title: EG: Kommissionens rekommendation av den 2 mars 2005 om det samordnade kontrollprogram som skall genomföras på foderområdet under 2005 i enlighet med rådets direktiv 95/53/EG (Text av betydelse för EES)

text:
               9.3.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 62/22

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 2 mars 2005
   om det samordnade kontrollprogram som skall genomföras på foderområdet under 2005 i enlighet med rådets direktiv 95/53/EG
   (Text av betydelse för EES)
   (2005/187/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av rådets direktiv 95/53/EG av den 25 oktober 1995 om fastställande av principerna för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet (1), särskilt artikel 22.3 i detta, och
   av följande skäl:

               (1)

               Under 2004 har medlemsstaterna valt ut vissa frågor som bör ingå i ett samordnat kontrollprogram för år 2005.

               (2)

               Även om det i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/32/EG av den 7 maj 2002 om främmande ämnen och produkter i djurfoder (2) fastställs högsta tillåtna halter av aflatoxin B1 i foder, finns det inga gemenskapsbestämmelser för andra mykotoxiner, t.ex. okratoxin A, zearalenon, deoxynivalenol och fumonisin. Om man samlade in uppgifter om förekomsten av dessa mykotoxiner genom stickprov, skulle det ge värdefull information som kunde tjäna som underlag för en bedömning av situationen med tanke på framtida lagstiftning. Dessutom är vissa foderråvaror, t.ex. spannmål och oljeväxtfrön särskilt utsatta för kontaminering med mykotoxiner på grund av förhållandena vid skörd, lagring och transport. Eftersom mykotoxinkoncentrationen växlar från år till år bör man samla in uppgifter från flera år efter varandra för alla de nämnda mykotoxinerna.

               (3)

               Annan antibiotika än koccidiostatika och histomonostatika får saluföras och användas som fodertillsats endast till och med den 31 december 2005. Tidigare kontroller av förekomsten av antibiotika och koccidiostatika i vissa foder, där några av dessa ämnen inte är tillåtna, tyder på att det fortfarande sker överträdelser i detta avseende. Förekomsten är så frekvent och ärendet så känsligt att det är rimligt att fortsätta kontrollerna.

               (4)

               Det är viktigt att säkerställa att de restriktioner för användning av foderråvaror av animaliskt ursprung i foder som fastställs i EU-lagstiftningen verkligen tillämpas.

               (5)

               Man bör säkerställa att halterna av spårelementen koppar och zink i foderblandningar för svin inte överstiger den högsta tillåtna halten enligt kommissionens förordning (EG) nr 1334/2003 av den 25 juli 2003 om ändring av villkoren för godkännande av fodertillsatser som hör till typen spårelement (3).

               (6)

               Åtgärderna i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Under år 2005 bör medlemsstaterna genomföra ett samordnat kontrollprogram med inriktning på följande:

                           a)

                           Koncentrationen av mykotoxiner (aflatoxin B1, okratoxin A, zearalenon, deoxynivalenol och fumonisiner) i foder och därvid lämna uppgift om analysmetoder. Provtagningsmetoderna skall omfatta både stickprov och riktad provtagning. I det senare fallet skall proven vara foderråvaror som misstänks innehålla högre koncentrationer av mykotoxiner, t.ex. spannmål, oljeväxtfrön, oljehaltiga frukter, produkter och biprodukter till dessa samt foderråvaror som lagrats länge eller transporterats till havs över långa avstånd. När det gäller aflatoxin B1 bör man särskilt uppmärksamma foderblandningar för andra mjölkdjur än mjölkboskap. Resultaten av kontrollerna bör redovisas med hjälp av mallen i bilaga I.

                           b)

                           Antibiotika, koccidiostatika eller histomonostatika, oberoende av om de får användas som fodertillsatser för vissa djurarter och djurkategorier eller inte, som ofta förekommer i förblandningar som inte innehåller läkemedel eller i foderblandningar där dessa medicinskt verksamma ämnen inte är tillåtna. Kontrollerna bör inriktas på dessa medicinskt verksamma ämnen i förblandningar och foderblandningar, om den behöriga myndigheten anser att det finns större möjlighet att finna oegentligheter. Resultaten av kontrollerna bör redovisas med hjälp av mallen i bilaga II.

                           c)

                           Genomförande av restriktioner för användning och användning av foderråvaror av animaliskt ursprung enligt bilaga III.

                           d)

                           Halterna av koppar och zink i foderblandningar för svin enligt bilaga IV.

               2.

               Medlemsstaterna bör redovisa resultaten av det samordnade kontrollprogrammet enligt punkt 1 i ett särskilt kapitel i den årsrapport om kontrollverksamheten som skall överlämnas senast den 1 april 2006 i enlighet med artikel 22.2 i direktiv 95/53/EG och den senaste versionen av den harmoniserade rapporteringsmodellen.

      Utfärdad i Bryssel den 2 mars 2005.

            På kommissionens vägnar

         Markos KYPRIANOU

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 265, 8.11.1995, s. 17. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/46/EG (EGT L 234, 1.9.2001, s. 55).

      (2)  EGT L 140, 30.5.2002, s. 10. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2003/100/EG (EUT L 285, 1.11.2003, s. 33).

      (3)  EUT L 187, 26.7.2003, s. 11. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 2112/2003 (EUT L 317, 2.12.2003, s. 22).
   BILAGA I
   Koncentration av vissa mykotoxiner (aflatoxin B1, ochratoxin A, zearalenon, deoxynivalenol, fumonisiner) i foder
   Enskilda resultat av alla prover. Mall för de rapporter som avses i punkt 1 a.

               Foder

               Provmetod (stickprov eller riktad provtagning)

               Slag och koncentration av mykotoxiner (μg/kg för foder med en fuktighetshalt på 12 %)

               Typ

               Ursprungsland

               Aflatoxin B1

               Ochratoxin A

               Zearalenon

               Deoxynivalenol

               Fumonisiner (1)

         Den behöriga myndigheten bör också uppge

               —

               vilka åtgärder som vidtas då den högsta tillåtna halten av aflatoxin B1 överskrids,

               —

               vilka analysmetoder som tillämpats,

               —

               detektionsgränser.

      (1)  Fumonisinkoncentrationen omfattar den totala halten av fumonisinerna B1, B2 och B3.
   BILAGA II
   Förekomst av vissa medicinskt verksamma ämnen som inte är tillåtna som fodertillsatser
   Vissa antibiotika, koccidiostatika och andra medicinskt verksamma ämnen får förekomma som tillsatser i förblandningar och foderblandningar för vissa djurarter och djurkategorier, om de uppfyller kraven i artikel 10 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1831/2003 av den 22 september 2003 om fodertillsatser (1).
   Förekomst av icke-tillåtna medicinskt verksamma ämnen i foder innebär en överträdelse.
   De medicinskt verksamma ämnen som skall kontrolleras bör väljas bland följande:

               1.

               Medicinskt verksamma ämnen som är tillåtna som fodertillsatser för endast vissa djurarter eller djurkategorier:

                           avilamycin

                           dekokinat

                           diclazuril

                           flavofosfolipol

                           halofuginon hydrobromid

                           lasalocid A natrium

                           maduramicinammonium alfa

                           monensinnatrium

                           narasin

                           narasin – nicarbazin

                           robenidin hydroklorid

                           salinomycinnatrium

                           semduramicinnatrium

               2.

               Medicinskt verksamma ämnen som inte längre är tillåtna som fodertillsatser:

                           amprolium

                           amprolium/etopabat

                           arprinocid

                           avoparcin

                           carbadox

                           dimetridazol

                           dinitolmid

                           ipronidazol

                           metiklorpindol

                           metiklorpindol/metylbensokvat

                           nicarbazin

                           nifursol

                           olakvindox

                           ronidazol

                           spiramycin

                           tetracyklin

                           tylosinfosfat

                           virginiamycin

                           zinkbacitracin

                           andra antimikrobiella ämnen

               3.

               Medicinskt verksamma ämnen som aldrig varit tillåtna som fodertillsatser:

                           andra ämnen
                           Enskilda resultat av alla prover som inte uppfyller kraven. Mall för de rapporter som avses i punkt 1 b

                                       Slag av foder (djurart och djurkategori)

                                       Upptäckt ämne

                                       Halt

                                       Anledning till överträdelsen (2)

                                       Åtgärd

                                 Den behöriga myndigheten bör också uppge

                                       —

                                       det totala antalet prover,

                                       —

                                       namn på de ämnen som undersökts,

                                       —

                                       de analysmetoder som tillämpats,

                                       —

                                       detektionsgränser.

      (1)  EUT L 268, 18.10.2003, s. 29.

      (2)  Skäl till förekomsten av det icke-tillåtna ämnet i fodret enligt en undersökning som utförts av den behöriga myndigheten.
   BILAGA III
   Restriktioner för produktion och användning av foderråvaror av animaliskt ursprung
   Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 3–13 och 15 i direktiv 95/53/EG bör medlemsstaterna under 2005 genomföra ett samordnat kontrollprogram för att fastställa om de restriktioner som införts när det gäller produktion och användning av foderråvaror av animaliskt ursprung har följts.
   För att säkerställa att förbudet mot utfodring av vissa djur med bearbetat animaliskt protein enligt bilaga IV till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 av den 22 maj 2001 om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati (1), verkligen efterlevs, bör medlemsstaterna genomföra ett särskilt kontrollprogram utifrån riktade kontroller. I enlighet med artikel 4 i direktiv 95/53/EG bör kontrollprogrammet bygga på en riskbaserad strategi, där samtliga produktionsled och typer av anläggningar där foder produceras, hanteras och administreras ingår. Medlemsstaterna bör särskilt ta hänsyn till definitionen av kriterier som kan relateras till en risk. Viktningen av varje enskilt kriterium bör stå i proportion till risken. Kontrollfrekvensen och antalet prov som skall analyseras på anläggningarna bör stå i relation till summan av viktningar som hänförs till dessa anläggningar.
   Vid utarbetandet av ett kontrollprogram bör hänsyn tas till följande vägledande förteckning över anläggningar och kriterier:

               Anläggningar

               Kriterier

               Viktning

               Foderfabriker

               Foderfabriker med dubbla produktionslinjer som tillverkar sådana foderblandningar för idisslare och för icke-idisslare som innehåller bearbetat animaliskt protein som undantagits
               Foderfabriker som tidigare inte har följt bestämmelserna eller misstänks för att inte följa bestämmelserna
               Foderfabriker som importerar stora mängder foder med hög proteinhalt, t.ex. fiskmjöl, sojabönsmjöl, majsglutenmjöl och proteinkoncentrat
               Foderfabriker som tillverkar stora mängder foderblandningar
               Risk för korskontaminering till följd av interna arbetsmoment (uppdelning på silor, kontroll av att linjerna verkligen är åtskilda, kontroll av ingredienser, interna laboratorier, provtagningsrutiner)

               Gränskontrollstationer och andra införselplatser till gemenskapen

               Import av stora/små mängder av foder
               Foder med hög proteinhalt

               Jordbruksföretag

               Blandare på jordbruksföretag som använder bearbetat animaliskt protein som undantagits
               Jordbruksföretag som håller idisslare och andra djur (risk för sammanblandning av foder)
               Jordbruksföretag som köper foder i bulk

               Handlare

               Lagring och mellanlagring av foder med hög proteinhalt
               Omfattande handel med foder i bulk
               Handel med foderblandningar som tillverkats utomlands

               Mobila blandare

                Blandare som tillverkar foderblandningar för såväl idisslare som icke-idisslare
               Blandare som tidigare inte har följt bestämmelserna eller misstänks för att inte följa bestämmelserna
               Blandare som tillsätter foder med hög proteinhalt
               Blandare som tillverkar stora mängder foder
               Blandare som levererar till ett stort antal jordbruksföretag inkl. företag som håller idisslare

               Transportmedel

               Fordon som används för transport av bearbetat animaliskt protein och foder
               Fordon som tidigare har inte har följt bestämmelserna eller misstänks för att inte följa bestämmelserna

         I stället för att använda dessa vägledande anläggningar och kriterier kan medlemsstaterna överlämna sin egen riskbedömning till kommissionen före den 31 mars 2005.
   Provtagningen bör inriktas på de partier eller situationer där sannolikheten är störst för korskontaminering med förbjudet bearbetat protein (det första partiet efter transport av foder innehållande animaliskt protein som är förbjudet för detta parti, tekniska problem eller förändringar i produktionslinjerna, förändringar i lager eller silor för råvaror i bulkform). Under 2005 bör medlemsstaterna främst göra analyser av sockerbetsmassa och importerade foderråvaror.
   Det lägsta antalet kontroller per år i en medlemsstat bör vara 10 per 100 000 ton tillverkad foderblandning. Det lägsta antalet officiella prover per år i en medlemsstat bör vara 20 per 100 000 ton tillverkad foderblandning. I avvaktan på att alternativa metoder godkänns bör proven analyseras genom identifiering och bedömning i mikroskop i enlighet med kommissionens direktiv 2003/126/EG av den 23 december 2003 om analysmetoder för identifiering av beståndsdelar av animaliskt ursprung i foder för den officiella foderkontrollen (2). Förekomst av förbjudna beståndsdelar av animaliskt ursprung i foder bör betraktas som överträdelse av foderförbudet.
   Resultaten av kontrollprogrammen bör meddelas kommissionen i följande format.
   Sammanfattning av kontrollerna av restriktioner för utfodring av foder av animaliskt ursprung (utfodring med bearbetat animaliskt protein som är förbjudet)
   A.   Dokumenterade kontroller

               Led

               Antal kontroller inkl. kontroller av förekomst av bearbetat animaliskt protein

               Antal överträdelser som inte konstaterats vid laboratorieanalys utan vid t.ex. dokumentkontroll

               Import av foderråvaror

               Lagring av foderråvaror

               Foderfabriker

               Blandare på jordbruksföretag/mobila blandare

               Mellanhänder

               Transportmedel

               Jordbruksföretag som håller icke-idisslare

               Jordbruksföretag som håller idisslare

               Övriga: ……………………

   B.   Provtagning och analyser av foderråvaror och foderblandningar avseende bearbetat animaliskt protein

               Anläggningar

               Antal officiella prover som analyserats för bearbetat animaliskt protein

               Antal prover som inte uppfyller kraven

               Förekomst av bearbetat animaliskt protein från landlevande djur

               Förekomst av bearbetat animaliskt protein från fisk

               Foderråvaror

               Foderblandningar

               Foderråvaror

               Foderblandningar

               Foderråvaror

               Foderblandningar

               för idisslare

               för icke-idisslare

               för idisslare

               för icke-idisslare

               för idisslare

               för icke-idisslare

               Vid import

               Foderfabriker

               Mellanhänder/lagring

               Transportmedel

               Blandare på jordbruksföretag/mobila blandare

               På jordbruksföretaget

               Övriga: ………..

   C.   Översikt över förbjudet bearbetat animaliskt protein som påvisats i prover av foder avsett för idisslare

               Månad för provtagning

               Typ av kontaminering, dess omfattning och ursprung

               Sanktioner (eller andra åtgärder) som vidtagits

               1

               2

               3

               4

               5

               …

      (1)  EGT L 147, 31.5.2001, s. 1. Förordningen senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 214/2005 (EUT L 37, 10.2.2005, s. 9).

      (2)  EUT L 339, 24.12.2003, s. 78.
   BILAGA IV
   Enskilda resultat av alla prov (både överensstämmande och icke-överensstämmande) avseende koppar och zink i foderblandningar för svin

               Typ av foderblandningar (djurkategori)

               Spårelement (koppar eller zink)

               Påvisad halt (mg/kg helfoder)

               Anledning till att den högsta tillåtna halten överskrids (1)

               Åtgärd

      (1)  Enligt en undersökning som utförts av den behöriga myndigheten.


title: Rådets rekommendation av den 10 februari 2009 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) för räkenskapsåret 2007

text:
               11.2.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 40/37

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 10 februari 2009
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) för räkenskapsåret 2007
   (2009/114/EG)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av fjärde AVS–EG-konventionen, undertecknad i Cotonou den 23 juni 2000 (1) och ändrad genom avtalet som undertecknades i Luxemburg den 25 juni 2005 (2),
   med beaktande av den interna överenskommelsen om finansiering och förvaltning av gemenskapsstödet inom ramen för finansprotokollet till AVSEG-partnerskapsavtalet (3) (nedan kallad den interna överenskommelsen) genom vilken bland annat nionde Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) inrättas, särskilt artikel 32.3,
   med beaktande av budgetförordningen av den 27 mars 2003, tillämplig på nionde Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artiklarna 96–103,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för nionde EUF:s operationer till och med den 31 december 2007, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2007, tillsammans med kommissionens svar (5), och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 32.3 i den interna överenskommelsen ska kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av nionde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av nionde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2007 har i sin helhet varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av nionde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2007.

      Utfärdad i Bryssel 10 februari 2009.

            På rådets vägnar

         M. KALOUSEK

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 287, 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 355.

      (4)  EUT L 83, 1.4.2003, s. 1.

      (5)  EUT C 286, 10.11.2008, s. 273.


title: Recommendation for a Council opinion in accordance with the third paragraph of Article 9 of Council Regulation (EC) No 1466/97 of 7 July 1997 On the updated convergence programme of Sweden, 2006-2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0192

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 13.2.2007SEK(2007) 192 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Sveriges uppdaterade konvergensprogram för 2006-2009(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGAllmän bakgrundStabilitets- och tillväxtpakten som trädde i kraft den 1 juli 1998 syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att den hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Sveriges första konvergensprogram lades fram i december 1998. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 8 februari 1999, på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.Bakgrund till bedömningen av det uppdaterade programmetKommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Sveriges konvergensprogram, som lades fram den 7 december 2006, och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om detta program (se faktarutan när det gäller de viktigaste punkterna i bedömningen).För att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i det uppdaterade konvergensprogrammet bedöms, sammanfattas i denna motivering följande:1.  Den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren.2.  Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (en sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet).3.  Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från november 2006.Den senaste ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finansernaUnder de senaste tio åren har Sverige genomgående presterat starka ekonomiska resultat. Tillväxten av reala BNP har varit högre än i euroområdet. Denna tillväxt har byggt på en stark produktivitetsutveckling med bidrag från nettoexporten. Bytesbalansen har visat stigande överskott. Arbetslösheten är lägre än i euroområdet och har minskat men anses fortfarande vara hög nationellt sett. Arbetsmarknadsdeltagandet är relativt högt. Inflationen är låg till följd av en trovärdig penningpolitik som bygger på inflationsmål. Också i Sverige har realräntor och nominella räntor sjunkit. De offentliga finanserna, som styrs av nationella regelbaserade ramar, har varit sunda och uppvisat genomsnittliga budgetöverskott som i stort motsvarar det nationella målet på 2 procents överskott över konjunkturcykeln. Den offentliga bruttoskuldkvoten har gradvis minskats och ligger gott och väl under referensvärdet på 60 % av BNP.Bedömningen i rådets yttrande om det föregående programmetDen 24 januari 2006 antog rådet sitt yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet för perioden 2005–2009. Rådet ansåg att de offentliga finanserna var sunda och att den finansiella strategin kunde betraktas som ett exempel på en finanspolitik i stabilitets– och tillväxtpaktens anda.Sverige utnyttjar övergångsperioden (som löper ut under våren 2007) för att genomföra Eurostats beslut av den 2 mars 2004 om klassificeringen av fonderade pensionssystem. Genomförandet av Eurostats beslut kommer att minska överskotten med cirka 1 % av BNP per år och öka den offentliga skuldkvoten med 0,5 procentenheter.Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från november 2006Rapporten om genomförandet av Sveriges nationella reformprogram, som tagits fram inom ramen för den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning och reviderats av den nya regeringen, lades fram den 28 november 2006. I Sveriges nationella reformprogram anges följande centrala problem och prioriteringar: behovet av höga nivåer på arbetsmarknadsdeltagandet och arbetstiden samt främjandet av en kunskapsbaserad ekonomi med miljöeffektiva tillverkningsprocesser.Av kommissionens bedömning av det programmet (antagen i samband med dess årliga lägesrapport i december 2006 [2] ) framgår att Sverige gör mycket goda framsteg i genomförandet av sitt nationella reformprogram. Den stabilitetsinriktade makroekonomiska ramen är välavvägd och ger goda resultat. Stora ansträngningar görs för att stärka incitamenten till arbete. Ytterligare åtgärder behövs för att öka konkurrensen inom tjänstesektorn.Mot bakgrund av dessa framsteg uppmanades Sverige att inrikta sig på följande områden: regleringsåtgärder för ökad konkurrensen, konsekvensanalyssystemet, förbättrad reglering, ökad tillgång på arbetskraft, ökad arbetstid, sysselsättningsgraden hos invandrare och ungdomar samt återintegrering av långtidssjukskrivna.Faktaruta: De viktigaste punkterna i bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Är de ekonomiska antaganden som programmet bygger på rimliga? Vilket är medlemsstatens medelfristiga mål för de offentliga finanserna? Är anpassningsplanen lämplig för att uppnå detta mål? Är de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna plan tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln? I bedömningen av anpassningsplanen uppmärksammas om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider och en mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider. För de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II uppmärksammas vidare om medlemsstaten som riktvärde eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP för att uppnå sitt medelfristiga mål för de offentliga finanserna När anpassningsplanen fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått målet), eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som har uppnått målet), ingår det ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (t.ex. genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden)? Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Är medlemsstatens ekonomiska politik förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken? Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens höstprognos 2006 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man ”vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet” enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 ”Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten”. I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[3]. Graden av integration med de nationella reformprogram som medlemsstaterna överlämnat inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I sin följenot av den 7 juni 2005 till Europeiska rådet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008 framhöll Ekofinrådet att de nationella reformprogrammen borde vara förenliga med stabilitets– och konvergensprogrammen. Efterlevnaden av uppförandekoden[4], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stabilitets– och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Sveriges uppdaterade konvergensprogram för 2006-2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 9.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.4.  Den [27 februari 2007] granskade rådet Sveriges uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2006–2009.5.  Enligt programmets bakomliggande makroekonomiska scenario räknar man med att den reala BNP-tillväxten kommer att minska från 4,0 % under 2006 till i genomsnitt 3,0 % under resten av programperioden, även om den kommer att fortsätta att ligga nära sin potential. Mot bakgrund av nu tillgängliga uppgifter verkar scenariot bygga på rimliga tillväxtantaganden, och tillväxten under år 2006 kan eventuellt till och med ha varit högre än beräknat. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller också vara realistiska.6.  Enligt kommissionens höstprognos 2006 beräknas överskottet i den offentliga sektorns finanser för 2006 uppgå till 2,8 % av BNP, vilket kan jämföras med det prognostiserade resultatet på 0,9 % av BNP i den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet. Skillnaden beror i huvudsak på en baseffekt från 2005 års överskott som var mycket högre än väntat. De nu tillgängliga uppgifterna om in- och utbetalningsflöden tyder på att 2006 års överskott troligen blev större än vad som antogs i kommissionens prognos till följd av både mindre primära utgifter och större skatteintäkter än prognostiserat.7.  I det uppdaterade programmet bekräftas att den centrala riktlinjen för finanspolitiken fortfarande är ett genomsnittligt överskott i de offentliga finanserna på 2 % över konjunkturcykeln med stöd av fleråriga utgiftstak. I 2007 års ekonomiska vårproposition kommer regeringen att göra en förnyad utvärdering av det nuvarande målet för överskottet i den offentliga sektorns finanser för att beakta Eurostats beslut om klassificeringen av fonderade pensionssystem inom den andra pelaren[6]. Efter utgången av övergångsperioden för genomförandet av detta beslut (under våren 2007) kommer överskottet att minska med cirka 1 % av BNP varje år och bruttoskuldkvoten att skrivas upp med cirka 0,5 % av BNP. Enligt den finanspolitiska strategi som läggs fram i uppdateringen kommer överskottet att minska under 2007 (från 3,0 % av BNP 2006 till 2,4 %), varefter en återhämtning kommer att ske gradvis (till 3,1 % 2009). Det primära överskottet kommer att utvecklas på liknande sätt. Såväl utgifts– som intäktskvoterna visar en gradvis sjunkande trend under programperioden. Tyngdpunkten i strategin är något förskjuten till de senare åren av programperioden, och de betydande skattesänkningarna under 2007 är endast delvis finansierade. I jämförelse med den föregående uppdateringen är prognosen för utvecklingen av överskottet liknande (en inledande nedgång följd av gradvis återhämtning), men beloppen är högre under hela programperioden.8.  Enligt beräkningar med den allmänt vedertagna metoden väntas det strukturella överskottet (dvs. det konjunkturrensade överskottet exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder) ligga kvar över 2 % av BNP under hela programperioden. Liksom i den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet är det medelfristiga mål för de offentliga finanserna som läggs fram i programmet lika med det nyss nämnda målet på ett överskott med i genomsnitt 2 % av BNP över konjunkturcykeln (i strukturella termer), och enligt programmet skall denna nivå upprätthållas under hela programperioden. Eftersom detta medelfristiga mål är betydligt mer långtgående än minimiriktvärdet (ett beräknat underskott på cirka 1 % av BNP), bör dess uppfyllande skapa en tillräcklig säkerhetsmarginal mot ett alltför stort underskott. Det medelfristiga målet är också betydligt mer ambitiöst än vad som krävs sett till skuldkvoten och den genomsnittliga produktionstillväxten på lång sikt.9.  Riskerna i programmets beräkningar av de offentliga finanserna förefaller på det hela taget uppväga varandra från och med 2007. De makroekonomiska utsikterna och beräknade skatteintäkterna verkar bygga på rimliga antaganden, trots att det råder viss osäkerhet om hur skatterna på inkomst av kapital kommer att utvecklas under de kommande åren. De tidigare erfarenheterna av iakttagandet av utgiftsmålen är goda på grund av de tidigare nämnda utgiftstaken.10.  Utifrån denna riskbedömning förefaller programmets finanspolitiska inriktning vara tillräckligt ambitiös för att det medelfristiga målet för de offentliga finanserna skall kunna bibehållas under resten av programperioden, så som förutses i programmet. Det finns också en tillräcklig säkerhetsmarginal för att hålla ett underskott under referensvärdet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar under programperioden. Det finns det dock en risk för att den finanspolitiska inriktningen i programmet kan visa sig vara konjunkturförstärkande under 2007 när de goda tiderna väntas fortsätta. Detta skulle inte ligga i linje med stabilitets– och tillväxtpakten.11.  Den offentliga bruttoskulden beräknas ha minskat till 46,5 % av BNP år 2006, vilket ligger långt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Enligt programmet beräknas skuldkvoten fortsätta att reduceras och minska med 13,5 procentenheter under programperioden.12.  De långsiktiga effekterna på de offentliga finanserna av befolkningens åldrande är lägre i Sverige än genomsnittet i EU, och pensionsutgifterna, som andel av BNP, beräknas på lång sikt hålla sig relativt stabila till följd av de betydande utgiftsminskningar som reformen av pensionssystemet medför. De offentliga finansernas utgångsläge med ett stort primärt överskott bidrar till att minska bruttoskulden och bygga upp tillgångar. Om sunda offentliga finanser med fortsatta överskott kan bibehållas som planerat kommer det att begränsa riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet. På det hela taget förefaller dessa risker vara låga i Sverigen.13.  Konvergensprogrammet innehåller en kvalitativ bedömning av de samlade effekterna enligt rapporten från november 2006 av genomförandet av det nationella reformprogrammet inom ramen för den medelfristiga strategin för de offentliga finanserna. Vidare ges systematiska uppgifter om de direkta budgetkostnader eller budgetbesparingar som de viktigaste planerade reformerna i det nationella reformprogrammet ger upphov till. Konvergensprogrammets beräkningar av de offentliga finanserna förefaller också ta hänsyn till inverkan på de offentliga finanserna av de åtgärder som beskrivs i det nationella reformprogrammet. De finanspolitiska åtgärderna i konvergensprogrammet verkar ligga i linje med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. I synnerhet skall enligt båda programmen åtgärder genomföras för att öka tillgången på arbetskraft.14.  Programmets finanspolitiska strategi överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008.15.  När det gäller uppgiftskraven i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogram saknas i programmet vissa obligatoriska och frivilliga uppgifter[7].Sammantaget är slutsatsen att de situationen för de offentliga finanserna är sund på medellång sikt och att den finanspolitiska strategin är ett gott exempel på en finanspolitik i linje med stabilitets- och tillväxtpakten. Det kommer dock att vara viktigt att se till att den försämring av det strukturella saldot 2007 som beror på strukturreformer för större deltagande på arbetsmarknaden inte övervältras på följande år.  Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar 12005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Real BNP (förändring i %) | KP dec. 2006 | 2,7 | 4,0 | 3,3 | 3,1 | 2,7 |KOM nov. 2006 | 2,7 | 4,0 | 3,3 | 3,1 | Uppgift saknas. |KP dec. 2005 | 2,4 | 3,1 | 2,8 | 2,3 | Uppgift saknas. |HIKP-inflation2 (i %) | KP dec. 2006 | 1,3 | 1,9 | 2,2 | 1,5 | 1,9 |KOM nov. 2006 | 0,8 | 1,5 | 1,6 | 1,8 | Uppgift saknas. |KP dec. 2005 | 1,5 | 1,5 | 2,0 | 2,0 | Uppgift saknas. |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | KP dec. 20063 | -0,7 | 0,0 | 0,3 | 0,3 | 0,3 |KOM nov. 20067 | -0,5 | 0,2 | 0,5 | 0,6 | Uppgift saknas. |KP dec. 20053 | -0,4 | -0,1 | 0,1 | -0,1 | Uppgift saknas. |Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP) | KP dec. 2006 | 3,0 | 3,0 | 2,4 | 2,7 | 3,1 |KOM nov. 2006 | 3,0 | 2,8 | 2,4 | 2,5 | Uppgift saknas. |KP dec. 2005 | 1,6 | 0,9 | 1,2 | 1,7 | Uppgift saknas. |Primärt saldo (i % av BNP) | KP dec. 2006 | 4,6 | 4,5 | 4,1 | 4,2 | 4,6 |KOM nov. 2006 | 4,6 | 4,5 | 4,1 | 4,3 | Uppgift saknas. |KP dec. 2005 | 3,2 | 2,5 | 3,0 | 3,6 | Uppgift saknas. |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | KP dec. 20063 | 3,4 | 3,0 | 2,2 | 2,5 | 3,0 |KOM nov. 2006 | 3,3 | 2,7 | 2,1 | 2,1 | Uppgift saknas. |KP dec. 20053 | 1,8 | 0,9 | 1,1 | 1,7 | Uppgift saknas. |Strukturellt saldo4 (i % av BNP) | KP dec. 20065 | 3,0 | 3,0 | 2,2 | 2,5 | 3,0 |KOM nov. 20066 | 2,9 | 2,7 | 2,1 | 2,1 | Uppgift saknas. |KP dec. 2005 | 1,8 | 0,9 | 1,1 | 1,7 | Uppgift saknas. |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | KP dec. 2006 | 50,3 | 46,5 | 41,5 | 37,4 | 33.0 |KOM nov. 2006 | 50,4 | 46,7 | 42,6 | 38,7 | Uppgift saknas. |KP dec. 2005 | 50.9 | 49.4 | 47.8 | 46.0 | Uppgift saknas. |Anm.: 1 Budgetberäkningarna inkluderar inte effekten av Eurostats beslut av den 2 mars 2004 om klassificeringen av fonderade pensionssystem, som måste genomföras senast i samband med den anmälan som lämnas in våren 2007. Om effekten av detta räknas in, kommer saldot i den offentliga sektorns finanser enligt det uppdaterade programmet att uppgå till 2,0 % av GDP 2005, 2,0 % 2006, 1,3 % 2007, 1,6 % 2008 och 2,0 % 2009, medan den offentliga bruttoskulden skulle bli 50,9 % av GDP 2005, 47,0 % 2006, 42,0 % 2007, 37,9 % 2008 och 33,5 % 2009. 2Inflationsuppgifterna i konvergensprogrammet har beräknats från december till december, medan kommissionens uppgifter är årsgenomsnitt. Detta förklarar skillnaderna mellan kommissionens uppgifter och HIKP-inflationen för 2005 och 2006. Programmet bygger också på antagandet att HIKP kommer att följa UND1X (ett nationellt konsumentprisindex som utesluter ändringar av indirekt beskattning, bidrag och räntor på fastighetslån) under 2008 och 2009. HIKP väntas dock bli 0,5 procentenheter högre än UND1X-inflationen under 2007, vilket ytterligare framhäver den minskning av HIKP-inflationen under 2008 som beräknats i programmet. 3 Kommissionens beräkningar baseras på uppgifterna i programmet. 4Konjunkturrensat saldo (liksom i föregående rader), exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. 5Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt programmet (0,4 % av BNP 2005, underskottsminskande). 6 Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt kommissionens höstprognos 2006 (0,4 % av BNP år 2005, underskottsminskande). 7Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på: 2,6 %, 3,2 %, 3,1 % respektive 3,0 % för perioden 2005–2008. Källor: Konvergensprogrammet (KP), kommissionens höstprognos 2006 (KOM) och kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelande från kommissionen inför Europeiska rådets vårmöte: ”Implementing the renewed Lisbon strategy for growth and jobs – A year of delivery”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU, 12.10.2006, KOM(2006) 574, och Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006): ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[4] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[5] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Se Eurostats pressmeddelanden nr 30/2004 av den 2 mars 2004 och nr 117/2004 av den 23 september 2004.[7] Detta gäller bland annat vissa deflatorer, skattetrycket och tillväxten på relevanta utlandsmarknader.


title: Rekommendation nr U1 av den 12 juni 2009 om tillämplig lagstiftning för arbetslösa personer som förvärvsarbetar på deltid i en annan medlemsstat än bosättningsstaten (Text av betydelse för EES och för avtalet mellan EG och Schweiz)

text:
               24.4.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 106/49

         REKOMMENDATION nr U1
   av den 12 juni 2009
   om tillämplig lagstiftning för arbetslösa personer som förvärvsarbetar på deltid i en annan medlemsstat än bosättningsstaten
   (Text av betydelse för EES och för avtalet mellan EG och Schweiz)
   2010/C 106/15
   ADMINISTRATIVA KOMMISSIONEN FÖR SAMORDNING AV DE SOCIALA TRYGGHETSSYSTEMEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av artikel 72 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (1), enligt vilken administrativa kommissionen ska behandla alla administrativa frågor och tolkningsfrågor som följer av bestämmelserna i förordning (EG) nr 883/2004 och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (2),
   med beaktande av artiklarna 11.3 a och 16.1 i förordning (EG) nr 883/2004 och artikel 18 i förordning (EG) nr 987/2009, och
   av följande skäl:

               (1)

               När personer som är bosatta inom en medlemsstats territorium enligt den lagstiftning de omfattas av har rätt till förmåner vid arbetslöshet bör de tillåtas att förvärvsarbeta på deltid inom en annan medlemsstats territorium och samtidigt få behålla rätten till de arbetslöshetsförmåner som utges av den stat där de är bosatta.

               (2)

               I en sådan situation är det nödvändigt att fastställa tillämplig lagstiftning för dessa personer enligt artikel 11 i förordning (EG) nr 883/2004 så att eventuella lagkonflikter undviks.

               (3)

               Enligt artikel 11.2 i ovannämnda förordning ska de personer som med anledning av sitt arbete som anställd eller sin verksamhet som egenföretagare erhåller en kontantförmån anses utöva denna verksamhet.

               (4)

               Enligt artikel 11.3 a i ovannämnda förordning ska en person som arbetar som anställd eller bedriver verksamhet som egenföretagare i en medlemsstat omfattas av lagstiftningen i den medlemsstaten.

               (5)

               I den persons intresse som avses i skäl 1 är det önskvärt att en sådan person fortsätter att omfattas av lagstiftningen i sitt bosättningsland, både när det gäller inbetalning av avgifter med anledning av deras förvärvsarbete och när det gäller beviljande av förmåner.

               (6)

               Enligt artikel 16.1 i förordning (EG) nr 883/2004 får medlemsstaterna föreskriva undantag från artiklarna 11–15 i samma förordning.
               I enlighet med villkoren i artikel 71.2 i förordning (EG) nr 883/2004.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS BEHÖRIGA AVDELNINGAR OCH INSTITUTIONER FÖLJANDE.

               1.

               De behöriga myndigheterna i berörda medlemsstater bör antingen själva ingå eller instruera de organ de har utsett att ingå överenskommelser i enlighet med artikel 16.1 i förordning (EG) nr 883/2004 under följande förutsättningar:
               I överenskommelserna ska det föreskrivas att en person som får förmåner vid arbetslöshet i sin bosättningsstat och samtidigt förvärvsarbetar på deltid i en annan medlemsstat enbart ska omfattas av lagstiftningen i den förstnämnda staten, både när det gäller inbetalning av avgifter och när det gäller beviljande av förmåner.
               Den institution som utger arbetslöshetsförmånen i den berörda personens bosättningsstat ska underrätta den institution som utsetts av den behöriga myndigheten i den staten om allt förvärvsarbete på deltid som den berörda personen utför i en annan medlemsstat.
               Den sistnämnda institutionen ska genast underrätta den institution som utsetts av den behöriga myndigheten i den medlemsstat inom vars territorium den berörda personen förvärvsarbetar på deltid om att personen även fortsättningsvis omfattas av lagstiftningen i den medlemsstat där han eller hon är bosatt.

               2.

               Inom ramen för dessa överenskommelser bör de administrativa förfaranden som anges i artiklarna 19–21 i förordning (EG) nr 987/2009 tillämpas.

               3.

               De överenskommelser som medlemsstaterna har slutit i enlighet med rekommendation nr 18 av den 28 februari 1986, som bifogas denna rekommendation, ska fortsätta att gälla på grundval av förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009, med förbehåll för punkt 2 i denna rekommendation.

               4.

               Denna rekommendation ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning. Den ska tillämpas från och med den dag då förordningen (EG) nr 987/2009 träder i kraft.

            Administrativa kommissionens ordförande

         Gabriela PIKOROVÁ

      (1)  EUT L 166, 30.4.2004, s. 1.

      (2)  EUT L 284, 30.10.2009, s. 1.

      BILAGA
      Överenskommelse av den 28 oktober 1986 mellan Belgien och Luxemburg om fastställande av tillämplig lagstiftning för arbetslösa personer som är bosatta i någon av de två staterna, i vilken de får arbetslöshetsförmåner, och samtidigt arbetar deltid i den andra staten.


Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Cyperns uppdaterade konvergensprogram, 2004-2008


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Spaniens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/7

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Spaniens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/02)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011 rapporten om förvarningsmekanismen, där Spanien konstaterades vara en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Spanien, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten för Spanien 2016 publicerades den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Spanien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskning som föreskrivs i artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultaten av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Spanien har makroekonomiska obalanser. Framför allt fortsätter höga utlandsskulder och inhemska skulder, både offentliga och privata, att utgöra sårbarheter mot bakgrund av den höga arbetslösheten. Det är viktigt att det vidtas åtgärder för att minska risken för negativa effekter på Spaniens ekonomi och, med tanke på dess storlek, för negativa spridningseffekter till den ekonomiska och monetära unionen. Trots förbättrad bytesbalans väntas nettoutlandsskulden på kort sikt inte nå säkra nivåer. Skuldnedväxlingen i den privata sektorn är på rätt väg och får stöd av gynnsamma tillväxförhållanden, men behoven av skuldnedväxling är stora och skuldsättningen i den offentliga sektorn är fortsatt hög. Åtgärder har vidtagits inom den finansiella sektorn och i fråga om ramverken för företags och enskildas insolvens, men det krävs fler åtgärder när det gäller innovation och kompetens och efterlevnad av stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (3)

               Den 29 april 2016 lade Österrike fram sitt nationella reformprogram för 2016 och den 30 april 2016 sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Spanien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens korrigerande del. Enligt stabilitetsprogrammet för 2016 förutser Spanien att landet kommer att nå underskottsmål på 3,6 % av BNP för 2016 respektive 2,9 % av BNP för 2017. Det alltför stora underskottet är alltså tänkt att korrigeras ett år senare än vad rådet för närvarande rekommenderar och den finanspolitiska insatsen och målen har inte uppnåtts 2014 och 2015. Målen förutsätter ett komplett genomförande av permanenta besparingar på de centrala och regionala förvaltningsnivåerna motsvarande 0,4 % av BNP, vilket meddelats som svar på den fristående rekommendationen från kommissionen från den 9 mars 2016. Underskottet förutspås därefter fortsätta att minska till 1,6 % av BNP 2019. Det finns dock inga planer för att det medelfristiga målet om en budget i balans i strukturella termer ska nås inom stabilitetsprogrammets tidsperspektiv. Det omräknade strukturella saldot väntas emellertid bara förbättras marginellt 2016 och 2017 till cirka -2,5 % av BNP, för att därefter sjunka långsamt och uppgå till -2,75 % av BNP 2019. Skuldkvoten sjönk bara marginellt 2015 till 99,2 % av BNP och väntas minska något under 2016 och 2017 och mer märkbart de kommande två åren, till 96 % av BNP 2019, då primärsaldot övergår i ett överskott. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt för 2016 och 2017 och något optimistiskt därefter. Det har godkänts av Spaniens oberoende finanspolitiska institut (AIReF). Enligt kommissionens vårprognos 2016 beräknas underskottet uppgå till 3,9 % av BNP för 2016 och till 3,1 % av BNP för 2017, vilket är högre än målen i stabilitetsprogrammet. Spanien väntas alltså inte korrigera det alltför stora underskottet 2016 såsom rådet har rekommenderat. Riskerna för underskottsmålen i programmet härrör framför allt från den osäkerhet som råder i fråga om de besparingar som vidtas till följd av åtgärderna i mars och april 2016. Eftersom det strukturella underskottet väntas öka något båda åren är den finanspolitiska insatsen inte i linje med stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2016, att det finns en risk att Spanien inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Därför kommer det att krävas ytterligare åtgärder för att landet ska följa reglerna 2016 och 2017.

               (6)

               Enligt artikel 10.1 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 (5) kommer kommissionen att regelbundet övervaka de åtgärder som Spanien vidtar som svar på rådets senaste rekommendation enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget. Kommissionen kommer att rekommendera rådet vilka steg som är lämpliga att vidta inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott.]

               (7)

               Sedan 2012 har Spaniens finanspolitiska regelverk stärkts för att bland annat förhindra avvikelser och säkerställa att alla förvaltningsnivåer uppnår sina respektive mål för underskott, skulder och utgifter. Dessutom godkändes i mitten på 2015 en regel som (på frivillig basis och, sedan 2016, obligatoriskt för de flesta regioner) ska tillämpas på regional nivå för att begränsa ökningen av vård- och läkemedelsutgifter, och ett avtal mellan staten och läkemedelsbranschen undertecknades i november 2015 som ska bidra till att rationalisera läkemedelsutgifterna. Trots detta misslyckades de flesta regioner liksom socialförsäkringssektorn med att uppnå sina interna budgetmål för 2015. Stabilitetslagens utgiftsregel iakttogs inte av delsektorerna i den centrala, regionala och lokala förvaltningen och utgifterna för läkemedelsprodukter, bland annat på sjukhusen, fortsatte att öka, även om man inte räknar med effekten av nya hepatit C-behandlingar.

               (8)

               Spanien uppvisar goda resultat inom offentlig upphandling när det gäller lagstiftningens kvalitet och tillgången på prövningsförfaranden. Man har arbetat för att rationalisera offentliga inköp, särskilt via gemensamma upphandlingsmekanismer. Det råder dock skillnader mellan hur offentlig upphandling hanteras i olika förvaltningar och otillräckliga kontrollmekanismer gör att upphandlingsreglerna inte tillämpas rätt. Antalet misstänkta överträdelser av EU-lagstiftningen om offentlig upphandling som kommissionen uppmärksammats har varit på att relativt högt på senare år. Dessutom har den spanska riksrevisionen lyft fram vissa problem, t.ex. återkommande användning av förhandlade förfaranden utan föregående meddelande, upprepade avtalsändringar, uppdelning av avtal i flera mindre samt otydliga upphandlingsdokument och förvaltningsbeslut.

               (9)

               Spanien har gjort stora framsteg när det gäller att omstrukturera den finansiella sektorn. Till exempel har man genomfört en sparbankslag som ska stärka bankernas styrning och minska bankstiftelsernas kontrollerande innehav. Genomförandet av omstruktureringsplaner för statsstödda banker går framåt. Spaniens centralbank har ändrat det gällande redovisningssystemet för kreditinstitut och antagit ett nytt regelverk för Sareb, bolaget för förvaltning av tillgångar från bankomstruktureringar. Det nya regelverket gör att Sareb kan behandla nedsättningar korrekt och anpassa bolagets strategier för skuldnedväxling till trovärdiga marknadsantaganden.

               (10)

               De senaste årens arbetsmarknadsreformer har gjort att sysselsättningen svarar bättre på tillväxten, och nya jobb skapas åter, med stöd av ökad flexibilitet och fortsatt återhållsam löneutveckling. Kollektivavtalen har stött den här utvecklingen, också tack vare det branschöverskridande avtal som undertecknades i juni 2015. Den senaste tidens ökning i den totala sysselsättningen bygger i första hand på tillfälliga anställningar, även om antalet nya tillsvidareanställningar ökar långsamt. Incitament för nya permanenta anställningar utnyttjas fortfarande dåligt, och andelen tillfälligt anställda är en av de högsta i unionen, medan chanserna för tillfälligt anställa att få en fast anställning är fortsatt små. Kortvariga anställningar kringskär incitamenten att investera i humankapitalet, vilket hämmar produktivitetstillväxten. Arbetslösheten sjunker visserligen snabbt, men är ändå mycket hög, i synnerhet för unga, och de genomsnittliga arbetslöshetsperioderna är också mycket långa. Ihållande hög långtidsarbetslöshet tyder på att arbetslösheten riskerar att bli inrotad, vilket påverkar arbetsförhållandena och de sociala förhållandena negativt. Nästan 60 % av de långtidsarbetslösa är lågutbildade, vilket kräver rätt aktiva och passiva arbetsmarknads- och utbildningsåtgärder för att komma till rätta med varaktiga kompetensglapp och förhindra att gruppens kompetens urholkas. Arbetsgivarnas delaktighet i utformningen av utbildningsprogram är fortfarande dålig.

               (11)

               Hur effektiva aktiveringsåtgärderna och de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna är beror i hög grad på arbetsförmedlingarnas förmåga att utforma och erbjuda mottagarna skräddarsytt stöd. Genomförandet av nya reformer av de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna går långsamt och den offentliga arbetsförmedlingens förmåga att ge effektiv och skräddarsydd rådgivning och hjälp med jobbletande är fortfarande begränsad. Samarbetet mellan regionala offentliga arbetsförmedlingar och privata rekryteringsföretag är fortfarandet begränsat. Dessutom skiljer sig samarbetet mellan arbetsförmedlingen och socialtjänsten åt mellan regionerna, vilket hindrar samordnad hjälp till dem som har det svårast att ta sig in på arbetsmarknaden, i synnerhet personer med minimiinkomster. Skillnaderna mellan regionerna är stora när det gäller system för inkomststöd, t.ex. i fråga om regler om utbetalning, krav för stödberättigande, täckning och ändamålsenlighet, medan problem med att överföra sociala förmåner stör arbetskraftens rörlighet mellan regionerna. Dessutom är informationen om övergången från minimiinkomstsystem till sysselsättning ganska begränsad. Spanien håller på att sammanställa en översikt över landets nationella och regionala inkomststödssystem. Trots att vissa åtgärder har införts är familje- och bostadsförmånernas förmåga att minska fattigdomen ännu begränsad, och bristen på lämplig och billig barnomsorg och långvarig vård och omsorg avskräcker framför allt kvinnor från att börja arbeta.

               (12)

               Den allt snabbare förändringen av sysselsättningens sammansättning i olika sektorer som Spanien upplevt sedan 2008 åtföljs av ökande kompetensglapp. Den låga totala kompetensnivån är en bromskloss för övergången till verksamheter med högre förädlingsvärde och hämmar produktivitetstillväxten. Trots att många har högre utbildning är kompetensutbudet inte tillräckligt anpassat till arbetsmarknadens behov. De nyutexaminerades anställbarhet är bland de sämsta i Europa, med en stor andel som har jobb som inte kräver universitetsexamen. Trots vissa förbättringar de senaste fem åren som delvis fått stöd av initiativ för att öka antalet näringslivsföreträdare i universitetens styrelser, är samarbetet mellan universiteten och näringslivet fortfarande litet. Forskarnas minskade rörlighet, stelheten i universitetens ledningssystem och de administrativa hindren för kontoret för överföring av forskningsresultat (Oficinas de transferencia de resultados de investigación) skapar ytterligare hinder för närmare samarbete.

               (13)

               Forsknings- och innovationspolitiken i Spanien har flera problem. Samspelet mellan offentlig och privat forskning fungerar dåligt. Spaniens FoU-intensitet (FoU-utgifternas andel av BNP) och innovationsresultat fortsätter att sjunka, mot bakgrund av det relativt låga antalet innovativa företag och de begränsade incitamenten för samarbete mellan offentlig forskning och näringslivet. Spanien underpresterar när det gäller de flesta av indikatorerna för företagens innovation. Skillnaden i utgifter för FoU-intensitet jämfört med EU är särskilt markant när det gäller den privata sektorns FoU (0,6 % i Spanien jämfört med 1,3 % för unionen totalt sett). Användningen av riskkapital är ännu inte utbredd i Spanien, särskilt inte i startfasen. Den svaga samordningen av FoI-strategier i Spanien och att många olika organ och program i regionerna ska främja innovationsverksamhet och samarbete mellan forskare och företag skapar betydande problem för företagen, särskilt de mindre. Lågt företagsdeltagande i innovationsverksamhet kan tyda på att det saknas absorptionsförmåga, innovationsvänliga förhållanden och incitament. I den genomgång av det spanska forsknings- och innovationssystemet som kommittén för det europeiska forskningsområdet och innovation gjorde 2014 framhöll man att de flesta framgångsrika offentliga forskningssystem har en högre grad av utvärdering och ansvarighet än vad som finns i Spanien. Fördelningen av den offentliga institutionella finansieringen till universitet och offentliga forskningsorgan görs oftast inte på grundval av FoI-resultat och detta sporrar inte till förbättringar av forskningsresultatens kvalitet och relevans.

               (14)

               De spanska företagen är i genomsnitt små, vilket är en förklaring till ekonomins varaktigt låga produktivitet. Större företag, tillsammans med förbättringar av humankapitalet, innovation, teknik, tillgång till finansiering och effektiv rättsskipning, kan få fart på den totala produktiviteten. Under 2015 ökade företagsinvesteringarna, med stöd i dynamiska efterfrågeförhållanden, låga lånekostnader och den pågående saneringen av balansräkningarna i företags- och hushållssektorerna. Spanien har vidtagit olika åtgärder för att underlätta tillväxten i företagen. En ny lag om företagsfinansiering väntas exempelvis underlätta de små och medelstora företagens tillgång till finansiering. Det har dessutom blivit obligatoriskt att bedöma hur ny lagstiftning kan påverka småföretagen. Men tidsåtgången och antalet tillstånd som krävs för att starta ett företag och viss ekonomisk verksamhet är fortfarande relativt omfattande.

               (15)

               De stora skillnaderna i regleringspraxis mellan de spanska regionerna, t.ex. i fråga om näringstillstånd, kan kringskära företagens förmåga att växa. Lagen om en enhetlig marknad ska minska hindren för att få tillträde till och utöva ekonomisk verksamhet i de spanska regionerna samt förbättra regleringen. Den kan potentiellt få stort genomslag och få bort hindren för investeringar och underlätta näringstillstånd, affärsverksamhet och tillväxt i företagen. Genomförandet av lagen om en enhetlig marknad kräver fullt deltagande av alla förvaltningar. Men lagen är inne på sitt tredje tillämpningsår och håller bara långsamt på att genomföras av de regionala myndigheterna. På samma sätt hänger framgången för 2014 års reform av detaljhandeln på att de regionala myndigheterna antar de nödvändiga genomförandeakterna. Om hindren för tillträde till fria yrken kan minskas kommer det troligtvis att förbättra produktiviteten i andra sektorer som använder deras tjänster. Förutom införlivande av tjänstedirektivet i spansk lagstiftning har det inte gjorts några framsteg med en övergripande reform av regelverket för reglerade yrken och yrkesorganisationer förutom när det gäller godkännande av projekt av yrkesorganisationer. Den reform som planerats enligt flera nationella reformprogram har inte antagits. Syftet med reformen var att fastställa vilka yrken som kräver medlemskap i en yrkesorganisation, öka insynen i yrkesorganisationerna och öka deras ansvarighet, avreglera verksamheter som är reserverade utan goda skäl och säkra enhetligheten på marknaden i fråga om tillgång till och utövande av fria yrken i Spanien.

               (16)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Spaniens ekonomiska politik och redogjort för den i 2016 års landsrapport. Den har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Spanien fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Spanien utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–4.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Spanien att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Säkerställa en varaktig korrigering av det alltför stora underskottet senast 2017 och minska det offentliga underskottet till 3,7 % av BNP 2016 och till 2,5 % av BNP 2017, genom att vidta nödvändiga strukturåtgärder och genom att använda alla oförutsedda intäkter till att minska underskott och skulder. Detta är förenligt med en förbättring av det strukturella saldot på 0,25 % av BNP 2016 och på 0,5 % av BNP 2017. På alla förvaltningsnivåer införa de verktyg som fastställs i den finanspolitiska ramlagen. Stärka kontrollmekanismerna vid offentlig upphandling och samordningen av upphandlingsstrategier mellan olika förvaltningsnivåer.

               2.

               Vidta ytterligare åtgärder för att förbättra integrationen på arbetsmarknaden, genom att fokusera på skräddarsytt stöd och effektivisera utbildningsåtgärderna. Stärka de regionala arbetsförmedlingarnas kapacitet och förbättra deras samordning med socialtjänsten. Ta itu med skillnader och olikheter i minimiinkomstsystem och förbättra stödsystemen för familjer, inklusive tillgång till barnomsorg och långvarig vård och omsorg av god kvalitet.

               3.

               Vidta ytterligare åtgärder för att göra den högre utbildningen mer relevant för arbetsmarknaden, däribland genom att stimulera samarbetet mellan universitet, företag och forskningsinstitutioner. Öka den resultatbaserade finansieringen av offentliga forskningsorgan och universitet och främja den privata sektorns investeringar i forskning och innovation.

               4.

               Påskynda genomförandet på regional nivå av lagen om en enhetlig marknad. Se till att de autonoma regionerna genomför de antagna reformåtgärderna för detaljhandeln. Anta den planerade reformen av de fria yrkena och yrkesorganisationerna.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EGT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (EGT L 209, 2.8.1997, s. 6).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rekommendation till rådets beslut om Bulgariens och Rumäniens anslutning till konventionen av den 17 juni 1998 om kördiskvalifikationer, upprättad på grundval av artikel K 3 i fördraget om Europeiska unionen

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007PC0214

Rekommendation till Rådets beslut om Bulgariens och Rumäniens anslutning till konventionen av den 17 juni 1998 om kördiskvalifikationer, upprättad på grundval av artikel K 3 i fördraget om Europeiska unionen  /* KOM/2007/0214 slutlig - CNS 2007/0075 */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 25.4.2007KOM(2007) 214 slutlig2007/0075 (CNS)Rekommendation tillRÅDETS BESLUTom Bulgariens och Rumäniens anslutning till konventionen av den 17 juni 1998 om kördiskvalifikationer, upprättad på grundval av artikel K 3 i fördraget om Europeiska unionen(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGGenom 2005 års anslutningsakt för Bulgarien och Rumänien[1] infördes ett förenklat system för Bulgariens och Rumäniens anslutning till de konventioner (och protokoll) som medlemsstaterna ingått på grundval av artikel 34 (tidigare artikel K 3) i fördraget om Europeiska unionen eller artikel 293 i EG-fördraget. Det är inte längre nödvändigt att såsom tidigare förhandla fram och ingå särskilda protokoll om anslutning till dessa konventioner (vilket hade krävt ratificering av 27 stater). Enligt artikel 3.3 i anslutningsakten skall Bulgarien och Rumänien helt enkelt ansluta sig till dessa konventioner och protokoll i kraft av anslutningsakten.Enligt artikel 3.3 och 3.4 i anslutningsakten skall rådet anta ett beslut för att fastställa vilken dag dessa konventioner skall träda i kraft för Bulgarien och Rumänien och för att göra alla de anpassningar av konventionerna som krävs på grund av de två nya medlemsstaternas anslutning (vilket i alla händelser skulle omfatta antagandet av konventionerna på bulgariska och rumänska språken, så att dessa språkversioner äger lika giltighet). Rådet skall vidta åtgärder på rekommendation av rådet efter att ha hört Europaparlamentet.Bilaga I till anslutningsakten innehåller en förteckning över de sju berörda konventionerna och protokollen på området rättsliga och inrikes frågor.I förteckningen ingår konventionen av den 17 juni 1998 om kördiskvalifikationer, upprättad på grundval av artikel K 3 i fördraget om Europeiska unionen.Syftet med kommissionens rekommendation till ett rådsbeslut är att i enlighet med artikel 3.4 i anslutningsakten göra de anpassningar som krävs på grund av Bulgariens och Rumäniens anslutning till ovannämnda konvention.2007/0075 (CNS)Rekommendation tillRÅDETS BESLUTom Bulgariens och Rumäniens anslutning till konventionen av den 17 juni 1998 om kördiskvalifikationer, upprättad på grundval av artikel K 3 i fördraget om Europeiska unionenEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av fördraget om Europeiska unionen,med beaktande av anslutningsfördraget för Bulgarien och Rumänien,med beaktande av anslutningsakten för Bulgarien och Rumänien (nedan kallad ”anslutningsakten”), särskilt artikel 3.4,med beaktande av kommissionens rekommendation[2],med beaktande av Europaparlamentets yttrande[3], ochav följande skäl:1.  Konventionen av den 17 juni 1998 om kördiskvalifikationer[4], upprättad på grundval av artikel K.3 i fördraget om Europeiska unionen (nedan kallad ”konventionen om kördiskvalifikationer”), undertecknades i Luxemburg den 17 juni 1998 och har ännu inte trätt i kraft.2.  Enligt artikel 3.3 i anslutningsakten skall Bulgarien och Rumänien ansluta sig till de konventioner och protokoll mellan medlemsstaterna som förtecknas i bilaga I till anslutningsakten, bland annat till konventionen om kördiskvalifikationer. De skall träda i kraft gentemot Bulgarien och Rumänien den dag som rådet fastställer.3.  I enlighet med artikel 3.4 i anslutningsakten skall rådet göra alla anpassningar som krävs på grund av anslutningen till dessa konventioner och protokoll.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Konventionen om kördiskvalifikationer skall träda i kraft gentemot Bulgarien och Rumänien den dag då den träder i kraft för de ursprungliga undertecknande medlemsstaterna.Artikel 2Texten till konventionen om kördiskvalifikationer, som upprättats på bulgariska och rumänska språken och åtföljer detta beslut, skall gälla på samma villkor som de övriga språkversionerna av den konventionen.Artikel 3Detta beslut får verkan dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .Utfärdat i Bryssel denPå rådets vägnarOrdförandeBILAGA Texten på bulgariska och rumänska språken till konventionen av den 17 juni 1998 om kördiskvalifikationer, upprättad på grundval av artikel K.3 i fördraget om Europeiska unionen.[1] EUT L 157, 5.12.2005, s. 203.[2] EUT C […], […], s. […].[3] EUT C […], […], s. […].[4] EGT C 216, 10.7.1998, s. 1.


				|

		52013DC0376

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Finlands nationella reformprogram för 2013 med angivande av rådets yttrande om Finland stabilitetsprogram för 2012-2017 /* COM/2013/0376 final */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Finlands nationella reformprogram för 2013
med angivande av rådets yttrande om Finland stabilitetsprogram för 2012-2017

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets yttrande[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 godkände
Europeiska rådet Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar
tillväxt och konkurrenskraft i Europa.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet,
på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 29 juni 2012 beslöt rådet
om en tillväxt- och sysselsättningspakt som är en enhetlig ram för insatser på
nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå. Den innehåller alla tillgängliga medel,
instrument och politik. Europeiska rådet beslöt om insatser som ska utföras på
medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i strategin Europa
2020 och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.
(4)       Den 6 juli 2012 antog rådet
en rekommendation om Finlands nationella reformprogram för 2012 och avgav sitt
yttrande om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2015.
(5)       Den 28 november 2012 antog
kommissionen den årliga tillväxtöversikten[6]
som markerar inledningen av 2013 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen rapporten
om varningsmekanismen[7],
på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011. I rapporten angavs att Finland var
en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)       Den 14 mars 2013 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade
behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering
av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja
tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala
följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(7)       Den 10 april 2013
offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning[8] av Finland i enlighet med
artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen
slutsatsen att Finland har makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och
beslutsamma politiska åtgärder. Det är särskilt viktigt att man fortsätter att
uppmärksamma den betydande försämringen vad gäller underskottet i bytesbalansen
och det svaga exportresultatet, vilka är faktorer som drivs på genom omstruktureringen
av industrin, tillika med konkurrensfaktorer ur ett kostnads- och
icke-kostnadsperspektiv.
(8)       Den 18 april 2013 lade
Finland fram sitt stabilitetsprogram för 2013 som omfattar perioden 2012–2017
och även sitt nationella reformprogram för 2013. För beaktande av inbördes
samband har de båda programmen bedömts samtidigt.
(9)       Baserat på en bedömning av
2013 års stabilitetsprogram enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser
rådet att Finlands offentliga finanser på det hela taget varit sunda och att
ansträngningar gjorts för att närma sig det medelfristiga budgetmålet. Det
makroekonomiska scenariot för budgetprognoserna i programmet är trovärdigt.
Tillväxtprognoserna för 2013 är liknande som i kommissionens vårprognos, medan
prognosen för 2014 ligger 0,6 procentandelar över kommissionens prognos. Målet
i den budgetstrategi som anges i programmet är att balansera de statliga
finanserna och få den offentliga skuldkvoten att sjunka till 2015. I programmet
ingår en ändring av det medelfristiga målet från 0,5 % till -0,5 %.
Det nya medelfristiga målet är i linje med kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten. I programmet förutspås att målet kommer att uppnås till 2014
och hållas fram till 2017. Utgående från den (nyberäknade) strukturbalansen på
grundval av uppgifterna i programmet har Finland under 2012 inte uppnått sina
tidigare medelfristiga mål och kommer inte att uppnå det nya målet under 2013.
I programmet prognostiseras att den (nyberäknade) strukturbalansen kommer att
förbättras från -1 % av BNP 2012 till -0,9 % av BNP 2013. Mellan 2014
och 2017 kommer den att ligga stadigt mellan -0,6 % och -0,7 % av
BNP. Under 2012 ökade Finlands nettoutgifter med 0,4 %, vilket är under det
tillämpliga referensvärdet i utgiftsriktmärket. Till följd av den negativa
reala BNP-tillväxten 2012 anses den låga strukturanpassningen vara tillräcklig.
Under 2013 förbättras Finlands (nyberäknade) strukturbalans och dess
nettoutgifter väntas endast avvika med 0,1 % av BNP från
utgiftsriktmärket. Med tanke på Finlands stor negativa produktionsklyfta anses
detta adekvat. Under 2014 väntas Finlands (nyberäknade) strukturbalans
förbättras ytterligare, och nå -0,6 % av BNP, dvs. tillräcklig nära det
medelfristiga målet (dessutom kommer Finland enligt kommissionens vårprognos
att uppnå målet helt och hållet under 2014). På det hela taget innebär detta
att den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten efterlevts. Den
offentliga konsoliderade bruttoskulden var 53 % av BNP 2012 och kommer
enligt programmet att ligga kvar under 60 % av BNP under hela
programtiden. Programmet förutser minskningar av skuldnivån under 2016 och
2017. Långsiktig hållbarhet är fortfarande det viktigaste finanspolitiska
målet. Hållbarhetsklyftan till följd av en åldrande befolkning, främst beroende
på pensioner, hälso- och långvård, har noterats och kräver löpande övervakning.

(10)     Produktivitetstillväxten inom
offentliga tjänster har inte följt med produktivitetsökningen i ekonomin som
helhet, medan belastningen till följd av en åldrande befolkning ökar.
Principerna för reformering av kommunerna har fastställts, men sammanslagningar
förblir frivilliga, även om det kommer att finnas ekonomiska incitament från
staten. Det väntas att den pågående reformen av social- och hälsosystemen inte
kommer att medföra några avsevärda minskningar av det nuvarande antalet hälso-
och sjukvårdsdistrikt.
(11)     Åtgärder har vidtagits för att
minska ungdoms- och långtidsarbetslösheten, till exempel ungdomsgarantin,
kompetensprogrammet för ungdomar samt pilotprogrammet för långtidsarbetslösa.
Dessa kompletterades under 2013 med ytterligare ekonomiskt stöd till
lärlingsprogram som del av ungdomsgarantin. Detta är välkommet med tanke på den
väntade ökningen av arbetslösheten. Dessa åtgärder måste nu genomföras med
tydligt fokus på att höja målgruppernas kompetensnivå och
arbetsmarknadsställning. Det är viktigt att man lyckas öka
sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare för att säkerställa hållbara
offentliga finanser och kunna tillgodose framtida arbetskraftsbehov. Den arbetande
befolkningsandelen i Finland krymper. Flera åtgärder har vidtagits för att
komma åt möjligheterna till tidig pension, bland annat en höjning av
åldersgränsen för deltidspensionering, upphävande av möjligheten till minskad
pension och höjning av pensionsåldern efter arbetslöshet. Medellivslängden har
emellertid ökat snabbare än vad som förutsågs under 2005 års pensionsreform,
och med tiden kan det nuvarande intervallet för lagstadgad pensionsålder visa
sig vara för lågt och pensionerna otillräckliga. I sitt program har Finland
åtagit sig att öka den faktiska pensionsåldern till 62,4 år till 2025, vilket
fortfarande är lågt med hänsyn till medellivslängden och de demografiska
problemen. Genomförandet av dessa överenskomna åtgärder förblir en prioritering
på kort sikt.
(12)     Regleringshindren inom
Finlands tjänstesektor är fortfarande höga, och marknadskoncentrationerna är
stora i viktiga sektorer som detaljhandeln. De planerade ändringarna av
konkurrenslagen i fråga om livsmedelshandelsaktörers dominerande
marknadsposition, målen i programmet om sund konkurrens genom större
övervakning av sektorn samt upphävandet av onödiga hinder för konkurrens i
befintlig lagstiftning (t.ex. om fysisk planering och byggverksamhet) bör bidra
till att lösa dessa problem. Sammanslagningen av konkurrens- och
konsumentmyndigheten, tillsammans med en ökning av deras budget och större
befogenheter att ta itu med konkurrensneutralitet mellan offentliga och privata
aktörer bör också rent allmänt göra konkurrenspolitiken effektivare och öka
dess fördelar. I Finland har de böter som utfärdats enligt
konkurrenslagstiftningen av tradition varit låga, och den översikt som planeras
för 2013 bör kunna ligga till grund för ytterligare reformer för att öka
böternas avskräckande effekt.
(13)     Finlands produktionstillväxt
fortsätter att hanka efter lönetillväxten, medan landets internationella
konkurrenskraft har minskat, vilket visas genom de finska exporternas minskade
marknadsandel. Investeringar i forskning, utveckling och innovation är fortfarande
höga, men en kritisk punkt är hur effektivt forskningen omvandlas till
innovation och nya företag med hög tillväxt, som kan ta sig in på snabbt
växande exportmarknader och stärka Finlands internationella konkurrenskraft. På
kort sikt bör Finland genomföra sina nyligen antagna strategier och åtgärder
för att förbättra forsknings- och innovationssystemet, till exempel den nya
handlingsplanen, och vid behov föreslå ytterligare reformer utgående från
befintliga utvärderingar och den framtidsrapport som just förbereds. Energi-
och arbetspriserna har identifierat bland de insatspriser som bidrar till att
öka kostnaderna för finska producenter. Löneökningen under senare år har varit
begränsad, till följd av det gällande treparts-löneavtalet som löper ut under
2013. Det är därför oroande att inget nytt avtal hittills slutits mellan
arbetsmarknadens parter.
(14)     Inom ramen för den europeiska
planeringsterminen har kommissionen genomfört en omfattande analys av Finlands
ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella
reformprogrammet samt lagt fram en fördjupad granskning. Den har beaktat inte
bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk
politik i Finland utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och
riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande
ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med
beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen
för den Europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationer 1 till 5
nedan.
(15)     I ljuset av denna bedömning
har rådet granskat Finlands stabilitetsprogram, och dess ståndpunkt[9] avspeglas bland annat i dess
rekommendation 1 nedan
(16)     Mot bakgrund av kommissionens
fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat Finlands
nationella reformprogram och stabilitetsprogram. Rådets rekommendationer enligt
artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av
makroekonomiska obalanser återspeglas i rekommendationerna 3, 4 och 5.
(17)         I samband med
den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den
ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet
utfärdat särskilda rekommendationer till de medlemsstater vars valuta är euron.
Även Finland bör se till att de genomför dessa rekommendationer snabbt och
fullständigt.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Finland
under perioden 2013-2014 vidtar följande åtgärder:
1.           Fortsätter en
tillväxtfrämjande finanspolitik och upprätthåller en sund finanspolitisk
position som planerat, och garanterar efterlevnad av det medelfristiga målet
under hela programtiden. Fortsatt årlig utvärdering av omfattningen på det
åldersrelaterade hållbarhetsgapet och justering av offentliga intäkter och
utgifter i enlighet med de långsiktiga målen och behoven. Garanterar
långvårdens kostnadseffektivitet och hållbarhet och i större utsträckning
beaktar förebyggande, rehabilitering och självständigt boende.
2.           Ser till att de pågående
administrativa reformerna kring kommunernas struktur genomförs i praktiken, i
syfte att uppnå produktivitetsvinster och kostnadsbesparingar i de offentliga
tjänsterna, bland annat social- och hälsovårdstjänster.
3.           Vidtar ytterligare åtgärder
för att öka anställningen av äldre, bland annat genom att öka deras
anställbarhet och minska möjligheterna till tidig pensionering, samt anpassa
den lagstadgade minsta pensionsåldern till den ökande medellivslängden.
Genomföra och noga övervaka effekterna av pågående åtgärder för att förbättra
ungas och långtidsarbetslösas ställning på arbetsmarknaden, med särskilt fokus
på yrkesrelevant kompetensutveckling.
4.           Fortsatta insatser för att
öka konkurrensen inom produkt- och tjänstemarknaderna, särskilt detaljhandeln,
genom att genomföra det nya programmet för att främja sund konkurrens.
5.           Öka Finlands förmåga att ta
fram innovativa produkter, tjänster och högtillväxtföretag i en snabbt
föränderlig miljö, och fortsätta diversifieringen av industrin, på väg mot
mindre energiintensiva sektorer. I den nuvarande situationen med låg tillväxt
stödja utvecklingen av reallönerna och produktiviteten, samtidigt som
arbetsmarkandens parters roller måste respekteras fullt ut och nationella
metoder följas.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2013) 376 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 and P7_TA(2013)0053.
[5]               Rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 123 final.
[9]               Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.