amortering. Detta gör svenska hushåll särskilt sårbara för räntehöjningar eller sämre sysselsättningsutsikter. En större korrigering på bostadsmarknaden skulle kunna få negativa följder för den makroekonomiska stabiliteten genom högre finansieringskostnader för banker och genom att hushållen sänker sin konsumtion för att få balans i ekonomin.

               (9)

               På den svenska arbetsmarknaden har tredjelandsmedborgare och ungdomar en relativt svag ställning jämfört med EU-genomsnittet. Det är viktigt att dessa gruppers ställning på arbetsmarknaden förbättras, om den totala sysselsättningen ska kunna öka och tillgången på arbetskraft långsiktigt förbättras så att man kan möta den demografiska utmaningen med en åldrande befolkning. För närvarande genomför den svenska regeringen flera reformer för att öka båda gruppernas sysselsättning, som ökade medel till coachningsinsatser, praktikplatser, yrkesutbildning för vuxna, lärlingssystem, riktade lönesubventioner och skräddarsydda språkkurser i svenska. I den senaste statistiken finns det klara tecken på en generell förbättring på den svenska arbetsmarknaden, utom för utlandsfödda kvinnor.

               (10)

               Kommissionen har granskat Sveriges konvergensprogram och nationella reformprogram. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Sverige utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Den anser att programmen på ett adekvat sätt behandlar de för Sverige viktigaste problemen. Medan regeringens finanspolitiska strategi att fortsätta uppfylla målet på medellång sikt är lämplig, bör man från och med 2012 nogsamt undvika en alltför expansiv finanspolitik vid god tillväxt. Riskerna för makroekonomiska obalanser bör uppmärksammas, särskild riskerna med stigande huspriser och hushållens ökande skuldsättning. Dessutom bör deltagande på arbetsmarknaden bland svaga grupper övervakas och förbättras, särskilt för ungdomar och utlandsfödda kvinnor.

               (11)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat Sveriges uppdaterade konvergensprogram för 2011 och dess ståndpunkt (3) avspeglas särskilt i dess rekommendation (1) nedan. Med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011 har rådet granskat Sveriges nationella reformprogram.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Sverige under perioden 2011–2012 gör följande:

               1.

               För en finanspolitik som säkerställer att det medelfristiga målet fortfarande uppfylls.

               2.

               Vidtar förebyggande åtgärder för att hantera de makroekonomiska riskerna med stigande huspriser och hushållens ökande skuldsättning. En bred uppsättning åtgärder kan övervägas, exempelvis översyn av bolånesystemet, inklusive kapitalkrav på banker, hyresreglering, fastighetsbeskattning och byggnadslov.

               3.

               Övervakar och förbättrar deltagandet på arbetsmarknaden bland unga och andra svaga grupper.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Enligt i artikel 9.3 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 25 augusti 2011 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banco de Portugal (ECB/2011/11)

text:
               2.9.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 258/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 25 augusti 2011
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banco de Portugal
   (ECB/2011/11)
   2011/C 258/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för Banco de Portugals nuvarande externa revisorer avslutas efter revisionen för räkenskapsåret 2010. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2011.

               (3)

               Banco de Portugal har valt PricewaterhouseCoopers & Associados — Sociedade de Revisores Oficiais de Contas, Lda. som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2011 till 2016.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att PricewaterhouseCoopers & Associados — Sociedade de Revisores Oficiais de Contas, Lda. utses till Banco de Portugals externa revisorer för räkenskapsåren 2011 till 2016.

      Utfärdad i Frankfurt am Main 25 augusti 2011.

         Jean-Claude TRICHET

            ECB:s ordförande


title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/95

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta
   2012/C 219/28
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Alltsedan sin tillblivelse har Eurogruppen haft en nyckelroll och ett särskilt ansvar vid den ekonomiska styrningen av euroområdet. Den ekonomiska krisen har tydligt visat hur nära sammanflätat euroområdet är, vilket understryker behovet av en samstämmig kollektiv politisk inställning som motsvarar de starka spridningseffekterna inom euroområdet, så att en effektiv politisk samordning kan uppnås för snabba insatser vid förändringar i det ekonomiska klimatet.

               (2)

               Rådet har utfärdat landsspecifika rekommendationer till var och en av de medlemsstater som har euron som valuta (nedan kallade medlemsstaterna i euroområdet). Dessa rekommendationer gäller ekonomiska utmaningar på nationell nivå och är samtidigt av central betydelse för att säkra stabiliteten och tillväxten i hela euroområdet. Medlemsstaterna i euroområdet har också förbundit sig att genomföra en rad långtgående ytterligare politiska reformer inom ramen för europluspakten med sikte på att öka konkurrenskraften, främja sysselsättningen och bidra till de offentliga finansernas hållbarhet samt stärka den finansiella stabiliteten. Den 2 mars 2012 undertecknade medlemsstaterna i euroområdet och åtta andra medlemsstater (nedan kallade medlemsstater som inte tillhör euroområdet) ett fördrag om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen, i vilket de enades om att alla deras planerade större ekonomiska politiska reformer på förhand ska diskuteras och, när så är lämpligt, samordnas sinsemellan. En förhandssamordning inom euroområdet, både genom överlämnande av utkast till budgetplaner och genom diskussioner om viktiga ekonomiska politiska reformplaner, kommer att bidra till att hänsyn tas till de nationella insatsernas spridningseffekter på hela euroområdet.

               (3)

               Väl genomtänkta budgetramverk som stärker den inhemska finanspolitiska styrningen är ett centralt inslag i en sund förvaltning av de offentliga finanserna, och bidrar till de offentliga finansernas hållbarhet i hela euroområdet. Euroområdets stats- eller regeringschefer förband sig i juli och oktober 2011 att införa nationella finanspolitiska ramar i enlighet med rådets direktiv 2011/85/EU av den 8 november 2011 om krav på medlemsstaternas budgetramverk (1) och detta redan i slutet av 2012, dvs. före direktivets tidsplan, och att även gå längre än de krav som ingår där. Genom att den 2 mars 2012 underteckna fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen förband sig dessutom medlemsstaterna i euroområdet, tillsammans med åtta medlemsstater som inte tillhör euroområdet, att ytterligare stärka sin nationella finanspolitiska styrning, främst genom att införa bindande regler för de offentliga finanserna så att det medelfristiga budgetmålet kan uppnås.

               (4)

               Strävan efter budgetkonsolidering är ett centralt inslag i strategin för att övervinna krisen i euroområdet. EU:s finanspolitiska ramverk möjliggör en differentiering av medlemsstaternas konsolideringstakt, allt efter deras respektive finanspolitiska manöverutrymme och makroekonomiska förhållanden. I stabilitets- och tillväxtpakten och fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen är fokus riktat på det strukturella saldot, vilket gör det möjligt att beakta konjunktureffekterna och engångsåtgärder för det nominella saldot i de offentliga finanserna. Bedömningen av åtgärder som faktiskt vidtagits efter rådets rekommendationer om en korrigering av alltför stora underskott sker i strukturella termer. En lämpligt sammansatt konsolidering är avgörande för att stärka förtroendet för att konsolideringen inom euroområdet är av bestående natur samt för att begränsa den negativa kortsiktiga inverkan på tillväxten. Tillväxtfrämjande utgifter, i synnerhet investeringsutgifter, behöver prioriteras; i flera medlemsstater i euroområdet skulle produktiva investeringsprojekt kunna tas fram, där både den privata och den sociala avkastningen skulle bli högre än de nuvarande låga räntorna. Reformer av långvariga rättigheter, främst hälso- och sjukvårdsrelaterade rättigheter samt pensioner, behövs snarast, för att stärka de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Lämpliga skattepolitiska åtgärder, t.ex. att flytta skattebördan från arbete, bredda skatteunderlaget och effektivare bekämpa skatteundandragande, skulle kunna bidra till konsolideringen och samtidigt öka konkurrenskraften och skapa bättre tillväxtvillkor.

               (5)

               Stabilitet och ett väl fungerande finanssystem är förutsättningar för att undvika ett ”förlorat decennium” med långsam tillväxt i euroområdet och för att stärka investerarnas förtroende. Eftersom ytterligare skuldsanering av bankerna är nödvändig, är det viktigt att så sker under ordnade former och är förenligt med att man bevarar ett tillräckligt kreditflöde till realekonomin. För att motverka den framväxande finansiella fragmenteringen krävs ökad integrering av tillsynsmyndigheternas strukturer och praxis liksom när det gäller gränsöverskridande krishantering.

               (6)

               En ordnad avveckling av de makroekonomiska obalanserna inom euroområdet är avgörande för hållbar tillväxt och stabilitet i euroområdet. En process med minskningar av obalanserna har påbörjats, men måste fortsättas på ett konsekvent sätt. Brådskan att korrigera obalanser är större i länder med underskott, där reformer behövs för att förbättra konkurrenskraften och underlätta en omfördelning av resurser till sektorer som är exponerade mot internationell handel. Samtidigt kan länder med överskott bidra till en ombalansering genom att avskaffa onödiga lagrelaterade och andra restriktioner som omgärdar den inhemska efterfrågan, verksamhet som inte är exponerad för internationell handel samt investeringsmöjligheterna.

               (7)

               En förutsättning för fortsatt utveckling av den ekonomiska unionen är att inse sambandet mellan ekonomierna i medlemsstaterna i euroområdet och de fördelar som stabilitet i denna monetära union kan ge dess medlemmar och unionen i stort. Framöver kommer medlemsstaterna i euroområdet att behöva fördjupa sin integration för att uppnå en fullständig ekonomisk och monetär union.

               (8)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97 (2), och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att medlemsstaterna i euroområdet vidtar enskilda och kollektiva åtgärder, utan påverkan på rådets befogenheter vid samordningen av medlemsstaternas ekonomiska politik, men särskilt vid samordningen av den ekonomiska politiken inom ramen för Eurogruppen under perioden 2012–2013 i syfte att uppnå följande:

               1.

               Stärka Eurogruppens arbetsmetoder så att den kan ansvara för den samlade politiska inställningen i euroområdet, effektivt kunna reagera på förändringar i det ekonomiska klimatet samt leda samordningen av den ekonomiska politiken inom den förstärkta övervakningsramen som omfattar medlemsstaterna i euroområdet.

               2.

               Intensifiera det politiska samarbetet i Eurogruppen genom att utbyta information och diskutera budgetplaner och planer på större reformer med potentiella spridningseffekter inom euroområdet. Att säkerställa att den typ av reformer blir genomförda som behövs för ett stabilt och starkt euroområde, exempelvis genomförande av rådets rekommendationer till enskilda medlemsstater i euroområdet som, förutom att åtgärda problem på nationell nivå, har effekter på hela euroområdet.

               3.

               Stärka budgetdisciplinen och de finanspolitiska institutionerna på både nationell och regional/lokal nivå, för att kunna öka marknadens förtroende för de offentliga finansernas hållbarhet på medellång och lång sikt i euroområdet. Att i och med överenskommelsen mellan euroområdet stats- eller regeringschefer i juli och oktober 2011 respektive den 2 mars 2012, tidigarelägga införlivandet av direktiv 2011/85/EU till slutet av 2012 och ytterligare stärka den finanspolitiska styrningen, främst genom att i den nationella lagstiftningen i alla medlemsstater i euroområdet införa reglerna om strukturell balans i de offentliga finanserna samt om de automatiska korrigeringsmekanismerna.

               4.

               Utifrån Europeiska rådets slutsatser av den 1–2 mars 2012, säkerställa en samstämmig kollektiv finanspolitisk inställning i euroområdet genom att fortsätta den finanspolitiska konsolideringen enligt rådets rekommendationer och beslut, i linje med reglerna i stabilitets- och tillväxtpakten, som tar hänsyn till varje lands specifika makroekonomiska situation. Medlemsstater som drabbats av betydande och potentiellt stigande riskpremier bör begränsa avvikelserna från de nominella saldomålen också vid sämre makroekonomiska förhållanden än väntat. Andra medlemsstater bör låta de automatiska stabilisatorerna spela sin roll enligt den strukturellt grundade anpassningsbanan och vara beredda att se över konsolideringstakten, om de makroekonomiska förhållandena skulle försämras ytterligare. De offentliga utgifternas och inkomsternas sammansättning bör återspegla utgiftsposternas och inkomstskällornas tillväxteffekter. I synnerhet bör hela det tillgängliga finanspolitiska utrymmet användas för att främja offentliga investeringar inom euroområdet, även genom att ta hänsyn till gränsöverskridande skillnader i finansieringskostnaderna.

               5.

               Vidta åtgärder så att det finansiella systemets funktion och stabilitet förbättras inom euroområdet. Påskynda utvecklingen mot en mer integrerad finansiell struktur, bestående av banktillsyn och gränsöverskridande krislösning.

               6.

               Genomföra strukturreformer, som också främjar flexibla lönejusteringar, och som – tillsammans med en differentierad finanspolitisk inställning – skulle främja en ordnad avveckling av makroekonomiska obalanser inom euroområdet, och därmed tillväxt och sysselsättning. Detta skulle inbegripa åtgärder på nationell nivå som motsvarar den landspecifika situationen och tar hänsyn till rådets rekommendationer till enskilda medlemsstater i euroområdet.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 41.

      (2)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.


Avis juridique important

|

32002H0236

Kommissionens rekommendation av den 11 mars 2002 om en gemensam europeisk mall för meritförteckningar (Text av betydelse för EES) [delgivet med nr K(2002) 516]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 079 , 22/03/2002 s. 0066 - 0072

Kommissionens rekommendationav den 11 mars 2002om en gemensam europeisk mall för meritförteckningar[delgivet med nr K(2002) 516](Text av betydelse för EES)(2002/236/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 149, 150 och 211 i detta, ochav följande skäl:(1) I rådets resolution av den 3 december 1992(1) uppmanas medlemsstaterna att vidta åtgärder för att göra meriter och färdigheter tydligare genom att införa en gemensam mall för presentationen av individuella färdigheter (portfölj), i vilken en gemensam mall för meritförteckningar ingår.(2) I ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i Lissabon den 23 och 24 mars 2000 uttrycktes önskemål om en gemensam europeisk mall för meritförteckningar som skulle användas frivilligt, för att underlätta rörligheten genom att bidra till bedömningen av förvärvade kunskaper såväl av utbildningsanstalter som arbetsgivare(2).(3) I Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 10 juli 2001 om rörlighet inom gemenskapen för studerande, personer som genomgår yrkesinriktad utbildning, volontärer, lärare och utbildare(3) betonas behovet av en gemensam europeisk mall för meritförteckningar för att hjälpa enskilda medborgare att framföra sina meriter och färdigheter på ett effektivt och tydligt sätt.(4) I kommissionens meddelande om att förverkliga det europeiska området för livslångt lärande(4) betonas vikten av en gemensam europeisk mall för meritförteckningar för att främja tydligheten i meriter och färdigheter.(5) I kommissionens meddelande till rådet - Nya europeiska arbetsmarknader, öppna och tillgängliga för alla(5) uttrycks en uppmaning om utarbetandet av ett elektroniskt system för meritförteckningar som underhålls av Europeiskt nätverk för arbetsförmedlingar (European Employment Services, EURES), och om en gemensam europeisk mall för meritförteckningar.(6) De nationella resurscentrumen för yrkesvägledning bör, som en del av uppgiften att främja yrkesvägledning på nationell och europeisk nivå, hjälpa till att sprida mallen för meritförteckningar.(7) Nätverket EURES förfogar över en elektronisk meritförteckning (EURES CV-search), vilken ingår i dess tjänster och återspeglar samma principer som den gemensamma europeiska mallen för meritförteckning.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Den gemensamma europeiska mallen för meritförteckningar som framgår av bilagan bör användas frivilligt av medborgarna när de förmedlar uppgifter om meriter och färdigheter till arbetsgivare och till dem som tillhandahåller allmän och yrkesinriktad utbildning i deras hemland eller i utlandet.2. Medlemsstaterna bör främja och sprida den gemensamma europeiska mallen för meritförteckningar så att den blir vida känd och tillgänglig för medborgarna.Offentliga arbetsförmedlingar, arbetsmarknadens parter och icke-statliga organisationer uppmanas att göra den gemensamma mallen tillgänglig för sina medlemmar, såväl individer och företag som andra organisationer, och främja att den godtas som ett användbart verktyg.3. Vid utgången av år 2004 kommer kommissionen att genomföra en utvärdering av den gemensamma mallen för meritförteckningar och av hur systemet genomförts.Kommissionen kommer att rekommendera ändringar i mallen om utvärderingen visar att de är nödvändiga.Utfärdad i Bryssel den 11 mars 2002.På kommissionens vägnarViviane RedingLedamot av kommissionen(1) EGT C 49, 19.2.1993, s. 1.(2) EGT C 73, 23.3.2002.(3) EGT L 215, 9.8.2001, s. 30.(4) KOM (2001) 678 slutlig.(5) KOM (2001) 116 slutlig.BILAGAGemensam europeisk mall för meritförteckningarFÖRKLARANDE ANMÄRKNINGAR1. Den gemensamma europeiska mallen för meritförteckningar är en tillgång för att individernas meriter och färdigheter skall kunna presenteras på ett systematiskt, kronologiskt och flexibelt sätt.2. Den är lättillgänglig både i elektronisk form och på papper. Mallen för meritförteckningar innehåller kategorier för presentationen av följande:a) Information om personuppgifter, språkkunskaper, arbetserfarenhet och utbildningsresultat.b) Ytterligare tekniska, organisatoriska, konstnärliga eller sociala färdigheter.c) Ytterligare information som kan läggas till meritförteckningen i en eller flera bilagor och anvisningar om hur detta kan göras på ett enkelt och tydligt sätt.3. Till den gemensamma europeiska mallen för meritförteckningar finns det stöd från ett elektroniskt bibliotek med prover på meritförteckningar, som är exempel på hur personer i olika länder, med olika yrkes- och utbildningsbakgrund, har använt mallen för meritförteckningar i olika syften.4. Det finns elektroniska länkar till instrument och resurser på europeisk och nationell nivå om hur man presenterar meriter och färdigheter (t.ex. tillägg till utbildnings- och examensbevis, Europass, Europeiska systemet för överföring av akademiska poäng (ECTS, Europeiska datakörkortet osv.). Mallen för meritförteckningar är därför en del i en bredare strategi för att förbättra tydligheten i meriter och färdigheter.5. "Arbetssökarnas databas" (CV-job search) som utarbetats och sköts av European Employment Services (EURES) präglas av de ovan beskrivna principerna och kraven.>PIC FILE= "L_2002079SV.006901.TIF">>PIC FILE= "L_2002079SV.007001.TIF">>PIC FILE= "L_2002079SV.007101.TIF">>PIC FILE= "L_2002079SV.007201.TIF">


title: RECOMMENDATION FROM THE COMMISSION TO THE COUNCIL to authorise the Commission to open negotiations on behalf of the European Union for the renewal of the protocol to the Fisheries Partnership Agreement with the Kingdom of Morocco

text:
     SV

SV        SV
 ---pagebreak---                      EUROPEISKA KOMMISSIONEN

                                                    Bryssel den 11.2.2011
                                                    SEK(2011) 170 slutlig

                 KOMMISSIONENS REKOMMENDATION TILL RÅDET

     om bemyndigande för kommissionen att inleda förhandlingar på Europeiska unionens
     vägnar för att förnya protokollet till partnerskapsavtalet om fiske med Konungariket
                                             Marocko

SV                                                                                SV
 ---pagebreak---                       KOMMISSIONENS REKOMMENDATION TILL RÅDET

         om bemyndigande för kommissionen att inleda förhandlingar på Europeiska unionens
         vägnar för att förnya protokollet till partnerskapsavtalet om fiske med Konungariket
                                                 Marocko

     1.        MOTIVERING

     Europeiska unionen och Konungariket Marocko har ingått ett partnerskapsavtal om fiske och
     därtill hörande protokoll, som antogs den 22 maj 20061 och trädde i kraft den 28 februari
     2007. Protokollet, som innebär fiskemöjligheter för EU-fartyg och fastställer den ekonomiska
     kompensationen, löper ut den 27 februari 2011.

     Det nuvarande avtalets tillämpningsområde omfattar vatten söder om 27° 40' N. I linje med
     den nämnda zonens särställning enligt internationell rätt och de rättsliga villkor på vilka EU
     har ingått ett bilateralt avtal med Marocko som även omfattar denna zon, har kommissionen
     vid upprepade tillfällen under 2010 ombett Marocko att inkomma med en utvärdering av i
     vilken utsträckning det nuvarande avtalet gynnar den lokala befolkningen. Marocko besvarade
     denna begäran den 13 december. Det föreslås att det nuvarande protokollet förnyas med ett år
     för att ge tid att slutföra förhandlingar om ett reviderat protokoll med lämpliga garantier samt
     för att fortsatt kunna bedriva fiske under mellantiden. Rådet uppmanas att anta
     förhandlingsdirektiven i bilagan till denna rekommendation.

     2.        REKOMMENDATION

     Mot bakgrund av vad som sagts ovan rekommenderar kommissionen

     – att rådet bemyndigar kommissionen att inleda och föra förhandlingar för att förnya
       protokollet till partnerskapsavtalet om fiske med Konungariket Marocko,

     – att förnyandet begränsas till ett år,

     – att kommissionen utses till unionens förhandlare,

     – att kommissionen ska föra förhandlingarna i samråd med en särskild kommitté i enlighet
       med bestämmelserna i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, samt

     – att rådet antar förhandlingsdirektiven i bilagan till denna rekommendation.

     1
              EUT L 141, 29.5.2006, s. 1.

SV                                                                                SV
 ---pagebreak---      BILAGA

     Förhandlingsdirektiv

     – Syftet med förhandlingarna är att förnya protokollet till partnerskapsavtalet om fiske
       mellan Europeiska unionen och konungariket Marocko i enlighet med rådets slutsatser av
       den 15 juli 2004 om partnerskapsavtal om fiske, på grundval av kommissionens
       meddelande av den 23 december 2002.

     – För att säkerställa främjandet av ett hållbart och ansvarsfullt fiske kommer kommissionens
       förhandlingsmål vara följande:

             – Att förnya det nuvarande protokollet för ett år, vilket är nödvändigt för antagandet
               av en ny rättslig ram för fiskeförbindelserna mellan EU och Marocko, med
               förbehåll för följande villkor:

             – En anpassning av fiskemöjligheter i linje med bästa tillgängliga vetenskapliga
               rådgivning.

             – Regelbunden rapportering av hur politiken för sektorn genomförs, grundat på
               gemensamt överenskomna indikatorer, inbegripet protokollets regionala effekter.

             –

SV                                                                                SV


title: Kommissionens rekommendation av den 17 mars 2010 om övervakning av perfluorerade alkylsulfonater i livsmedel (Text av betydelse för EES)

text:
               18.3.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 68/22

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 17 mars 2010
   om övervakning av perfluorerade alkylsulfonater i livsmedel
   (Text av betydelse för EES)
   (2010/161/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Perfluorerade alkylsulfonater (PFAS) används ofta inom industrin och av konsumenter, bl.a. som fett- och smutsavvisande impregnering av textilier och mattor, oljebeständiga beläggningar för pappersprodukter som är godkända för att komma i kontakt med livsmedel, brandsläckningsskum, ytaktiva ämnen inom gruv- och oljeindustrin, golvpolish och insekticidföreningar. En viktig undergrupp är (per)fluorerade organiska ytaktiva ämnen, till vilka ämnena perfluoroktansulfonat (PFOS) och perfluoroktansyra (PFOA) hör.

               (2)

               På grund av den omfattande användningen har PFOS och PFOA och deras salter och prekursorer påträffats i miljön och hos fiskar, fåglar och däggdjur. Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) begärde därför att Efsas vetenskapliga panel för främmande ämnen i livsmedelskedjan skulle yttra sig om i vilken utsträckning livsmedel och det relativa bidraget från olika material som kommer i kontakt med livsmedel påverkar människors exponering för PFOS och dess salter samt lämna råd om ytterligare åtgärder mot bakgrund av riskbedömningen av perfluorerade organiska föreningar.

               (3)

               Vetenskapliga panelen för främmande ämnen i livsmedelskedjan antog ett vetenskapligt yttrande om PFOS, PFOA och deras salter den 21 februari 2008 (1).

               (4)

               I det vetenskapliga yttrandet ansåg Efsa att det är osannolikt att negativa effekter av PFOS och PFOA uppstår hos befolkningen i allmänhet, men noterade samtidigt osäkerheter när det gäller utvecklingsrelaterade effekter hos levande organismer. Efsa rekommenderade att det vore önskvärt med ytterligare uppgifter om PFAS-halter i livsmedel och hos människor, särskilt med hänsyn till övervakningen av tendenser avseende exponeringen.

               (5)

               I Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar förbinder sig de avtalsslutande parterna att övervaka långlivade organiska föroreningar, alternativ till dessa och potentiella långlivade organiska föroreningar, och i bilaga B till konventionen ingår perfluoroktansulfonat (PFOS), dess salter och perfluoroktansulfonylfluorid (PFOSF) bland de ämnen som omfattas av begränsningar avseende produktion och användning.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna bör under 2010 och 2011 övervaka förekomsten av perfluorerade alkylsulfonater i livsmedel. För att en korrekt uppskattning av exponeringen ska kunna göras bör övervakningen omfatta många olika typer av livsmedel som återspeglar konsumtionsvanorna, inklusive livsmedel av animaliskt ursprung, t.ex. fisk, kött, ägg, mjölk och därav framställda produkter samt livsmedel av vegetabiliskt ursprung.

               2.

               Medlemsstatarna bör följa de provtagningsförfaranden som anges i bilaga I till kommissionens förordning (EG) nr 1883/2006 av den 19 december 2006 om provtagnings- och analysmetoder vid offentlig kontroll av halterna av dioxin och dioxinlika PCB:er i vissa livsmedel (2) så att man säkerställer att proven i det provtagna partiet är representativa.

               3.

               Det rekommenderas att medlemsstaterna analyserar perfluorerade alkylsulfonater i syfte att påvisa förekomst av föreningarna PFOS och PFOA och, om möjligt, deras prekursorer, t.ex. perfluoroktansulfonamid (PFOSA), N-etyl perfluoroktansulfonamidetanol (NEtFOSE) och 8:2 fluorotelomeralkohol. Medlemsstaterna bör om möjligt inbegripa föreningar som liknar PFOS och PFOA men som har en annan kedjelängd (C4–C15) samt ytaktiva ämnen i gruppen polyfluorerade alkylfosfater (PAPS), t.ex. 8:2 diPAPS och 8:2 monoPAPS, för att kunna uppskatta förekomsten av dessa i livsmedel.

               4.

               Medlemsstaterna bör analysera perfluorerade alkylsulfonater i enlighet med bilaga III till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (3) med hjälp av en analysmetod som har bevisats ge tillförlitliga resultat. Utbytet bör helst ligga i intervallet 70–120 %, med kvantifieringsgränser på 1 μg/kg.

               5.

               Det rekommenderas att medlemsstaterna regelbundet lämnar övervakningsdata, på basis av helvikt, till Efsa tillsammans med de uppgifter och i det elektroniska rapporteringsformat som Efsa angett, så att uppgifterna kan sammanställas i en databas. De bör också lämna tillgängliga uppgifter från föregående år, som tagits fram med hjälp av en analysmetod som har bevisats ge tillförlitliga resultat, för att övervaka tendenser avseende exponeringen.

      Utfärdad i Bryssel den 17 mars 2010.

            På kommissionens vägnar

         John DALLI

            Ledamot av kommissionen

      (1)  ”Opinion of the Scientific Panel on Contaminants in the Food chain on Perfluorooctane sulfonate (PFOS), perfluorooctanoic acid (PFOA) and their salts”, The EFSA Journal, nr 653, s. 1–131, 2008.

      (2)  EUT L 364, 20.12.2006, s. 32.

      (3)  EUT L 165, 30.4.2004, s. 1.


Avis juridique important

|

31998Y0806(03)

Europeiska centralbankens rekommendation avseende rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens befogenhet att ålägga sanktioner

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 246 , 06/08/1998 s. 0009 - 0012

Europeiska centralbankens rekommendation avseende rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens befogenhet att ålägga sanktioner (98/C 246/07)(Framlagd av Europeiska centralbanken den 7 juli 1998)EUROPEISKA GEMENSKAPENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNINGmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (nedan kallat fördraget), särskilt artiklarna 108a.3 och 106.6 i detta, samt stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad stadgan), särskilt artiklarna 34.3 och 42 i denna,med beaktande av rekommendationen från Europeiska centralbanken (nedan kallad ECB),med beaktande av Europaparlamentets yttrande,med beaktande av kommissionens yttrande, ochav följande skäl:(1) Denna förordning skall, i överensstämmelse med artikel 34.3 i stadgan, tillsammans med artikel 43.1 i stadgan, punkt 8 i protokollet (nr 11) om vissa bestämmelser angående Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland och punkt 2 i protokollet (nr 12) om vissa bestämmelser angående Danmark, inte ge en icke-deltagande medlemsstat några rättigheter eller skyldigheter.(2) Artikel 34.3 i stadgan kräver att rådet skall specificera ramarna och villkoren enligt vilka ECB skall lägga böter eller viten på företag som inte uppfyller förpliktelserna enligt ECB:s förordningar och beslut.(3) Åsidosättanden av de förpliktelser som anges i ECB:s förordningar och beslut kan ske på flera av ECB:s behörighetsområden.(4) För att säkerställa ett enhetligt tillvägagångssätt för åläggande av sanktioner på ECB:s olika behörighetsområden är det lämpligt att alla allmänna bestämmelser och procedurbestämmelser för åläggande av sådana sanktioner anges i en enda rådsförordning. Andra rådsförordningar föreskriver särskilda sanktioner på särskilda områden men lämnar förvaltningen och det tekniska handhavandet till denna förordning.(5) För att tillhandahålla en effektiv ordning för förvaltningen av sanktionerna måste denna förordning lämna visst handlingsutrymme åt ECB, både när det gäller de relevanta förfarandena och sanktionernas genomförande inom de ramar och på de villkor som läggs fast i denna förordning. Föreskrifterna i denna förordning kan endast tillämpas effektivt om deltagande medlemsstater har vidtagit nödvändiga åtgärder för att säkerställa att deras myndigheter har befogenheter att bistå och helt och fullt samarbeta med ECB vid beivran av åsidosättandet såsom det anges i denna förordning, i överensstämmelse med artikel 5 i fördraget.(6) ECB skall anlita de nationella centralbankerna för att utföra det europeiska centralbankssystemets uppgifter (nedan kallat ECBS) i den utsträckning som detta anses möjligt och ändamålsenligt.(7) Beslut enligt denna förordning som medför betalningsskyldighet skall kunna verkställas i överensstämmelse med artikel 192 i fördraget.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 DefinitionerI denna förordning avses med1) deltagande medlemsland: ett medlemsland som har antagit den gemensamma valutan i överensstämmelse med fördraget,2) nationell centralbank: centralbanken i ett deltagande medlemsland,3) företag: de fysiska eller juridiska personer, privata eller offentliga, som är underkastade förpliktelser som anges i ECB:s förordningar och beslut, utom offentliga personer som utövar sina offentliga befogenheter, i ett medlemsland som är skyldigt att fullgöra förpliktelserna i ECB:s förordningar och beslut, och skall inbegripa filialer eller andra fasta etableringar som sådana företag har i ett deltagande medlemsland, vars huvudkontor eller registrerade kontor ligger utanför ett deltagande medlemsland,4) åsidosättande: ett företags underlåtenhet att uppfylla en förpliktelse som fastställs i en ECB-förordning eller ett ECB-beslut,5) böter: ett enstaka belopp som ett företag måste betala som sanktion.6) viten: upprepade belopp som ett företag måste betala som sanktion vid fortsatt åsidosättande. Vitet skall beräknas för varje dag av fortsatt åsidosättande sedan företaget underrättas om ett beslut, fattat i överensstämmelse med artikel 3.1 andra stycket i denna förordning med krav på att åsidosättandet upphör,7) sanktioner: böter och viten eller andra påföljder med jämbörbar effekt som åläggs till följd av ett åsidosättande.Artikel 2 Sanktioner1. Ramarna inom vilka ECB kan påföra företag böter och viten är som följer, om inget annat anges i särskilda rådsförordningar:a) Böter: Den övre gränsen skall vara 500 000 euro.b) Viten: Den övre gränsen skall vara 10 000 euro för varje dag som åsidosättandet pågår. Viten kan åläggas för högst sex månader efter att företaget underrättats om beslutet enligt artikel 3.1 i denna förordning.2. När ECB beslutar huruvida en sanktion skall åläggas och vilken sanktion som är lämplig skall den följa proportionalitetsprincipen.3. ECB skall, då det är relevant, beakta förhållanden i det särskilda fallet, såsoma) å ena sidan företagets goda tro och relativa öppenhet när det tolkat och tillämpat förpliktelsen som anges i en ECB-förordning eller ett ECB-beslut liksom dess noggrannhet och samarbetsvilja och å andra sidan eventuella bevis på avsiktligt bedrägeri från tjänstemännens i företaget sida,b) hur allvarliga verkningarna av åsidosättandet är,c) om företaget upprepat åsidosättandet, hur ofta det skett och hur länge det varat,d) de vinster som företaget fått av åsidosättandet,e) företagets storlek i ekonomiskt hänseende,f) tidigare sanktioner som ålagts företaget av andra myndigheter, grundade på samma fakta.4. Närhelst åsidosättandet består i att företaget underlåtit att fullgöra en skyldighet skall åläggandet av en sanktion inte befria det från denna, såvida inte det beslut som fattas i överensstämmelse med artikel 3.4 i denna förordning uttryckligen anger annat.Artikel 3 Procedurregler1. Beslutet om huruvida ett åsidosättande skall beivras eller ej fattas av ECB:s direktion, på dess eget initiativ eller på begäran av den nationella centralbank i vars juridiktion åsidosättandet skett. Samma beslut kan också fattas av den centralbank i vars jurisdiktion åsidosättandet skett, på dess egen begäran eller på begäran av ECB.Det berörda företaget skall underrättas skriftligen, och även den behöriga tillsynsmyndigheten samt den nationella centralbank i vars jurisdiktion åsidosättandet har skett, eller ECB. Underrättelsen skall ange detaljerna i de anklagelser som riktas mot företaget och de bevis som åberopas. När så är lämpligt skall beslutet kräva att åsidosättandet upphör och det berörda företaget skall informeras om att vite kan komma att påföras.2. Beslutet kan kräva att åsidosättandet beivras. Vid förfarandet skall ECB eller den nationella centralbanken ha rätt atta) begära att dokument överlämnas,b) granska företagets böcker och register,c) ta kopior eller utdrag från sådana böcker och register,d) begära skriftliga eller muntliga förklaringar.När ett företag hindrar förfarandet, skall det deltagande medlemsland där de relevanta lokalerna är belägna lämna det bistånd som krävs, däribland säkerställa att ECB eller den nationella centralbanken får tillträde till företagets lokaler för att förutnämnda rättigheter skall kunna utövas.3. Det berörda företaget skall ha rätt att höras av ECB eller den nationella centralbanken. Företaget skall ges minst 30 dagar för att förbereda sitt försvar.4. ECB:s direktion skall så snart som möjligt efter erhållande av ett föreläggande från den centralbank som beivrar åsidosättandet eller efter att ha samrått med den nationella centralbank i vars jurisdiktion åsidosättandet har skett, fatta ett motiverat beslut om huruvida ett företag har begått ett åsidosättande och om eventuell sanktion. Det berörda företaget skall underrättas skriftligen om ett sådant beslut och underrättelsen skall informera företaget om dess rätt till överprövning; denna rätt behandlas i följande punkt. Ett sådant beslut skall också meddelas berörda tillsynsmyndigheter och den nationella centralbank i vars jurisdiktion åsidosättandet skett.5. Det berörda företaget skall ha rätt att begära att direktionens beslut överprövas av ECB-rådet. Framställning härom måste göras inom 30 dagar från mottagandet av underrättelsen om sådant beslut och den skall innehålla all information och alla inlagor som företaget önskar tillföra. Framställning skall ske skriftligen till ECB-rådet.6. Ett beslut av ECB-rådet i anslutning till framställning som gjorts enligt punkt 5 ovan skall innefatta skälen för beslutet och det berörda företaget skall underrättas om det skriftligen, liksom den behöriga tillsynsmyndigheten och den nationella centralbank i vars jurisdiktion åsidosättandet skett. Underrättelsen skall informera företaget om rätten till juridisk överprövning. Om inget beslut fattas av ECB-rådet inom två månader från framställningen, kan det berörda företaget begära överprövning av direktionens beslut i överensstämmelse med fördraget.7. Inga sanktioner skall genomdrivas mot företaget förrän beslutet blivit slutgiltigta) antingen genom att perioden på 30 dagar som nämns i punkt 5 utlöpt utan att företaget begärt omprövning av ECB-rådet,b) eller genom att ECB-rådet underrättat företaget om sitt beslut, eller att den period som nämnts i punkt 6 utlöpt utan att ECB-rådet fattat något beslut.8. Intäkterna från sanktioner som ålagts av ECB tillfaller ECB.9. Om ett åsidosättande uteslutande har samband med en uppgift som ECBS anförtrotts enligt fördraget och stadgan kan det endast beivras på grundval av denna förordning, oavsett om det finns någon nationell lag eller förordning som föreskriver ett separat förfarande. Om ett åsidosättande även har samband med ett eller flera områden som ligger utanför ECBS:s behörighetsområde, skall rätten att beivra på grundval av denna förordning vara oberoende av varje rätt som en behörig nationell myndighet har att beivra enligt separata förfaranden som avser sådana områden utanför ECBS:s behörighetsområde. Denna bestämmelse skall inte påverka tillämpningen av straffrätten eller för tillsynsbefogenheterna i deltagande medlemsländer.10. Ett företag skall bära kostnaderna för beivran om det har avgjorts att det begått ett åsidosättande.Artikel 4 Tidsgränser1. Rätten att besluta om beivrande av åsidosättanden som föreskrivs i denna förordning skall förfalla ett år efter att förekomsten av sådana åsidosättanden först blev känd, antingen av ECB eller av den nationella centralbank i vars jurisdiktion åsidosättandet skett och i alla händelser fem år efter det att åsidosättandet skett (i fall av fortsatt åsidosättande, fem år efter det att detta upphört).2. Rätten att besluta om sanktioner för åsidosättanden som föreskrivs i denna förordning skall förfalla ett år efter det att beslutet att beivra enligt artikel 3.1 fattats.3. Rätten att inleda ett förfarande i syfte att genomdriva sanktioner skall förfalla sex månader efter det att beslutet först kunnat verkställas enligt artikel 3.7.Artikel 5 Juridisk överprövningEuropeiska ekonomiska gemenskapens domstol skall enligt artikel 172 i fördraget ha obegränsad behörighet att överpröva slutgiltiga beslut om sanktioner.Artikel 6 Allmänna bestämmelser1. Denna förordning kompletterar och är underordnad andra rådsförordningar som fastställer en rätt för ECB att ålägga sanktioner för åsidosättanden av ECB:s förordningar eller beslut.2. Med förbehåll för ramar och villkor som anges i denna förordning kan ECB anta förordningar för att ytterligare specificera de arrangemang varmed sanktioner kan åläggas i enlighet med denna förordning och ge riktlinjer för samordningen och harmoniseringen av förfarandena i samband med beivran av åsidosättande.Artikel 7 SlutbestämmelserDenna förordning träder i kraft den 1 januari 1999.Denna förordning skall vara bindande i sin helhet och skall vara direkt tillämpbar i alla medlemsländer.