title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Finlands nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Finlands stabilitetsprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/127

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Finlands nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Finlands stabilitetsprogram 2014
   2014/C 247/24
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i strategin Europa 2020 och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (4) om Finlands nationella reformprogram för 2013 och avgav sitt yttrande om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2017. Den 15 november 2013, i linje med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5), lade kommissionen fram sitt yttrande om Finlands utkast till budgetplan för 2014.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen i vilken Finland angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning av Finland i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Finland fortfarande har makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och politiska åtgärder. Det är särskilt viktigt att man fortsätter att uppmärksamma de senaste årens svaga exportresultat i Finland, vilka är faktorer som drivs på genom omstruktureringen av industrin, tillika med konkurrensfaktorer ur ett kostnads- och icke-kostnadsperspektiv.

               (8)

               Den 17 april 2014 lade Finland fram sitt nationella reformprogram 2014 och sitt stabilitetsprogram 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Syftet med den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet 2014 är att återgå till det medelfristiga budgetmålet under 2015, se till att det strukturella saldot ligger över detta mål under återstoden av tiden för stabilitetsprogrammet och att uppnå balans i den offentliga budgeten från 2017 och framåt. Finlands medelfristiga mål om ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP återspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Finland nådde sitt medelfristiga budgetmål 2013, och ämnar hålla sig i närheten av det under 2014, eftersom det också är förenligt med utgiftsriktmärket. Finland ämnar hålla sig ovanför sitt medelfristiga budgetmål under 2015 och fortsätta efterleva utgiftsriktmärket. På det hela taget är detta i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Samtidigt håller bruttoskuldkvoten på att öka och förväntas tillfälligt överstiga 60 % av BNP under 2015, framför allt till följd av de svaga makroekonomiska utsikterna. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för beräkningarna av de offentliga finanserna i stabilitetsprogrammet, som inte tagits fram på ett oberoende sätt, är rimligt, även om det är något mer optimistiskt än kommissionens avdelningars vårprognos 2014 för den ekonomiska tillväxten under 2014 och 2015. I kommissionens avdelningars vårprognos 2014 förutspås att det strukturella saldot kommer att minska med 0,3 % av BNP under 2014, något som innebär en avvikelse från det medelfristiga budgetmålet, och öka med 0,6 % av BNP under 2015, samtidigt som de förutspås att utgiftsriktmärket kommer att efterlevas under båda åren. På grundval av dess bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens prognos, enligt förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att Finland kan förväntas nå målen i sitt stabilitetsprogram som i stora drag överensstämmer med stabilitets- och tillväxtpakten.

               (10)

               Finland löper en hög risk att utvecklingen inte är hållbar på lång sikt, på grund av den budgetmässiga påverkan till följd av kostnaderna för en åldrande befolkning. Finland har erkänt hållbarhetsgapet och utarbetade under 2013 ett strukturpolitiskt program för att överbrygga gapet och åter få fart på tillväxten. Ett annat viktigt steg var ramarna för statsfinanserna och planen för de offentliga finanserna för 2015–2018 från mars 2014 med planer på anpassningsåtgärder, strukturella reformer och satsningar på tillväxt. Anpassningsåtgärderna för inkomster gäller i huvudsak höjningar av inkomst- och punktskatterna.

               (11)

               De offentliga tjänsternas effektivitet har inte hållit jämna steg med produktivitetsutvecklingen inom den privata sektorn. Finland förbereder administrativa reformer av den kommunala strukturen samt hälso- och sjukvården och socialtjänsten. Reformeringen av kommunerna går ut på en frivillig sammanslagning av kommuner, med ekonomiska incitament från staten. Resultatet av de frivilliga sammanslagningarna är ännu osäkert. Socialtjänsten och hälso- och sjukvården ska levereras av fem regionala tillhandahållare, och kommunerna kommer fortsatt att delta i tillhandahållandet av tjänsterna. Detaljerna är ännu inte kända, och enligt planerna ska ett lagstiftningsförslag läggas fram hösten 2014. De nya strukturerna torde vara införda i början av 2017. Lagen från juli 2013 om stödjande av den äldre befolkningens funktionsförmåga som fäster stor uppmärksamhet vid förebyggande, rehabilitering och självständigt boende bör bidra till att minska behovet av institutionsvård och begränsa de framtida kostnaderna för långtidsvård.

               (12)

               Den viktigaste utmaningen på arbetsmarknaden i Finland är fortsatt det långsiktiga arbetskraftsutbudet, eftersom antalet människor som lämnar arbetsmarknaden nu är högre än antalet som kommer in på den. Yrkeslivet måste förlängas och arbetskraftsutbudet förbättras för att möta efterfrågan på arbetskraft i framtiden. Regeringens strukturpolitiska program från 2013 innehåller åtgärder för att förlänga yrkeslivet och förbättra utbudet av arbetskraft, även en ökning av incitamenten för att ta arbete. Finland arbetar med att minska möjligheterna till tidigt utträde från arbetsmarknaden, men vissa möjligheter kvarstår, såsom arbetslöshetsslussen, som innebär att äldre arbetslösa under vissa förutsättningar kan fortsätta att lyfta arbetslöshetsunderstöd tills de går i pension. Den nyligen införda livslängdskoefficienten och tredubblandet av intjäningsprocenten verkar inte påverka pensionsbeteendet i någon större utsträckning. Eftersom den förväntade livslängden ökar snabbare än planerat och människor inte arbetar längre upp i åldrarna finns det en risk för att pensionerna inte kommer räcka till. Finland har satt som mål att höja den faktiska pensionsåldern till minst 62,4 år senast 2025. Det är osäkert om målet kan nås utan nya åtgärder, som en höjning av den lagstadgade pensionsåldern eller ökade insatser för att förbättra anställbarheten hos äldre arbetstagare. Arbetsmarknadens parter arbetar med sitt förslag till pensionsreform som den nya regeringen ska genomföra efter riksdagsvalet våren 2015 och som ska träda i kraft i början av 2017. Finland har vidtagit ändamålsenliga och omfattande åtgärder för att minska ungdoms- och långtidsarbetslösheten. Det kommer att ta tid att uppnå en stadigvarande förbättring av målgruppernas kompetens samt deras utsikter på arbetsmarknaden.

               (13)

               Finland har vidtagit åtgärder för att förbättra konkurrenskraften generellt sett, och vissa framsteg har gjorts när det gäller att genomföra programmet för främjande av sund konkurrens. Konkurrensverket och Konsumentverket har slagits samman till ett enda verk, och de första stegen har tagits för att införa den nya strukturen. I konkurrenslagen föreskrivs det nu ett tröskelvärde för när ett företag uppfattas ha nått en dominerande marknadsställning inom dagligvaruhandeln och det finska konkurrens- och konsumentverket har getts särskilda befogenheter att under vissa omständigheter ingripa i offentliga organs ekonomiska verksamhet som snedvrider konkurrensen på marknaden. Detaljhandeln i Finland är mycket koncentrerad och det finns vissa inslag i gällande bestämmelser som kan försämra konkurrensen och stärka de båda ledande detaljhandelsgruppernas ställning. Ett exempel på ett sådant inslag är att stadsplaneringsbestämmelserna är strikta, särskilt för stormarknader. Markanvändnings- och bygglagen ses över för närvarande, och lagen kan därför ändras så att den framöver i större utsträckning stöder en sund konkurrens. Detaljhandeln i Finland är fortsatt en av de mest reglerade bland medlemsstaterna inklusive de hinder för konkurrensen som skapas genom bestämmelserna om var stormarknader får byggas.

               (14)

               Att få fart på tillväxten och konkurrenskraften är en av de viktigaste utmaningarna inom den finska ekonomin. Finland rankas högt i internationella konkurrenskraftsjämförelser, men var ändå det land inom unionen som snabbast tappade exportmarknadsandelar under 2007–2012. FoU-intensiteten inom industrin håller på att minska, och det nationella målet för FoU-kostnader verkar bli allt svårare att uppnå. Det finska forsknings- och innovationssystemets förmåga att omvandla investeringar i FoU till nya innovativa produkter och tjänster är en kritisk fråga. För närvarande är investeringarna inte tillräckliga för att omvandla FoU-potentialen till nya produkter. Ett begränsat antal stora exportföretag som säljer ett snävt produktsortiment samt finska småföretags lägre benägenhet att exportera försämrar resultatet för handeln och en eventuell tillväxt. Exportpotentialen kan främjas genom att internationaliseringen av småföretagen får ytterligare skräddarsytt stöd. Finland har inlett reformer för att utveckla förmågan att ta fram innovativa produkter och stödja en diversifiering av industrin, inklusive en omfattande reform av de anslag som beviljas forskningsinstitut och forskningen i sig. I 2013 års strukturpolitiska program och ramarna för statsfinanserna och planen för de offentliga finanserna 2015–2018 från mars 2014 ingår inte bara anpassningsåtgärder och strukturreformer utan även initiativ för att främja tillväxt och innovation. Finland skulle även kunna gynnas av att diversifiera sitt energiutbud, i synnerhet eftersom landet är beroende av en enda gaskälla.

               (15)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Finlands ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Finland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

               (16)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 2, 4 och 5 nedan.

               (18)

               Kommissionen har också inom den europeiska planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Finland också se till att de rekommendationerna genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Finland att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Begränsa den framväxande klyftan när det gäller det medelfristiga budgetmålet samt, som planerat, se till att efterleva det från och med 2015 och framåt. Se till att skuldkriteriet efterlevs och samtidigt fortsätta en tillväxtfrämjande finanspolitik. Snabbt genomföra reformerna i det strukturpolitiska programmet och ramarna för statsfinanserna och planen för de offentliga finanserna 2015–2018 för att minska problemet med den finanspolitiska hållbarheten och stärka förutsättningarna för tillväxt.

               2.

               Se till att de pågående administrativa reformerna kring kommunernas struktur samt socialtjänsten och hälso- och sjukvården genomförs effektivt, i syfte att öka kostnadseffektiviteten vid tillhandahållandet av de offentliga tjänsterna.

               3.

               Öka utnyttjandet av den fulla arbetskraftspotentialen på arbetsmarknaden, bland annat genom att öka sysselsättningen och förbättra anställbarheten för äldre arbetstagare, höja den faktiska pensionsåldern, minska möjligheterna till tidigt utträde från arbetsmarknaden och anpassa pensionsåldern eller pensionsförmånerna till förändringar i den förväntade livslängden. Förbättra ungas och långtidsarbetslösas möjligheter på arbetsmarknaden, med särskilt fokus på yrkesrelevant kompetensutveckling och riktade aktiveringsåtgärder.

               4.

               Fortsätta insatser för att öka konkurrensen inom produkt- och tjänstemarknaderna, särskilt detaljhandeln, genom att genomföra programmet för främjande av sund konkurrens, inklusive ändringar av markanvändnings- och bygglagen så att den i större utsträckning stöder sund konkurrens.

               5.

               Fortsätta att öka Finlands förmåga att ta fram innovativa produkter, tjänster och högtillväxtföretag i en snabbt föränderlig miljö, och fortsätta diversifieringen av industrin, särskilt genom att förbättra företagsklimatet för att stärka investeringarna i Finland och att fortsätta att göra det lättare för småföretag att ta sig in på exportmarknaderna. Öka utvecklingen av en gränsöverskridande gasledning med Estland.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P.C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 24.

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  Se sidan 141 i detta nummer av EUT.


title: Rådets rekommendation av den 20 september 2016 om inrättande av nationella produktivitetsnämnder

text:
               24.9.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 349/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 20 september 2016
   om inrättande av nationella produktivitetsnämnder
   (2016/C 349/01)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292 jämförd med artiklarna 121.2 och 136,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den potentiella tillväxten i euroområdet och i unionen som helhet har tappat avsevärt i fart sedan år 2000. Den nedåtgående trenden när det gäller potentiell produktionstillväxt beror främst på en stadig minskning av den totala faktorproduktivitetens bidrag. Sedan 2008 har minskade investeringar gjort att den ekonomiska tillväxten försvagats ytterligare. Den framtida ekonomiska tillväxten kommer i slutändan att vara avhängig av en ökad produktivitet. Att öka produktiviteten är en mångfacetterad utmaning som kräver en uppsättning välavvägda politiska strategier som särskilt syftar till innovationsstöd, kompetensökning, flexiblare arbets- och produktionsmarknader samt bättre resursfördelning. Även om produktiviteten och konkurrenskraften behöver förbättras inom unionen har den senaste ekonomiska krisen visat att särskilt de medlemsstater som har euron som valuta (nedan kallade medlemsstater i euroområdet) kan bli föremål för en potentiell uppbyggnad och abrupta korrigeringar av makroekonomiska obalanser som kan spridas till andra medlemsstater både i och utanför euroområdet. I avsaknad av flexibla nominella växelkurser behöver de lämpliga mekanismer för anpassning till landsspecifika chocker. Produktivitets- och konkurrenskraftsdynamik är av betydelse både för ackumuleringen och korrigeringen av makroekonomiska obalanser (t.ex. underskott i handelsbalans och bytesbalans, inhemska skulder och utlandsskulder) och för en effektiv anpassning till asymmetriska chocker. Forskning och analys av politik som påverkar produktivitets- och konkurrenskraftsdynamiken bör lägga grunden för utveckling som är förenlig med målet om en välfungerande ekonomisk och monetär union.

               (2)

               Även om denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna i euroområdet uppmuntras även medlemsstater utanför euroområdet att utse eller inrätta liknande organ. Medlemsstater utanför euroområdet som förklarar sin avsikt att följa denna rekommendation bör få delta på lika villkor i alla aspekter av samarbetet om produktivitetsnämnderna.

               (3)

               Den europeiska planeringsterminen, särskilt förfarandet vid makroekonomiska obalanser enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (1) och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1174/2011 (2), utgör en ram för integrerad samordning och övervakning av den ekonomiska politiken. För att främja framsteg med strukturreformer bör dessa befintliga mekanismer underbyggas av ett starkt nationellt egenansvar. I detta syfte förefaller det motiverat att säkerställa oberoende analys på nationell nivå och att förstärka den politiska dialogen i medlemsstaterna.

               (4)

               Inrättandet av nationella produktivitetsnämnder som följer med i utvecklingen och bidrar till den nationella debatten på produktivitets- och konkurrenskraftsområdet bör bidra till det ökade egenansvaret för nödvändiga politiska åtgärder och reformer på nationell nivå och till att stärka kunskapsbasen för unionens samordning av den ekonomiska politiken. Dessa nämnder bör analysera produktivitets- och konkurrenskraftsutvecklingen, även i förhållande till globala konkurrenter, med beaktande av nationella särdrag och etablerad praxis.

               (5)

               Begreppen produktivitet och konkurrenskraft ska i produktivitetsnämndernas bedömningar och analyser användas i vid bemärkelse. De bör beakta de långsiktiga drivkrafterna bakom produktivitet och konkurrenskraft, inbegripet innovation, och förmågan att locka till sig investeringar, företag och humankapital och att hantera såväl kostnadsfaktorer som andra faktorer som kan påverka varors och tjänsters priser och kvalitet, även i förhållande till globala konkurrenter på kort sikt.

               (6)

               Dessutom ökar oberoende högkvalitativa ekonomiska analyser av politiska utmaningar insynen i politiska debatter. En bedömning av politiska utmaningar kan öka samtliga berörda parters medvetenhet. Detta kan ha en positiv inverkan på allmänhetens stöd och egenansvaret för nödvändiga reformer. Vidare kan produktivitetsnämnderna, om och i den mån så anges i deras nationella mandat, bedöma effekterna av politiska alternativ genom att tydliggöra politiska kompromisser.

               (7)

               Produktivitetsnämnderna bör vara funktionellt självständiga i förhållande till varje offentlig myndighet som ansvarar för att utforma och genomföra politik på produktivitets- och konkurrenskraftsområdet i medlemsstaten eller på europeisk nivå. Framför allt bör de kunna ta fram oberoende analyser inom sitt arbetsområde. Även om det är medlemsstaterna själva som fastställer produktivitetsnämndernas sammansättning bör denna vara opartisk, i den meningen att nämnderna inte enbart eller huvudsakligen bör förmedla synpunkter från särskilda grupper av berörda parter. Detta krav på oberoende och opartiskhet syftar till att säkerställa att produktivitetsnämnderna har befogenhet att ta fram expertanalyser av allmänintresse.

               (8)

               Produktivitetsnämndernas egenskaper bör vara helt förenliga med artikel 152 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och respektera nationell praxis och nationella system för lönebildning. I enlighet med artikel 28 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna bör produktivitetsnämndernas funktion inte påverka rätten för arbetstagare och arbetsgivare, eller deras respektive organisationer, att förhandla om och ingå kollektivavtal på lämpliga nivåer eller vidta kollektiva åtgärder i enlighet med unionsrätten och nationell lagstiftning och praxis.

               (9)

               Produktivitetsnämnderna bör ha kontakter med produktivitetsnämnder i andra medverkande medlemsstater i syfte att utbyta åsikter och bästa praxis, även med beaktande av euroområdet i stort och unionsaspekten. Kommissionen kan underlätta åsiktsutbytet mellan produktivitetsnämnderna i samtliga medverkande medlemsstater. Det bör även förekomma regelbundna diskussioner mellan produktivitetsnämnderna och kommittén för ekonomisk politik om frågor som faller inom kommitténs behörighetsområde, varvid relevanta experter i icke deltagande medlemsstater konsulteras.

               (10)

               Produktivitetsnämnderna bör bedriva sin verksamhet på löpande basis. De bör offentliggöra sina analyser och publicera en årsrapport, som kan integreras i en redan befintlig rapport. Oberoende expertutlåtanden från dessa nämnder, inbegripet via årsrapporterna, kan användas av medlemsstaterna och kommissionen i samband med den europeiska planeringsterminen och förfarandet vid makroekonomiska obalanser.

               (11)

               För att underlätta åsiktsutbytet på nivåer över den nationella bör det finnas en identifierbar produktivitetsnämnd i varje medlemsstat. Det är viktigt att bygga vidare på befintliga strukturer i syfte att behålla det som redan fungerar och minimera de administrativa kostnaderna. När så är lämpligt kan produktivitetsnämnderna bygga på redan etablerade och respekterade nationella strukturer, även när det gäller medverkan av och samråd med berörda aktörer. För att genomföra sin verksamhet på ett korrekt sätt kan produktivitetsnämnderna emellertid i sin tur förlita sig på olika separata befintliga organ, under förutsättning att deras analyser är av samma höga kvalitet.

               (12)

               Denna rekommendation ändrar inte de tilldelade ansvarsområdena med avseende på den europeiska planeringsterminen, inbegripet utarbetande och övervakning av de landsspecifika rekommendationerna, eller tillämpningen av förfarandet vid makroekonomiska obalanser enligt förordning (EU) nr 1176/2011.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   I.   Syfte och tillämpningsområde

               1.

               Syftet med denna rekommendation är att det ska utses eller inrättas nationella produktivitetsnämnder som ska analysera utvecklingen och politiken i fråga om produktivitet och konkurrenskraft, och därmed bidra till att främja egenansvar och genomförande av de reformer som behövs på nationell nivå, och på så sätt främja hållbar ekonomisk tillväxt och konvergens.

               2.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna i euroområdet. Medlemsstaterna utanför euroområdet uppmanas att utse eller inrätta liknande organ.

               3.

               Vid tillämpningen av denna rekommendation bör artikel 152 i EUF-fördraget samt nationell praxis och nationella system för lönebildning iakttas fullt ut. Denna rekommendation beaktar artikel 28 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och påverkar därför inte rätten att förhandla om, ingå eller tillämpa kollektivavtal eller tillgripa kollektiva åtgärder i enlighet med nationell lagstiftning och praxis.

         II.   Produktivitetsnämnderna

               4.

               Varje medlemsstat bör se till att det finns en produktivitetsnämnd med följande uppdrag:

                           a)

                           Diagnostisera och analysera produktivitetens och konkurrenskraftens utveckling i den berörda medlemsstaten. Analysen bör beakta euroområdes- och unionsaspekter och behandla de långsiktiga drivkrafterna bakom produktivitet och konkurrenskraft, inbegripet innovation, och förmågan att locka till sig investeringar, företag och humankapital och att hantera såväl kostnadsfaktorer som andra faktorer som kan påverka varors och tjänsters priser och kvalitet, även i förhållande till globala konkurrenter på kort sikt. Analysen bör utgå från transparenta och jämförbara indikatorer.

                           b)

                           Göra en oberoende analys av de politiska utmaningarna på produktivitets- och konkurrenskraftsområdet och – om och i den utsträckning som anges i deras nationella mandat – göra en bedömning av de politiska alternativens konsekvenser och då tydliggöra politiska kompromisser.

               5.

               Varje medlemsstat bör utse en produktivitetsnämnd, som i sin tur kan förlita sig på, eller bestå av, olika befintliga organ.

               6.

               Produktivitetsnämnderna bör bedriva sin verksamhet på löpande basis. De bör offentliggöra sina analyser och publicera en årsrapport. De bör ha kontakter med produktivitetsnämnder i medlemsstater utanför euroområdet i syfte att utbyta åsikter och bästa praxis, och i förekommande fall utarbeta gemensamma analyser, även med beaktande av euroområdet i stort och unionsaspekten. Kommissionen kommer regelbundet att utbyta åsikter med samtliga medverkande produktivitetsnämnder, inbegripet i samband med informationsuppdrag till medlemsstaterna, och kan underlätta åsiktsutbytet mellan produktivitetsnämnderna.

         III.   Produktivitetsnämndernas egenskaper

               7.

               Produktivitetsnämnderna bör vara funktionellt självständiga i förhållande till varje offentlig myndighet som ansvarar för att utforma och genomföra politik på produktivitets- och konkurrenskraftsområdet i medlemsstaten eller på europeisk nivå. För att kunna fullgöra uppgifterna i denna rekommendation bör de omfattas av nationella bestämmelser som säkerställer en hög grad av funktionell självständighet och ansvarighet, bland annat följande:

                           a)

                           Förmåga att snabbt kommunicera med allmänheten.

                           b)

                           Förfaranden för att utse medlemmar på grundval av deras erfarenheter och kompetens.

                           c)

                           Adekvat tillgång till information för att kunna fullgöra sina mandat.

               8.

               Produktivitetsnämnderna bör vara objektiva, neutrala och helt oberoende när det gäller analys och innehåll. De får konsultera relevanta aktörer men bör inte enbart eller huvudsakligen förmedla åsikter och intressen hos en särskild grupp av aktörer.

               9.

               Produktivitetsnämnderna bör ha förmåga att utföra ekonomiska och statistiska analyser av hög kvalitet, som även erkänns som sådana i den akademiska världen. Analysen kan göras av befintliga och separata organ, under förutsättning att den är av samma höga kvalitet.

         IV.   Förhållandet till den europeiska planeringsterminen

               10.

               De oberoende expertutlåtandena från dessa nämnder, inbegripet via årsrapporterna, skulle kunna användas av medlemsstaterna och kommissionen i samband med den europeiska planeringsterminen och förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Denna rekommendation ändrar inte de tilldelade ansvarsområdena med avseende på den europeiska planeringsterminen, inbegripet utarbetande och övervakning av de landsspecifika rekommendationerna, eller tillämpningen av förfarandet vid makroekonomiska obalanser enligt förordning (EU) nr 1176/2011.

         V.   Ansvarighet och insyn

               11.

               Som regel bör de analyser som nämnderna utarbetar offentliggöras.

         VI.   Slutbestämmelser

               12.

               Medlemsstaterna i euroområdet uppmanas att genomföra principerna i denna rekommendation senast den 20 mars 2018.

               13.

               Kommissionen uppmanas att utarbeta en lägesrapport senast den 20 mars 2019 på grundval av relevant information från alla medlemsstater om denna rekommendations genomförande och lämplighet, inbegripet om huruvida antagandet av ytterligare bestämmelser förefaller nödvändigt. Vid behov ska rapporten åtföljas av ett förslag till ändring för att anpassa denna rekommendation.

      Utfärdad i Bryssel den 20 september 2016.

            På rådets vägnar

         I. KORČOK

            Ordförande

      (1)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1174/2011 av den 16 november 2011 om verkställighetsåtgärder för att korrigera alltför stora makroekonomiska obalanser i euroområdet (EUT L 306, 23.11.2011, s. 8).


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Förenade kungarikets nationella reformprogram 2016 med avgivande av rådets yttrande om Förenade kungarikets konvergensprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/12

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Förenade kungarikets nationella reformprogram 2016 med avgivande av rådets yttrande om Förenade kungarikets konvergensprogram 2016
   (2016/C 299/03)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, där Förenade kungariket konstaterades vara en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)

               2016 års landsrapport för Förenade kungariket offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Förenade kungariket hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultatet av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Förenade kungariket inte har några makroekonomiska obalanser. Hushållens skuldsättning och bostadspriserna är höga och bytesbalansunderskotten är stora, och detta kan utgöra sårbarheter. Samtidigt är hushållens balansräkningar starka totalt sett, och banksektorns motståndskraft fortsätter att förbättras. På kort sikt verkar förmågan att hantera risker som ränte- eller sysselsättningschocker ha förbättrats i hushållssektorn och hos ekonomin i allmänhet. Flera statliga initiativ har i någon mån påverkat tillgången på bostäder, men obalansen mellan utbud av och efterfrågan på bostäder är fortfarande ansenlig. Riskerna med det stora bytesbalansunderskottet minskas av gynnsamma institutionella ramar och låga skulder i utländsk valuta. Det ökade underskottet har drivits på av ökningen av underskottet för primära inkomster och förväntas minska i takt med att de negativa konjunkturförhållandena avtar.

               (3)

               Den 24 mars 2016 lade Förenade kungariket fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt konvergensprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Relevanta landsspecifika rekommendationer har beaktats i planeringen för perioden 2014–2020 av de europeiska struktur- och investeringsfonderna. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Förenade kungariket omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens korrigerande del. Förutsatt att en varaktig korrigering av det alltför stora underskottet uppnås under 2016–2017 kommer Förenade kungariket att omfattas av den förebyggande delen och övergångsreglerna för skuldkriteriet från och med 2017–2018. I konvergensprogrammet för 2015–2016 förväntar sig regeringen att det totala underskottet kommer att vara lägre än 3 % av BNP 2016–2017, och förutser att det minskar ytterligare under 2017–2018, till 2,0 % av BNP. Det omräknade (4) strukturella underskottet tyder på en strukturell förbättring med 0,6 procentenheter av BNP 2015–2016, 0,9 procentenheter av BNP 2016–2017 och 0,7 procentenheter av BNP 2017–2018. Konvergensprogrammet innehåller inte något medelfristigt budgetmål. Enligt konvergensprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten falla från 88,9 % av BNP 2015–2016 till en högsta notering på 88,3 % av BNP 2016–2017, innan den sjunker ytterligare till 87,1 % av BNP 2017–2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetprognoserna är rimligt. De åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen 2016–2017 och 2017–2018 har beskrivits i tillräcklig utsträckning. Påverkan från vissa av åtgärderna under 2017–2018, vars inverkan på budgeten beräknas uppgå till omkring 0,2 % av BNP, är mer osäker. Enligt kommissionens vårprognos 2016 beräknas Förenade kungariket under 2015–2016 ha uppnått det rekommenderade totala underskottet på 4,1 % av BNP och ha genomfört den rekommenderade finanspolitiska insatsen. Förenade kungariket beräknas korrigera sitt alltför stora underskott före tidsfristen 2016–2017 enligt rådets rekommendation, dock utan att klara det rekommenderade målet på 2,7 % av BNP för det totala underskottet. En finanspolitisk insats som är marginellt mindre än den rekommenderade förväntas göras kumulativt under den period då förfarandet för det alltför stora underskottet pågår. Förenade kungariket förväntas under 2017–2018 följa den rekommenderade justeringen mot det medelfristiga minimibudgetmålet om politiken förblir oförändrad. Förenade kungariket beräknas även följa övergångsreglerna för skuldkriteriet under 2017–2018. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av konvergensprogrammet och kommissionens vårprognos 2016, att Förenade kungariket i stort sett kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (6)

               Produktiviteten i Förenade kungariket har stagnerat sedan 2008. Detta kan bero på olika faktorer såsom låga kapitalinvesteringar, kompetensbrist, kompetensglapp och en omställning av ekonomin mot sektorer med lägre produktivitet. Utmaningarna relaterade till ett otillräckligt bostadsutbud, särskilt i geografiska områden med hög ekonomisk tillväxt, måste också beaktas i detta sammanhang. I regeringens policydokument från juli 2015, ”Fixing the foundations: Creating a prosperous nation”, fastställs en rad olika insatser. Med tanke på vissa investeringshinder som fortfarande finns och på den låga nivån av offentliga och privata investeringar i Förenade kungariket kommer regeringens politiska åtgärder för att höja kompetensnivån och öka innovation och infrastrukturinvesteringar vid rätt tidpunkt, även om ett verkningsfullt genomförande blir viktigt. En av de främsta investeringsutmaningarna är att tillhandahålla en ändamålsenlig nätinfrastruktur. Den nationella infrastrukturplanen, som uppdaterades i mars 2016, innehåller en utförlig beskrivning av utvecklingen av infrastrukturprojekt inom enhetliga ramar. Planen bygger på att en ökning av den privata finansieringen säkerställs för en stor del av investeringen. Tillhandahållande och övervakning är av avgörande betydelse, och insyn och redovisningsskyldighet är centrala element. Trots regeringens olika initiativ överstiger efterfrågan på bostäder alltjämt utbudet, vilket återspeglas i höga bostadspriser som fortsätter att stiga. Bostadsbristen är allra störst i London och den sydöstra delen av landet, som är snabbväxande regioner. Markanvändningen styrs av principerna i den nationella planeringsramen, och ett effektivt genomförande av det reformerade planeringssystemet skulle kunna leda till ökat bostadsbyggande.

               (7)

               Den brittiska arbetsmarknaden är fortsatt dynamisk. År 2015 uppgick sysselsättningsgraden (i åldersgruppen 20–64) till 76,9 %, medan arbetslösheten fortsatte att sjunka och stannade på 5,3 %. Ungdomsarbetslösheten och andelen ungdomar som varken arbetar eller studerar har också minskat ytterligare. Det finns emellertid utrymme för att förbättra utsikterna för icke-yrkesverksamma personer liksom för undersysselsatta och lågutbildade arbetstagare. Bättre möjligheter till framsteg på arbetsmarknaden och en tydligare väg till kompetenshöjning skulle hjälpa dem som har ett lågavlönat arbete och/eller få arbetstimmar. Det skulle även vara ett sätt att komma till rätta med den kompetensbrist som är tydlig inom vissa delar av ekonomin, som byggsektorn. Det kommer att krävas särskild omsorg för att framgångsrikt använda de medel som inkommer genom lärlingsutbildningsavgiften. Förslag som syftar till att förbättra tillgången till barnomsorg kommer att behöva genomföras utan dröjsmål, eftersom tillgången till och kostnaden för barnomsorg fortfarande är ett problem.

               (8)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Förenade kungarikets ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Förenade kungariket fått under tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Förenade kungariket utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (9)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Förenade kungariket att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Sträva efter att korrigera det alltför stora underskottet på ett hållbart sätt senast 2016–2017. Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet uppnå en finanspolitisk korrigering på 0,6 % av BNP under 2017–2018 i riktning mot det medelfristiga minimibudgetmålet.

               2.

               Åtgärda brister i investering i nätinfrastruktur, bland annat genom att förverkliga prioriteringarna i den nationella infrastrukturplanen. Vidta ytterligare åtgärder för att öka utbudet av bostäder, bland annat genom att genomföra reformerna i den nationella planeringsramen.

               3.

               Avhjälpa kompetensglapp och skapa förutsättningar för kompetensutveckling, bland annat genom att stärka kvaliteten på lärlingsplatser. Ytterligare förbättra tillgången till bra barnomsorg på heltid till rimlig kostnad.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306 23.11.2011, s. 25).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Det strukturella saldot, omräknat av kommissionen på grundval av uppgifterna i konvergensprogrammet enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (5)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Tysklands nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Tysklands stabilitetsprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/20

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Tysklands nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Tysklands stabilitetsprogram 2014
   2014/C 247/05
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3) vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i strategin Europa 2020 och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (4) om Tysklands nationella reformprogram för 2013 och avgav ett yttrande om Tysklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2017. Den 15 november 2013, i linje med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5), lade kommissionen fram sitt yttrande om Tysklands utkast till budgetplan för 2014.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Tyskland angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning av Tyskland, i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Tyskland har makroekonomiska obalanser som kräver särskild övervakning och politiska åtgärder. Framför allt har bytesbalansen ihållande uppvisat ett mycket stort överskott, vilket återspeglar de positiva effekterna av hög konkurrenskraft, samtidigt som stora besparingsbelopp investerats i utlandet. Det är också ett tecken på att den inhemska tillväxten har förblivit dämpad och att ekonomiska resurser kanske inte fördelats på ett effektivt sätt. Även om det aktuella överskottet i bytesbalansen inte kan jämföras med riskerna med stora underskott, förtjänar överskottets storlek och varaktighet i Tyskland särskilt noggrann uppmärksamhet. Med tanke på den tyska ekonomins storlek är det särskilt viktigt att agera för att minska risken för negativa effekter på den inhemska ekonomins och euroområdets funktion.

               (8)

               Den 14 april 2014 lade Tyskland fram sitt nationella reformprogram för 2014 och den 8 april 2014 sitt stabilitetsprogram 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Syftet med den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet för 2014 är att säkerställa att det medelfristiga målet uppnås även framöver. I stabilitetsprogrammet bekräftas det medelfristiga målet om ett underskott på ‐0,5 % av BNP, vilket återspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den (omräknade) strukturbalansen förbli positiv under 2014 och framåt, och bruttoskulden planeras sjunka till 76 % av BNP under 2014 och fortsätta att sjunka därefter. Därför stämmer den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet överens med stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i stabilitetsprogrammet, som ännu inte har godkänts formellt av ett oberoende organ, är rimligt och i stort sett i linje med 2014 års vårprognos från kommissionens avdelningar. På grundval av dess bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens prognos enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att Tysklands offentliga finanser på det hela är fortsatt sunda då det medelfristiga budgetmålet och skuldkriteriet förväntas uppfyllas även i fortsättningen.

               (10)

               Tyskland har gjort endast begränsade framsteg vad gäller att göra de offentliga utgifterna för hälso- och sjukvård samt vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov kostnadseffektivare, även om nya initiativ har tillkännagivits. Trots att målet med dessa planer är att förbättra kostnadseffektiviteten i hälso- och sjukvården är de kanske inte tillräckliga för att uppväga de förväntande framtida kostnadsökningarna. Den nyligen antagna pensionsreformen syftar till att förbättra villkoren för förtida pensionering (Rente mit 63) och öka pensionsnivåerna för vissa grupper, i det senare fallet bland annat genom ett pensionstillägg för personer som har försörjt barn födda före 1992 (Mütterrente). Reformen innebär en ökad belastning på det allmänna pensionssystemet och ska enligt planerna bekostas genom en högre pensionsavgiftssats, vilket ger negativa konsekvenser på de disponibla inkomsterna för den förvärvsaktiva arbetskraften. Den skulle även kunna ge negativa effekter på tilläggspensioner inom den andra och tredje pelaren. Tyskland har gjort begränsade framsteg vad gäller att öka utgifterna för utbildning och vissa framsteg i fråga om forskning. Ytterligare ansträngningar förefaller nödvändiga för att man ska kunna nå målet att de totala offentliga och privata utgifterna för utbildning och forskning ska uppgå till 10 % av BNP 2015, och mer ambitiösa mål bör ställas upp för att komma ikapp de mest innovativa ekonomierna. Under de senaste åren har Tyskland ökat investeringarna i infrastruktur och det finns planer på att stärka dem ytterligare, men större ansträngningar verkar vara nödvändiga.

               (11)

               Tyskland har överlag gjort begränsade framsteg när det gäller att göra skattesystemet mer effektivt och tillväxtfrämjande och att minska den stora skattebördan på arbete. Inga större åtgärder planeras för att gå över till mer tillväxtfrämjande inkomstkällor. Tillämpningen av den reducerade momsskattesatsen (VAT) som för närvarande är 7 % skulle kunna begränsas och den ordinarie momsbasen utökas. De relativt låga intäkterna från de aktuella fastighetsskatterna tyder på att det finns utrymme för ökningar. Skattebördan skulle dessutom kunna fördelas jämnare om skatteunderlaget för den kommunala fastighetsskatten (Grundsteuer) ses över. Villkoren för investering i Tyskland skulle kunna förbättras ytterligare genom att man reformerar den lokala bolagsskatten (Gewerbesteuer), minskar den administrativa bördan i samband med skatteuppbörd och försvagar företagsbeskattningens tendens att gynna lånefinansiering.

               (12)

               Den finanspolitiska ramen har kompletterats med en nationell bestämmelse om budgetjämvikt och inrättandet av ett oberoende rådgivande organ. I flera förbundsstater verkar det fortfarande finnas ett behov av särskilda regler för genomförandet av bestämmelsen om budgetjämnvikt (skuldbroms) som ingår i grundlagen, för att säkerställa att skuldbromsen kan användas effektivt i den årliga budgetcykeln. Den planerade översynen av de skattemässiga relationerna mellan förbundet, förbundsstaterna och kommunerna bör användas för att förbättra ansvaret och ansvarsskyldigheten på det skattemässiga området.

               (13)

               Lönenivåerna har stigit under de senaste åren efter en längre periods återhållsam löneutveckling, men under 2013 var reallöneökningarna måttligare än under 2012. Tyskland planerar att införa en allmän minimilön på 8,50 euro i timmen under 2015, med full effekt från och med 2017. Effekterna av införandet av en allmän minimilön i syfte att garantera en adekvat minimiinkomst för arbetare måste övervakas noggrant, särskilt vad gäller sysselsättning. Begränsade ansträngningar har gjorts för att minska den höga skattekilen, särskilt för låginkomsttagare. Den antagna pensionsreformen och de aktuella reformplanerna när det gäller vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov, som omfattar en höjning av socialförsäkringsavgifterna, skulle kunna öka skattekilen igen. Tyskland har gjort vissa framsteg med att förbättra mindre gynnade personers utbildningsresultat, men sambandet mellan utbildningsresultat och socioekonomisk bakgrund förblir starkt och håller i sig under hela yrkeslivet. Trots vissa framsteg mot lämpliga åtgärder för aktivering och integration förblir långtidsarbetslöshet ett problem, vilket signalerar ett behov av fler åtgärder. Endast begränsade framsteg har gjorts mot att vidta åtgärder för att underlätta övergången från minijobb till anställningsformer som omfattas av fullständiga obligatoriska socialförsäkringsavgifter. Det har inte gjorts några framsteg för att begränsa de skattemässiga hinder som avskräcker hushållens andra försörjare från att arbeta. Tyskland har gjort vissa framsteg i fråga om att öka tillgängligheten till förskoleverksamhet och barnomsorg på heltid, samt vad gäller utökningen av heldagsskolorna. Samtidigt finns det fortfarande kvalitetsproblem och regionala skillnader i fråga om barnomsorg och heldagsskolor.

               (14)

               Den tyska regeringens förslag att se över lagen om förnybar energi syftar till att bromsa in de totala energikostnadsökningarna, fördela kostnaderna jämnare bland konsumenterna, kontrollera utbyggnaden av förnybar energi och främja marknadsintegration. Genomförandet av reformen måste övervakas noggrant vad gäller dess effekter på stödsystemets kostnadseffektivitet. Fler insatser behövs i fråga om utbyggnaden av energinätet och samordningen med grannländerna.

               (15)

               De politiska åtgärderna för att ytterligare främja konkurrensen inom tjänstesektorn har varit begränsade, även om enstaka reformer har genomförts inom vissa yrken, till exempel i fråga om tillståndsgivning och marknadskommunikation inom byggbranschen. Trots att produktivitetstillväxten strukturellt sett kan vara lägre inom tjänstesektorerna än inom industrin, är den särskilt låg inom vissa av dessa sektorer, framför allt de fria yrkena. Det finns fortfarande hinder för tillträde till och utövandet av de fria yrkena. Detta omfattar restriktioner på den rättsliga formen och på aktieägande, samt krav på yrkesmässiga kvalifikationer. Skillnaderna mellan de olika förbundsländernas regleringssystem för de fria yrkena tyder på att det finns utrymme för att identifiera de minst betungande regleringssystemen och utvidga dem till att omfatta hela landet. Värdet på de avtal som de tyska myndigheterna offentliggör inom ramen för EU:s upphandlingslagstiftning ligger bland de lägsta inom unionen. En omfattande övergång till en öppen marknad för e-upphandling skulle kunna förbättra konkurrensen. Inom detaljhandelssektorn begränsas nytillträdet till marknaden kraftigt av regler i fråga om markanvändning i vissa förbundsländer. Framstegen för att förbättra konkurrensen på järnvägsmarknaden har varit begränsade.

               (16)

               Tysklands insatser för att stabilisera banksektorn har varit begränsade, i synnerhet vad gäller att förbättra de administrativa ramarna. Kommissionens beslut om statliga stöd har till stor del drivit på omstruktureringen av Landesbanken under de senaste åren och sektorn är fortfarande splittrad. Fler åtgärder är nödvändiga för att ta itu med strukturella och administrativa hinder som motverkar en marknadsdriven konsolidering. Dessa åtgärder skulle även öka finanssektorns allmänna effektivitet. Genom att se över den rättsliga ramen för pelare 2 skulle man kunna bidra ytterligare till att konsolidera den offentliga banksektorn.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Tysklands ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Tyskland utan också i vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU‐nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av resultaten av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (20)

               Kommissionen har också inom den europeiska planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Tyskland också se till att de rekommendationerna genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Tyskland att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Fortsätta att driva en tillväxtvänlig finanspolitik och upprätthålla sina sunda offentliga finanser och se till att man även i fortsättningen uppnår det medelfristiga budgetmålet under den period som omfattas av stabilitetsprogrammet, samt se till att den offentliga skuldkvoten fortsätter att minska på ett hållbart sätt. I synnerhet använda allt tillgängligt utrymme för ökade och effektivare offentliga investeringar i infrastruktur, utbildning och forskning. Effektivisera skattesystemet, bland annat genom att bredda skattebasen, främst på konsumtion, se över den kommunala fastighetsskattebasen, förbättra skatteförvaltningen och se över den lokala bolagsskatten, bland annat i syfte att främja privata investeringar. Anstränga sig mer för att göra de offentliga utgifterna för hälso- och sjukvård samt vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov kostnadseffektivare. Säkerställa det allmänna pensionssystemets hållbarhet genom att i) låta icke‐försäkrings-/tilläggsförmåner (Mütterrente) finansieras av skatteintäkter, bland annat för att undvika ytterligare höjningar av socialförsäkringsavgifterna, ii) öka incitamenten för senare pensionering och iii) öka täckningen av pensionssystemen inom den andra och tredje pelaren. Slutföra genomförandet av skuldbromsen på ett samstämmigt sätt i alla förbundsländer och i god tid införa relevanta övervakningsförfaranden och korrigeringsmekanismer. Förbättra utformningen av de skattemässiga förhållandena mellan förbund, förbundsstater och kommuner för att säkerställa tillräckliga offentliga investeringar på alla styrelsenivåer.

               2.

               Förbättra de villkor som främjar den inhemska efterfrågan ytterligare, bland annat genom att minska de höga skatterna och socialförsäkringsavgifterna på låga löner. Övervaka effekterna på sysselsättningen när den allmänna minimilönen införs. Främja arbetstagares anställbarhet genom att ytterligare förbättra mindre gynnade personers utbildningsresultat och vidta ambitiösare åtgärder för aktivering och integration på arbetsmarknaden, särskilt för långtidsarbetslösa. Vidta åtgärder för att minska de skattemässiga hindren för att arbeta, i synnerhet för de personer som inte tjänar huvudinkomsten i hushållet, och underlätta övergången från minijobb till anställningsformer som omfattas av fullständiga obligatoriska socialförsäkringsavgifter. Ta itu med bristerna i fråga om tillgången på barnomsorg på heltid och heldagsskolor i vissa förbundsländer och samtidigt höja utbildningens kvalitet överlag.

               3.

               Begränsa de sammanlagda kostnaderna för omstruktureringen av energisystemet till ett minimum. I synnerhet övervaka effekterna av lagen om förnybar energi på kostnadseffektiviteten för stödsystemet för förnybar energi. Förstärka åtgärderna för att driva på utbyggnaden av de nationella och gränsöverskridande el- och gasnäten. Förbättra samordningen av sin energipolitik med grannländernas.

               4.

               Vidta mer ambitiösa åtgärder för att ytterligare främja konkurrensen inom tjänstersektorn, inbegripet inom vissa fria yrken, bland annat genom att se över befintliga regleringssystem och sprida bästa praxis i alla förbundsländer. Undersöka orsaken till det låga värdet på offentliga avtal som är öppna för upphandling inom ramen för EU:s lagstiftning. Öka insatserna för att avskaffa omotiverade regler i fråga om markanvändning som begränsar nytillträde i detaljhandelssektorn. Vidta åtgärder för att undanröja de kvarstående konkurrenshindren på järnvägsmarknaderna. Fortsätta insatserna för att konsolidera sektorn för Landesbanken, bland annat genom att förbättra de administrativa ramarna.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P.C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EGT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 33.

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  Se sidan 141 i detta nummer av EUT.


				|

		52012DC0304

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Danmarks nationella reformprogram 2012 och om avgivande av rådets yttrande om Danmarks konvergensprogram för 2012–2015 /* COM/2012/0304 final */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Danmarks nationella reformprogram 2012
och om avgivande av rådets yttrande om Danmarks konvergensprogram för 2012–2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner,[4]

med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Europeiska rådet antog den 26
mars 2010 Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en ökad
samordning av den ekonomiska politiken med fokus på ett antal nyckelområden där
åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential för hållbar tillväxt och
konkurrenskraft.
(2)       Rådet antog den 13 juli 2010
en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens
ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer
för medlemsstaternas sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 12 juli 2011 antog rådet
en rekommendation om Danmarks nationella reformprogram för 2011 och avgav ett
yttrande om Danmarks uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014.
(4)       Den 23 november 2011 antog
kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten som inledde den andra
europeiska planeringsterminen för en förhandsintegrerad politisk samordning som
är förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen
rapporten om varningsmekanismen[6],
baserad på förordning (EU) nr 1176/2011. I denna angavs att Danmark var en av
de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(5)       Den 2 mars 2012 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att åstadkomma finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande insatser. Det betonade
behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande finanspolitisk
konsolidering, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och
konkurrenskraft, hantera arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar
samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(6)       Den 2 mars 2012 uppmanade
Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid
lägga fram sina åtaganden, så att de kan tas med i deras stabilitets- eller
konvergensprogram och nationella reformprogram.
(7)       Den 30 april 2012 lade
Danmark fram sitt konvergensprogram för perioden 2012–2015 och sitt nationella
reformprogram för 2012. Av hänsyn till deras inbördes samband har de båda
programmen bedömts samtidigt. I sin fördjupade granskning[7] enligt artikel 5 i förordning
(EU) nr 1176/2011 drog kommissionen slutsatsen att Danmark har inhemska
obalanser och även mot utlandet, om än inte alltför stora.
(8)       Rådet anser att det
makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets finanspolitiska beräkningar
är realistiskt, mot bakgrund av bedömningen av konvergensprogrammet för 2012 i
enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97. Scenariots BNP-tillväxt
beräknas till 1,2 % och 1,5 % år 2012 respektive 2013 och ligger i stort
sett i linje med kommissionens vårprognos på 1,1 % och 1,4 %. Analogt
är de offentliga underskotten något lägre i konvergensprogrammet (4,0 %
och 1,8 % av BNP år 2012 respektive 2013, jämfört med 4,1 % och
2,0 % av BNP i kommissionens 2012 vårprognos). Målet för programmets
finanspolitiska strategi är att korrigera det alltför stora underskottet till
2013 och att år 2020 uppnå målet för de offentliga finanserna på medellång
sikt, med offentliga finanser i åtminstone strukturell balans. Det tidigare
målet bekräftas alltså i programmet som i tillräcklig mån uppfyller kraven i
stabilitets- och tillväxtpakten. Det planerade nominella underskottet år 2013
motsvarar en korrigering i tid av det alltför stora offentliga underskottet.
Enligt det (omräknade) strukturella saldot i de offentliga finanserna[8] skulle den planerade
finanspolitiska ansträngningen det året följa rådets rekommendation från juli
2010 som utfärdades enligt förfarandet vid alltför stora underskott. Konsolideringens
tyngdpunkt har mer än tidigare förskjutits till slutet av programperioden och
det krävs en betydande ansträngning år 2013 för att trygga den nödvändiga
strukturella anpassningen. Risken är begränsad att man inte uppnår
referensvärdet på 3 % av BNP år 2013 – i kommissionens vårprognos 2012
anges det offentliga underskottet till 2,0 % av BNP. Enligt det
(omräknade) strukturella saldot i de offentliga finanserna ska dess förbättring
från och med 2013 inte nå upp till de 0,5 % av BNP som krävs enligt
stabilitets- och tillväxtpakten. Beaktas diskretionära intäktsåtgärder, väntas
samtidigt de offentliga utgiftsökningarna ligga i linje med riktmärket för
utgifter i stabilitets- och tillväxtpakten. En del av de offentliga
underskotten kommer att finansieras genom en minskning av det offentliga kontot
på Danmarks Nationalbank. Danmarks offentliga bruttoskuld väntas sjunka från
46,5 % av BNP år 2011 till 41,1 % år 2015, klart under 60 % av
BNP.
(9)       För att trygga framtida
välfärd och finanspolitisk hållbarhet är en nyckelprioritet i Danmarks fall att
öka tillgången på arbetskraft. År 2011 avslutade Danmark en ambitiös reform av
systemet för frivillig förtidspensionering och gjorde framsteg med den tidigare
planerade höjningen av lagstadgad pensionsålder och dess koppling till
genomsnittlig livslängd. Fokus måste nu flyttas till en reform av
sjukpensionering och subventionerade sysselsättningsordningar (flexjobbsystem).
Regeringen har lagt fram ett motsvarande reformförslag som bör genomföras utan
dröjsmål. Åtgärdas bör också det växande gapet mellan människor med
invandrarbakgrund och resten av den arbetande befolkningen.
(10)     Under de senaste årtiondena
har Danmark haft en svagare produktivitetsutveckling, där en av anledningarna
är de relativt svaga utbildningsresultaten. Trots höga utbildningskostnader är
den danska skolutbildningens kvalitet bara genomsnittlig, enligt OECD:s
Pisa-undersökning. När studenter avslutar sin utbildning är de i allmänhet
också äldre än i andra medlemsstater och avhopp från yrkesutbildningar är
relativt vanligt. Som reaktion på problemen på området har regeringen aviserat
ett antal nya åtgärder för både obligatorisk utbildning och högskoleutbildning.
I 2012 års budget stöds också införandet av sociala villkor i offentliga
anbudsinfordringar och åtgärder för att ekonomiskt gynna privata företag som
erbjuder lärlingsplatser, för att öka antalet arbetstillfällen. En ökning av
lärlingsplatserna ska också tas upp i trepartsförhandlingar och är föremål för
en interministeriell kommitté.
(11)     En annan möjlig orsak till den
svagare produktivitetsutvecklingen är den relativt svaga konkurrensen i
Danmark. År 2011 antogs ett konkurrenspaket, främst inriktat på
byggnadssektorn, detaljhandel, vårdtjänster och offentliga tjänster. För
närvarande undersöks konkurrensen inom taxi och transporttjänster samt
liberaliseringen av apoteken, inför eventuella nya åtgärder. Med regionala och
lokala myndigheter förhandlas det för närvarande om en ökning av offentlig
upphandling inom kommuner och regioner. I detta sammanhang kom en
regeringskommitté nyligen fram till att den danska konkurrenslagstiftningen
behöver förstärkas och att påföljder mot överträdelser i dag är för låga för
att ha avskräckande effekt. Eftersom det under det senaste året här bara tagits
få initiativ, krävs det fler insatser för att helt åtgärda problemet.
(12)     I den fördjupade granskningen
enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 bekräftades det att de stora
hushållsskulderna brutto i viss mån är ett strukturellt inslag i den danska
ekonomin, medan hushållens tillgångar klart överstiger fordringarna. Samtidigt
är de stora hushållsskulderna oroande, eftersom utvecklingen på
bostadsmarknaden tycks ha fått skulderna att öka mer än vad som kan förklaras
med strukturella faktorer. Dessutom har bolånens struktur ändrats sedan 2003,
genom att amorteringsfria lån med rörlig ränta blivit populärare än lån med
bunden ränta och amorteringar. Med aktuell skuldnivå är hushållen därför mer
känsliga för räntehöjningar och fluktuerande fastighetspriser än vad de var för
tio år sedan. Detta gör den finansiella och ekonomiska stabiliteten mer utsatt
för potentiella risker. I Danmark har relevanta åtgärder vidtagits för att
åtgärda bolånesystemets sårbarhet. Dessutom analyserar företags- och
tillväxtministeriet för närvarande hur hushållens tillgångar och fordringar är
fördelade och hur sårbara de är vid olika ekonomiska störningar. Emellertid bör
åtgärder också övervägas för att på medellång sikt förhindra en
konjunkturförstärkande utveckling på bostadsmarknaden, företrädesvis genom att anpassa
fastighetsvärdeskatten till aktuella marknadsvärden. Konjunkturförstärkande
effekter kunde också undvikas genom att ta bort taket för den årliga höjningen
av kommunal fastighetsskatt. Sådana åtgärder bör gradvis införas, då det i dag
är nödvändigt att stabilisera bostadsmarknaden.
(13)     Danmark har gjort ett antal
åtaganden inom europluspakten. Åtagandena – och genomförandet av åtagandena
från 2011 – avser främjande av sysselsättningen, förbättring av
konkurrenskraften, ökning av de offentliga finansernas hållbarhet och
förstärkning av den finansiella stabiliteten. Kommissionen har gjort en bedömning
av hur åtaganden inom europluspakten genomförts. Bedömningens resultat har
beaktats i rekommendationerna.
(14)     I samband med den europeiska
planeringsterminen har kommissionen genomfört en omfattande analys av Danmarks
ekonomiska politik. Den har gjort en bedömning av konvergensprogrammet och det
nationella reformprogrammet samt lagt fram en fördjupad granskning. Den har
beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Danmark utan även i vilken utsträckning som EU:s
regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Inom ramen för den europeiska
planeringsterminen uttrycks dess rekommendationer i rekommendationerna 1–5
nedan.
(15)     Mot bakgrund av denna
bedömning har rådet granskat Danmarks konvergensprogram och dess yttrande[9] uttrycks särskilt i
rekommendation 1 nedan.
(16)     Mot bakgrund av resultaten av
kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat
Danmarks nationella reformprogram för 2012 och Danmarks konvergensprogram. Dess
rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 kommer
särskilt till uttryck i rekommendationerna 3, 4 och 5 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Danmark att
vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:
1.           Genomföra den planerade
finanspolitiska strategin för att åstadkomma en korrigering av det alltför
stora underskottet till 2013 samt uppnå den årliga, genomsnittliga och
strukturella anpassning som anges i rådets rekommendationer enligt förfarandet
vid alltför stora underskott. Därefter säkerställa en tillräcklig strukturell
anpassning för att göra tillräckliga framsteg mot det finanspolitiska målet på
medellång sikt, inklusive nå riktmärket för utgifter.
2.           Göra fler insatser för att
öka arbetskraftstillgången på lång sikt genom att reformera sjukpensionen, mer
inrikta subventionerade sysselsättningsordningar (flexjobbsystemet) på
människor med begränsad arbetsförmåga samt förbättra anställningsmöjligheterna
för människor med invandrarbakgrund.
3.           Genomföra aviserade åtgärder
utan dröjsmål, förbättra utbildningssystemets kostnadseffektivitet, minska
avhoppen inom särskilt yrkesutbildning samt öka antalet lärlingsplatser.
4.           Fortsätta ansträngningarna
att avlägsna konkurrenshinder, särskilt inom lokala tjänster, detaljhandeln och
byggnadssektorn, inklusive konkurrensutsätta den kommunala och regionala
tjänsteupphandlingen samt se till att konkurrenslagstiftningens påföljder är
tillräckligt avskräckande.
5.           Överväga ytterligare
preventiva åtgärder för att på medellång sikt stabilisera bostadsmarknaden och
finanssystemet, inklusive se över fastighetsvärdeskatt och kommunal
fastighetsskatt respektive beakta resultaten av företags- och
tillväxtministeriets pågående studie av hur hushållens tillgångar och
fordringar är fördelade.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25
[3]               KOM(2012) 304 slutlig.
[4]               P7_TA(2012)0048 och P7_TA(2012)0047.
[5]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[6]               KOM(2012) 68 slutlig.
[7]               SWD(2012) 153 slutlig.
[8]               Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder
och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt
vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.
[9]               Artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rekommendation nr U2 av den 12 juni 2009 om tillämpningen av artikel 64.1 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 när det gäller arbetslösa personer som följer med sin make, maka eller partner som förvärvsarbetar i en annan medlemsstat än den behöriga staten (Text av betydelse för EES och för avtalet mellan EG och Schweiz)

text:
               24.4.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 106/51

         REKOMMENDATION nr U2
   av den 12 juni 2009
   om tillämpningen av artikel 64.1 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 när det gäller arbetslösa personer som följer med sin make, maka eller partner som förvärvsarbetar i en annan medlemsstat än den behöriga staten
   (Text av betydelse för EES och för avtalet mellan EG och Schweiz)
   2010/C 106/16
   ADMINISTRATIVA KOMMISSIONEN FÖR SAMORDNING AV DE SOCIALA TRYGGHETSSYSTEMEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av artikel 72 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (1), enligt vilken administrativa kommissionen ska behandla alla administrativa frågor och tolkningsfrågor som följer av bestämmelserna i förordning (EG) nr 883/2004 och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (2),
   med beaktande av artikel 64.1 i förordning (EG) nr 883/2004 och artikel 55.1 i förordning (EG) nr 987/2009, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 64.1 i förordning (EG) nr 883/2004 får en helt arbetslös person som reser till en annan medlemsstat än den behöriga staten för att söka arbete på vissa villkor och med vissa begränsningar behålla sin rätt till kontantförmåner vid arbetslöshet.

               (2)

               Ett villkor som anges i artikel 64.1 a är att den arbetslösa personen ska ha stått till arbetsförmedlingens förfogande i den behöriga staten under minst fyra veckor efter att ha blivit arbetslös.

               (3)

               Enligt artikel 64.1 a sista meningen kan dock de behöriga arbetsförmedlingarna eller institutionerna ge den arbetssökande tillstånd till avresa innan denna tidsfrist på fyra veckor har löpt ut.

               (4)

               Sådant tillstånd bör ges till en person som uppfyller alla övriga villkor i artikel 64.1 i ovannämnda förordning och som vill följa med sin make, maka eller partner som har tagit ett arbete i en annan medlemsstat.
               I enlighet med villkoren i artikel 71.2 i förordning (EG) nr 883/2004.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS BEHÖRIGA AVDELNINGAR OCH INSTITUTIONER FÖLJANDE.

               1.

               Tillstånd till avresa före utgången av de fyra veckor som föreskrivs i artikel 64.1 a sista meningen i förordning (EG) nr 883/2004 bör beviljas en person som är helt arbetslös, som uppfyller alla övriga villkor i artikel 64.1 och som följer med sin maka, make eller partner som tagit ett arbete i en annan medlemsstat än den behöriga staten.
               Det som avses med partner bör fastställas på grundval av lagstiftningen i den behöriga medlemsstaten.

               2.

               Denna rekommendation ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning. Den ska tillämpas från och med den dag då förordningen (EG) nr 987/2009 träder i kraft.

            Administrativa kommissionens ordförande

         Gabriela PIKOROVÁ

      (1)  EUT L 166, 30.4.2004, s. 1.

      (2)  EUT L 284, 30.10.2009, s. 1.


Avis juridique important

|

31994K3118

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION nr 3118/94/EKSG av den 19 december 1994 om gemenskapsövervakning i förväg av import av vissa järn- och stålprodukter som omfattas av EKSG-fördraget och som har sitt ursprung i tredje land

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 330 , 21/12/1994 s. 0006 - 0014 Finsk specialutgåva Område 3 Volym 64 s. 0086  Svensk specialutgåva Område 3 Volym 64 s. 0086

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION nr 3118/94/EKSG av den 19 december 1994 om gemenskapsövervakning i förväg av import av vissa järn- och stålprodukter som omfattas av EKSG-fördraget och som har sitt ursprung i tredje landEUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 74 i detta, ochmed beaktande av följande:Genom rekommendation nr 85/94/EKSG(1) införde kommissionen gemenskapsövervakning av import till gemenskapen av vissa järn- och stålprodukter som omfattas av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen.Med hänsyn till de rådande förhållandena inom stålindustrin är en sådan gemenskapsövervakning i förväg fortfarande nödvändig för att ge statistisk information som gör det möjligt att snabbt analysera importutvecklingen.Genomförandet av den inre marknaden kräver att de formaliteter som gemenskapens importörer skall genomföra är desamma oavsett var varorna tullklareras.De importdokument som utfärdas i samband med gemenskapsövervakning bör vara giltiga i hela gemenskapen oberoende av vilken medlemsstat som utfärdat dem.Utfärdandet av importdokumenten åvilar de nationella myndigheterna, men det skall ske enligt villkor som är enhetliga för gemenskapen.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 1. För övergång till fri omsättning i gemenskapen av de i bilaga 1 angivna järn- och stålprodukter som omfattas av EKSG-fördraget och som har sitt ursprung i andra tredje länder än de som är parter i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) krävs att ett importdokument utfärdas.2. Importdokumentet eller licensen (importtillståndet) skall utfärdas avgiftsfritt av den behöriga myndigheten i medlemsstaterna för den begärda kvantiteten omedelbart efter mottagandet av ansökan och under alla omständigheter inom högst tio arbetsdagar efter det att en riktigt ifylld ansökan ingetts av en av gemenskapens importörer, oberoende av var inom gemenskapen denne är etablerad.3. Punkt 2 skall inte påverka tillämpningen av eventuella kvantitativa restriktioner i gemenskapen eller beslut inom ramen för ett avtal eller förvaltningen av en kvot.4. Ett importdokument som utfärdas av en av de myndigheter som förtecknas i bilaga 2 skall vara giltigt i hela gemenskapen.5. Importörens ansökan skall innehålla de uppgifter som anges i artikel 2.1. Om varorna skall övergå till fri omsättning i en annan medlemsstat än i den som utfärdat importdokumentet eller licensen skall den blankett som fastställs i bilaga 3 användas.6. Med förbehåll för eventuella ändringar av gällande importförordningar eller beslut inom ramen för förvaltningen av en kvot, gäller följande:- Importdokumentets eller licensens giltighetstid skall vara fyra månader.- Oanvända eller delvis använda importdokument eller licenser får förnyas.Artikel 2 1. Importörens ansökan skall innehålla följande uppgifter:a) Avsändarens namn och adress.b) Mottagarens (importörens) namn och fullständiga adress.c) En noggrann varubeskrivning och nummer i enlighet med Kombinerade nomenklaturen.d) Ursprungsland.e) Exportland.f) Nettovikt efter nummer i Kombinerade nomenklaturen.g) Cif-värdet vid gemenskapens gräns efter nummer i Kombinerade nomenklaturen.h) Huruvida det är fråga om sekunda eller deklasserade produkter(2).i) Förväntad period och plats för tullbehandling.2. Importören skall ange om ansökan avser en leverans för vilken det redan har lämnats in en ansökan.3. Importören skall bekräfta att ansökan är riktig och skall lägga fram en kopia av försäljnings- eller köpekontraktet, en proformafaktura eller ett produktionsintyg utfärdat av det stålverk som framställt produkten, om produkten inte köps direkt i produktionslandet.Artikel 3 Om så har avtalats mellan gemenskapen och ett tredje land skall det vid import till gemenskapen av de berörda EKSG-produkterna även krävas en exportlicens utfärdad av myndigheterna i det landet. En förteckning över de länder som omfattas av sådana avtal och uppgift om när avtalen träder i kraft skall offentliggöras och aktualiseras i form av bilagor till denna rekommendation.Artikel 4 1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 1.3, skall bestämmelserna i artikel 2.1 g inte hindra övergång till fri omsättning i de fall då det pris som gäller för transaktionen överstiger det pris som anges i importdokumentet.2. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 1.3, skall bestämmelserna i artikel 2.1 f inte hindra övergång till fri omsättning i de fall då kvantiteten av de produkter som företes vid import inte överstiger den kvantitet som anges i importdokumentet eller licensen med mer än 5 %.3. Om produkterna skall övergå till fri omsättning i en annan medlemsstat än i den som har utfärdat importdokumentet eller licensen, skall den myndighet som utfärdat tillståndet genast skicka detta tillsammans med den ansökan som avses i artikel 1.5 till licensmyndigheten i importstaten. Denna skall om så krävs automatiskt påteckna eller bekräfta det importtillstånd som den första myndigheten har utfärdat, vilket sedan omedelbart skall sändas till tullmyndigheterna på den avsedda importorten.4. Uppgifter i ansökan om importdokument eller licenser samt själva licenserna är förtroliga. De är förbehållna de behöriga myndigheterna och den sökande.Artikel 5 1. Inom de första tio dagarna i varje månad skall medlemsstaterna underrätta kommissionen om de kvantiteter och de belopp i ecu för vilka importdokument eller licenser har utfärdats under föregående månad, med angivande av de uppgifter i importansökan som avses i artikel 2.1 c h.2. Medlemstaterna skall meddela eventuella fall av oriktigheter eller bedrägeri som de upptäcker och i förekommande fall på vilken grund de vägrat att utfärda ett importdokument eller en licens.Artikel 6 Denna rekommendation skall tillämpas från och med den 1 januari 1995.Den skall tillämpas till och med den 31 december 1995.Utfärdad i Bryssel den 19 december 1994.På kommissionens vägnarLeon BRITTANLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 17, 20.1.1994, s. 1.(2) Enligt kriterierna i EGT nr C 180, 11.7.1991, s. 4.ANEXO I - BILAG I - ANHANG I - ÐÁÑÁÑÔÇÌÁ I - ANNEX I - ANNEXE I - ALLEGATO I - BIJLAGE I - ANEXO I >Hänvisning till >BILAGA 2 MEDLEMSSTATERNAS LICENSMYNDIGHETER >Hänvisning till >BILAGA 3 >Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >>Hänvisning till >