title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Bulgariens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Bulgariens konvergensprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/32

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Bulgariens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Bulgariens konvergensprogram 2016
   (2016/C 299/08)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Bulgarien var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)

               Landsrapporten 2016 för Bulgarien offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Bulgarien hade lyckats genomföra de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och uppnå sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskning som föreskrivs i artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 antog kommissionen ett meddelande om resultatet av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Bulgarien har alltför stora makroekonomiska obalanser. Framför allt kännetecknas ekonomin av fortsatta svagheter i den finansiella sektorn och hög skuldsättning i företagssektorn mot bakgrund av hög arbetslöshet.

               (3)

               Den 15 april 2016 lade Bulgarien fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt konvergensprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Bulgarien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt konvergensprogrammet för 2016 planerar regeringen en successiv förbättring av det nominella underskottet till – 1,9 % av BNP 2016 och därefter till – 0,2 % av BNP under 2019. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP – planerar man att uppnå 2017. Enligt konvergensprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten nå en topp på 31,8 % av BNP under 2018 och därefter minska till 30,8 % av BNP under 2019. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är något optimistiskt. De åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2017 och framåt har inte beskrivits tillräckligt. Enligt kommissionens vårprognos 2016 finns det en risk för vissa avvikelser från anpassningsbanan för att nå det medelfristiga budgetmålet under både 2016 och 2017 om politiken förblir oförändrad. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av konvergensprogrammet och kommissionens vårprognos 2016, att Bulgarien i stora drag kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det kommer dock att krävas ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnad både 2016 och 2017.

               (6)

               Bulgarien har gjort vissa framsteg när det gäller att följa förra årets rekommendation för att göra sina utgifter för hälso- och sjukvård mer effektiva, särskilt genom att ta fram en nationell ”sjukvårdskarta” som gör det möjligt att planera utgifterna enligt territoriella kriterier och befolkningens behov. Det bulgariska hälso- och sjukvårdssystemet står inför stora utmaningar, bl.a. begränsad tillgång, underfinansiering och dåliga hälsoresultat. Trots ansträngningar på senare tid för att förbättra skatteuppbörden är den svarta ekonomin fortfarande ett stort problem som påverkar de offentliga intäkterna. Odeklarerat arbete, inklusive underrapporterade inkomster och undvikande av inbetalningar till socialförsäkringssystemet snedvrider villkoren på arbetsmarknaden och leder till minskade skatteintäkter.

               (7)

               Fall av oförsiktiga affärsmetoder inom finanssektorn, framför allt banksektorn, i kombination med en ineffektiv tillsyn har skapat en miljö där obalanser ackumuleras. Nyligen inleddes flera översyner inom banksektorn, försäkringar och pensionsfonder. Om dessa genomförs på ett transparent sätt och enligt internationell bästa praxis och om man därefter vidtar nödvändiga uppföljande åtgärder kommer de att leda till ett ökat förtroende för den finansiella sektorn. Dessutom skulle fortsatta ansträngningar att förbättra den finansiella tillsynen, både inom banksektorn och icke-banksektorn, spela en viktig roll för att stärka det finansiella systemet och skapa ett läge där det kan stödja den begynnande makroekonomiska återhämtningen.

               (8)

               En blygsam återhämtning har skett på arbetsmarknaden men kvarvarande svagheter fortsätter att utgöra hinder för tillväxten och begränsar ekonomins anpassningsförmåga. Anpassningarna på arbetsmarknaden hämmas av den strukturella långtidsarbetslösheten, en krympande och åldrande arbetskraft, lågt arbetskraftsdeltagande och kompetensglapp. Arbetslösheten förbättras gradvis, men stora utmaningar kvarstår, t.ex. när det gäller långtidsarbetslösa och unga som varken arbetar eller studerar. Det skulle behövas mer aktiva arbetsmarknadsåtgärder för att hjälpa dessa grupper att komma in på arbetsmarknaden. Uppdelningen på olika byråer som erbjuder ersättning och tjänster för integration på arbetsmarknaden och det bristande samarbetet mellan dem är ett problem när man vill aktivera människor som får sociala förmåner. Särskilda centrum för sysselsättning och sociala tjänster, som är en kombination av arbetsförmedlingar och byråer för socialt bistånd, har utvecklats inom ett pilotprojekt men inga beslut har ännu fattats om projektet ska fortsätta i större skala när det avslutats i december 2016.

               (9)

               Minimilönen i Bulgarien är fortfarande den lägsta i unionen men har ökat avsevärt sedan 2011. Det saknas dock objektiva kriterier för att bestämma minimilönens storlek, vilket skapar osäkerhet. Trots att regeringen och arbetsmarknadens parter har gjort insatser på området finns det fortfarande inga tydliga riktlinjer eller transparenta kriterier för hur man fastställer minimilönen som tar hänsyn till hur den påverkar skapandet av nya arbetstillfällen, de sociala förhållandena och konkurrenskraften.

               (10)

               Risken att drabbas av fattigdom eller social utestängning är fortfarande mycket hög i Bulgarien, liksom ojämlikheten. Arbetet mot fattigdom och social utestängning hindras av det fortfarande är mycket svårt att integrera romerna i arbetskraften, att underlätta övergången från skola till arbete och att göra social-, hälso- och arbetsmarknadspolitiken mer omfattande och effektiva. Det allmänna systemet för minimiinkomst ger ett väldigt begränsat stöd och når inte ut till befolkningen. Stödnivån ligger under fattigdomsgränsen och har inte höjts i takt med höjningarna av genomsnittslönen och minimilönen de senaste åren. Uppskattningar av täckningen visar att en stor andel av de avsedda mottagarna inte får några förmåner. Om man kunde nå ut bättre till målgrupperna, samtidigt som man fortsätter att föra en ansvarsfull budgetpolitik, skulle det bidra till att lindra fattigdomen.

               (11)

               Utbildningssystemet har en begränsad kapacitet att inkludera utsatta grupper och att ge eleverna relevanta färdigheter. Utsatta grupper, t.ex. romer och elever från fattiga familjer, har fortfarande svårt att få tillgång till och att avsluta en utbildning. På alla utbildningsnivåer är deltagandet betydligt lägre för romer än för övriga invånare. Andelen unga med högst grundskoleutbildning fortsätter att öka och är särskilt hög i landsbygdsområden och i mindre utvecklade regioner. Det är mycket viktigt att undanröja hinder för missgynnade barns deltagande i förskoleverksamhet, för att förbättra utbildningsresultaten och förebygga avhopp. Den nya lag om förskola och skola som antogs av parlamentet i september 2015 är ett viktigt steg på vägen mot en omfattande reform av skolsystemet. Genomförandet av lagstiftningen, tillsammans med riktade åtgärder för att undanröja icke-rättsliga hinder för missgynnade gruppers deltagande i utbildning i full utsträckning, borde kunna bidra till att förbättra den bulgariska ekonomins tillväxtpotential och den sociala sammanhållningen på lång sikt. Andelen som deltar i och avslutar högre utbildning stiger, och sysselsättningsgraden bland nyutexaminerade återhämtar sig långsamt, fast den fortfarande ligger betydligt under EU-genomsnittet.

               (12)

               Företagens höga skuldsättning och hinder för skuldminskning medför fortfarande stora risker. De nuvarande insolvensreglerna lämnar inte mycket utrymme för en skulduppgörelseprocess och bidrar knappast till att minska den stora skuldsättningen i företagssektorn. Reformer för att underlätta insolvensförfarandena för företagen skulle kunna påskynda skuldminskningen och öppna vägen för ny utlåning och investeringar.

               (13)

               Bulgariens system för offentlig upphandling har fortfarande strukturella brister, vilket inkluderar systematiska oegentligheter i upphandlingsförfarandena, brist på administrativ kapacitet och bristfälliga kontrollmekanismer, i kombination med systematiska överklaganden i domstol som ofta fördröjer det konkreta arbetet. Endast begränsade framsteg har gjorts vad gäller övergången till ett helt elektroniskt upphandlingsförfarande. Bristerna i Bulgariens system för offentlig upphandling har lett till att utbetalningarna avbrutits och finansiella korrigeringar gjorts i EU:s finansieringsprogram, vilket också påverkar också hela företagsklimatet.

               (14)

               En instabil politik och en brist på förtroende för viktiga offentliga institutioner, som domstolsväsendet, verkar i hög grad avskräckande för investeringar i den bulgariska ekonomin. Det långsamma genomförandet av reformerna av den offentliga förvaltningen och av vissa sektorer, t.ex. forskning, innovation och energi, utgör hinder i arbetet med att förbättra investeringsklimatet. Bulgarien har visserligen antagit en strategisk ram för att reformera och modernisera sin förvaltning, men arbetet går långsamt och genomförandet skjuts ofta upp. Det görs inte systematiskt några konsekvensbedömningar av ny lagstiftning, även om vissa ansatser gjorts för att ändra på detta. Regelverket ändras ofta, vilket skapar osäkerhet och påverkar affärsklimatet negativt. Korruptionen är fortfarande ett stort bekymmer och de nationella myndigheternas försök att hantera problemet hindras ofta av det faktum att institutionerna är svaga och fragmenterade. Inom ramen för samarbets- och kontrollmekanismen får Bulgarien rekommendationer om reform av rättsväsendet och kamp mot korruption och organiserad brottslighet. Dessa områden är visserligen av stor betydelse för företagsklimatet i dess helhet, men omfattas av den anledningen inte av de landsspecifika rekommendationerna för Bulgarien.

               (15)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Bulgariens ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Bulgarien fått under tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i den bulgariska finanspolitiken och socioekonomiska politiken utan även i vilken utsträckning de följder EU:s regler och riktlinjer, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att låta EU tillhandahålla underlag för framtida nationella beslut. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (16)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (4) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Bulgarien att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Uppnå en finanspolitisk korrigering på 0,5 % av BNP mot det medelfristiga budgetmålet 2016 och 2017. Ytterligare förbättra skatteuppbörden och vidta åtgärder för att minska den informella ekonomins omfattning, inklusive odeklarerat arbete.

               2.

               Till slutet av 2016 avsluta översynen av tillgångarnas kvalitet och stresstestet för bankerna. Till slutet av 2016 avsluta översynen av balansräkningarna och stresstestet för försäkringsbolagen samt översynen av de privata pensionsfondernas tillgångar. Vidta de uppföljande åtgärder som är nödvändiga inom alla de tre sektorerna och fortsätta att förbättra tillsynen av banksektorn och icke-banksektorn.

               3.

               Förstärka och integrera socialt bistånd, bland annat relevanta sociala tjänster och aktiva arbetsmarknadsåtgärder, särskilt för långtidsarbetslösa och unga som varken arbetar eller studerar. Öka utbudet av utbildning av hög kvalitet för missgynnade grupper, inklusive romer. Effektivisera hälso- och sjukvårdssystemet genom att förbättra tillgången och finansieringen samt hälsoresultaten. I samråd med arbetsmarknadens parter, fastställa riktlinjer för hur minimilönen ska bestämmas. Se till att systemet för minimiinkomst är tillräckligt och att det omfattar fler.

               4.

               Reformera insolvensreglerna för att påskynda förfarandena för återkrav och avveckling och göra dem mer effektiva och transparenta. Öka domstolarnas kapacitet när det gäller insolvensförfaranden. Öka kapaciteten hos myndigheten för offentlig upphandling och hos upphandlande myndigheter och förbättra utformningen och kontrollen av upphandlingsförfarandena, framför allt genom att till fullo genomföra den nationella strategin för utveckling av sektorn för offentlig upphandling (2014–2020). Påskynda införandet av e-upphandling.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 13 juli 2010 om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik

text:
               23.7.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 191/28

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 13 juli 2010
   om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
   (2010/410/EU)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 121.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser, och
   av följande skäl:

               (1)

               I fördraget föreskrivs att medlemsstaterna ska betrakta den ekonomiska politiken som en fråga av gemensamt intresse och samordna denna politik inom rådet. I enlighet med fördragets bestämmelser har Europeiska unionen utarbetat och genomfört instrument för politisk samordning av finanspolitiken (stabilitets- och tillväxtpakten) och den makrostrukturella politiken.

               (2)

               I fördraget föreskrivs att rådet ska anta riktlinjer för sysselsättningspolitiken och allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som en vägledning för medlemsstaternas politik.

               (3)

               Lissabonstrategin, som lanserades 2000, baserades på ett erkännande av att Europeiska unionen måste öka sysselsättningen, produktiviteten och konkurrenskraften och samtidigt stärka den sociala sammanhållningen mot bakgrund av den globala konkurrensen, den tekniska utvecklingen, de miljömässiga utmaningarna och den åldrande befolkningen. Lissabonstrategin lanserades på nytt 2005, efter en halvtidsöversyn som ledde till en tydligare inriktning på tillväxt och fler och bättre arbetstillfällen.

               (4)

               Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning bidrog till att skapa enighet om den allmänna inriktningen för unionens ekonomiska politik och sysselsättningspolitik. Inom ramen för denna strategi antog rådet 2005 (1) allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken och sysselsättningsriktlinjer, som reviderades 2008 (2). De 24 riktlinjerna låg till grund för de nationella reformprogrammen, där de viktigaste makroekonomiska, mikroekonomiska och arbetsmarknadsrelaterade prioriteringarna för unionen som helhet fastställdes. Erfarenheten visar dock att riktlinjerna inte innehöll tillräckligt tydliga prioriteringar och att sambanden mellan dem kunde ha varit klarare. Detta begränsade deras inverkan på det nationella beslutsfattandet.

               (5)

               Den finansiella och ekonomiska kris som inleddes 2008 resulterade i en avsevärd minskning av antalet arbetstillfällen och av den potentiella produktionen och har lett till en dramatisk försämring av de offentliga finanserna. Den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa (3) har dock hjälpt medlemsstaterna att hantera krisen, bland annat genom en samordnad finanspolitisk stimulans, med euron som garant för makroekonomisk stabilitet. Krisen visade därför att en stark och effektiv samordning av den ekonomiska politiken på unionsnivå kan ge goda resultat. Genom krisen framgick det också tydligt hur nära sammanlänkade medlemsstaternas ekonomier och arbetsmarknader är.

               (6)

               Kommissionen föreslog att man skulle utarbeta en ny strategi för det nya årtiondet, Europa 2020-strategin (4), för att unionen skulle kunna gå stärkt ur krisen och ställa om ekonomin i riktning mot smart och hållbar tillväxt för alla. Fem överordnade mål, som förtecknas under de relevanta riktlinjerna, utgör de gemensamma målsättningar som med hänsyn till medlemsstaternas olika utgångslägen och förutsättningar vägleder medlemsstaternas och unionens åtgärder. Medlemsstaterna bör göra allt som står i deras makt för att nå de nationella målen och undanröja de flaskhalsproblem som begränsar tillväxten.

               (7)

               Som ett led i de övergripande ”exitstrategierna” för den ekonomiska krisen bör medlemsstaterna genomföra ambitiösa reformprogram för att trygga makroekonomisk stabilitet och hållbara offentliga finanser, förbättra konkurrenskraften, minska den makroekonomiska obalansen och förbättra arbetsmarknadens resultat. De tillfälliga åtgärder som tillgreps som svar på krisen bör avvecklas på ett samordnat och lämpligt sätt när återhämtningen är tryggad. Avvecklingen av den finanspolitiska stimulansen bör genomföras och samordnas inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten.

               (8)

               Inom ramen för Europa 2020-strategin bör medlemsstaterna och unionen genomföra reformer som syftar till ”smart tillväxt”, dvs. tillväxt på grundval av kunskap och innovation. Reformerna bör syfta till att förbättra utbildningens kvalitet, trygga tillträde för alla, stärka forskningens och företagens resultat samt ytterligare förbättra den rättsliga ramen för att främja innovation och kunskapsöverföring i hela unionen. De bör uppmuntra entreprenörskap och bidra till att omvandla kreativa idéer till innovativa produkter, tjänster och processer som kan skapa tillväxt, högkvalitativa arbetstillfällen, territoriell, ekonomisk och social sammanhållning och på ett effektivare sätt ta itu med samhälleliga utmaningar på europeisk och global nivå. I detta sammanhang är det väsentligt att utnyttja informations- och kommunikationstekniken fullt ut.

               (9)

               Unionen och medlemsstaterna bör genom sin politik, inbegripet genom sina reformprogram, sträva efter ”hållbar tillväxt”. Hållbar tillväxt innebär att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och resursanvändning, att bygga en energi- och resurseffektiv, hållbar och konkurrenskraftig ekonomi, att fördela kostnader och fördelar rättvist och att utnyttja Europas ledande roll i strävan efter att utveckla nya processer och ny teknik, däribland miljövänlig teknik. Medlemsstaterna och unionen bör genomföra de reformer som krävs för att minska utsläppen av växthusgaser och garantera en effektiv resursanvändning, vilket även kommer att bidra till att förebygga miljöförstöring och minskning av den biologiska mångfalden. De bör också förbättra företagsklimatet, stimulera skapandet av gröna arbetstillfällen och hjälpa företagen att modernisera sin industribas.

               (10)

               I unionens politik och medlemsstaternas reformprogram bör man också sträva efter ”tillväxt för alla”. Tillväxt för alla innebär att bygga ett sammanhållet samhälle där människorna kan förutse och hantera förändring, och därigenom aktivt delta i samhället och ekonomin. Medlemsstaternas reformer bör därför trygga tillträde och möjligheter för alla under hela livet och minska fattigdomen och det sociala utanförskapet, genom att undanröja hindren för deltagande på arbetsmarknaden, särskilt för kvinnor, äldre arbetstagare, ungdomar, funktionshindrade och legala invandrare.
               Reformerna bör beakta jämställdhetsperspektivet i all denna politik. De bör också garantera att alla medborgare och regioner gynnas av den ekonomiska tillväxten. I centrum för medlemsstaternas reformprogram bör därför sådana insatser stå som syftar till att effektivisera arbetsmarknaderna genom investeringar i lyckade omställningar, utveckling av nödvändig kompetens, ökning av arbetstillfällenas kvalitet och kamp mot segmentering, strukturell arbetslöshet och inaktivitet, samtidigt som ett lämpligt och hållbart socialt skydd och en aktiv integration för att minska fattigdomen säkerställs samt den överenskomna budgetkonsolideringen iakttas.

               (11)

               Som ett viktigt inslag bör medlemsstaterna och unionen fortsätta med och öka sina ansträngningar för att ytterligare förbättra den rättsliga ramen, särskilt för europeiska företag. Medlemsstaterna och unionen bör genom att stärka sina instrument för smart lagstiftning se till att lagstiftningen är väl utformad och proportionerlig och att den ses över regelbundet och inte skapar onödiga bördor. Att uppnå målen för minskning av den administrativa bördan är fortfarande en prioriterad fråga.

               (12)

               Unionens och medlemsstaternas strukturreformer kan effektivt bidra till tillväxt och arbetstillfällen om de ökar unionens konkurrenskraft i den globala ekonomin, skapar nya möjligheter för Europas exportindustri och ger konkurrenskraftigt tillträde till viktig import. Reformerna bör därför anpassas med hänsyn till deras inverkan på den externa konkurrenskraften så att de främjar europeisk tillväxt och deltagande på öppna och rättvisa marknader i hela världen.

               (13)

               Europa 2020-strategin måste understödjas av en rad integrerade strategier på europeisk och nationell nivå, som medlemsstaterna och unionen bör genomföra fullt ut och i liknande tempo, så att de samordnade strukturreformerna får positiva spridningseffekter och de europeiska strategierna på ett mer enhetligt sätt kan bidra till strategins mål, med hänsyn till nationella utgångslägen.

               (14)

               Dessa riktlinjer riktar sig till medlemsstaterna och Europeiska unionen, men Europa 2020-strategin bör genomföras i partnerskap med alla nationella, regionala och lokala myndigheter, i nära samarbete med parlament, arbetsmarknadens parter och företrädare för det civila samhället, som ska bidra till utarbetandet av nationella reformprogram och genomförandet av dessa och till den övergripande kommunikationen om strategin.

               (15)

               Europa 2020-strategin understöds av en mindre uppsättning riktlinjer, som ersätter de tidigare 24 riktlinjerna och i vilka sysselsättningspolitiken och den allmänna ekonomiska politiken behandlas på ett enhetligt sätt. Riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik, som bifogas denna rekommendation, har ett naturligt samband med de relevanta riktlinjerna för sysselsättningspolitiken. Tillsammans utgör de ”de integrerade riktlinjerna för Europa 2020”.

               (16)

               Dessa nya integrerade riktlinjer överensstämmer med Europeiska rådets slutsatser. De ger en tydlig vägledning för medlemsstaterna när det gäller att upprätta nationella reformprogram och genomföra reformer med hänsyn till det ömsesidiga beroendet och i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten. Riktlinjerna kommer att ligga till grund för eventuella landsspecifika rekommendationer som rådet kan rikta till medlemsstaterna, eller, när det gäller de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, för varningar som kommissionen kan utfärda om de landsspecifika rekommendationerna inte följs i tillräcklig utsträckning.

               (17)

               Dessa riktlinjer bör förbli oförändrade fram till 2014 så att man kan inrikta sig på genomförandet.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna och, i tillämpliga fall, Europeiska unionen bör i sin ekonomiska politik beakta de riktlinjer som fastställs i bilagan.

               2.

               Medlemsstaterna bör utforma nationella reformprogram som överensstämmer med målen i ”de integrerade riktlinjerna för Europa 2020”.

      Utfärdad i Bryssel den 13 juli 2010.

            På rådets vägnar

         D. REYNDERS

            Ordförande

      (1)  KOM(2005) 141.

      (2)  KOM(2007) 803.

      (3)  KOM(2009) 615, 19.11.2009.

      (4)  KOM(2010) 2020, 3.3.2010.

      BILAGA

         Allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik

      Riktlinje 1:   Förbättra de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet
      Medlemsstaterna bör med kraft genomföra strategier för budgetkonsolidering inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten och särskilt rekommendationer som riktats till medlemsstaterna inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott, eller i samförståndsavtal när det är fråga om stöd till betalningsbalansen. Medlemsstaterna bör bl.a. åstadkomma en konsolidering i linje med rådets rekommendationer och uppnå sina medelfristiga mål i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten. Utan att det påverkar tillämpningen av den rättsliga ramen för stabilitets- och tillväxtpakten innebär detta för de flesta av medlemsstaterna att de bör uppnå en konsolidering som ligger väsentligt över riktmärket på 0,5 % av bruttonationalprodukten (BNP) per år i strukturella termer fram till dess att skuldkvoterna följer en stabilt nedåtgående trend. Budgetkonsolideringen bör inledas senast 2011, och tidigare i medlemsstater där det ekonomiska läget gör detta lämpligt, förutsatt att kommissionens prognoser fortsatt visar att återhämtningen stärks och blir bärkraftig.
      Vid utformningen och genomförandet av strategierna för budgetkonsolidering bör man inrikta sig på att begränsa utgifterna och prioritera tillväxtfrämjande utgiftsposter inom områden såsom utbildning, kompetens och anställbarhet, forskning och utveckling (FoU) och innovation samt investeringar i nät med positiv inverkan på produktivitet, i förekommande fall t.ex. höghastighetsinternet och energi- och transportförbindelser och infrastruktur. Om det är nödvändigt att höja skatterna bör det om möjligt kombineras med åtgärder för att göra skattesystemen mer gynnsamma för sysselsättning, miljö och tillväxt t.ex. genom att låta skattebördan falla på verksamhet som skadar miljön. Skatte- och förmånssystemen bör i högre grad utformas så att det lönar sig att arbeta.
      Medlemsstaterna bör dessutom stärka de nationella budgetramarna, höja de offentliga utgifternas kvalitet och öka de offentliga finansernas hållbarhet, särskilt genom att eftersträva målmedveten skuldminskning, reformering av åldersrelaterade offentliga utgifter, såsom pensioner och hälso- och sjukvårdsutgifter, samt strategier som bidrar till att höja sysselsättningsgraden och den reella pensionsåldern för att se till att de åldersrelaterade offentliga utgifterna och de sociala välfärdssystemen är finansiellt hållbara.
      Att budgeten är effektiv och att de offentliga utgifterna håller god kvalitet är också viktigt på unionsnivå.
      Riktlinje 2:   Hantera makroekonomiska obalanser
      Medlemsstaterna bör undvika ohållbara makroekonomiska obalanser, som främst beror på utvecklingen i bytesbalansen, värdepappersmarknaderna samt hushållens och företagssektorns skuldsituation. Medlemsstater som har stora obalanser i bytesbalanserna på grund av en ihållande brist på konkurrenskraft eller andra omständigheter bör åtgärda de underliggande orsakerna exempelvis genom insatser när det gäller finanspolitik och löneutveckling samt i fråga om strukturreformer med anknytning till marknaderna för produkter och finansiella tjänster (inbegripet flödet av produktivitetshöjande kapital), samt på arbetsmarknaden, i enlighet med riktlinjerna för sysselsättningspolitiken, och på övriga relevanta politikområden. I detta hänseende bör medlemsstaterna främja rätt ramvillkor för löneförhandlingssystemen och en utveckling av arbetskostnaderna som är förenlig med prisstabilitet, produktivitetstrender på medellång sikt och behovet av att minska makroekonomiska obalanser. I förekommande fall bör en lämplig lönesättning i den offentliga sektorn ses som en viktig signal för att trygga återhållsamhet med löneökningarna i den privata sektorn i enlighet med behovet att förbättra konkurrenskraften. Lönesättningsramarna, bland annat minimilönerna, bör möjliggöra lönebildningsprocesser som tar hänsyn till skillnader i kompetens och lokala arbetsmarknadsvillkor samt de stora skillnaderna i ekonomiska resultat mellan regioner, sektorer och företag i samma land. Här har arbetsmarknadens parter en viktig roll att spela. Medlemsstater med stora överskott i bytesbalansen bör vidta åtgärder för att genomföra strukturreformer som bidrar till att öka den potentiella tillväxten och därigenom också stöder den inhemska efterfrågan. Genom att undanröja makroekonomiska obalanser, även bland medlemsstaterna, kan man också främja ekonomisk sammanhållning.
      Riktlinje 3:   Minska obalanserna i euroområdet
      Medlemsstater som har euron som valuta bör betrakta stora och ihållande skillnader i bytesbalans och andra makroekonomiska obalanser som en fråga av gemensamt intresse och vid behov vidta skyndsamma åtgärder för att minska obalanserna. Det krävs åtgärder i alla medlemsstater i euroområdet, men de politiska utmaningarnas karaktär, omfattning och angelägenhet varierar kraftigt i de olika länderna. Med tanke på befintliga sårbarheter och omfattningen av den anpassning som krävs är behovet av politiska åtgärder särskilt trängande i medlemsstater med ihållande bytesbalansunderskott och stora förluster i konkurrenskraft. De bör åstadkomma en betydande bestående minskning av underskottet i bytesbalansen. Dessa medlemsstater i euroområdet bör också sträva efter att minska enhetsarbetskostnaderna med beaktande av produktivitetsutvecklingen på regional nivå samt på sektors- och företagsnivå samt öka konkurrensen på produktmarknaderna. Medlemsstater i euroområdet med stora överskott i bytesbalansen bör vidta åtgärder för att genomföra strukturreformer som bidrar till att öka den potentiella tillväxten och därigenom också stöder den inhemska efterfrågan. Medlemsstaterna i euroområdet bör på liknande sätt åtgärda eventuella övriga makroekonomiska obalanser, t.ex. ackumulering av alltför stora privata skulder och skillnader i inflation. Institutionella hinder för flexibel pris- och lönejustering enligt marknadsvillkoren bör undanröjas. De makroekonomiska obalanserna bör nära övervakas inom Eurogruppen, som vid behov bör föreslå åtgärder.
      Riktlinje 4:   Optimera stödet för FoU och innovation, stärka kunskapstriangeln och utnyttja den digitala ekonomins potential
      Medlemsstaterna bör se över de nationella (och regionala) FoU- och innovationssystemen, säkerställa effektiva och lämpliga ramvillkor för offentliga investeringar i enlighet med strategierna för budgetkonsolidering inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten (riktlinje 1) och inrikta dem mot högre tillväxt, samtidigt som man vid behov tar itu med viktiga samhällsutmaningar (inbegripet energi, resurseffektivitet, klimatförändringen, biologisk mångfald, social och territoriell sammanhållning, åldrande, hälso- och sjukvård och säkerhet) på ett kostnadseffektivt sätt. Offentliga investeringar bör särskilt tjäna till att främja privat finansiering av forskning och utveckling. Reformerna bör stimulera excellens och smart specialisering, främja vetenskaplig integritet, stärka samarbetet mellan universitet, forskningsinstitut, aktörer i den offentliga och privata sektorn och den tredje sektorn, både nationellt och internationellt samt garantera utveckling av infrastrukturer och nät som möjliggör kunskapsspridning. Styrningen av forskningsinstitut bör förbättras för att göra de nationella forskningssystemen mer kostnadseffektiva och produktiva. I detta syfte bör den universitetsbaserade forskningen moderniseras, infrastrukturer i världsklass utvecklas och göras tillgängliga och attraktiva karriärmöjligheter och rörlighet för forskare och studerande främjas. Finansierings- och upphandlingssystem bör anpassas och förenklas för att vid behov bidra till att underlätta gränsöverskridande samarbete, kunskapsöverföring och meritbaserad konkurrens, som bygger på synergier och skapar mervärde.
      Medlemsstaternas FoU- och innovationspolitik bör på ett direkt sätt beakta de nationella möjligheterna och utmaningarna och ta hänsyn till unionssammanhanget för att öka möjligheterna att sammanföra offentliga och privata resurser på områden där unionen tillför mervärde, samt utnyttja synergier med unionsmedel och därigenom uppnå ett tillräckligt omfång och undvika uppsplittring. Medlemsstaterna och unionen bör integrera innovation på alla relevanta politikområden och främja innovation i vid bemärkelse (även icke-teknisk innovation). För att främja privata investeringar i forskning och innovation bör medlemsstaterna och unionen förbättra ramvillkoren (särskilt när det gäller företagsklimat, konkurrensutsatta och öppna marknader samt de kulturella och kreativa industriernas stora ekonomiska potential), vid behov och beroende på de enskilda medlemsstaternas skattemässiga manöverutrymme kombinera kostnadseffektiva skattemässiga incitament och andra finansiella instrument med åtgärder för att underlätta tillgången till privat finansiering (inklusive riskkapital) och underlätta de små och medelstora företagens marknadstillträde, öka efterfrågan, särskilt inom miljöinnovation (när så är lämpligt genom miljöanpassad offentlig upphandling och driftskompatibla standarder), främja innovationsvänliga marknader och bestämmelser, och tillhandahålla effektivt och ändamålsenligt skydd, samt förvaltning, av immateriella rättigheter till ett överkomligt pris. Triangelns alla tre sidor (utbildning-forskning-innovation) bör ömsesidigt stödja och främja varandra. I enlighet med riktlinjerna 8 och 9 bör medlemsstaterna utrusta medborgarna med ett brett spektrum av färdigheter som krävs för innovation i alla dess former, inbegripet miljöinnovation, och bör försöka se till att det finns ett tillräckligt antal utexaminerade inom naturvetenskap, matematik och teknik.
      Medlemsstaterna och unionen bör införa lämpliga ramvillkor för en snabb utveckling av en digital inre marknad som ger bred tillgång till innehåll och tjänster online. Medlemsstaterna bör främja att höghastighetsinternet byggs ut och utnyttjas som ett viktigt sätt att få tillgång till kunskap och medverka till kunskapsgenerering. Den offentliga finansieringen bör vara kostnadseffektiv och inriktad på att tackla marknadsmisslyckanden. Politiken bör respektera principen om teknisk neutralitet. Medlemsstaterna bör sträva efter att minska kostnaderna för nätutbyggnad, särskilt genom att bättre samordna offentliga arbeten. Medlemsstaterna och unionen bör främja utbyggnad och användning av moderna tillgängliga onlinetjänster, bl.a. genom att vidareutveckla e-förvaltning, digital signatur, e-identitet och e-betalning, stödja ett aktivt deltagande i det digitala samhället, särskilt genom att främja tillgång till kulturellt innehåll och kulturella tjänster, inbegripet genom medier och digital kompetens, samt skapa ett klimat präglat av säkerhet och tillit.

         Europeiska unionens överordnade mål, som kommer att vara utgångspunkten när medlemsstaterna fastställer sina nationella mål, är att förbättra villkoren för forskning och utveckling framför allt genom att senast 2020 få de totala offentliga och privata investeringarna i denna sektor upp till en nivå som motsvarar 3 % av BNP. Kommissionen kommer att utarbeta en indikator som avspeglar FoU- och innovationsintensiteten.

      Riktlinje 5:   Förbättra resurseffektiviteten och minska utsläppen av växthusgaser
      Medlemsstaterna och unionen bör införa åtgärder för att främja isärkoppling av ekonomisk tillväxt och resursanvändning, omvandla miljöutmaningar till tillväxtmöjligheter och använda sina naturresurser effektivare, vilket också bidrar till att förebygga miljöförstöring och trygga den biologiska mångfalden. De bör genomföra de strukturreformer som krävs för att lyckas skapa nya affärs- och sysselsättningsmöjligheter i en värld med allt större begränsningar i fråga om koldioxidutsläpp och tillgängliga resurser. Unionen och medlemsstaterna bör göra ytterligare ansträngningar för att påskynda upprättandet av en integrerad och fullt fungerande inre energimarknad för att möjliggöra problemfri gas- och elförsörjning. För att minska utsläppen och förbättra energieffektiviteten bör medlemsstaterna i hög utsträckning använda marknadsbaserade instrument som stöder principen om internalisering av externa kostnader, däribland skatter, och andra effektiva stödinstrument i syfte att minska utsläppen och främja anpassningen till klimatförändringarna samt stödja hållbar tillväxt och sysselsättning och resurseffektivitet på ett kostnadseffektivt sätt, skapa incitament för användning av förnybar energi och koldioxidsnål, klimattålig teknik, arbeta för en övergång till miljövänligare och mer sammanlänkade transportsätt och främja energibesparingar och miljöinnovation. Medlemsstaterna bör fasa ut subventioner som är skadliga för miljön och se till att deras kostnader och fördelar fördelas rättvist.
      Medlemsstaterna och unionen bör använda lagstiftning och andra instrument samt skattemässiga styrmedel, t.ex. unionsomfattande standarder för produkters och byggnaders energiprestanda, märkning och ”miljöanpassad upphandling” för att skapa incitament för en kostnadseffektiv omställning av produktions- och konsumtionsmönstren, främja återvinning, ställa om till en energi- och resurseffektiv samt säker och hållbar koldioxidsnål ekonomi och säkra framstegen mot hållbarare transport och säker och ren energiproduktion, samtidigt som synergierna på europeisk nivå maximeras och hänsyn tas till det bidrag som ett hållbart jordbruk kan ge. Medlemsstaterna bör med stor beslutsamhet arbeta för att utveckla smarta, uppgraderade och helt sammanlänkade transport- och energinät samt använda informations- och kommunikationsteknik i enlighet med riktlinje 4 för att säkerställa produktivitetsvinster, trygga ett samordnat genomförande av infrastrukturprojekt och stödja utvecklingen av öppna, konkurrenskraftiga och integrerade nätverksmarknader.

         Europeiska unionens överordnade mål, som kommer att vara utgångspunkten när medlemsstaterna fastställer sina mål, är att senast 2020 minska utsläppen av växthusgaser med 20 % i förhållande till 1990 års nivå, öka andelen förnybara energikällor i vår slutliga energiförbrukning till 20 % och eftersträva en ökning av energieffektiviteten med 20 %. Unionen åtar sig att fatta ett beslut om att gå vidare till en minskning med 30 % till 2020 jämfört med 1990 års nivåer som sitt villkorade erbjudande inför ett globalt och omfattande avtal för perioden efter 2012, förutsatt att andra utvecklade länder åtar sig att göra jämförbara utsläppsminskningar och att utvecklingsländerna i rimlig utsträckning bidrar alltefter ansvar och förmåga.

      Riktlinje 6:   Förbättra företagsklimatet och konsumenternas situation samt modernisera och utveckla industribasen för att säkerställa den inre marknadens funktion
      Medlemsstaterna bör se till att marknaderna gynnar medborgarna, konsumenterna och företagen. Samtidigt som konsumentskyddet garanteras bör medlemsstaterna och unionen införa förutsägbara ramvillkor och garantera välfungerande, öppna och konkurrenskraftiga varu- och tjänstemarknader. Dessa åtgärder bör särskilt syfta till att fördjupa den inre marknaden och regelsystemet, särskilt i finanssektorn, samt till att främja lika villkor på finansmarknaderna på global nivå, en effektiv tillämpning av reglerna för den inre marknaden och konkurrensreglerna samt utveckling av nödvändig fysisk infrastruktur, bland annat för att minska de regionala skillnaderna.
      Den inre marknadens externa dimension bör utvecklas ytterligare i syfte att uppnå en intensifiering av handel och investeringar. När det gäller den inre marknaden måste tillbörlig uppmärksamhet ägnas åt att garantera att tjänster av allmänt intresse tillhandahålls i tillräcklig utsträckning. Medlemsstaterna bör fortsätta att förbättra företagsklimatet genom att modernisera den offentliga förvaltningen, förbättra företagsstyrningen, avlägsna kvarstående hinder för den inre marknaden, undanröja onödiga administrativa bördor och undvika onödiga nya bördor genom att tillämpa instrument för smart lagstiftning, bl.a. genom att vidareutveckla kompatibla e-förvaltningstjänster, undanröja skattemässiga hinder, stödja små och medelstora företag, förbättra deras tillträde till den inre marknaden i enlighet med ”småföretagsakten” och principen att ”tänka småskaligt först”, trygga stabila och integrerade marknader för finansiella tjänster, underlätta tillgången till finansiering, förbättra villkoren för främjande av tillgång till och skydd av immateriell äganderätt, stödja internationaliseringen av små och medelstora företag och främja entreprenörskap, inbegripet kvinnligt entreprenörskap. Den offentliga upphandlingen bör främja innovation, särskilt inom små och medelstora företag, och stödja övergången till en resurs- och energieffektiv ekonomi (i linje med riktlinje 5), samtidigt som man respekterar principerna om öppna marknader med insyn och effektiv konkurrens.
      Medlemsstaterna bör stödja en modern, innovativ, diversifierad, konkurrenskraftig, koldioxidsnål och resurs- och energieffektiv industribas, bl.a. genom att underlätta nödvändig omstrukturering på ett kostnadseffektivt sätt och i full överensstämmelse med unionens konkurrensregler och andra relevanta bestämmelser. Mot denna bakgrund bör medlemsstaterna omprioritera unionsmedlen. Medlemsstaterna bör arbeta nära tillsammans med industrin och berörda parter för att bidra till unionens ledande roll och konkurrenskraft inom global hållbar utveckling för alla, särskilt genom att uppmuntra socialt ansvar hos företag, identifiera flaskhalsar och möjliggöra förändringar.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 2 september 2013 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banco de España (ECB/2013/32)

text:
               13.9.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 264/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 2 september 2013
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banco de España
   (ECB/2013/32)
   2013/C 264/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för Banco de Españas nuvarande externa revisorer löpte ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2012. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2013.

               (3)

               Banco de España har utsett KPMG Auditores, S.L. som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2013 till 2017.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att KPMG Auditores, S.L. utses till externa revisorer för Banco de España för räkenskapsåren 2013 till 2017.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 2 september 2013.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande


title: 2014/180/EU: Kommissionens rekommendation av den 27 mars 2014 om en andra samordnad kontrollplan för att fastställa förekomst av bedrägerier vid saluföring av vissa livsmedel  Text av betydelse för EES

text:
               29.3.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 95/64

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 27 mars 2014
   om en andra samordnad kontrollplan för att fastställa förekomst av bedrägerier vid saluföring av vissa livsmedel
   (Text av betydelse för EES)
   (2014/180/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (1), särskilt artikel 53, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 53 i förordning (EG) nr 882/2004 får kommissionen rekommendera samordnade kontrollplaner som, om så krävs, upprättas på ad hoc-basis, främst för att fastställa förekomsten av risker i samband med foder, livsmedel och djur.

               (2)

               I Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG (2) fastställs unionsregler om livsmedelsmärkning som gäller alla livsmedel.

               (3)

               Enligt direktiv 2000/13/EG får märkningen och de metoder som används inte vilseleda konsumenten, särskilt inte om vad som är utmärkande för livsmedlet, inklusive dess verkliga art och identitet. I avsaknad av särskilda unionsbestämmelser eller nationella bestämmelser bör det namn under vilket ett livsmedel säljs vara det vanliga namnet i den medlemsstat där det säljs, eller en beskrivning av livsmedlet som är tillräckligt tydlig för att köparen får veta dess verkliga art.

               (4)

               Alla ingredienser måste anges på märkningen av färdigförpackade livsmedel som är avsedda för slutkonsumenter eller storkök. För livsmedel som innehåller kött som en ingrediens måste det även, när livsmedlen är avsedda för slutkonsumenter eller storkök, finnas uppgifter om från vilken djurart köttet kommer, direkt på förpackningen eller på en etikett som är fäst vid denna. Om en ingrediens nämns i livsmedlets namn måste även dess mängd uttryckt i procent anges i ingrediensförteckningen för att konsumenten inte ska vilseledas beträffande livsmedlets identitet och sammansättning.

               (5)

               I Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 853/2004 (3) föreskrivs kompletterande märkningskrav för särskilda livsmedel av animaliskt ursprung. I förordningen föreskrivs särskilt att konsumentförpackningar som innehåller malet kött, bland annat från hästdjur, ska vara försedda med uppgifter om att sådana produkter bör tillredas före konsumtion, om, och i den utsträckning det enligt nationella bestämmelser i den medlemsstat där produkten släpps ut på marknaden, så krävs.

               (6)

               Efter de offentliga kontroller som utförts i ett antal medlemsstater sedan december 2012 har kommissionen underrättats om att vissa färdigförpackade produkter innehöll hästkött, vilket inte hade angetts i ingrediensförteckningen direkt på förpackningen eller på någon etikett som var fäst vid denna. I namnet på vissa sådana livsmedel och/eller den åtföljande ingrediensförteckningen hänvisades det i stället enbart till förekomst av nötkött.

               (7)

               I enlighet med artikel 17 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 (4) ska livsmedelsföretagare på alla stadier i produktions-, bearbetnings- och distributionskedjan i de företag de har ansvar för se till att livsmedel uppfyller de krav i livsmedelslagstiftningen som är tillämpliga för deras verksamhet, och de ska kontrollera att dessa krav uppfylls.

               (8)

               Genom kommissionens rekommendation 2013/99/EU (5) rekommenderas medlemsstaterna att genomföra en samordnad kontrollplan för att fastställa förekomsten av bedrägerier vid saluföringen av vissa livsmedel under en period av en månad. Den rekommenderade samordnade kontrollplanen bestod av två åtgärder. Den första åtgärden bestod av lämpliga kontroller som utfördes i detaljhandelsledet och på andra anläggningar för att avgöra om färdigförpackade produkter och icke färdigförpackade livsmedel innehöll hästkött som inte var korrekt märkt på förpackningen eller, för icke färdigförpackade livsmedel, om information om förekomsten av hästkött inte gjorts tillgänglig för konsumenterna eller storköken. Den andra åtgärden bestod av lämpliga kontroller som utfördes på anläggningar som hanterar hästkött avsett att användas som livsmedel, inklusive livsmedel med ursprung i tredjeländer, i syfte att påvisa resthalter av fenylbutazon.

               (9)

               Resultaten av den samordnade kontrollplanen bekräftade återkommande bristande efterlevnad med lagstiftningen om märkning av köttprodukter i de flesta medlemsstaterna. Därför måste man följa upp den samordnade kontrollplanen med en andra kontrollomgång i detaljhandelsledet och i andra anläggningar för att fastställa om de bedrägerier som identifierades under den första samordnade kontrollplanen fortfarande förekommer.

               (10)

               De offentliga kontroller som gjorts i syfte att påvisa resthalter av fenylbutazon tydde inte på någon omfattande återkommande bristande efterlevnad; därför förefaller det i nuläget inte nödvändigt att rekommendera en andra omgång samordnade kontroller i denna fråga.

               (11)

               Under den första samordnade kontrollplanen gav Europeiska unionens referenslaboratorium för animaliska proteiner i foder råd om användningen av metoder för att påvisa förekomst av proteiner från odeklarerade arter i prover. Det saknas fortfarande en validerad analysmetod, men efter samråd med experter har rådet om användningen av ett harmoniserat protokoll uppdaterats av ovannämnda laboratorium och finns på laboratoriets webbplats.

               (12)

               Medlemsstaterna bör inom en viss tidsfrist och i ett harmoniserat format meddela kommissionen vilka metoder de använt, resultaten av kontrollerna och de åtgärder som vidtagits vid positiva fynd.

               (13)

               Efter samråd med ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna bör genomföra en samordnad kontrollplan under fyra på varandra följande veckor inom tidsfristen 21 april–16 juni 2014, i enlighet med bilaga I till denna rekommendation.

               2.

               Medlemsstaterna bör senast den 22 juli 2014 rapportera resultaten av de offentliga kontroller som utförts i enlighet med punkt 1 och alla relevanta verkställighetsåtgärder som vidtagits, i det format som anges i bilaga II till denna rekommendation.

      Utfärdad i Bryssel den 27 mars 2014.

            På kommissionens vägnar

         Tonio BORG

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EUT L 165, 30.4.2004, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel (EGT L 109, 6.5.2000, s. 29).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 853/2004 av den 29 april 2004 om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung (EUT L 139, 30.4.2004, s. 55).

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (EGT L 31, 1.2.2002, s. 1).

      (5)  Kommissionens rekommendation 2013/99/EU av den 19 februari 2013 om en samordnad kontrollplan för att fastställa förekomst av bedrägerier vid saluföring av vissa livsmedel (EUT L 48, 21.2.2013, s. 28).

      BILAGA I

         Den andra samordnade kontrollplanen för att fastställa förekomst av bedrägerier vid saluföring av vissa livsmedel

      ÅTGÄRDER OCH OMFATTNINGEN AV DEN SAMORDNADE KONTROLLPLANEN
      A.   Produkter som omfattas

                  1.

                  Livsmedel som saluförs som och/eller är märkta som innehållande nötkött (t.ex. malet kött, köttberedningar och köttprodukter) som huvudsaklig köttingrediens i följande kategorier:

                              a)

                              Färdigförpackade livsmedel som är avsedda för slutkonsumenter eller storkök och som är märkta som innehållande nötkött som huvudingrediens.

                              b)

                              Livsmedel som saluförs till slutkonsumenter eller storkök utan att vara färdigförpackade och livsmedel som förpackas i försäljningslokaler på konsumentens begäran eller som är färdigförpackade för direktförsäljning, vilka saluförs som och/eller på annat sätt anges som innehållande nötkött som huvudingrediens i produktens köttandel.

                  2.

                  Vid tillämpningen av den samordnade kontrollplanen ska definitionen av färdigförpackat livsmedel i artikel 1.3 b i direktiv 2000/13/EG gälla.

                  3.

                  Vid tillämpningen av den samordnade kontrollplanen ska definitionerna av malet kött, köttberedningar och köttprodukter i punkterna 1.13, 1.15 och 7.1 i bilaga I till förordning (EG) nr 853/2004 gälla.

            B.   Syfte
      De behöriga myndigheterna bör utföra offentliga kontroller för att fastställa om de produkter som avses i punkt A innehåller hästkött som inte är korrekt märkt på förpackningen eller, för icke färdigförpackade livsmedel, om information om förekomsten av hästkött inte gjorts tillgänglig för konsumenterna eller storköken, i enlighet med unionens bestämmelser och, i förekommande fall, nationella bestämmelser.
      C.   Provtagningsplatser och provtagningsförfarande

                  1.

                  Stickproverna bör vara representativa för de berörda produkterna i medlemsstaten och bör omfatta en rad olika produkter.

                  2.

                  Provtagningen av produkterna bör ske ute i detaljhandelsledet (t.ex. stormarknader, mindre butiker och slaktare) och kan också utvidgas till andra anläggningar (t.ex. kylrum).

            D.   Antal prover och villkor
      Tabellen nedan ger en översikt över de vägledande rekommenderade antal prover som ska tas inom den period som anges i punkt 1 i rekommendationen. Fördelningen av prover per medlemsstat grundas på folkmängden; dock ska minst tio prover tas på de berörda produkterna i varje medlemsstat per 30 dagar.

                  Livsmedel som saluförs som innehållande nötkött

                  Försäljningsland

                  Rekommenderat antal prover

                  Frankrike, Tyskland, Italien, Förenade kungariket, Spanien och Polen

                  150

                  Rumänien, Nederländerna, Belgien, Grekland, Portugal, Tjeckien, Ungern, Sverige, Österrike och Bulgarien

                  100

                  Litauen, Slovakien, Danmark, Irland, Finland, Lettland och Kroatien

                  50

                  Slovenien, Estland, Cypern, Luxemburg och Malta

                  10

            E.   Metod
      Följande protokoll bör användas:

                  1.

                  Alla prover bör genomgå ett inledande screeningtest för att påvisa en förekomst av minst 0,5 % hästkött i köttet (uttryckt som ett massförhållande). Valet av screeningmetod görs av medlemsstaten.

                  2.

                  Endast de prover som testar positivt enligt punkt 1 bör genomgå ett konfirmerande test som använder RT-PCR och inriktas på mitokondriellt DNA för att påvisa förekomst av minst 1 % hästkött i köttet (uttryckt som ett massförhållande). Konfirmeringen måste vara kalibrerad efter ett standardiserat kontrollprov av färskt kött som levererats från Europeiska unionens referenslaboratorium för animaliska proteiner i foder.

                  3.

                  Alla konfirmerande tester enligt punkt 2 i en medlemsstat bör genomföras på ett laboratorium som utsetts för detta av den behöriga myndigheten. Det utsedda laboratoriet får vara i en annan medlemsstat efter överenskommelse med den behöriga myndigheten i den medlemsstaten. Laboratoriet bör minst vara ackrediterat i enlighet med ISO 17025 för jämförbara tester. Det kan också ha deltagit i den inledande screeningen.
                  Namn och adress till de utsedda laboratorier som deltar i den konfirmerande testningen bör vidarebefordras till Europeiska unionens referenslaboratorium för animaliska proteiner i foder, som kommer att offentliggöra informationen på sin webbplats.
                  Mer detaljerade riktlinjer om konfirmeringsmetoden finns på webbplatsen för Europeiska unionens referenslaboratorium för animaliska proteiner i foder, http://eurl.craw.eu/en/164/legal-sources-and-sops

      BILAGA II

         Rapportformat för de resultat som avses i punkt 2

                  Produktkategori

                  Antal prover

                  Testmetod i den första screeningomgången (typ av test och varumärke)

                  Antal positiva resultat efter den första screeningomgången (=/> 0,5 %)

                  Testmetod i den konfirmerande testomgången

                  Antal positiva resultat efter den andra omgången vid det utsedda laboratoriet (=/> 1 %)

                  Anmärkningar

                  Totalt antal prover

                  Totalt antal positiva resultat efter den första screeningomgången

                  Totalt antal positiva resultat efter den andra konfirmerande testomgången vid det utsedda laboratoriet

         Rapportformat för de verkställighetsåtgärder som avses i punkt 2

                  Antal positiva fynd för vilka det hittills har vidtagits verkställighetsåtgärder

                  Beskriv om möjligt den vanligaste verkställighetsåtgärden (högst tre punkter)

                  Antal positiva fynd för vilka det hittills inte har vidtagits några verkställighetsåtgärder

                  Beskriv om möjligt de vanligaste orsakerna till att det inte har vidtagits några verkställighetsåtgärder (högst tre punkter)


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Italiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/57

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Italiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram 2014
   2014/C 247/11
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i strategin Europa 2020 och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (4) om Italiens nationella reformprogram 2013 och avgav sitt yttrande om Italiens stabilitetsprogram 2012–2017. Den 15 november 2013, i linje med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5), lade kommissionen fram sitt yttrande om Italiens utkast till budgetplan för 2014.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten (6), som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Italien identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet av att efterstäva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen resultatet av sin fördjupade granskning av Italien, i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Italien har stora makroekonomiska obalanser som kräver särskild övervakning och kraftfulla politiska åtgärder. I synnerhet den fortsatt höga offentliga skuldsättningen i kombination med den svaga externa konkurrenskraften till följd av en långsam produktivitetstillväxt som ytterligare förvärras av en fortsatt dålig tillväxt kräver uppmärksamhet och beslutsamma politiska åtgärder.

               (8)

               Den 22 april 2014 lade Italien fram sitt nationella reformprogram för 2014 och sitt stabilitetsprogram för 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Syftet med den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet är att nå det medelfristiga budgetmålet om en balanserad budget i strukturella termer senast 2016 och samtidigt uppfylla skuldkriteriet under övergångsperioden 2013–2015. I stabilitetsprogrammet bekräftas det medelfristiga budgetmålet om en balanserad budget i strukturella termer, vilket återspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Den planerade (omräknade) strukturanpassningen i stabilitetsprogrammet är 0,2 procentenheter av BNP under 2014 och 0,4 procentenheter under 2015. Enligt stabilitetsprogrammet motiveras denna begränsade anpassning i riktning mot det medelfristiga budgetmålet av de svåra ekonomiska förutsättningarna och den insats som krävs för att genomföra ett omfattande strukturreformprogram. Framför allt har ett flertal strukturreformer planerats som kommer att ha en positiv inverkan på den potentiella ekonomiska tillväxten och eventuellt minska den offentliga skuldkvoten i förhållande till BNP under de närmaste åren. Den planerade strukturanpassningen i stabilitetsprogrammet skulle göra det möjligt för Italien att uppfylla skuldminskningsriktmärket under övergångsperioden 2013–2015, delvis tack vare en omfattande privatiseringsplan som ska genomföras 2014–2017 (och som uppgår till 0,7 procentenheter av BNP varje år). Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i stabilitetsprogrammet, som inte har godkänts av något oberoende organ, är lätt optimistiska, särskilt för åren under den senare delen av stabilitetsprogrammet.
               En avvikelse från anpassningen i riktning mot det medelfristiga budgetmålet har planerats 2014. Om avvikelsen upprepas året därpå kan den anses vara betydande, bl.a. på grundval av utgiftsriktmärket. Uppnåendet av de finanspolitiska målen backas dessutom inte upp av tillräckligt detaljerade åtgärder, i synnerhet inte från 2015 och framåt. Enligt 2014 års vårprognos från kommissionens avdelningar kommer skuldminskningsriktmärket inte att nås under 2014 eftersom den planerade strukturanpassningen (endast 0,1 procentenheter av BNP) är otillräcklig med tanke på den strukturanpassning på 0,7 procentenheter av BNP som är nödvändig. På grundval av dess bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens prognos, enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att fler insatser, även under 2014, måste vara förenliga med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten.

               (10)

               Den senaste tidens insatser för att sänka skatten på produktionsfaktorer har varit något begränsade. Det finns därför utrymme för att i allt större utsträckning flytta över skattebördan på konsumtion, fastigheter och miljö, i strikt överensstämmelse med de finanspolitiska målen. När det gäller konsumtion måste en förbättring av skattesystemets struktur under alla omständigheter gå hand i hand med en översyn av de sänkta momsskattesatserna och de direkta skatterna, och behovet av att minska de eventuella skatteeffekterna måste ägnas vederbörlig hänsyn. En översyn av taxeringsvärdet för fastigheter utgående från det nuvarande marknadsvärdet skulle möjliggöra en mer rättvis periodiskt återkommande fastighetsbeskattning. Dessa nödvändiga reformer kan genomföras eftersom tillämpningsbestämmelser för skattereformer nyligen antagits. Med tanke på hur stor utmaningen är måste åtgärder i fråga om skattestrukturens utformning kompletteras med ytterligare åtgärder för att förbättra skatteförvaltningen och skattedisciplinen. Det krävs även beslutsamma åtgärder för att bekämpa skatteundandragande, den svarta ekonomin och odeklarerat arbete, som fortsätter att belasta såväl de offentliga finanserna som skattebördan för laglydiga skattebetalare. I tillämpningsbestämmelserna för skattereformen ingår därför flera åtgärder för att stärka skatteförvaltningen – ett omfattande system för bedömning och övervakning av skatteklyftan, förenklingsåtgärder, åtgärder för att förbättra kontakterna med skattebetalarna, åtgärder för att förbättra den lokala skatteuppbörden och ökade skattekontroller. Beslutet att införa förtryckta skattedeklarationer från och med 2015 är ytterligare ett positivt steg för att förbättra skattedisciplinen.

               (11)

               Det är fortsatt en utmaning för Italien att snabbt och noggrant genomföra de antagna åtgärderna, både när det gäller att komma i kapp med nuvarande eftersläpningar i genomförandet och när det gäller att förhindra att ytterligare förseningar uppstår. En förbättrad samordning och en mer effektiv befogenhetsfördelning mellan olika förvaltningsnivåer är viktiga drivkrafter för att förbättra Italiens genomföranderesultat och på det hela taget garantera mer smidiga politiska åtgärder. Detta kunde i sin tur vara till fördel vid förvaltningen av EU-fonderna, där endast halvhjärtade och ofullständiga åtgärder hittills vidtagits, särskilt i landets södra delar. Förvaltningen av EU-fonderna lider fortfarande av bristfällig administrativ kapacitet och avsaknad av insyn, utvärdering och kvalitetskontroll. Kvaliteten i de offentliga tjänsterna skulle också förbättras genom ökad effektivitet och en större serviceinriktning samt motsvarande förändringar inom personalförvaltningen. Korruptionen är fortsatt en mycket stor belastning för Italiens produktionssystem och för medborgarnas förtroende för politiker och institutioner. Bestämmelserna om preskriptionstider måste därför ses över. Om korruptionsbekämpningen ska vara effektiv måste ANAC, Italiens korruptionsbekämpningsmyndighet för utvärdering av och insyn i den offentliga förvaltningen, ges nödvändiga befogenheter. När det gäller civilrättsliga förfaranden är ineffektiviteten fortsatt stor, och effekten av de antagna åtgärderna måste noggrant kontrolleras.

               (12)

               Med utgångspunkt i den översyn av kvaliteten i tillgångarna som gjordes i fjol med stöd av den italienska riksbanken är det fortfarande viktigt att förbättra hanteringen av osäkra tillgångar och främja avyttrandet av dem för att återuppliva bankernas förmåga att bredda kredittillgången för den reala ekonomin. När det gäller tillgången till finansiering har huvudsyftet hittills varit att göra det lättare för företag att få kredit. Utvecklingen av andra finansieringsinstrument än banklån har dock varit begränsad, särskilt för små och medelstora företag. De initiativ som tagits när det gäller bankernas ägarstyrning, särskilt de nya principer som den italienska riksbanken nyligen fastställde, är mycket positiva. Vilken effekt principerna kommer att ha kommer dock att bero på om bankerna kan genomföra dem på rätt sätt. En noggrann övervakning av några av de största kooperativa bankerna (banche popolari) är fortsatt nödvändig.

               (13)

               Situationen på arbetsmarknaden försämrades ytterligare under 2013. Arbetslösheten i Italien steg till 12,2 % och ungdomsarbetslösheten är 40 %. Ett korrekt genomförande av de antagna arbetsmarknads- och lönereformerna och en noggrann övervakning av deras effekter är oerhört viktigt för att garantera de fördelar som förväntas i form av mer flexibla lösningar för att lämna arbetslivet, bättre reglerade möjligheter att komma in i arbetslivet, ett mer heltäckande system för arbetslöshetsförmåner och en bättre anpassning av lönerna till produktiviteten. Planerna på att effektivisera arbetsförmedlingen genom att förbättra de tjänster den har att erbjuda har försenats och måste påskyndas. Åtgärder för att främja sysselsättningen på kort sikt måste kompletteras med åtgärder som råder bot på segmenteringen. På det hela taget kännetecknas den italienska arbetsmarknaden fortsättningsvis av segmentering och lågt deltagande, något som framför allt drabbar kvinnor och unga. De begränsade åtgärder som hittills vidtagits måste därför breddas, exempelvis i enlighet med målen i ungdomsgarantin. Hushållens disponibla inkomster minskar i Italien, och fattigdomen och den sociala utestängningen ökar, något som i första hand drabbar familjer med barn. De sociala utgifterna riktas till stor del till de äldre och i mycket liten del till aktivering. Tillämpningsområdet är begränsat till att minska riskerna för social utestängning och fattigdom. Det nyligen införda pilotprojektet för socialt bistånd syftar till att skapa ett socialt skyddsnät. Tanken är att pilotprojektet ska utvidgas till att gälla hela landet och det kommer att kräva att de sociala utgifterna och tjänsterna blir effektivare i hela landet.

               (14)

               Insatser för att förbättra utbildningsresultatet och satsningarna på mänskliga resurser måste ske på alla utbildningsnivåer, dvs. i grundskolorna och i gymnasierna samt inom den högre utbildningen. Läraryrket har kännetecknats av en enda karriärväg, och fortbildningsmöjligheterna har hittills varit begränsade. Elevresultatet kunde förbättras om lärarnas karriärer blev mer mångsidiga, om deras karriärvägar kopplades samman med meriter och resultat och om skolsystemet utvärderades oftare. För att garantera en smidig övergång mellan utbildning och arbetsmarknad förefaller det mycket viktigt att i gymnasierna och inom den högre utbildningen stärka och bredda den praktiska utbildningen genom ökat lärande på arbetsplatsen och yrkesutbildning. Till följd av ett lagdekret från 2013 i denna fråga är det viktigt att införa ett nationellt kvalifikationsregister för att garantera ett landsomfattande erkännande av kvalifikationer. Att främja tilldelningen av offentliga medel till universitet och forskningsinstitut på grundval av forsknings- och undervisningsresultat, med utgångspunkt i de första insatser som genomförts i denna riktning, skulle både bidra till att förbättra universitetens kvalitet och eventuellt öka forsknings- och innovationskapaciteten på de områden där denna fortfarande släpar efter.

               (15)

               Vissa steg har tagits i riktning mot ett mer företags- och invånarvänligt klimat, men effekten av dessa åtgärder dämpas av förseningar i det slutgiltiga godkännandet av åtgärderna och brister i genomförandet. Det finns fortfarande ett flertal hinder för konkurrens (begränsade verksamhetsområden, koncessioner/tillståndssystem, etc.) när det gäller tjänster inom de fria yrkena, försäkringar, bränsledistributionen, detaljhandeln och posttjänsterna. En rad brister inom den offentliga upphandlingen måste också åtgärdas. En bättre konkurrens mellan de lokala offentliga tjänsterna är en annan fråga som bör ges prioritet. Framför allt måste man genomföra den nuvarande lagstiftning som fastställer att gällande kontrakt som inte är förenliga med EU-bestämmelserna om kriterier för intern verksamhet måste ändras senast den 31 december 2014.

               (16)

               Flaskhalsar i infrastrukturen gör att energimarknaden inte fungerar som den ska. Avsaknaden av intermodal infrastruktur och bristen på synergier och förbindelser mellan de italienska hamnarna och inlandet kräver särskild uppmärksamhet och särskilda åtgärder. När det gäller bredbandstäckningen finns det flera icke-urbana områden där täckningen inte är tillräcklig.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Italiens ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Italien utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–8 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (7) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1 till 8 nedan.

               (20)

               Kommissionen har också inom den europeiska planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (8). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Italien också se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Italien att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Stärka de finanspolitiska åtgärderna för 2014 i ljuset av den framväxande klyftan till följd av kraven i stabilitets- och tillväxtpakten rörande skuldminskningskriteriet, på grundval av 2014 års vårprognos från kommissionens avdelningar och säkerställa framsteg mot det medelfristiga budgetmålet. Avsevärt stärka den finanspolitiska strategin under 2015 för att säkerställa att skuldminskningskriteriet respekteras och därmed uppnå det medelfristiga budgetmålet. Därefter säkerställa att den offentliga skulden minskar tillräckligt, utarbeta en omfattande privatiseringsplan, anpassa finanspolitiken på ett tillväxtvänligt sätt utgående från de aviserade stora inbesparingarna från en varaktig förbättring av de offentliga utgifternas effektivitet och kvalitet på alla förvaltningsnivåer och samtidigt bevara tillväxtfrämjande utgifter, såsom utgifter för forskning och utveckling, innovation, utbildning och viktiga infrastrukturprojekt. Säkerställa så snart som möjligt att det finanspolitiska rådet är oberoende och fullt verksamt, dock senast i september 2014, i tid för utvärderingen av utkastet till budgetplan för 2015.

               2.

               Skatteväxla från produktionsfaktorer till konsumtion, fast egendom och miljö, i enlighet med de finanspolitiska målen. Utvärdera, i detta syfte, effektiviteten av den nyligen genomförda minskningen av skattekilen för arbetstagare och garantera finansieringen av den för 2015, se över de direkta skatternas tillämpningsområde och bredda skattebasen, särskilt på konsumtion. Garantera mer effektiv miljöbeskattning, inbegripet på området punktskattesatser, samt avskaffa miljöskadliga stöd. Införa tillämpningsbestämmelserna för skattereformen senast i mars 2015, bl.a. genom att anta dekret om en reform av taxeringsvärdet för fastigheter för att garantera att reformen av beskattningen av fastigheter är effektiv. Ytterligare förbättra skattedisciplinen genom att göra skattesystemet mer förutsägbart, förenkla förfarandena, förbättra uppbörden av skatteskulder och modernisera skatteförvaltningen. Fortsätta att bekämpa skatteundandragande och vidta ytterligare åtgärder mot den svarta ekonomin och odeklarerat arbete.

               3.

               Klargöra befogenheterna på alla förvaltningsnivåer som en del av en bredare insats för att förbättra den offentliga förvaltningens effektivitet. Garantera en bättre förvaltning av EU-fonderna genom att vidta beslutsamma åtgärder för att förbättra den administrativa kapaciteten, insynen, utvärderingen och kvalitetskontrollen på nationell och på regional nivå, särskilt i landets södra delar. Ytterligare förbättra de korruptionsbekämpande åtgärdernas effektivitet, bl.a. genom att se över bestämmelserna om preskriptionstider före slutet av 2014 och öka den nationella korruptionsbekämpande myndighetens befogenheter. I god tid kontrollera effekten av de reformer som antagits för att öka civilrättens effektivitet i syfte att garantera att reformerna är effektiva och vid behov anta kompletterande åtgärder.

               4.

               Stärka banksektorns motståndskraft och säkerställa dess förmåga att hantera och avyttra osäkra tillgångar för att sätta fart på utlåningen till den reala ekonomin. Underlätta tillgången till finansiering i icke-banksektorn för företag, i synnerhet för små och medelstora företag. Fortsätta att främja och övervaka en effektiv ägarstyrning inom hela banksektorn, och särskilt uppmärksamma de stora kooperativa bankerna och stiftelsernas roll, i syfte att förbättra förmedlingsverksamhetens effektivitet.

               5.

               Senast i slutet av 2014 utvärdera inverkan av arbetsmarknads- och lönereformerna på skapandet av sysselsättning, uppsägningsförfarandena, arbetsmarknadens tudelning och kostnadseffektivitet och utvärdera behovet av ytterligare åtgärder. Arbeta för ett mer heltäckande socialt skydd för arbetslösa och samtidigt begränsa användningen av lönekompletteringssystem för att underlätta en omfördelning av arbetskraften. Stärka bandet mellan den aktiva och passiva arbetsmarknadspolitiken, med början i en detaljerad färdplan senast i december 2014 och stärka samordningen och resultatet av arbetsförmedlingen i hela landet. Anta effektiva åtgärder för att främja kvinnors sysselsättning, genom att anta åtgärder för att undanröja skattemässiga hinder för arbete för den andra försörjaren i hushållet senast i mars 2015 och tillhandahålla ändamålsenlig barnomsorg. Tillhandahålla ändamålsenliga tjänster för oregistrerade ungdomar i hela landet och garantera ett mer engagerat åtagande från den privata sektorns sida att erbjuda lärlingsplatser och praktik av god kvalitet senast i slutet av 2014 i linje med målen i ungdomsgarantin. Undanröja riskerna för fattigdom och social utestängning, utvidga det nya pilotprojektet för ett system för socialt bistånd i överensstämmelse med budgetneutrala mål, genom att garantera lämpliga mål och villkor och enhetlighet i hela landet och stärka sambandet med aktiveringsåtgärder. Förbättra familjestödsystemets effektivitet och tjänster av hög kvalitet till förmån för låginkomsthushåll med barn.

               6.

               Genomföra det nationella systemet för utvärdering av skolor för att förbättra skolornas resultat och minska andelen ungdomar med enbart grundskoleutbildning. Öka lärande på arbetsplatsen på gymnasienivå och stärka den yrkesinriktade utbildningen på universitets- och högskolenivå. Inrätta ett nationellt kvalifikationsregister för att garantera ett brett erkännande av kvalifikationer. Se till att de offentliga anslagen i större utsträckning gynnar forskning och utbildning av hög kvalitet.

               7.

               Anta ännu inte införd lagstiftning eller vidta andra liknande åtgärder som syftar till att förenkla regelverket för företag och medborgare och åtgärda eftersläpningar i genomförandet av gällande lagstiftning. Främja en öppning av marknaden och undanröja kvarvarande hinder och restriktioner för konkurrens när det gäller tjänster inom de fria yrkena och de lokala offentliga tjänsterna, försäkringar, bränsledistributionen, detaljhandeln och posttjänsterna. Förbättra den offentliga upphandlingens effektivitet, särskilt genom en harmonisering av förfarandena, bl.a. genom att på ett bättre sätt använda e-upphandling, effektivisera de centrala upphandlande myndigheterna och säkerställa att bestämmelserna om vad som ska ske före och efter upphandlingen tillämpas korrekt. När det gäller de lokala offentliga tjänsterna, noggrant genomföra den lagstiftning som fastställer att kontrakt som inte är förenliga med bestämmelserna om kriterier för intern verksamhet måste ändras senast den 31 december 2014.

               8.

               Se till att transportmyndigheten är fullt verksam senast i september 2014. Förbättra förteckningen över strategisk infrastruktur inom energisektorn och förbättra hamnförvaltningen och förbindelserna mellan hamnarna och inlandet.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P. C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 42.

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet(EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  COM(2013) 800 final.

      (7)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (8)  Se sidan 141 i detta nummer av EUT.


title: Rekommendation från kommissionen till rådet om att bemyndiga kommissionen att inleda förhandlingar om gemenskapens deltagande i Internationella skattedialogens arbete

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0958

Rekommendation från Kommissionen till Rådet om att bemyndiga kommissionen att inleda förhandlingar om gemenskapens deltagande i Internationella skattedialogens arbete  /* SEK/2007/0958 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 11.7.2007SEK(2007) 958 slutligREKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom att bemyndiga kommissionen att inleda förhandlingar om gemenskapens deltagande i Internationella skattedialogens arbeteMOTIVERINGBAKGRUND |110 | Motiv och syfte Internationella skattedialogen (ITD) är en sammanslutning som skapats av OECD, Internationella valutafonden (IMF) och Världsbanken. Den har varken stadgar eller status som juridisk person, och styrs i dag av ett avtal undertecknat av företrädare för de tre stora deltagarorganisationerna. Internationella skattedialogen har följande mål: - Främjande av en verklig dialog mellan de deltagande organisationerna och med regeringarna om skattefrågor i syfte att identifiera vad alla länder bör beakta när de diskuterar sin skattepolitik och –förvaltning. - Identifiering och spridning av god skattepraxis. - Samordning av pågående verksamhet på skatteområdet för att undvika dubbelarbete. - Tillhandahållande av information som kan vara till nytta för tekniskt stöd på skatteområdet. ITD:s studier offentliggörs på dess webbplats (http://www.itdweb.org/Pages/Home.aspx). Dessutom organiserar ITD regelbundet internationella konferenser. ITD finansieras i huvudsak genom bidrag från de deltagande organisationerna. Bidragens storlek bestäms enhälligt, varje år, av styrelsen, som består av företrädare för de deltagande organisationerna. Under de senaste budgetåren har varje deltagande organisation bidragit med i genomsnitt 100 000 euro. ITD och dess deltagande organisationer har uppmanat kommissionen att bli den fjärde deltagande organisationen. |120 | Allmän bakgrund Kommissionen strävar efter att främja samordningen av skattepolitiken på global nivå och att utveckla det administrativa samarbetet i skattefrågor. I ljuset av den globaliserade ekonomin och den internationella handeln blir det också allt mer nödvändigt att delta i en dialog med de internationella organisationerna för att samordna de enskilda insatserna och införa principer som god styrelsesed och öppenhet och insyn i skattefrågor. Kommissionen skulle vilja delta i denna dialog i alla öppenhet och genomsynlighet gentemot medlemsstaterna. ITD utgör det viktigaste högnivåforum på global nivå för en sådan diskussion om skattepolitik och skatteförvaltning. En aktivare dialog mellan skatteförvaltningarna runt om i världen och ökat samarbete i specifika frågor bör kunna bidra till förenklingar och moderniseringar av de administrativa regler och förfaranden som EU:s ekonomiska aktörer måste följa i skattehänseende. Om EU, genom kommissionen, aktivt deltar i diskussionerna i ITD kan man på global nivå ta upp möjligheterna till globalt samarbete i kampen mot gränsöverskridande skattebrottslighet. Dessutom skulle EU genom kommissionen sin delaktighet i ITD:s diskussioner kunna analysera tredjeländers försök och erfarenheter för att utnyttja dem när man utarbetar förslag till modernisering av det europeiska systemet för mervärdesskatt (moms). |139 | Gällande bestämmelser Gällande bestämmelser Gemenskapslagstiftning saknas. |140 | Förenlighet med Europeiska unionens politik och mål på andra områden I sitt meddelande till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén Samhällsstyrning och det europeiska samförståndet om utveckling – Mot ett harmoniserat tillvägagångssätt i Europeiska unionen understryker kommissionen behovet av att i utvecklingsländerna främja god styrelsesed i skattefrågor. ITD:s mål är förenliga med denna rekommendation. ITD genomför studier och organiserar konferenser inom en mångfald olika skattefrågor, varav de flesta är mycket nära de områden där EU är aktivt. Medverkan i ITD skulle göra det möjligt att uppnå synergieffekter. Samordning av skattepolitik och skatteförvaltning på internationell nivå är en förutsättning för att den inre marknaden ska kunna fungera tillfredsställande. De studier som Internationella skattedialogen genomför är till gagn för utvecklingsländerna eftersom de främjar reglerna för god skatteförvaltningssed, i linje med gemenskapens utvecklingspolitik och i synnerhet med kommissionens rekommendationer i dess meddelande till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén Samhällsstyrning och det europeiska samförståndet om utveckling – Mot ett harmoniserat tillvägagångssätt i Europeiska unionen[1]. |SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYS |Samråd med berörda parter |219 | De enda berörda parterna är medlemsstaterna och de internationella organisationer som deltar i ITD. |Extern experthjälp |229 | Någon extern experthjälp har inte behövts. |230 | Konsekvensanalys Det har övervägts att endast bidra finansiellt till ITD:s verksamhet. Denna möjlighet har emellertid förkastats, eftersom den inte ger tillfälle att aktivt delta i utformningen av ITD:s mål och verksamhetsplan. I stället har man valt möjligheten att sluta ett avtal mellan EU och de organisationer som är parter i ITD. Därigenom kan kommissionen ingå i ITD:s styrelse och delta i utformningen av dess verksamhetsprogram och prioriteringar. |RÄTTSLIGA ASPEKTER |305 | Sammanfattning av den föreslagna åtgärden Det rör sig om en rekommendation från kommissionen till rådet, i vilken rådet inbjuds att ge kommissionen befogenheter att inleda förhandlingar om ett partnerskapsavtal med ITD. |310 | Rättslig grund Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, artikel 181 A. |320 | Subsidiaritetsprincipen Subsidiaritetsprincipen är tillämplig, eftersom förslaget inte avser ett område där gemenskapen är ensam behörig. |Medlemsstaterna kan av nedanstående skäl inte själva uppnå målen i förslaget i tillräcklig utsträckning. |321 | Endast internationella organisationer kan vara parter i ITD. Stater kan vara medlemmar, men får inte ingå i styrelsen. |323 | En stat kan inte bli part i ITD. |Målen i förslaget kan uppnås lättare med en gemenskapsåtgärd av följande skäl: |324 | Om EU deltar i ITD möjliggör det ett samordnat tillvägagångssätt, och ger EU möjlighet att påverka ITD:s verksamhetsprogram. |327 | Medlemsstaterna kan vara medlemmar i ITD och dra nytta av resultaten av ITD:s studier. Däremot kan de inte påverka utformningen av verksamhetsprogrammet. |Förslaget är därför förenligt med subsidiaritetsprincipen. |Proportionalitetsprincipen Förslaget är förenligt med proportionalitetsprincipen av följande skäl: |331 | Om kommissionen på EU:s vägnar sluter ett avtal med ITD:s parter möjliggör det fullständig öppenhet och insyn för medlemsstaterna. |332 | Kommissionens deltagande i ITD:s verksamhet, på EU:s vägnar, gör det möjligt att minimera de ekonomiska konsekvenserna av denna medverkan,. |Val av regleringsform |341 | Föreslagen regleringsform: Rekommendation. |342 | Andra regleringsformer skulle vara olämpliga av följande skäl: Man hade också kunnat tänka sig ett avtal mellan kommissionen och de andra organisationerna i ITD, utan att medlemsstaterna skulle bli involverade, men då hade EU inte kunnat delta tillräckligt i ITD:s verksamhet. |BUDGETKONSEKVENSER |401 | I detta stadium har rekommendationen inga budgetkonsekvenser. Om rådet längre fram ger kommissionen mandat att bli part i ITD skulle det medföra ett årligt ekonomiskt bidrag i storleksordningen 130 000 euro för de kommande fem åren. |ÖVRIGA UPPLYSNINGAR |Översyn/ändring/tidsbegränsning |531 | Förslaget innehåller en bestämmelse om översyn. |1.  REKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom att bemyndiga kommissionen att inleda förhandlingar om gemenskapens deltagande i Internationella skattedialogens arbeteEUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONHÄRIGENOM REKOMMENDERASatt rådet bemyndigar kommissionen att förhandla om gemenskapens deltagande i Internationella skattedialogens arbete,att rådet, med tanke på att kommissionen i enlighet med fördraget kommer att förhandla på gemenskapens vägnar, utser en särskild kommitté som kan bistå kommissionen i denna uppgift.BILAGASkrivelse av den 19 april 2007 från Danny Leipziger, Världsbankens vice ordförande, till kommissionsledamoten László Kovács, i vilken Europeiska unionen inbjuds att ansluta sig till Internationella skattedialogen.[pic][pic][1] KOM(2006) 421 slutlig.