title: Kommissionens rekommendation (EU) 2022/867 av den 1 juni 2022 om medlemsstaters ibruktagande av beredskapslager för olja med anledning av invasionen av Ukraina

text:
               2.6.2022

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 151/72

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2022/867
      av den 1 juni 2022
      om medlemsstaters ibruktagande av beredskapslager för olja med anledning av invasionen av Ukraina
      EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Rådets direktiv 2009/119/EG (1) syftar till att säkerställa en hög nivå av säkerhet vad gäller oljeförsörjningen i unionen genom tillförlitliga och transparenta mekanismer grundade på solidaritet mellan medlemsstaterna. Där anges särskilt regler och förfaranden som ska tillämpas i nödsituationer. Den 1 mars och den 1 april 2022 tillkännagav IEA:s styrelse samordnade planer för nöduttag ur beredskapslagren på 60 respektive 120 miljoner fat olja (2).

                  (2)

                  Kommissionen och medlemsstaterna diskuterade möjligheterna till, förväntade fördelar med och verkningar av samordnade åtgärder från IEA vid fyra möten i samordningsgruppen för olja och petroleumprodukter (den 22 och den 25 februari och den 2 och 31 mars). Genom skrivelser av den 4 mars och den 5 april 2022, riktade till samordningsgruppen för olja och petroleumprodukter, erinrade kommissionens avdelningar medlemsstaterna om relevanta bestämmelser och förpliktelser som gäller enligt unionsrätten.

                  (3)

                  Arton medlemsstater (inklusive två medlemsstater som inte är medlemmar i IEA) deltog i IEA:s kollektiva insats och utlovade frivilliga bidrag på motsvarande omkring 40 miljoner fat råoljeekvivalenter.

                  (4)

                  Beredskapslagren av olja i unionen ligger för närvarande på sin lägsta nivå sedan 2013. I enlighet med artikel 3 i direktiv 2009/119/EG speglar de nettoimporten av råolja och petroleumprodukter under 2020, vilken var ovanlig låg, eftersom sanitära åtgärder för att bekämpa covid 19-pandemin (isoleringsåtgärder och minskad rörlighet) ledde till minskad förbrukning. De volymer råolja och petroleumprodukter som behövs för att möta det nya årliga lagerhållningskrav som gäller från och med den 1 juli 2022 och tolv månader framåt förväntas för vissa medlemsstater öka med upp till 30 %.

                  (5)

                  I den osäkerhet som råder beträffande utvecklingen av kriget i Ukraina är det av största vikt att dämpa efterfrågan på råolja och petroleumprodukter så mycket som möjligt och att undvika ytterligare påfrestningar på oljemarknaden. På kort sikt är det därför inte önskvärt att medlemsstaterna fyller på de beredskapslager av olja som tas i bruk eller kommer att tas i bruk i enlighet med artikel 20 i direktiv 2009/119/EG, såvida inte detta skulle innebära en risk för deras försörjningsberedskap. Det är dock för tidigt att fastställa en definitiv tidsram för påfyllningen av de lager som tagits i bruk.

                  (6)

                  Medlemsstaterna bör undvika att köpa in ytterligare råolja och petroleumprodukter som förberedelse inför det kommande nya årliga lagerhållningskravet från och med juli 2022, något som ofrånkomligen skulle öka den nuvarande efterfrågan på dessa råvaror. Med hänvisning till artikel 20.6 i direktiv 2009/119/EG kommer kommissionen att se över den tidsram inom vilken medlemsstaterna ska återställa sina beredskapslager till de föreskrivna miniminivåerna, mot bakgrund av utvecklingen av den pågående krisen.

                  (7)

                  Kommissionen samrådde med samordningsgruppen för olja om denna rekommendation vid det möte som hölls den 14 mars 2021, där företrädare för IEA:s sekretariat medverkade.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

                  1.

                  Medlemsstaterna bör inte återställa sina beredskapslager av olja till de miniminivåer som krävs enligt direktiv 2009/119/EG före den 1 november 2022, såvida inte detta skulle innebära en risk för deras försörjningsberedskap.

                  2.

                  I samråd med samordningsgruppen för olja och i samordning med Internationella energiorganet kommer kommissionen att se över denna rekommendation i syfte att fastställa ett datum för när lagringsskyldigheten ska börja gälla, med hänsyn till utvecklingen av den pågående krisen.

         Utfärdad i Bryssel den 1 juni 2022.

               På kommissionens vägnar

            Kadri SIMSON

               Ledamot av kommissionen

         (1)  Rådets direktiv nr 2009/119/EG av den 14 september 2009 om skyldighet för medlemsstaterna att inneha minimilager av råolja och/eller petroleumprodukter (EUT L 265, 9.10.2009, s. 9).

         (2)  277:e och 279:e extraordinära styrelsemötena.


title: Kommissionens rekommendation av den 10 juni 2022 om definitionen av nanomaterial (Text av betydelse för EES) 2022/C 229/01

text:
               14.6.2022

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 229/1

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
      av den 10 juni 2022
      om definitionen av nanomaterial
      (Text av betydelse för EES)
      (2022/C 229/01)
      EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Kommissionens rekommendation 2011/696/EU (1) har använts som referens för att avgöra om ett material bör betraktas som ett ”nanomaterial” för lagstiftnings- och policysyften i unionen, som stöd för ett effektivt och konsekvent genomförande i alla sektorer. Rekommendation 2011/696/EU omfattar en senare översyn av definitionen av nanomaterial på grundval av erfarenheter och vetenskapliga framsteg.

                  (2)

                  Mellan 2013 och 2021 genomförde kommissionen en sådan översyn av rekommendation 2011/696/EU varvid syftet, tillämpningsområdet, tydligheten och användningen av definitionen av nanomaterial behandlades. Översynen inriktades särskilt på huruvida tröskelvärdet på 50 % för partiklarnas antalsbaserade storleksfördelning bör höjas eller sänkas och om det är lämpligt att omfatta material med inre struktur eller ytstruktur i nanoskala, t.ex. komplexa material för nanokomponenter inklusive nanoporösa material och nanokompositmaterial som kan användas i vissa sektorer.

                  (3)

                  De tekniska och vetenskapliga faktorer som ligger till grund för översynen av definitionen av nanomaterial i rekommendation 2011/696/EU har sammanfattats och offentliggjorts i del 1 (2), 2 (3) och 3 (4) av Gemensamma forskningscentrumets (JRC) policyrapport om de berörda parternas erfarenheter av genomförandet av definitionen och fastställandet av möjliga punkter för översyn, Towards a review of the EC Recommendation for a definition of the term ”nanomaterial”. Vidare har JRC offentliggjort två rapporter med vägledning för genomförandet av definitionen (5) (6), bland annat relevant standardiseringsarbete inom Internationella standardiseringsorganisationen (ISO) och Europeiska standardiseringskommittén (CEN), resultaten från NanoDefine-projektet inom ramen för kommissionens sjunde ramprogram för forskning (7), och annan offentlig information.

                  (4)

                  Faktorer som kan motivera ändringar i definitionen var ämnet för ett riktat samråd med berörda parter mellan den 6 maj och den 30 juni 2021. Den information som inkom under samrådet beaktades i kommissionens översyn av definitionen av nanomaterial.

                  (5)

                  Resultaten av översynen och av samrådet med berörda parter samt en beskrivning av de ändringar som gjorts och grunden för ändringarna förklaras i det arbetsdokument från kommissionens avdelningar (SWD(2022) 150) som åtföljer denna rekommendation.

                  (6)

                  En definition av nanomaterial som är lämplig i allmänna sammanhang för unionens policyer och lagstiftning (definitionen) bör rekommenderas och bör omfatta naturliga, oavsiktligt framställda och avsiktligt tillverkade material.

                  (7)

                  Definitionen bör baseras på den relativa andelen partiklar i ett avgränsat intervall inom den antalsbaserade fördelningen av de yttre dimensionerna hos partiklarna i ett material, oberoende av potentiellt inneboende farliga egenskaper eller risker för människors hälsa och miljön.

                  (8)

                  Definitionen och dess centrala begrepp bör i tillämpliga fall baseras på befintliga vetenskapligt definierade och standardiserade begrepp som antagits av internationella organisationer (ISO, CEN). De centrala begrepp som används i definitionen bör fortsätta vara tillräckligt specifika och möjliggöra ett praktiskt genomförande av definitionen inom ramen för unionens regelverk. Genomförandet bör stödjas av riktlinjer som bör utarbetas av JRC och som hålls uppdaterade i takt med den vetenskapliga och tekniska utvecklingen, och där det ingår en förteckning över rekommenderade mätmetoder och verktyg för bästa praxis7.

                  (9)

                  Begreppet nanomaterial bör omfatta material som består av partiklar i fast form som är ensamma eller bundna som ingående delar av aggregat eller agglomerat. Formuleringen ”består av” bör användas hellre än ”innehåller” för att befästa att partiklarna är materialets huvudsakliga beståndsdel. Andra beståndsdelar som inte är partiklar (t.ex. tillsatser som är nödvändiga för att bevara materialets stabilitet eller lösningsmedel som kan avskiljas utan att partikelstorleksfördelningen påverkas) är delar av (nano)materialet men bör inte beaktas vid bedömningen av om ett material är ett nanomaterial.

                  (10)

                  Definitionen bör utesluta icke-fasta partiklar (dvs. flytande och gasformiga partiklar). Därigenom säkerställs att de yttre dimensionernas mycket dynamiska karaktär hos icke-fasta partiklar, t.ex. miceller eller nanodroppar i emulsioner eller sprayer, inte hindrar att den yttre dimensionen används som definierande faktor i definitionen.

                  (11)

                  Definitionen bör inte omfatta stora fasta produkter eller komponenter, inte ens om de har en inre struktur eller en ytstruktur i nanoskala, såsom beläggningar, vissa keramiska material och komplexa nanokomponenter, inbegripet nanoporösa material och nanokompositmaterial. Vissa av dessa produkter eller komponenter kan ha tillverkats med hjälp av nanomaterial och kan till och med innehålla dem.

                  (12)

                  Definitionen bör fortsätta följa 2010 års yttrande från kommissionens vetenskapliga kommitté för nya och nyligen identifierade hälsorisker (8) genom att ”nanoskala” definieras som storleksintervallet 1–100 nm.

                  (13)

                  Vid översynen av definitionen identifierades inga vetenskapliga belägg för att höja eller sänka standardtröskelvärdet på 50 % partiklar med yttre dimensioner i nanoskala för att komma åt särskilda problem eller för att omfatta eller utesluta särskilda typer av material. Flexibiliteten i standardtröskelvärdet i särskilda fall, som föreskrivs i rekommendation 2011/696/EU, bör tas bort för att säkerställa konsekvens och samstämmighet i lagstiftningen och för att undvika att ett visst material betraktas som nanomaterial enligt ett regelverk men inte enligt ett annat, och därmed undvika rättslig osäkerhet för ekonomiska aktörer, konsumenter och tillsynsmyndigheter.

                  (14)

                  Definitionen bör omfatta både enskilda partiklar och identifierbara partiklar som ingår i agglomerat eller aggregat. Översynen av definitionen visade att det kan vara mycket svårt att identifiera och mäta partiklar som ingår i aggregat. Den definierande faktorn ”identifierbar” är således bunden av praktiska överväganden när det gäller dess fastställande. Dessa överväganden bör utvecklas ytterligare i riktlinjerna.

                  (15)

                  Begreppet ”partikel” bör definieras som ett mycket litet stycke materia med definierade fysiska gränser, dvs. i enlighet med definitionen av ”partikel” i ISO 26824:2013. Alla tekniska aspekter av definitionen av partiklar, t.ex. avseende deras rörlighet, bör förtydligas ytterligare i riktlinjerna.

                  (16)

                  En enskild molekyl, inbegripet makromolekyler som t.ex. proteiner som kan vara större än 1 nm, bör inte betraktas som en partikel. I mycket speciella fall kan distinktionen vara avhängig en exakt tolkning av begreppet ”en enskild molekyl”. Belysande fall och förklaringar bör presenteras i riktlinjerna.

                  (17)

                  Vetenskapliga kommittén för nya och nyligen identifierade hälsorisker påpekade att fastställande av intervallet 1–100 nm kan leda till att ett begränsat antal material, t.ex. (nano)rör med en diameter som är mindre än 1 nm och en längd som överstiger 100 nm, inte ska betraktas som nanomaterial. För att åtgärda ett sådant potentiellt utelämnande omfattade definitionen av nanomaterial i rekommendation 2011/696/EU fullerener, grafenflagor och kolnanorör med enkel vägg med en eller flera yttre dimensioner under 1 nm. Andra material kan dock ha samma storleksegenskaper som dessa kolbaserade material. Det är också troligt att vetenskapliga framsteg och innovation kommer att leda till fler liknande material, vilket kräver regelbundna och kontinuerliga uppdateringar av definitionens omfattning. För att undvika detta bör därför definitionen i sammanräkningen av de partiklar i nanoskala som ska jämföras med tröskelvärdet på 50 % omfatta alla fasta partiklar med minst en yttre dimension som är mindre än 1 nm, om minst en av de andra dimensionerna för dessa partiklar överstiger 100 nm.

                  (18)

                  Eftersom partiklar med minst två ortogonala yttre dimensioner som är större än 100 μm är mycket färre i alla rimligen förutsebara och relevanta situationer påverkar de inte nämnvärt det relativa bidraget av antalet partiklar i intervallet 1–100 nm till det totala antalet partiklar, och de påverkar därför inte i någon större utsträckning klassificeringen av material. Definitionen bör göra det möjligt att begränsa bestämningen av partiklarnas antalsbaserade storleksfördelning till ingående partiklar med minst två ortogonala yttre dimensioner som är mindre än 100 μm, förutsatt att valet dokumenteras genom lämpliga mätresultat. Den praktiska tillämpningen av detta alternativ bör presenteras i riktlinjerna.

                  (19)

                  Erfarenheten har visat (9) att användning av specifik yta som proxyindikator vid identifiering av ett nanomaterial kan leda till tolkningsmässiga och tekniska svårigheter eftersom stor specifik yta kan bero på inre nanostruktur snarare än på förekomsten av ett stort antal små ingående partiklar. Översynen av definitionen visade därför att det alternativ som anges i punkt 5 i rekommendation 2011/696/EU inte var lämpligt och bör strykas från definitionen av nanomaterial.

                  (20)

                  I NanoDefine-projektet9 visades, på grundval av en stor uppsättning olika industriella material, att det inte finns några inkonsekvenser i klassificeringen av icke-nanomaterial, baserat på det medelvärde som bestäms av partiklarnas antalsbaserade storleksfördelning respektive en specifik yta per volymenhet som är mindre än 6 m2/cm3 (även om partikelformen är okänd). Ett material med en specifik yta per volymenhet som är mindre än 6 m2/cm3 bör därför inte betraktas som ett nanomaterial.

                  (21)

                  Definitionen av nanomaterial i rekommendation 2011/696/EU bör därför uppdateras.

                  (22)

                  Den vetenskapliga och tekniska utvecklingen fortsätter och kan påverka den logiska grunden för de faktorer som används för identifiering av nanomaterial. En översyn av definitionen bör därför övervägas närhelst nya vetenskapliga rön eller regulatoriska erfarenheter visar att definitionen inte längre är adekvat.

                  (23)

                  Definitionen bör varken påverka eller återspegla tillämpningsområdet för någon av unionens rättsakter eller bestämmelser som fastställer ytterligare eller särskilda krav (inklusive säkerhetskrav) för en materialgrupp. I vissa fall kan det anses nödvändigt att undanta vissa material från tillämpningen av särskild lagstiftning eller rättsliga bestämmelser även om det rör sig om nanomaterial enligt den här rekommendationen. Det kan också anses nödvändigt att utarbeta regulatoriska krav för ytterligare material som inte omfattas av definitionen i denna rekommendation, inom tillämpningsområdet för särskild unionslagstiftning eller rättsliga bestämmelser om nanomaterial. Sådan lagstiftning bör dock syfta till att skilja mellan ett ”nanomaterial” och ett material som ingår i en sådan undergrupp, för bibehållen överensstämmelse med definitionen och därmed även med annan lagstiftning.

                  (24)

                  Definitionen i denna rekommendation kan tjäna olika policy-, lagstiftnings- och forskningsrelaterade syften när det gäller material eller frågor som rör nanotekniska produkter. Den kan till och med användas i en annan rättsakt som innehåller en definition av nanomaterial för övergripande policy- och lagstiftningsanvändning som antagits av kommissionen eller unionslagstiftaren, i vilket fall en sådan akt skulle ersätta denna rekommendation,

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE:

                  1.

                     nanomaterial: ett naturligt, oavsiktligt framställt eller avsiktligt tillverkat material bestående av fasta partiklar som förekommer som enda beståndsdel eller som identifierbara partiklar i aggregat eller agglomerat och där minst 50 % av dessa partiklar i den antalsbaserade storleksfördelningen uppfyller minst ett av följande villkor:

                              (a)

                              Partiklarna har en eller flera yttre dimensioner i storleksintervallet 1–100 nm.

                              (b)

                              Partiklarna har avlång form, t.ex. stavar, fibrer eller rör, där två yttre dimensioner är mindre än 1 nm och den andra dimensionen är större än 100 nm.

                              (c)

                              Partiklarna har tallriksliknande form, där en yttre dimension är mindre än 1 nm och de andra dimensionerna är större än 100 nm.

                        Vid bestämning av partiklarnas antalsbaserade storleksfördelning behöver partiklar med minst två ortogonala yttre dimensioner som är större än 100 μm inte beaktas.
                  Ett material med en specifik yta per volymenhet på < 6 m2/cm3 ska inte anses vara ett nanomaterial.

                  2.

                  Vid tillämpning av punkt 1 gäller följande definitioner:

                              (a)

                                 partikel: ett mycket litet stycke materia med definierade fysiska gränser; enskilda molekyler betraktas inte som ”partiklar”.

                              (b)

                                 aggregat: partikel bestående av starkt sammanhållna eller förenade partiklar.

                              (c)

                                 agglomerat: en samling svagt sammanhållna partiklar eller aggregat där den yttre ytarean är ungefär lika med summan av de enskilda komponenternas ytarea.

                  3.

                  Det rekommenderas att den definition av begreppet ”nanomaterial” som fastställs i den senaste rekommendationen, eller i någon annan rättsakt som innehåller en definition av nanomaterial för övergripande policy- och lagstiftningsanvändning som antagits av kommissionen eller unionslagstiftaren, ska användas vid behandling av material eller frågor som rör nanotekniska produkter

                              (a)

                              av kommissionen när den utarbetar lagstiftning, policy- eller forskningsprogram och när den genomför sådan lagstiftning eller sådana program även tillsammans med andra unionsinstitutioner och unionsbyråer,

                              (b)

                              av medlemsstaterna när de utarbetar lagstiftning, policy- eller forskningsprogram och vid genomförandet av sådan lagstiftning eller sådana program,

                              (c)

                              av ekonomiska aktörer, när de utarbetar och genomför sin egen politik och forskning.

                  4.

                  Denna rekommendation uppdaterar rekommendation 2011/696/EU.

         Utfärdad i Bryssel den 10 juni 2022.

               På kommissionens vägnar

            Virginijus SINKEVIČIUS

               Ledamot av kommissionen

         (1)  Kommissionens rekommendation 2011/696/EU av den 18 oktober 2011 om definitionen av nanomaterial (EUT L 275, 20.10.2011, s. 38).

         (2)  Towards a review of the EC Recommendation for a definition of the term “nanomaterial; Part 1: Compilation of information concerning the experience with the definition; EUR 26567 EN; doi:10.2788/36237 (2014).

         (3)  Towards a review of the EC Recommendation for a definition of the term “nanomaterial; Part 2: Assessment of collected information concerning the experience with the definition; EUR 26744 EN; doi: 10.2787/97286 (2014).

         (4)  Towards a review of the EC Recommendation for a definition of the term “nanomaterial; Part 3: Scientific-technical evaluation of options to clarify the definition and to facilitate its implementation; EUR 27240 EN; doi:10.2788/678452 (2015)

         (5)  An overview of concepts and terms used in the European Commission’s definition of nanomaterial; EUR 29647 EN; doi:10.2760/459136 (2019)

         (6)  Identification of nanomaterials through measurements ; EUR 29942 EN; doi:10.2760/053982 (2019)

         (7)  The NanoDefine Methods Manual ; EUR 29876 EN; doi:10.2760/79490 (2020)

         (8)  http://ec.europa.eu/health/scientific_committees/emerging/docs/ scenihr_o_032.pdf

         (9)  NanoDefine, Evaluation report on the applicability ranges of the volume specific surface area (VSSA) method and the quantitative relation to particle number-based size distribution for real-world samples, Deliverable number 3.5, 2015 and Reliable nanomaterial classification of powders using the volume-specific surface area method”, J Nanopart Res 19, 61 (2017); DOI: 10.1007/s11051-017-3741-x


title: Rekommendation från de medlemmar av rådet som företräder medlemsstater som har euron som valuta av den 17 juni 2022 till rådet om Kroatiens införande av euron den 1 januari 2023 2022/C 238/01

text:
               21.6.2022

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 238/1

      REKOMMENDATION FRÅN DE MEDLEMMAR AV RÅDET SOM FÖRETRÄDER MEDLEMSSTATER SOM HAR EURON SOM VALUTA
      av den 17 juni 2022
      till rådet om Kroatiens införande av euron den 1 januari 2023
      (2022/C 238/01)
      DE MEDLEMMAR AV EUROPEISKA UNIONENS RÅD SOM FÖRETRÄDER MEDLEMSSTATER SOM HAR EURON SOM VALUTA HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 140.2 andra stycket,
      med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rapport,
      med beaktande av Europeiska centralbankens rapport, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Mot bakgrund av sin bedömning delar de medlemmar av rådet som företräder medlemsstater som har euron som valuta kommissionens uppfattning att Kroatien har uppnått förenlighet i fråga om sin lagstiftning och uppfyller konvergenskriterierna och anser de, även med beaktande av andra faktorer, att Kroatien uppfyller de villkor som är nödvändiga för eurons införande.

                  (2)

                  Med hänvisning även till kommissionens och Europeiska centralbankens konvergensbedömning framhåller de medlemmar av rådet som företräder medlemsstater som har euron som valuta också hur viktigt det är att de åtaganden som ingicks vid anslutningen till växelkursmekanismen II fullgörs och betonar att politiken helt och hållet måste inriktas på att klara av att upprätthålla hållbar konvergens, särskilt inflationskonvergens, i den kroatiska ekonomin på lång sikt. I detta syfte uppmanas de kroatiska myndigheterna att fortsätta att driva en finanspolitik som syftar till att nå en återhållsam offentligfinansiell ställning på medellång sikt och att gå vidare med genomförandet av Kroatiens återhämtnings- och resiliensplan, för att säkerställa ett väl fungerande deltagande i euroområdet.

                  (3)

                  De medlemmar av Europeiska unionens råd som företräder medlemsstater som har euron som valuta förväntar sig att Kroatien samarbetar konstruktivt i frågor som avser Europeiska stabilitetsmekanismens styrning, euroområdets krishantering och fullbordandet av Europeiska monetära unionens struktur.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS EUROPEISKA UNIONENS RÅD FÖLJANDE.
      Undantaget avseende Kroatien i den mening som avses i artikel 139.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och som avses i artikel 5 i 2012 års anslutningsakt (1) bör upphävas med verkan från och med den 1 januari 2023.

         Utfärdad i Luxemburg den 17 juni 2022.

               På rådets vägnar

            B. LE MAIRE

               Ordförande

         (1)  EUT L 112, 24.4.2012, s. 21.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 19 maj 2022 om den centrala värdepappersdatabasen och produktionen av statistik om värdepappersemissioner och om upphävande av rekommendation ECB/2012/22 (ECB/2022/26) 2022/C 240/01

text:
                  22.6.2022

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  C 240/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
         av den 19 maj 2022
         om den centrala värdepappersdatabasen och produktionen av statistik om värdepappersemissioner och om upphävande av rekommendation ECB/2012/22
         (ECB/2022/26)
         (2022/C 240/01)
         ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
         med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 5.1 och artikel 34.1 tredje strecksatsen,
         med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2533/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens insamling av statistiska uppgifter (1), särskilt artikel 4,
         med beaktande av Europeiska centralbankens allmänna råds medverkan, och
         av följande skäl:

                     (1)

                     Den centrala värdepappersdatabasen (CSDB) utgörs av en samlad it-infrastruktur som drivs gemensamt av medlemmarna i Europeiska centralbankssystemet (ECBS), inbegripet nationella centralbanker i de medlemsstater som inte har euron som valuta (nedan kallade nationella centralbanker utanför euroområdet) i de fall då dessa nationella centralbanker utanför euroområdet frivilligt deltar i driften av CSDB. CSDB innehåller uppgifter post för post, särskilt uppgifter om värdepapper, emittenter, priser och värderingar. CSDB:s verksamhet omfattar följande huvudsakliga processer: att tillhandahålla ingående uppgifter, behandla dessa ingående uppgifter, utföra kvalitetssäkring (DQM) samt producera och sprida utgående uppgifter bestående av uppgifter data för data och aggregerad information. De relevanta undergrupperna till ECBS statistikkommitté definierar dessa processer och vidareutvecklar dem kontinuerligt, och processerna automatiseras så långt som möjligt för att säkerställa att CSDB fungerar effektivt. Eftersom flera av dessa processer ändrats är det nödvändigt att anta en ny riktlinje och att upphäva riktlinje ECB/2012/21 som hittills har styrt regelverket för kvalitetssäkring av CSDB. På samma sätt bör även rekommendation ECB/2012/22 (2), enligt vilken nationella centralbanker utanför euroområdet bör följa bestämmelserna i rekommendation ECB/2012/21, också upphävas.

                     (2)

                     För att förbättra analyserna av monetär och finansiell stabilitet för euroområdet och unionen, bidra till produktion av sekundär statistik, fullgöra euroområdets rapporteringsskyldigheter om statistik över emissioner av skuldebrev i samband med G20-initiativet för bättre statistik samt bedöma eurons roll på internationella finansiella marknader produceras månadsstatistiken över värdepappersemissioner omfattande stock- och flödesaggregat från CSDB-uppgifter post för post (nedan kallad aggregerad CSEC-statistik). Aggregerad CSEC-statistik bör därför sammanställas i CSDB, och nationella centralbanker och Europeiska centralbanken (ECB) bör ansvara för verifieringen av aggregerad CSEC-statistik samt för DQM av underliggande CSDB-uppgifter post för post.

                     (3)

                     Den samlade kvaliteten på CSDB-uppgifter post för post kan bara bedömas på utgående nivå, inte genom att granska individuella uppsättningar ingående uppgifter. För att säkerställa att de utgående uppgifterna så långt möjligt är fullständiga, korrekta och konsistenta inrättar Europeiska centralbankens riktlinje (EU) 2022/971] (ECB/2022/25)] (3) ett ramverk för att tillhandahålla ingående uppgifter, sprida utgående uppgifter samt inrättar regler för kvalitetssäkringen (DQM) som tillämpas på produktionsdata, som är en delmängd av de utgående uppgifter som kan användas för statistikproduktion eller andra ändamål, och för aggregerad CSEC-statistik och de underliggande CSDB-uppgifterna.

                     (4)

                     Om andra behöriga myndigheter än nationella centralbanker tillhandahåller ingående uppgifter till CSDB eller utför kvalitetssäkringsarbetet i CSDB, ska sådana myndigheter och deras respektive nationella centralbanker samarbeta för att säkerställa att de krav som framgår av riktlinje (EU) 2022/971 (ECB/2022/25) uppfylls. Ett sådant samarbete bör inkludera inrättandet av en varaktig struktur för att överföra uppgifter förutsatt att samma resultat inte redan uppnås genom nationell lagstiftning.

                     (5)

                     För att kvalitetssäkringsarbetet i CSDB ska fungera krävs att alla ECBS-medlemmar samarbetar i driften av CSDB och att medlemmarna tillämpar jämförbara kvalitetsstandarder. Centralbanker i medlemsstater utanför euroområdet som deltar i driften av CSDB bör samarbeta sinsemellan, med nationella centralbanker i de medlemsstater som har infört euron (nedan kallade nationella centralbanker i euroområdet) samt med ECB för att bedriva kvalitetssäkringsarbetet i CSDB i enlighet med riktlinje (EU) 2022/971 (ECB/2022/25.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
         I.   Definitioner

         I denna rekommendation ska termerna ”centraliserad värdepappersdatabas” eller ”CSDB” och ”kvalitetssäkring” eller ”DQM” ha samma innebörd som i artikel 1 i riktlinje (EU) 2022/971 (ECB/2022/25).
         II.   Tillhandahållande av statistisk information

                     1.

                     Adressaterna ska uppfylla de skyldigheter för nationella centralbanker i euroområdet inom överenskomna tidsramar som framgår av artiklarna 2–13 och 16 i riktlinje (EU) 2022/971 (ECB/2022/25).

                     2.

                     För sammanställningen av aggregerad CSEC-statistik enligt artikel 10 i riktlinje (EU) [2022/971 (ECB/2022/25)] framgår uppdelningen av aggregerad CSEC-statistik för medlemsstater utanför euroområdet och unionen som helhet av bilaga I till denna rekommendation.

               III.   Upphävande

         Rekommendation ECB/2012/22 ska upphöra att gälla.
         IV.   Slutbestämmelse

         Denna rekommendation riktar sig i tillämpliga delar till de nationella centralbankerna i medlemsstater utanför euroområdet.

            Utfärdad i Frankfurt am Main den 19 maj 2022.

               Christine LAGARDE

                  ECB:s ordförande

            (1)  EUT L 318, 27.11.1998, s. 8.

            (2)  Europeiska centralbankens rekommendation ECB/2012/22 av den 26 september 2012 om regler för kvalitetssäkringen av uppgifter i den centraliserade värdepappersdatabasen (EUT C 339, 7.11.2012, s. 1).

            (3)  Europeiska centralbankens riktlinje (EU) 2022/971 av den 19 maj 2022 om statistik över värdepapper och värdepappersemissioner (ECB/2022/25) (EUT L 166, 22.6.2022, s. 147).

            BILAGA I
            Aggregerad CSEC-statistik – uppdelning för medlemsstater utanför euroområdet och unionen som helhet
            Uppdelningen av aggregerad CSEC-statistik för de enskilda länderna i euroområdet och euroområdet som helhet definieras i bilaga IV till riktlinje (EU) 2022/971 (ECB/2022/25), och uppdelningen av aggregerad CSEC-statistik för sådana medlemsstater som inte har euron som valuta (nedan kallade medlemsstater utanför euroområdet) och unionen som helhet framgår av denna bilaga.
            För alla emissioner som sker i enskilda medlemsstater utanför euroområdet, ska den aggregerade CSEC-statistiken anges i nationell valuta och sammanställas för de uppdelningar som anges i nedanstående tabeller. Därutöver ska aggregaten för emissioner denominerade i ”Alla valutor” och i ”EUR” också anges i euro. För emissioner för unionen som helhet ska den aggregerade CSEC-statistiken anges i euro och sammanställas endast för uppdelningen ”Alla valutor” som definieras i nedanstående tabeller. Sektorkoderna som används i tabellerna följer definitionerna i avsnitt 1 om "Omfattning och klassificeringar i bilaga IV till riktlinje (EU) 2022/971 (ECB/2022/25).

               Tabell A1

               Skuldebrev, hierarki 1 – Huvuduppdelningar efter löptid och typ av ränta för enskilda medlemsstater utanför euroområdet och för unionen som helhet

               Tabell A2

               Skuldebrev, hierarki 2 – Detaljerade uppdelningar efter löptid och typ av ränta för enskilda medlemsstater utanför euroområdet och för unionen som helhet

               Tabell A3

               Skuldebrev, hierarki 3 – Detaljerade uppdelningar efter ursprunglig löptid för enskilda medlemsstater utanför euroområdet och för unionen som helhet

               Tabell A4

               Skuldebrev, hierarki 4 – Detaljerade uppdelningar efter återstående löptid för enskilda medlemsstater utanför euroområdet och för unionen som helhet

               Tabell A5

               Uppdelningar av noterade aktier för enskilda medlemsstater utanför euroområdet och för unionen som helhet


title: Rådets rekommendation av den 16 juni 2022 om lärande inför den gröna omställningen och en hållbar utveckling 2022/C 243/01 (Text av betydelse för EES)

text:
               27.6.2022

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 243/1

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 16 juni 2022
      om lärande inför den gröna omställningen och en hållbar utveckling
      (2022/C 243/01)
      (Text av betydelse för EES)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 165 och 166,
      med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Även om många medlemsstater har gjort goda framsteg med genomförandet av politik och program för lärande i syfte att stödja den gröna omställningen och främja lärande för en hållbar utveckling finns ändå behov av att fortsätta och intensifiera insatserna på detta område i hela unionen. Politik och praxis för denna typ av lärande bör stimuleras och stödjas ytterligare. Det är nödvändigt att erkänna behovet av inlärning med inbördes koppling mellan de miljömässiga, ekonomiska och sociala pelarna för hållbar utveckling samtidigt som man fokuserar särskilt på miljöpelaren.

                  (2)

                  Den europeiska gröna given (1), EU:s strategi för biologisk mångfald för 2030 (2), Unescos (Förenta nationernas organisation för utbildning, vetenskap och kultur) strategi avseende utbildning för hållbar utveckling 2030 och det relaterade arbetet inom Unece (FN:s ekonomiska kommission för Europa) (3) lyfter fram den viktiga roll som skolor, högre utbildning och andra utbildningsanstalter spelar när det gäller att samarbeta med studerande, föräldrar, utbildare (4) och samhället i stort om de förändringar som krävs för en framgångsrik, rättvis och inkluderande grön omställning. I sina slutsatser Biologisk mångfald – hög tid att agera (5) betonade rådet att investeringar i bland annat utbildning är centrala för insamlingen av bästa möjliga data och arbetet med att hitta de bästa lösningarna. I EU:s ungdomsstrategi identifieras ett hållbart grönt Europa som ett mål, och alla ungdomar uppmanas att vara miljöaktiva och utbildade i miljöfrågor.

                  (3)

                  Lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling hjälper studerande i alla åldrar att förvärva de kunskaper, färdigheter och attityder som behövs för att leva ett mer hållbart liv, ändra konsumtions- och produktionsmönstren, anamma sundare livsstilar och – både enskilt och kollektivt – bidra till en mer hållbar ekonomi och ett mer hållbart samhälle. Det bidrar också till att bygga upp de färdigheter och den kompetens som i allt högre grad behövs på arbetsmarknaden. Det främjar förståelsen av de sammanhängande globala utmaningar vi står inför, inbegripet klimatkrisen, miljöförstöringen och förlusten av biologisk mångfald, som var och en har miljömässiga, sociala, ekonomiska och kulturella dimensioner.

                  (4)

                  I FN:s mål för hållbar utveckling, särskilt mål 4.7, framhålls behovet av att säkerställa att alla studerande före 2030 får de kunskaper och färdigheter som behövs för att främja en hållbar utveckling, bland annat genom utbildning för hållbar utveckling och hållbara livsstilar, mänskliga rättigheter, jämställdhet, främjande av en kultur av fred, icke-våld och globalt medborgarskap samt värdesättande av kulturell mångfald och kulturens bidrag till hållbar utveckling (6).

                  (5)

                  Enligt meddelandet om det europeiska området för utbildning (7), den europeiska pelaren för sociala rättigheter (8), den strategiska ramen för det europeiska utbildningssamarbetet inför och bortom ett europeiskt område för utbildning (2021–2030) (9) och meddelandet om en ny era för det europeiska forskningsområdet (10) bör utbildningspolitiken och investeringarna inriktas på en inkluderande grön och digital omställning för framtida resiliens och välstånd.

                  (6)

                  Nyckelkompetenserna, enligt definitionerna i den europeiska referensramen för nyckelkompetenser för livslångt lärande (11), syftar till att hjälpa människor i hela Europa att förvärva de kunskaper, färdigheter och attityder som krävs för personlig utveckling och självförverkligande, anställbarhet, social delaktighet, en hållbar livsstil, ett framgångsrikt liv i ett fredligt samhälle, hälsomedvetna livsval och aktivt medborgarskap i en tid av snabba och genomgripande förändringar.

                  (7)

                  I den europeiska kompetensagendan (12) aviserades stöd till utveckling av grundläggande grön kompetens för arbetsmarknaden i syfte att skapa en generation av miljömedvetna yrkesutövare och ekonomiska aktörer, samt integrera miljö- och klimathänsyn i allmän utbildning, högre utbildning, yrkesutbildning och forskning. Europa behöver högkvalificerade yrkesutövare för att stödja den gröna omställningen och bli världsledande inom hållbar teknik.

                  (8)

                  I rådets rekommendation om yrkesutbildning för hållbar konkurrenskraft, social rättvisa och motståndskraft (13) samt i Osnabrück-förklaringen framhålls yrkesutbildningssektorn som avgörande för den digitala och den gröna omställningen.

                  (9)

                  I den europeiska klimatpakten uppmanas enskilda personer, lokalsamhällen och organisationer att delta i klimatåtgärder och bygga ett grönare Europa genom att de får möjlighet att utbilda sig i frågor som rör klimatförändringar, utveckla och genomföra lösningar och knyta kontakter med andra för att sprida effekterna av dessa lösningar. Koalitionen ”Utbildning för klimatet” har som mål att skapa en gemenskap som leds av elever och lärare tillsammans med deras skolor och nätverk och andra utbildningsaktörer, att lära av så många relevanta erfarenheter som möjligt och överbrygga fragmenteringen mellan utbildningssektorer, utbildningsområden och människor.

                  (10)

                  Handlingsplanen för digital utbildning (14) innehåller en vision för en högkvalitativ, inkluderande och tillgänglig europeisk digital utbildning och understryker den digitala teknikens betydelse som en viktig faktor för den gröna omställningen, samtidigt som den underlättar en övergång till ett hållbart beteende både när det gäller utveckling och användning av digitala produkter.

                  (11)

                  Genom det nya europeiska Bauhaus får den europeiska gröna given en kulturell och kreativ dimension, som syftar till att visa hur hållbar innovation leder till konkreta och positiva förändringar i vår vardag, även i skolbyggnader och andra lärandemiljöer.

                  (12)

                  Unesco har genom sitt program för utbildning för hållbar utveckling arbetat för att göra utbildning till en mer central och synlig del av de internationella åtgärderna för att hantera klimatkrisen och uppnå alla målen för hållbar utveckling, särskilt mål 4.7 om utbildning för hållbar utveckling. Enligt FN:s ramkonvention om klimatförändringar och Parisavtalet åtar sig parterna att främja frågor om klimatförändringar och att samarbeta i dessa frågor inom ramen för hållbar utveckling i alla dess dimensioner, särskilt när det gäller utbildning och allmänhetens medvetenhet, deltagande och tillgång till information.

                  (13)

                  Det finns en allt större medvetenhet och önskan bland unga att engagera sig i frågor som rör hållbar utveckling, framför allt i miljö- och klimatfrågor. Resultaten av en Eurobarometerundersökning som offentliggjordes i maj 2022 visar att ungdomar i EU anser att ”skydda miljön och bekämpa klimatförändringarna” är en av de viktigaste prioriteringarna som Europaåret för ungdomar (2022) bör fokusera på. Uppgifter från OECD (15) från 2018 visar redan på en hög medvetenhet bland 15-åringar om klimatförändringar och miljökrisen samt om behovet av att ta itu med den. Samma OECD-uppgifter visar dock att betydligt färre studerande känner att de kan påverka och göra verklig skillnad. Klimat- och miljökrisens omfattning kan leda till att de lärande känner sig överväldigade och maktlösa, vilket kan förvärras av felaktig information och desinformation.

                  (14)

                  Det är av stor betydelse att utbildningssystem och utbildningsanstalter tillmötesgår ungdomar som alltmer vill göra sig hörda i fråga om klimatkrisen och den biologiska mångfaldskrisen och involverar ungdomar i utformningen av lösningar för lärande inför den gröna omställningen och hållbar utveckling samt i att agera för en hållbar framtid. Europaåret för ungdomar 2022 spelar en viktig roll för att ytterligare stimulera ungdomars engagemang.

                  (15)

                  Covid-19-pandemin har belyst våra nära kopplingar till naturen och åter satt fokus på utbildningssystemen. Lärdomar har dragits om nya möjligheter till utbildning, inbegripet olika typer av lärande i olika miljöer (även online), studerandes engagemang och självständighet och kopplingarna mellan formell utbildning och samhället i stort. Pandemin ökade också den bestående oron över barns, ungdomars och vuxnas fysiska, psykiska och emotionella välbefinnande.

                  (16)

                  Enskilda förskolor och barnomsorgsinstitutioner, skolor, lärosäten, forskningsorganisationer, yrkesutbildningsanordnare och lokalsamhällen blir alltmer aktiva när det gäller klimatkrisen och den biologiska mångfaldskrisen. Hållbarhet ingår dock ännu inte som ett systematiskt inslag i utbildningen i EU.

                  (17)

                  I många länder har man i politik, strategier och läroplaner tagit upp lärande för hållbarhet och andra lika bärkraftiga koncept, såsom utbildning för hållbar utveckling och utbildning i globalt medborgarskap. Utbildarna behöver dock ytterligare riktat stöd, sakkunskap och utbildningsmöjligheter för att införliva principerna om den gröna omställningen och hållbar utveckling i sina undervisnings- och utbildningsmetoder. De känner sig ofta inte tillräckligt rustade för att hantera miljöångest och miljöpessimism eller för att kunna hjälpa eleverna att engagera sig i klimat- och miljöfrågor på ett positivt sätt.

                  (18)

                  Övergripande strategier för hållbarhet som omfattar alla verksamhetsområden finns inte alltid på plats. Sådana strategier kan omfatta undervisning och lärande, styrelseformer, forskning och innovation, samt infrastruktur, lokaler och verksamhet, och bör engagera studerande, personal, föräldrar samt lokalsamhället och samhället i stort.

                  (19)

                  Potentialen och möjligheten att komplettera och stärka andra utbildningsagendor måste undersökas ytterligare. Undervisning och lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling kan fullt ut stödja politik och program för hälsa, välbefinnande och inkludering, ett aktivt och globalt medborgarskap, solidaritet, studentinriktat lärande, forskning och innovation, och den digitala omvandlingen, inbegripet artificiell intelligens (16).

                  (20)

                  Att systematiskt integrera utbildningsdimensionen i annan politik som rör den gröna omställningen och hållbar utveckling i ett livslångt perspektiv kan utgöra ett stöd för genomförandet av denna politik. Det kan också koppla samman olika samhällssektorer och ekonomiska sektorer och integrera hållbarhet på ett effektivt sätt i utbildningen.

                  (21)

                  Denna rekommendation respekterar till fullo principerna om subsidiaritet och proportionalitet. Den erkänner att graden av autonomi hos utbildningsinstitutioner varierar stort medlemsstaterna emellan. I vissa medlemsstater åtnjuter utbildningsinstitutioner, lärarhögskolor samt lärare och utbildare en hög grad av autonomi. Rekommendationen kommer att genomföras utifrån nationella omständigheter och i samarbete med medlemsstaterna.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA ATT, med full respekt för subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, och med erkännande av utbildningsanstalternas varierande grad av autonomi, utifrån nationella förhållanden GÖRA FÖLJANDE:

                  1.

                  Öka och stärka insatserna för att stödja utbildningssystemen så att de kan vidta åtgärder för den gröna omställningen och hållbar utveckling med målet att studerande i alla åldrar och från alla bakgrunder ska få tillgång till högkvalitativ, likvärdig och inkluderande utbildning om hållbarhet, klimatförändringar, miljöskydd och biologisk mångfald, med vederbörlig hänsyn till miljömässiga, sociala och ekonomiska överväganden.

                  2.

                  Fastställa lärandet för den gröna omställningen och hållbar utveckling som ett av de prioriterade områdena i utbildningspolitiken och utbildningsprogrammen för att stödja och göra det möjligt för sektorn att bidra till en hållbar framtid, som en integrerad del i en helhetssyn på utbildning. Genomföra och vidareutveckla övergripande och samarbetsinriktade strategier för undervisning och lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling med deltagande av alla relevanta parter i utbildningssystemet och intressenter från andra relevanta sektorer.

                  3.

                  Tillhandahålla en rad lärandemöjligheter i formella, icke-formella och informella sammanhang, så att enskilda personer i alla åldrar kan förbereda sig för och aktivt bidra till den gröna omställningen och vidta åtgärder för en miljömässigt sund, hållbar, cirkulär och klimatneutral ekonomi och rättvisa, inkluderande och fredliga samhällen.

                  4.

                  Överväga följande åtgärder på systemnivå:

                              a)

                              I nära samarbete med relevanta intressenter anpassa strategier och planer på utbildningsområdet till den gröna omställningen och hållbar utveckling, inbegripet sådana som rör kursplaner och bedömning, samt utbildarnas grundutbildning och fortbildning. Stödja genomförandet av nationell och annan politik samt nationella och andra strategier, inbegripet relaterade koncept såsom utbildning för hållbar utveckling, genom mekanismer för uppföljning och övervakning.

                              b)

                              Vid behov investera i och tillhandahålla utbildning om miljövänlig och hållbar utrustning och infrastruktur och miljövänliga och hållbara resurser (byggnader, mark och teknik) för lärande, social samvaro och rekreation för att säkerställa sunda, säkra, inkluderande, kreativa och motståndskraftiga lärandemiljöer.

                              c)

                              Öka medvetenheten om fördelarna och möjligheterna med lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling samt stödja formella och icke-formella utbildningsinrättningar, inbegripet förskoleverksamhet och barnomsorg, för att göra klimatförändringar, miljöskydd, biologisk mångfald och hållbarhet relevanta för de lärandes dagliga liv och främja en hållbarhetskultur.

                              d)

                              Utveckla kunskaper, färdigheter och attityder hos lärande i alla åldrar för att de ska kunna leva ett mer hållbart liv, främja hållbara konsumtions- och produktionsmönster, anamma hälsosammare och miljövänligare livsstilar och bidra individuellt och kollektivt till omställningen av våra samhällen.

                              e)

                              Stödja och förbättra undervisning och lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling genom att tillhandahålla infrastruktur, digitala verktyg och resurser samt stödja utbildarnas digitala kompetens.

                              f)

                              Involvera alla studerande på olika meningsfulla och samordnade sätt i syfte att föreslå och tillsammans utforma strategier för vad, hur och var de lär sig om och för den gröna omställningen och hållbar utveckling. Uppmuntra till ett representativt deltagande av studerande oavsett kön eller bakgrund, inbegripet personer med begränsade möjligheter. Ge alla studerande möjlighet att delta i och engagera sig i beslutsfattandet vid sin institution, i lokalsamhället samt i vidare sammanhang.

                              g)

                              I nära samarbete med berörda aktörer utveckla och stödja läroplansprogram och -ramar så att de studerande kan utveckla hållbarhetskompetens (17) från tidig ålder. Lärande över generationsgränserna och användningen av lokalt präglade exempel, problemställningar och svar kan göra läroplanerna mer relevanta för de studerande eftersom de visar att frågor som gäller klimatförändringar, biologisk mångfald, miljöskydd och hållbarhet även är lokala och praktiskt tillämpliga.

                              h)

                              Stödja samarbete och nätverksarbete om hållbarhet, miljöskydd och biologisk mångfald, till exempel mellan lokala myndigheter, ungdomsarbetsorganisationer och ungdomsorganisationer, centrum för miljöutbildning, centrum för globalt lärande, skogar, parker, jordbruk, museer, bibliotek, icke-statliga organisationer, forskning, konsumentorganisationer och företag för att på så sätt stärka kopplingarna mellan formellt, icke-formellt och informellt lärande.

                              i)

                              Stödja spridning av god praxis och pedagogisk forskning om undervisning och lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling på alla utbildningsnivåer och för alla utbildningstyper.

                  5.

                  Ytterligare stödja de studerande genom att överväga följande åtgärder:

                              a)

                              Ge de studerande möjlighet att redan från förskoletiden förstå, engagera sig i och uppskatta naturen och dess biologiska mångfald, samt bidra till att väcka nyfikenheten hos de studerande och lära dem att både individuellt och kollektivt agera för hållbarhet.

                              b)

                              Stärka, bland annat genom ekonomiskt stöd i enlighet med nationella system för ekonomiskt stöd, livslångt lärande av hög kvalitet för den gröna omställningen och hållbar utveckling, inbegripet praktik, lärlingsutbildning, volontärarbete, verksamhet utanför läroplanen, ungdomsarbete och andra former av formellt, icke-formellt och informellt lärande och kopplingarna dem emellan. Stimulera och erkänna åtgärder och program för samhällsengagemang i detta avseende.

                              c)

                              Underlätta lärandemetoder och lärandestrategier som är samarbetsinriktade, experimentella, praktiskt orienterade och relevanta för lokala sammanhang och traditioner, och som stöder tvärvetenskaplig och ämnesövergripande verksamhet. Detta inbegriper att ge de studerande praktiska möjligheter att observera och vårda naturen, samt att reducera, reparera, återanvända och återvinna, och därigenom hjälpa dem att förstå vikten av hållbara livsstilar och cirkulär ekonomi.

                              d)

                              Tillhandahålla faktabaserad och tillgänglig information om klimatkrisen, miljökrisen och den biologiska mångfaldskrisen och dess drivkrafter enligt överenskommelsen inom ramen för Århuskonventionen (18).

                              e)

                              Utveckla problemlösnings- och samarbetsfärdigheter, främja kritiskt tänkande, mediekompetens och systemtänkande, samt stödja positiv särbehandling, bland annat frivilligarbete, för att bemöta och minska den rädsla och brist på egenmakt som studerande kan uppleva i samband med globala kriser.

                  6.

                  Ytterligare stödja pedagogerna för att underlätta lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling genom att överväga följande åtgärder:

                              a)

                              Erkänna att alla pedagoger, oavsett ämne eller utbildningssektor, är hållbarhetsutbildare som behöver hjälpa de studerande att förbereda sig för den gröna omställningen. Se till att de kan förbättra de studerandes kunskaper om målen för hållbar utveckling. Inkludera, samråda med och stödja pedagogerna i utveckling av läroplaner och program och andra utbildningsreformer som rör den gröna omställningen och hållbar utveckling och i utformningen av lämplig fortbildning.

                              b)

                              Stödja integrering av den gröna omställningen och hållbar utveckling i grundläggande utbildningsprogram för lärare och utbildare liksom i fortlöpande yrkesutvecklingsprogram, och i alla standarder och ramar för läraryrket för att stödja pedagogernas kompetensutveckling när det gäller hållbarhet.

                              c)

                              Stödja mentorssystem och fortbildningsprogram vid institutionerna. Stödja pedagogernas användning av digitala verktyg och digital teknik i sin praxis för att förbättra undervisning och lärande om den gröna omställningen och hållbar utveckling.

                              d)

                              Vidareutveckla och utforska möjligheter och incitament för pedagoger att delta i fortbildningsprogram som rör hållbarhet, till exempel genom att beakta dem i karriärutvecklingen och skapa funktioner för pedagoger som t.ex. hållbarhetssamordnare.

                              e)

                              Stödja pedagogerna, bland annat genom att ge dem den tid och det utrymme som krävs för att ta till sig pedagogiska metoder som stärker undervisning och lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling på tvärvetenskapliga sätt och utveckla de socioemotionella aspekterna av lärande, så att alla studerande kan bli drivkrafter för förändring och lära sig att agera, både enskilt och kollektivt, lokalt och globalt, för en mer hållbar värld.

                              f)

                              I tillämpliga fall uppmuntra och möjliggöra omdanande och ämnesövergripande undervisning och lärande genom såväl traditionella som innovativa metoder, inbegripet praktiska övningar, STEAM-metoden (19), hackaton, lärande kombinerat med samhällstjänst och spelifiering,

                              g)

                              Utveckla och tillgängliggöra resurser för att stödja pedagoger, bland annat när det gäller bedömning. Ge pedagoger stöd att använda traditionella och nya verktyg och material för att undervisa och utbilda om den gröna omställningen och hållbar utveckling i olika inomhus- och utomhusmiljöer samt digitala och icke-digitala miljöer. Ge tillgång till olika kunskapscentrum, inbegripet centrum för miljöutbildning.

                              h)

                              Uppmuntra forsknings- och innovationssamhället att samarbeta med formella, icke-formella och informella utbildningsanordnare för att stödja pedagoger när det gäller den gröna omställningen och hållbar utveckling. Uppmuntra deltagande i försöksprojekt och forskning som rör klimatkrisen, miljökrisen och hållbarheten.

                  7.

                  Fortsätta stödja formella och icke-formella utbildningsinstitutioner så att de på ett ändamålsenligt vis i tillämpliga fall kan integrera den gröna omställningen och hållbar utveckling i all sin verksamhet genom att överväga följande åtgärder:

                              a)

                              Uppmuntra och underlätta effektiva heltäckande strategier för hållbarhet som omfattar undervisning och lärande, visioner, planering och styrning, aktivt deltagande av studerande och personal, familjers medverkan, förvaltning av byggnader och resurser, partnerskap med lokalsamhället och samhället i stort, samt forskning och innovation. Stödja utbildningsledare vid organisatoriska förändringar genom särskild fortbildning och vägledning för deras uppdrag.

                              b)

                              Stödja utbildningsinstitutioner i att utforma, övervaka och utvärdera sina hållbarhetsstrategier och/eller integrera hållbarhet i befintliga processer och åtgärder (t.ex. planer för skolutveckling, uppdragsbeskrivningar och strategier för högre utbildning). Erkänna att detta är en långsiktig process som kräver många mindre, mätbara steg som fortlöpande övervakas och utvärderas, bland annat genom institutionens självutvärdering.

                              c)

                              Uppmuntra och stödja förskolor och barnomsorgsinstitutioner, skolor, lärosäten, yrkesutbildningsanordnare, institutioner för vuxenutbildning och andra utbildningsanordnare att – i enlighet med sitt institutionella oberoende – delta i miljöcertifieringsprogram som kan ge miljömässiga, sociala, utbildningsmässiga och ekonomiska fördelar. Tillhandahålla stödstrukturer för dessa system, t.ex. byråer eller organ för att stödja strategier som omfattar hela institutioner, mentorskap och nätverksbyggande, mallar och vägledning samt ekonomiskt stöd.

                              d)

                              Inrikta en del av utbildningsorganisationernas interna och/eller externa mekanismer för översyn och kvalitetssäkring på hållbarhet. Ge erkännande för lärosätenas verkningsfulla engagemang på lämpliga sätt, inbegripet exempelvis finansieringsmekanismer.

                              e)

                              Ytterligare integrera den gröna omställningen och hållbar utveckling i program, kursplaner och moduler inom yrkesutbildning och högre utbildning (i enlighet med institutionellt oberoende och akademisk frihet) på en rad olika områden, såsom företagsstudier, samhällsvetenskap, pedagogik, humaniora, konst, arkitektur och ingenjörsvetenskap samt planering och förvaltning av markanvändning. Använda resurser och material som tagits fram av icke-statliga miljö- och utbildningsorganisationer och andra relevanta organ.

                              f)

                              Stödja lärosäten och institutioner för yrkesutbildning och vuxenutbildning i utvecklingen av kortare och skräddarsydda kurser om den gröna omställningen och hållbar utveckling, som bland annat kan leda till mikromeriter, i syfte att fördjupa, bredda och uppdatera yrkeskompetensen.

                              g)

                              Verka för partnerskap med alla discipliner och aktörer, inbegripet näringslivet, den konstnärliga sektorn, jordbruks-, kulturarvs-, idrotts- och ungdomssektorerna, forskningsinstitut, organisationer i det civila samhället, förlag och andra aktörer som tillhandahåller läromedel och teknik samt institutioner och organisationer för forskning om utbildning. Uppmuntra utvecklingen av program utanför läroplanerna, sommarprogram och andra program och samtidigt ge stöd till praktiktjänstgöring i t.ex. laboratorier, företag, forskningsinstitut och icke-statliga organisationer.

                              h)

                              Stödja program som verkar för innovation och entreprenörskap inom hållbarhet. Stärka lärosäten och yrkesskolor så att de inrättar eller förstärker knutpunkter för hållbarhet som förbättrar innovation och entreprenörskap för den gröna omställningen och hållbar utveckling, en cirkulär ekonomi och biologisk mångfald.

                  8.

                  I tillämpliga fall mobilisera nationella medel och EU-medel för investeringar i infrastruktur, utbildning, verktyg och resurser för att öka den formella och icke-formella utbildningens resiliens och beredskap inför den gröna omställningen, särskilt Erasmus+, faciliteten för återhämtning och resiliens, Europeiska solidaritetskåren, Europeiska socialfonden+, Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, Europeiska regionala utvecklingsfonden, instrumentet för tekniskt stöd, programmet för ett digitalt Europa, Horisont Europa och InvestEU.

                  9.

                  Investera i övervakning, forskning och utvärdering av de politiska utmaningarna och effekterna av dessa initiativ i syfte att bygga vidare på tillvaratagna erfarenheter och utgöra en grund för utformningen av politiken. Detta kan innefatta genomförandet av befintliga indikatorer och mål, inbegripet på internationell nivå.

            HÄRIGENOM UPPMANAS KOMMISSIONEN ATT, MED VEDERBÖRLIGT BEAKTANDE AV SUBSIDIARITETSPRINCIPEN OCH DE NATIONELLA FÖRHÅLLANDENA, GÖRA FÖLJANDE:

                  1.

                  Underlätta samarbete och ömsesidigt lärande mellan medlemsstater och berörda aktörer i fråga om lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling genom följande:

                              a)

                              Använda den strategiska ramen för det europeiska utbildningssamarbetet inför och bortom ett europeiskt område för utbildning (2021–2030) (20), där utbildning för den gröna omställningen är ett centralt prioriterat område.

                              b)

                              Sprida olika möjligheter att främja, stödja och möjliggöra formell och icke-formell utbildning för den gröna omställningen och hållbar utveckling inom EU:s finansieringsprogram, såsom Erasmus+, Europeiska solidaritetskåren, Life, Europeiska socialfonden+, Europeiska fonden för justering för globaliseringseffekter, Horisont Europa inbegripet Marie Skłodowska-Curie-åtgärder, programmet för utbildning och information om utvecklingsfrågor och instrumentet för tekniskt stöd, och uppmuntra till användningen av dessa möjligheter.

                              c)

                              Utbyta god praxis från personalutbyten, projekt och nätverk inom ramen för Erasmus+, bland annat genom Europauniversitetens allianser, nätgemenskapen eTwinning, lärarakademierna inom Erasmus+ samt yrkeskunskapscentrumen, Marie Skłodowska-Curie-åtgärderna och Europeiska institutet för innovation och teknik.

                              d)

                              Identifiera, dokumentera och utbyta god praxis, bland annat genom befintliga onlineplattformar (21) samt stödja nätverksarbete mellan nationella och andra organisationer som arbetar med utbildning och den gröna omställningen och hållbar utveckling inom formell och icke-formell utbildning.

                              e)

                              Involvera ungdomar i genomförandet av rekommendationen, särskilt genom Europaåret för ungdomar 2022 och EU:s ungdomsdialog, för att säkerställa att ungdomars och ungdomsorganisationers åsikter och behov beaktas fullt ut.

                              f)

                              Skapa synergier med koalitionen för utbildning för klimatet och ett nytt europeiskt Bauhaus.

                  2.

                  Utveckla, dela och tillgängliggöra, för frivillig användning, resurser, material och forskning vad gäller lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling, i samarbete med medlemsstaterna, inbegripet om GreenComp, den nya europeiska ramen för hållbarhetskompetens.

                  3.

                  Stödja pedagogers undervisning i den gröna omställningen och hållbar utveckling genom följande:

                              a)

                              Tillhandahålla resurser och stödmaterial för frivillig användning på den europeiska skolutbildningsplattformen, Epale och Europeiska ungdomsportalen.

                              b)

                              Belöna enastående insatser inom undervisning och lärande för den gröna omställningen och hållbar utveckling genom EU:s utmärkelser, bland annat det europeiska priset för innovativ undervisning, eTwinning-priset och det europeiska yrkeskompetenspriset.

                  4.

                  Övervaka utvecklingen av grön kompetens eller attityder gentemot miljömässig hållbarhet hos utexaminerade från lärosäten och yrkesutbildning samt forskare i början av karriären, utan att skapa nya rapporteringsskyldigheter eller ytterligare bördor för medlemsstaterna, genom befintliga europeiska undersökningar såsom det europeiska initiativet för uppföljning av utexaminerade, exempelvis genom att ta med frågor om sådana attityder i dessa undersökningar.

                  5.

                  Övervaka framstegen när det gäller utbildning för den gröna omställningen och hållbar utveckling inom ramen för befintliga rapporter om det europeiska området för utbildning och den europeiska gröna given utan att skapa nya rapporteringsskyldigheter eller ytterligare bördor för medlemsstaterna. Detta inbegriper att stödja utarbetandet av möjliga indikatorer eller mål på EU-nivå för hållbarhet enligt rådets resolution om en strategisk ram för det europeiska utbildningssamarbetet inför och bortom ett europeiskt område för utbildning (2021–2030).

                  6.

                  Stärka samarbetet med befintliga internationella organisationer, särskilt Unesco och andra FN-organ inbegripet Unece, för att främja en strategi för utbildning för den gröna omställningen och hållbar utveckling tillsammans med beslutsfattare, yrkesverksamma och berörda parter i och mellan medlemsstaterna, som inbegriper jämlikhet, inkludering och rättvisa, i linje med den europeiska gröna given, målen för hållbar utveckling och Unescos färdplan för utbildning för hållbar utveckling för 2030.

                  7.

                  Fortsätta att stärka den gröna dimensionen i programmen Erasmus+ och Europeiska solidaritetskåren, i båda fallen genom hållbar rörlighet, samarbete online, miljövänliga metoder i projekt och tydlig inriktning på den gröna omställningen och hållbar utveckling i samarbete mellan olika aktörer på utbildnings- och ungdomsområdet.

         Utfärdad i Luxemburg 16 juni 2022.

               På rådets vägnar

            O. DUSSOPT

               Ordförande

         (1)  COM(2019) 640 final

         (2)  COM(2020) 380 final

         (3)  Inklusive den nya ramen för genomförandet av Unece-strategin för utbildning för hållbar utveckling från 2021 till 2030.

         (4)  I denna rekommendation avses med utbildare lärare, utbildare, ungdomsarbetare, lärarutbildare och alla yrkesverksamma inom formell, icke-formell och informell utbildning.

         (5)  Dok. 12210/20.

         (6)  Unesco, Education for sustainable development: a roadmap, 2020.

         (7)  COM(2020) 625 final

         (8)  EUT C 428, 13.12.2017, s. 10.

         (9)  EUT C 66, 26.2.2021, s. 1.

         (10)  COM(2020) 628 final

         (11)  Rådets rekommendation av den 22 maj 2018 om nyckelkompetenser för livslångt lärande (EUT C 189, 4.6.2018, s. 1).

         (12)  COM(2020) 274 final

         (13)  EUT C 417, 2.12.2020, s. 1.

         (14)  COM(2020) 624 final

         (15)  OECD (2020), Are Students Ready to Thrive in an Interconnected World? Pisa 2018, volym VI.

         (16)  International Research Centre on Artificial Intelligence (IRCAI) är det första globala centrum som, under överinseende av Unesco, i sin verksamhet hanterar artificiell intelligens, utbildning och hållbar utveckling.

         (17)  Konceptet ”hållbarhetskompetens” som beskrivs i GreenComp, den europeiska ramen för hållbarhetskompetens, omfattar de kunskaper, färdigheter och attityder som studerande i alla åldrar behöver för att leva, arbeta och agera på ett hållbart sätt (inbegripet kritiskt tänkande, systemtänkande och koppling till naturen). ”Grön kompetens” avser yrkeskompetens som behövs i alla sektorer och på alla nivåer av arbetsmarknaden för den gröna omställningen, inbegripet skapandet av nya, gröna arbetstillfällen.

         (18)  Konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor.

         (19)  STEAM (naturvetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap, konst och matematik) anammar den kreativa potentialen i att koppla samman STEM-utbildningen med konst, humaniora och samhällsvetenskap.

         (20)  Rådets resolution om en strategisk ram för det europeiska utbildningssamarbetet inför och bortom ett europeiskt område för utbildning (2021–2030), EUT C 66, 26.2.2021, s. 1.

         (21)  Detta skulle kunna omfatta koalitionen för utbildning för klimatet, den kommande europeiska skolutbildningsplattformen, Elev- och lärarhörnan, plattformen Vetenskap är fantastiskt!, Europeiska ungdomsportalen, Epale (webbplattform för vuxenutbildning i Europa), Scientix, den europeiska alliansen för lärlingsutbildning och kompetenspakten.