               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 13.5.2015
            COM(2015) 271 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om Portugals nationella reformprogram 2015med avgivande av rådets yttrande om Portugals stabilitetsprogram 2015

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om Portugals nationella reformprogram 2015

                  med avgivande av rådets yttrande om Portugals stabilitetsprogram 2015

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser
                  2
               , särskilt artikel 6.1,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation
                  3
               ,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner
                  4
               ,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den 26 mars 2010 godkände Europeiska rådet kommissionens förslag om en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på stärkt samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)Den 13 juli 2010 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation om Portugals nationella reformprogram 2014 och avgav ett yttrande om Portugals uppdaterade stabilitetsprogram 2014. Den 28 november 2014 avgav kommissionen i enlighet med förordning (EU) nr 473/2013
                  5
                ett yttrande om Portugals utkast till budgetplan för 2015
                  6
               .

               (4)Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten
                  7
               , som inledde 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen
                  8
               , i vilken Portugal angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, skynda på strukturreformerna och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Portugal
                  9
               . Den innehöll en bedömning av hur väl Portugal hade lyckats med de landspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014. Landsrapporten innehåller också resultaten av den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Portugal har alltför stora makroekonomiska obalanser som kräver kraftfulla politiska åtgärder och särskild övervakning. Stora framsteg har förvisso gjorts genom anpassningsprogrammet, både vad gäller den ekonomiska anpassningen och politiska åtgärder. Trots det återstår betydande risker som rör de höga skuldsättningsnivåerna såväl internt som externt och inom olika sektorer, och detta kräver närmare uppmärksamhet. Trycket för att minska skuldsättningen är också stort i en situation med låg tillväxt, låg inflation och hög arbetslöshet.

               (7)Den 28 april 2015 lade Portugal fram sitt nationella reformprogram 2015 och sitt stabilitetsprogram 2015. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)Portugal omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens korrigerande del. Regeringen planerar i stabilitetsprogrammet 2015 att korrigera det alltför stora underskottet fram till 2015, i linje med rådets tidsfrist. Man avser att minska det nominella underskottet till 2,7 % av BNP under 2015 och därefter successivt till 0,6 % av BNP under 2018. I enlighet med stabilitetsprogrammet planerar regeringen att ha uppfyllt det medelfristiga målet om ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP år 2016. Den offentliga skuldkvoten förväntas minska till 124,2 % av BNP under 2015 och sedan minska ytterligare till runt 112,1 % av BNP 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska beräkningar är rimligt för 2015 och 2016, men alltför optimistiskt för 2017 och 2018, då även det portugisiska finanspolitiska rådet har fastställt vissa risker. Enligt kommissionens vårprognos 2015 är det ännu inte säkert att en snabb och hållbar korrigering av det alltför stora underskottet kan ske under 2015, men det är inom räckhåll. Samtidigt når den finanspolitiska insatsen inte upp till rådets rekommendation. Om det alltför stora underskottet korrigeras, skulle Portugal omfattas av den förebyggande delen av pakten från och med 2016. Beskrivningarna av vilka saldoförbättrande åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2016 och framåt har inte beskrivits tillräckligt och verkar inte heller tillräckligt omfattande. Det verkar därför finnas en risk för en stor avvikelse från den nödvändiga anpassningen mot det medelfristiga målet 2016, och ytterligare strukturåtgärder kommer att krävas. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2015, att det finns risk för att Portugal inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (9)Den finanspolitiska konsolideringen måste understödjas av ökad effektivitet och kvalitet i de offentliga utgifterna på alla nivåer inom den offentliga förvaltningen och av fler reformer av systemet för förvaltning av de offentliga finanserna. Framför allt krävs ytterligare insatser för att garantera en strikt utgiftskontroll med hjälp av lagen om kontroll av åtaganden och genom en förstärkning av ansvarsskyldigheten. Lagen om en enda löneskala offentliggjordes i september 2014 och har tillämpats sedan januari 2015, och genomförandet av dekretlagen om en enda skala för lönetillägg håller på att tas fram. Omstruktureringen av de statsägda företagen har inte avslutats. Begränsade framsteg har gjorts mot att utarbeta nya heltäckande åtgärder som en del i den pågående pensionsreformen. Portugal har under de senaste två åren genomfört en omfattande reform av skattesystemet, inriktad på bolagsskatt, privat inkomstskatt och miljöbeskattning. Effekten av den här reformen ska utvärderas. Det finns stort utrymme för ytterligare reformer för att modernisera intäktsförvaltningen och för att ytterligare förbättra uppfyllandet av skattskyldigheten.

               (10)Kollektivavtalssystemet har nyligen genomgått flera förändringar, även om inte alla av dem främjar en anpassning av lönerna till produktiviteten på sektors- och företagsnivå. En utmaning i systemet är att tillåta företag att göra anpassningar efter särskilda omständigheter. Det handlar exempelvis om att använda befintliga bestämmelser på ett effektivt sätt så att företag kan tillåtas avvika från branschens kollektivavtal under särskilda omständigheter. Trots en frysning av minimilönen under de senaste åren har den sedan 2008 stigit avsevärt snabbare än genomsnittslönen i nominella termer (med 18,5 % mot 3,5 % mellan 2008 och 2014), och andelen arbetstagare som omfattas av minimilön har stigit från 5 % år 2005 till 12,9 % år 2014.

               (11)Avsevärda framsteg har gjorts vad gäller genomförandet av en aktiv arbetsmarknadspolitik och reformen av den offentliga arbetsförmedlingen. Det finns dock fortfarande problem när det gäller att nå ungdomar som varken arbetar eller studerar. Digitaliseringen av de tjänster som används för matchning mellan utbud och efterfrågan på arbetsmarknaden måste öka. En annan stor utmaning är att se till att det sociala biståndet, inbegripet systemet med minimiinkomst, är tillräckligt täckande. Vissa framsteg har gjorts när det gäller att förbättra kvaliteten på utbildningen och dess relevans för arbetsmarknaden. Portugal har reformerat läroplanerna och lärarnas status för att höja kvaliteten på utbildningen. Användningen av övervakningsverktyg och en diversifiering av inriktningar med nya yrkesutbildningsprogram bör motverka att eleverna slutar skolan redan efter grundskolan och bidra till bättre resultat. På senare tid har reformer genomförts för att modernisera yrkesutbildningssystemet, men det är fortfarande en stor utmaning att göra systemet mer attraktivt för ungdomarna. Det är också en utmaning att främja kunskapsöverföring mellan högre utbildning, företag inom den privata sektorn och forskningsorganisationer.

               (12)De portugisiska företagens höga skuldsättning påverkar fortfarande deras resultat negativt och hindrar nya investeringar. Hushållens skuldsättning har minskat markant. Som ett led i uppföljningen av den omfattande bedömningen har centralbanken trappat upp sin övervakning av bankernas likviditet och kapitalsituation, och även bedömt bankernas återhämtningsplaner. Andelen nödlidande företagslån är fortfarande hög (över 18 %) och är en tung post i bankernas balansräkningar. Reformen av bolagsskatten inleddes 2014 och förstärker gränserna för skatteavdrag för finansiella nettokostnader, men den gynnsamma lånefinansieringen i bolagsbeskattningen skulle kunna motverkas ännu mer. Plattformarna/processerna för skuldsanering i företag, PER och SIREVE, håller på att göras om med större fokus på att hjälpa företag att bli kvar på marknaden i stället för att likvideras. Skuldminskningssiffrorna för 2014 visar på avsevärda framsteg vad gäller åtgärder för att minska företagens alltför stora skuldsättning. Den strategiska planen för omstruktureringen av företagens skuldsättning som offentliggjordes i maj 2014, håller successivt på att ta form i lagstiftningen genom olika åtgärder. Framsteg görs också med att bredda de icke-finansiella företagens finansieringsmöjligheter genom att uppmuntra till kapitalinvesteringar. Utvecklingsfinansinstitutet, som formellt bildades i september 2014, avser att ta itu med marknadsbrister som hindrar små- och medelstora företag att få tillgång till finansiering.

               (13)Det finns utrymme för skärpta åtgärder för att öka effektiviteten och kvaliteten i rättssystemet, särskilt vad gäller utvärderingen av domstolarnas verksamhet och användningen av elektroniska verktyg, och för att genomföra undersökningar bland dem som varit i kontakt med rättsväsendet och bland yrkesverksamma. Enligt 2015 års resultattavla för rättskipningen i EU är förhandlingar i civila och handelsrättsliga fall fortfarande långdragna (386 dagar). Antalet verkställighetsärenden sjunker långsamt, samtidigt som målgenomströmningen fortfarande är lång (1 045 dagar 2014). Reformer av skatte- och förvaltningsdomstolar går långsammare än andra rättsliga reformer. Det ökande antalet insolvensärenden har satt fokus på behovet att öka resurserna och utbildningen för förstainstansdomstolar på detta område. Företagens likviditet fortsätter att försämras med långa betalningsförseningar, särskilt från den offentliga sektorn. Inga nya åtgärder har vidtagits och inga nya åtaganden har gjorts för att hantera dessa sena betalningar. Insynen är otillräcklig när det gäller offentlig-privata partnerskap på lokal och regional förvaltningsnivå och på alla nivåer när det gäller koncessioner. Förebyggandet av korruption hindras på alla nivåer av den ineffektiva tillämpningen av den befintliga lagstiftningen, där övervakning, genomförande och verkställighet av påföljder måste förbättras.

               (14)Den nya tillsynsmyndigheten för transport är ännu inte igång. Liberaliseringsåtgärder för hamntillstånd, järnvägar och allmänna transporter i storstäder går långsamt och lyckas därför inte stimulera till investeringar. Begränsade framsteg har gjorts med att genomföra den långsiktiga transportplanen och tidsplanen för reformen av hamnsektorn. Det har uppstått förseningar i transporttillstånden för storstadsområdena Lissabon och Porto. Begränsade framsteg har också gjorts vad gäller omförhandlingarna av hamntillstånd och inom järnvägssektorn. Sammanslagningen av järnvägs- och väginfrastrukturen (REFER respektive EP), som är avsedd att förbättra den ekonomiska hållbarheten för det nya väg- och järnvägsinfrastrukturorganet, pågår fortfarande. Personalstyrkan har minskats i de statsägda företagen inom transportsektorn.

               (15)Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Portugals ekonomiska politik och offentliggjort den i 2015 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer Portugal har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Portugal utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5.

               (16)Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat Portugals stabilitetsprogram, och dess yttrande
                  10
                återspeglas särskilt i rekommendation 1.

               (17)Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–4.

               (18)I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På grundval av analysen har rådet utfärdat särskilda rekommendationer till de medlemsstater som har euron som valuta. Portugal bör se till att utan dröjsmål genomföra även dessa rekommendationer till fullo.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Portugal att under 2015 och 2016 vidta följande åtgärder:

               1.Säkerställa en varaktig korrigering av det alltför stora underskottet 2015 genom att vidta nödvändiga åtgärder. Uppnå en finanspolitisk korrigering på 0,6 % av BNP på väg mot det medelfristiga målet under 2016. Verkställa lagen om kontroll av åtaganden för att få bättre kontroll på utgifter. Förbättra pensionssystemets medelfristiga hållbarhet. Skydda de statsägda företagens ekonomiska hållbarhet. Ytterligare förbättra efterlevnaden av skattelagstiftningen och skatteförvaltningens effektivitet.

               2.I samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis främja att lönerna anpassas till produktivitetsutvecklingen, med beaktande av skillnader i kompetens och förhållanden på lokala arbetsmarknader, liksom skillnader i ekonomiskt resultat mellan regioner, branscher och företag. Se till att utvecklingen av minimilönen är förenlig med målen att främja sysselsättning och konkurrenskraft.

               3.Förbättra de offentliga arbetsförmedlingarnas effektivitet, framför allt genom att bättre nå ut till oregistrerade ungdomar. Garantera att stödmottagarna aktiveras på ett effektivt sätt och att systemet med minimiinkomst är tillräckligt täckande.

               4.Vidta åtgärder för att minska företagens alltför stora skuldsättning, ta itu med antalet nödlidande företagslån i banker och minska den gynnsamma behandlingen av företagslån i skattereglerna. Förbättra skuldsaneringsverktygens effektivitet för bärkraftiga företag genom att införa incitament för banker och gäldenärer att delta i omstruktureringsprocesserna i ett tidigt skede.

               5.Skynda på åtgärder och öka insynen vad gäller koncessioner, bland annat i transportsektorn, och vad gäller offentlig-privata partnerskap på lokal och regional nivå.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)
                  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)
                  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

                     (3)
                  COM(2015) 271.

                     (4)
                  P8_TA(2015)0067, P8_TA(2015)0068 och P8_TA(2015)0069.

                     (5)
                  EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.

                     (6)
                  C(2014) 8812 final.

                     (7)
                  COM(2014) 902.

                     (8)
                  COM(2014) 904.

                     (9)
                  SWD(2015) 41 final.

                     (10)
                  Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


|

52011PC0019

/* KOM/2011/0019 slutlig */  Förslag till RÅDETS REKOMMENDATION angående insatser för att minska antalet elever som lämnar skolan i förtid

	[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |Bryssel den 31.1.2011KOM(2011) 19 slutligFörslag tillRÅDETS REKOMMENDATIONangående insatser för att minska antalet elever som lämnar skolan i förtidSEK(2011) 98 slutligSEK(2011) 97 slutligSEK(2011) 96 slutligMOTIVERINGBAKGRUNDI juni 2010 antog Europeiska rådet Europa 2020-strategin som bygger på tre sammankopplade prioriteringar för att uppnå smart och hållbar tillväxt för alla. Ett av de fem huvudmålen är att fram till 2020 minska andelen elever i EU som lämnar skolan i förtid[1] till mindre än 10 %. För närvarande är det cirka sex miljoner ungdomar i EU som lämnar skolan med endast grundskoleutbildning eller mindre. Vi har inte råd att låta detta fortsätta. Förebyggandet av avhopp från skolan är av särskild vikt både för att motverka de negativa följderna av fattigdom och social utestängning för barnets utveckling och för att ge barnen egenmakt och hindra att underläget går i arv till nästa generation.I takt med att EU kommer ut ur den ekonomiska krisen kommer motorn för tillväxt att utgöras av bättre färdighetsnivåer och det kommer att finnas allt färre lågkvalificerade jobb. Höga andelar elever som lämnar skolan i förtid utgör en flaskhals för smart och hållbar tillväxt för alla. De inverkar negativt på ungdomssysselsättning och ökar risken för fattigdom och social utestängning. Avhopp från skolan innebär förspillda möjligheter för ungdomar samt förlorad social och ekonomisk potential. En radikal minskning av antalet elever som lämnar skolan i förtid är en väsentlig investering i EU:s framtida välstånd och sociala sammanhållning.Avhopp från skolan är inte något nytt problem men det blir allt mer akut. För nästan tio år sedan fastställde utbildningsministrarna i rådet målet att minska andelen elever som lämnar skolan i förtid, vilket återspeglade en politisk prioritering i alla medlemsstater. Framsteg har gjorts, från 17,6 % år 2000 till 14,4 % år 2009[2], men detta är inte tillräckligt och förbättringstakten är inte snabb nog för att man ska uppnå målet för 2020. Det finns många exempel på goda lösningar i medlemsstaterna, men det heltäckande tillvägagångssättet är varken tillräckligt effektivt eller strategiskt nog i de flesta länderna. EU kan tillföra ett mervärde genom att hjälpa medlemsstaterna utarbeta mer effektiv politik och på så sätt påskynda en förbättring.Även om skälen till avhopp från skolan är mycket individuella kan det allmänt sägas att de som lämnar skolan i förtid snarare kommer från socialt och ekonomiskt mindre gynnad bakgrund med låg utbildning. Utsatta grupper och ungdomar med särskilda behov vad gäller undervisning är överrepresenterade. Pojkarna är långt fler än flickorna. EU:s genomsnitt för andelen elever som lämnar skolan i förtid är det dubbla när det gäller första generationen invandrade ungdomar jämfört med de infödda. I vissa länder lämnar mer än 40 % av invandrarungdomarna skolan i förtid. Bland den romska befolkningen är de tidiga avhoppen från skolan ännu vanligare.Elever som haft svårigheter i allmän utbildning söker sig ofta till yrkesinriktad utbildning. Därför står yrkesskolor inför ett särskilt ansvar och särskilda utmaningar när det gäller att minska andelen avhopp. Den yrkesinriktade utbildningen kan höja motivationen för lärande, erbjuda eleverna mer flexibilitet, en lämpligare pedagogik och inrikta sig direkt på ungdomarnas ambitioner vad gäller sysselsättning.Trots långsamma framsteg i EU totalt sett har somliga medlemsstater haft stor framgång. Såväl det gemensamma arbetet inom den öppna samordningsmetoden, jämförbara uppgifter som analytisk forskning pekar dock på att huvudpunkterna för framgångsrika insatser inbegriper en solid evidensbas om krafterna bakom och förekomsten av tidiga skolavhopp, konsekventa åtgärder mot dem, samarbete över sektorsgränserna och ett heltäckande tillvägagångssätt. Man måste ta itu med avhopp från skolan med en rad insatser inom samhälle, ungdomsfrågor, hälso- och sjukvård, närsamhälle, sysselsättning förutom utbildning. Även utbildning i utvidgad mening som kulturutbildning, samarbete med företag eller andra aktörer utanför skolan samt idrott kan vara av betydelse för en minskning av avhoppen genom att de främjar kreativitet, nytänkande, dialog mellan kulturerna och social sammanhållning.Eftersom utbildning till stor del omfattas av subsidiaritet och utbildningssystemen skiljer sig mycket åt är det varken möjligt eller önskvärt att ålägga alla medlemsstater en enda lösning. Att fortsätta som tidigare har bara gett begränsade framsteg som ligger långt bakom de mål som utbildningsministrarna gemensamt uttryckt och vilka fick stöd av Europeiska rådet. Kommissionen anser därför att en rekommendation från rådet är det mest effektiva sättet för att tillhandahålla en ram för utvecklingen av ett sådant heltäckande tillvägagångssätt i medlemsstaterna för att stödja huvudmålet i Europa 2020-strategin.Rekommendationen kommer att tillföra mervärde till medlemsstaternas strävanden genom att stödja dem i utarbetandet av insatser där man kartlägger skälen till och tar itu med avhopp från skolan i ett perspektiv som ser på livslångt lärande, går över från enskilda åtgärder mot skolavhopp till heltäckande strategier, angriper det som en företeelse som inbegriper ett antal närliggande politikområden, engagerar alla aktörer och gör insatserna mer systematiska och konsekventa.I rekommendationen anges grundläggande riktlinjer för konsekventa, heltäckande och evidensbaserade insatser mot avhopp från skolan med målet att-  tillhandahålla en referensram får att hjälpa medlemsstaterna utarbeta mer effektiva insatser mot avhopp från skolan,-  stödja medlemsstaterna i genomförandet av insatserna och på så sätt-  få till stånd en avsevärd minskning av andelen elever som lämnar skolan i förtid i alla medlemsstater.SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSANALYSFörslaget bygger på medlemsstaternas arbete under åren 2006–2010 inom den öppna samordningsmetoden med inriktning på tillträde till och social integrering i livslångt lärande. Innehållet i ramen har varit föremål för ett brett samråd med intressenter från många olika områden: utbildningsministerier, europeiska intresseorganisationer inom skol- och yrkesutbildning, organisationer för barnens rättigheter och välbefinnande, föreningar för invandrare och romer. Skolavhoppen har också tagits upp i två offentliga samråd, nämligen ”En skola för 2000-talet” (2007) och ”Migration och utbildning” (2008). Intressenterna gav starkt stöd till tanken med insatser på EU-nivå för att stödja nationella insatser och betonade att problemet var akut i den rådande ekonomiska krisen. Senast betonades det vid ministerseminariet som anordnandes av det belgiska ordförandeskapet i juli 2010 att man måste få till ett bättre utbyte mellan medlemsstaterna av erfarenheter och bra lösningar, och man välkomnade förslag att unionen skulle tillhandahålla en flexibel ram för insatser, med ledning av erfarenheter inom frågor som den gemensamma europeiska definition av väsentliga färdigheter inom skolutbildning.Konsekvensbedömningsnämnden gav ett första yttrande om konsekvensanalysen den 24 september 2010 och yttrade sig positivt om den reviderade konsekvensanalysrapporten den 22 oktober 2010. I den slutliga versionen av konsekvensanalysrapporten har man beaktat nämndens kommentarer.FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA ASPEKTERSammanfattning av den föreslagna insatsenI rekommendationen anges huvuddragen i en konsekvent, heltäckande och evidensbaserad policy mot avhopp från skolan. I den ingår förebyggande, ingripande och kompenserande åtgärder. De riktar sig till utbildning på alla nivåer, utbildningssystemens strukturella aspekter, möjliga ingripanden på skolnivå och stöd till enskilda elever som riskerar att lämna skolan i förtid.Rekommendationen återspeglar det faktum att avhopp från skolan är en mångfasetterad företeelse och skiljer sig mellan länder, regioner och ibland till och med inom regionerna. Detta fordrar inte bara noggrann övervakning utan väl anpassade insatser i enlighet med subsidiaritetsprincipen. Rekommendationen syftar också till att tillhandahålla en kontaktpunkt för framtida utbyten av goda lösningar och policyutveckling inom ramen för den öppna samordningsmetoden.I rekommendationen uppmanas medlemsstaterna att-  kartlägga huvudfaktorerna bakom skolavhopp och övervaka hur situationen utvecklas på nationell, regional och lokal nivå, samt-  utarbeta och genomföra heltäckande insatser mot skolavhopp, som omfattar flera sektorer och grundas på förhållandena i landet.I rekommendationen uppmanas Europeiska kommissionen att stödja insatser på nationell nivå genom att-  övervaka hur situationen utvecklas i medlemsstaterna och stödja lärandet av varandra och utbyte av bra lösningar,-  stödja insatser för att minska skolavhopp inom all relevant verksamhet som förvaltas av kommissionen och som riktas till barn och ungdomar samt främja samarbete mellan sektorer,-  inleda undersökningar, jämförande forskning och samarbetsprojekt.Rättslig grundEnligt artikel 165 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska Europeiska unionen bidra till utvecklingen av en utbildning av god kvalitet genom att främja samarbetet mellan medlemsstaterna och vid behov stödja och komplettera deras insatser. Artikel 166 i det fördraget gäller genomförandet av en yrkesutbildningspolitik som ska understödja och komplettera medlemsstaternas insatser. Syftet med den föreslagna rekommendationen är att förstärka medlemsstaternas insatser mot avhopp från allmän och yrkesinriktad utbildning. Rekommendationen stöder medlemsstaterna genom att tillhandahålla en ram för utarbetandet av riktade och heltäckande insatser mot avhopp från skolan.I linje med artikel 9 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt där det krävs att ”unionen ska beakta de krav som är förknippade med främjandet av hög sysselsättning, garantier för ett fullgott socialt skydd, kampen mot social utestängning samt en hög utbildningsnivå och en hög hälsoskyddsnivå för människor” i sin politik och verksamhet, betonar man i den föreslagna rekommendationen behovet att motverka avhopp från skolan i de åtgärder och program som stöds av kommissionen och medlemsstaterna.Subsidiaritet, komplementaritet och proportionalitetAvsikten med den föreslagna rekommendationen är att den ska bidra till kvalitet i utbildningen genom att underlätta det arbete som medlemsstaterna förbundit sig till inom Europa 2020-strategin. Den stöder utarbetandet av insatser i medlemsstaterna och utbytet av bra lösningar så att medlemsstaterna ska kunna få till stånd heltäckande strategier för att avsevärt minska avhoppen från skolan och antalet lågkvalificerade vuxna. Rekommendationen fastställer en ram inom vilken medlemsstaterna på ett mer effektivt sätt kan utarbeta sina insatser mot skolavhopp. Det är medlemsstaterna som väljer de insatser som är avpassade till deras egna förhållanden. Därför är detta förslag förenligt med subsidiaritetsprincipen.Syftet med rekommendationen är att förstärka det politiska engagemanget för reformer som inte kan uppnås genom att man enbart använder EU:s utbildningsprogram eller strukturfonder. Dessutom betonar man i den behovet av samordning av insatserna och för insatser inom fler politikområden, och på så sätt går den längre än den strikta inriktning på utbildningspolitik inom den öppna samordningsmetoden i Utbildning 2020. Emellertid ligger genomförandesätten inom medlemsstaternas ansvarsområde, på lämplig nivå och i enlighet med nationella, regionala eller lokala förhållanden, och är därför förenliga med proportionalitetsprincipen.BUDGETKONSEKVENSERFörslaget har inga konsekvenser för EU:s budget.FRIVILLIGA DELARIcke tillämpligt.Förslag tillRÅDETS REKOMMENDATIONangående insatser för att minska antalet elever som lämnar skolan i förtid(Text av betydelse för EES)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 165 och 166,med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, ochav följande skäl:1.  En minskning av andelen elever som lämnar skolan i förtid[3] är avgörande för att man ska uppnå fler av de väsentliga målen i Europa 2020-strategin[4]. Det rör sig både om målet ”smart tillväxt” genom att utbildningsnivåerna förbättras och ”tillväxt för alla” genom att man tar itu med en av de största faktorerna för arbetslöshets- och fattigdomsrisk. Europa 2020-strategin omfattar därför huvudmålet att fram till 2020 minska andelen elever som lämnar skolan i förtid till mindre än 10 %, från 14,4 % år 2009. Medlemsstaterna har åtagit sig att fastställa nationella mål med beaktande av sina utgångslägen och nationella förhållanden.2.  I de integrerade riktlinjerna för genomförandet av Europa 2020-strategin uppmanas medlemsstaterna att vidta alla nödvändiga insatser för att förebygga att ungdomar lämnar skolan i förtid[5].3.  I huvudinitiativet ”Den europeiska plattformen mot fattigdom och social utestängning”[6] anges en handlingsram för att säkerställa social och territoriell sammanhållning, med särskild tyngdpunkt på att bryta underlägets onda cirkel och intensifiera förebyggande verksamhet. Initiativet gäller ett av huvudmålen i Europa 2020-strategin som är att lyfta minst 20 miljoner människor ur fattigdom och social utestängning under de kommande tio åren.4.  Syftet med ”Unga på väg”, som är ett huvudinitiativ inom Europa 2020-strategin, är att ”förbättra resultaten och öka den internationella attraktionskraften hos EU:s institutioner för högre utbildning samt höja den övergripande kvaliteten på alla utbildningsnivåer i EU, och därvid kombinera spetskompetens med rättvisa, genom att främja de studerandes rörlighet, och förbättra ungas anställningsmöjligheter”[7].5.  I rådets slutsatser från maj 2003 om antagandet av arbetsprogrammet Utbildning 2010[8] anges att andelen ungdomar som lämnar skolan i förtid bör fram till 2010 bli lägre än 10 %, och med sådana ungdomar avses personer i åldern 18–24 år som endast har grundskoleutbildning eller mindre och som inte längre deltar i allmän eller yrkesinriktad utbildning. Detta riktmärke har inte uppnåtts. En ung människa av sju lämnar för närvarande skolan utan avslutad gymnasieutbildning.6.  Skälen till avhopp från skolan varierar mycket mellan länderna och även inom regioner. Insatserna för att minska avhoppen måste anpassas till förhållandena inom regionen eller landet och det finns ingen enda lösning för alla medlemsstater.7.  Trots skillnader mellan länder och regioner finns det tydliga belägg i alla medlemsstater på att mindre gynnade och utsatta grupper berörs mest. Även ungdomar med särskilda behov vad gäller undervisning är överrepresenterade bland de elever som lämnar skolan i förtid. Avhopp från skolan både orsakas av en ogynnsam social situation och ökar risken för social utslagning.8.  I rådets slutsatser av den 26 november 2009 om utbildning för barn med invandrarbakgrund[9] noteras att även om många barn med invandrarbakgrund lyckas med sin utbildning, lämnar fler elever med invandrarbakgrund än andra skolan i förtid. I hela EU är genomsnittsandelen invandrare som lämnar skolan i förtid två gånger så hög som för infödda elever. Tillgängliga uppgifter pekar på att skolavhoppen är ännu högre bland den romska befolkningen.9.  I rådets slutsatser av den 22 maj 2008 om vuxenutbildning[10] bekräftas att vuxenutbildningen har en betydande uppgift när det gäller elever som lämnar skolan i förtid, genom att den kan ge en andra chans till dem som går in i vuxenlivet utan avgångsbetyg, varvid man bör inrikta sig på särskilt angelägna områden som grundläggande färdigheter i läsning, skrivning och räkning, IT-kunskap och språkinlärning.10.  I rådets resolution av den 15 november 2007 om Ny kompetens för nya arbetstillfällen[11] betonas behovet att höja den totala kompetensnivån och prioritera utbildning av människor som löper störst risk för ekonomisk och social utslagning, inklusive elever som slutat skolan i förtid. Man understryker behovet att ge arbetssökande yrkesrådgivning och en individuell utbildningsplan, samt utveckla valideringen av resultatet av lärande som erhållits genom formell, icke-formell och informell inlärning.11.  I maj 2010 enades rådet i sina slutsatser om utbildningens sociala dimension[12] om att ett framgångsrikt förebyggande av avbruten skolgång kräver bättre kunskaper på lokal, regional och nationell nivå om grupper som riskerar att hoppa av skolan samt system för tidig kartläggning av personer som tillhör sådana riskgrupper. Rådet drog slutsatsen att omfattande, sektorsövergripande handlingsplaner bör genomföras, som innefattar flera olika strategier på skol- och systemnivå, med inriktning på de olika faktorer som leder till avbruten skolgång.12.  Det tar tid innan utbildningsreformer får effekt. För att uppnå en minskning av andelen ungdomar som lämnar skolan i förtid inom de närmaste tio åren och uppnå målet i Europa 2020-strategin måste omfattande och sektorsövergripande strategier för att minska skolavhoppen genomföras så snart som möjligt.13.  En gemensam europeisk ram med heltäckande tillvägagångssätt för att minska avhopp från skolan kan hjälpa medlemsstaterna att se över sin aktuella politik, utarbeta sina nationella reformprogram inom Europa 2020-strategin, samt skapa och utveckla nya strategier som är slagskraftiga och kostnadseffektiva. Den kan också utgöra en grund för samarbete inom den öppna samordningsmetoden och en inriktning för användningen av EU:s finansieringsinstrument.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA:Att använda den ram som anges i bilagan till denna rekommendation för att göra följande:1. Kartlägga huvudfaktorerna bakom skolavhopp och övervaka företeelsens kännetecken på nationell, regional och lokal nivå, vilket är en förutsättning för riktade och effektiva evidensbaserade insatser.2. Senast vid utgången av 2012 anta heltäckande strategier och se till att de genomförs för att minska avhoppen från skolan, i linje med de nationella Europa 2020-målen. Strategierna bör omfatta förebyggande, ingripande och kompenserande åtgärder.3. Se till att dessa strategier omfattar lämpliga åtgärder för grupper i medlemsstaten som i högre grad riskerar att lämna skolan i förtid, till exempel barn från mindre gynnade miljöer, med invandrarbakgrund eller romskt ursprung, eller med särskilda behov vad gäller undervisning.4. Se till att dessa strategier gäller både allmän som yrkesinriktad utbildning och de utmaningar som är specifika för respektive system,5. Eftersom avhopp från skolan är ett sammansatt problem som inte enbart kan angripas inom utbildning måste man ta med åtgärder som stöder minskningen av andelen elever som lämnar skolan i förtid i all relevant politik som riktas till barn och ungdomar och samordna verksamhet mellan olika sektorer och aktörer för att hjälpa dem som riskerar att lämna skolan i förtid, inbegripet dem som redan hoppat av utbildningen.KOMMISSIONEN UPPMANAS ATT:1. Bidra till medlemsstaternas ansträngningar att fastställa tendenserna genom att övervaka utvecklingen i alla medlemsstater,2. stödja utarbetandet av nationella strategier och utbytet av erfarenhet och goda lösningar samt underlätta lärandet av varandra mellan medlemsstaterna vad gäller åtgärder för att minska avhopp från skolan, och förbättra skolresultat hos barn från grupper som riskerar att lämna skolan i förtid,3. ta med åtgärder som stöder minskning av andelen elever som lämnar skolan i förtid i all relevant EU-verksamhet som riktas till barn och ungdomar,4. stödja utarbetandet av verkningsfulla insatser mot avhopp från skolan genom att vidta genomförande studier och forskning,5. se till att EU:s program för livslångt lärande och Europeiska strukturfonderna samt ramprogrammet för forskning och innovation i samarbetet med medlemsstaterna stöder och bidrar till genomförandet av nationella strategier,6. regelbundet rapportera om framstegen mot Europa 2020-målet beträffande avhopp från skola via den årliga tillväxtöversikten, samt om genomförandet av de nationella strategierna inom rapporteringen om den strategiska ramen för europeiskt samarbete inom utbildning (Utbildning 2020). Den första rapporten ska ingå i den gemensamma lägesrapporten 2015.Utfärdad i Bryssel denPå rådets vägnarOrdförandeBILAGAEn ram för heltäckande åtgärder för att minska antalet elever som lämnar skolan i förtidStrategier för att minska avhopp från skolan bör bygga på en analys på nationell, regional och lokal nivå av de förhållanden som leder till avhoppen, eftersom den genomsnittliga andelen ofta döljer stora skillnader mellan olika regioner eller länder. Eleverna som lämnar skolan i förtid är en heterogen grupp och enskilda skäl till avhoppen skiljer sig avsevärt åt. Familjebakgrund och mer allmänna socioekonomiska förhållanden som arbetsmarknadens dragningskraft är viktiga faktorer. Strategiernas effekter beror på utbildningssystemets struktur, tillgängliga möjligheter till lärande och av lärmiljön. Samordningen av insatser som berör barns och ungdomars välbefinnande, social trygghet, ungdomssysselsättning och framtida karriärutsikter är en viktig uppgift för att minska avhoppen från skolan.1. KARTLÄGGNING AV HUVUDFAKTORERNA OCH ÖVERVAKNINGTidiga avhopp från skolan har sammansatta och varierande orsaker men de är ofta kopplade till en socioekonomisk mindre gynnsam situation, bakgrund med låg utbildning, utanförskap eller dåliga resultat i utbildningen, arbetsmarknadens dragningskraft eller en kombination av sociala, emotionella och utbildningsrelaterade problem som gör att individen riskerar att lämna skolan i förtid.Man måste ta hänsyn till den utbildningstyp som eleverna är inskrivna i. I vissa medlemsstater går elever som har svårigheter inom allmän utbildning ofta över till yrkesutbildning. Av detta skäl har yrkesskolor särskilt ansvar och särskilda utmaningar när det gäller att minska avhoppen från skolan. Evidensbaserade insatser kräver att man ägnar särskild uppmärksamhet åt hur utbildningssektorerna fungerar.Utarbetandet av evidensbaserade och kostnadseffektiva insatser för att motverka avhopp från skolan fordrar att man samlar och upprätthåller uppgifter om företeelsen. Detta torde möjliggöra analys på lokal, regional och nationell nivå. Analysen kan omfatta information om andelen elever som lämnar skolan i förtid, övergången mellan utbildningsnivåer samt om frånvaro från skolan och skolk.-  Insamlingen av information borde möjliggöra en analys av huvudskälen bakom avhoppen hos olika elevgrupper, typer av skolor och yrkesutbildningsanstalter, kommuner eller regioner.-  Kombinationen av uppgifter om avhopp från skolan och den socioekonomiska situationen kan bidra till att rikta insatser och åtgärder rätt. Ett annat stöd för detta kan vara insamlingen av uppgifter om skolavhopparnas motivation samt deras utsikter vad gäller sysselsättning och yrkeskarriär.-  En utvärdering av hur genomslagskraftiga och kostnadseffektiva aktuella insatser mot avhopp från skolan är utgör en viktig grund för en förbättring av strategierna och programmen för att öka elevernas möjligheter till en framgångsrik skolgång.2. RAM FÖR INSATSERNAHeltäckande strategier omfattar olika insatser, samordning mellan olika sektorer samt införlivandet av åtgärder för att minska avhoppen från skolan i all relevant politik till förmån för barn och ungdomar. Dessa sektorer är främst socialpolitik och stödtjänster, sysselsättning, ungdomsfrågor, familj, samt integrationspolitik. Det är lika viktigt med samordning mellan de olika aktörerna och olika styrnivåerna. Strategier mot avhopp från skolan bör omfatta förebyggande, ingripande och kompenserande inslag. Medlemsstaterna bör välja i detalj de delar av strategierna som passar deras förhållanden.2.1 Förebyggande insatser syftar till att minska risken för avhopp från skolan innan det uppstår problem. Sådana åtgärder bidrar till att utbildningen utnyttjas på bästa sätt för att ge bättre resultat och för att undanröja hinder mot en lyckad skolgång.Avsikten är att lägga en tidig solid grund för barn så att de kan utveckla sin inlärningspotential och integreras väl i skolan.14.  Förskoleverksamhet och barnomsorg av hög kvalitet gagnar alla barn och är av särskild betydelse för barn från mindre gynnade miljöer, bland annat invandrarbarn och romer. Den leder till bättre fysiskt välbefinnande, samt utvecklingen av sociala, känslomässiga, språkliga och grundläggande kognitiva färdigheter. Verksamheten bör vara av hög kvalitet, till rimliga kostnader, med lämplig personal och tillgängligt för familjer från mindre gynnande miljöer.Åtgärderna gäller organisationen av utbildningssystemen, skolornas resurser, tillgängligheten, öppenheten och flexibilitet i individuella utbildningsbanor. De tar också itu med klyftan mellan könen, stöd till barn från mindre gynnade miljöer eller med annat hemspråk.15.  Ett utökat utbildningsutbud genom förlängd skolplikt eller garanterad utbildning efter den obligatoriska skolgången kan påverka ungdomars och deras familjers beteende och leda till högre andelar av avslutad gymnasieutbildning.16.  Aktiva insatser mot segregering och ytterligare stöd till skolor i mindre gynnade områden eller med många elever från socioekonomiskt mindre gynnade miljöer kan hjälpa skolorna förbättra sin sociala sammansättning och utbildningsutbud, och på så sätt höja resultaten för elever från mindre gynnade miljöer och minska risken för avhopp från skolan.17.  Stöd till barn med annat hemspråk för att de ska få bättre kunskaper i undervisningsspråket och stöd till lärare som undervisar barn med olika nivåer vad gäller språkfärdigheter leder till bättre resultat för barn med invandrarbakgrund och minskar risken för att de lämnar skolan i förtid.18.  Mer flexibla och öppna utbildningsbanor (t.ex. genom att kurser ges som moduler eller skola varvas med arbete) hjälper särskilt elever med sämre teoretiska resultat och kan motivera dem till att fortsätta med en utbildning som är med anpassad till deras behov och förmåga. Detta möjliggör även att man tar itu med skäl till avhopp som är könsspecifika, till exempel tidigt inträde på arbetsmarknaden eller tonårsgraviditet.19.  Förstärkt, mer attraktiv och flexibel yrkesutbildning kan erbjuda elever som riskerar att lämna skolan i förtid trovärdiga alternativ till avhopp. En yrkesinriktad utbildning som utgör en del av utbildningssystemet som helhet gör det möjligt att komma in på gymnasiet och eftergymnasial utbildning på andra vägar.2.2 Ingripande åtgärder syftar till att undvika avhopp från skolan genom att man på skolnivå förbättrar utbildningens kvalitet, reagerar på tidiga varningstecken och ger riktat stöd till elever eller elevgrupper som riskerar att lämna skolan i förtid. De gäller alla utbildningsnivåer, från förskola och barnomsorg till gymnasienivå.På skolans eller yrkesutbildningsanstaltens nivå ingår strategier mot avhopp i en heltäckande policy för skolans utveckling. Syftet är att skapa en positiv lärmiljö, förstärka kvalitet och innovation i undervisning, förbättra lärarkårens förmåga att hantera social och kulturell mångfald samt utarbeta sätt att angripa våld och mobbning.20.  Utveckla skolor till lärgemenskaper som bygger på en gemensam vision för alla intressenter beträffande skolutveckling, där man använder allas erfarenhet och kunskap, och som tillhandahåller en fördomsfri, inspirerande och trygg plats för inlärning för att uppmuntra ungdomar att fortsätta med utbildning och lyckas med inlärningen.21.  Utarbetandet av system för tidig varning beträffande elever som hamnar i riskzonen kan bidra till att man vidtar verkningsfulla åtgärder innan problemen blir uppenbara, eleverna får en känsla av utanförskap, börjar skolka eller lämnar skolan.22.  Att få föräldrarna att bli mer engagerade, förstärka deras samarbete med skolan och inrätta partnerskap mellan skolan bidrar till att familjen stöder en lyckad skolgång. Detta kan underlättas av förmedlare i närsamhället som kan stödja kommunikation och minska misstro.23.  Nätverksarbete med aktörer utanför skolan, exempelvis tjänster i närsamhället, organisationer för invandrare eller minoriteter, idrotts- och kulturföreningar, arbetsgivare och organisationer inom det civila samhället möjliggör lösningar med en helhetssyn för att hjälpa elever i riskzonen och underlättar tillträdet till stöd utifrån från psykologer, socialarbetare, ungdomsledare, kultur- och samhällstjänster.24.  Stöd och mer egenmakt till lärare i deras arbete med elever i riskzonen är en förutsättning för lyckade åtgärder på skolnivå. Riktad lärarutbildning hjälper lärarna att hantera mångfalden i klassrummen, stödja elever från socialt mindre gynnade miljöer och lösa svåra pedagogiska situationer.25.  Fritidsverksamhet efter och utanför skolan samt konst-, kultur- och fritidsverksamhet kan öka elevernas självförtroende och deras förmåga att hantera inlärningssvårigheter.Syftet med ingripande insatser på individuell nivå är att tillhandahålla stödmekanismer för enskilda elever som riskerar att lämna skolan i förtid och som kan anpassas till deras behov. De är inriktade såväl på personlig utveckling för att bygga upp uthållighet hos elever i riskzonen och på att åtgärda konkreta svårigheter som kan vara av social, inlärningsrelaterad eller känslomässig natur.26.  Fadderverksamhet hjälper enskilda elever med specifika svårigheter som gäller inlärning, eller med sociala eller personliga problem. Elever får hjälp antingen individuellt (fadderskap) eller i små grupper (handledning), ofta från lärarna eller någon i närsamhället.27.  En förstärkning av individanpassad inlärning och stöd till elever i riskzonen hjälper dessa att anpassa sig till den formella inlärningens krav och bekämpa hinder i utbildningssystemet.28.  En förstärkt vägledning och rådgivning stöder elevernas yrkesval, övergången inom utbildningen eller från utbildning till arbetsmarknad. Det minskar dåliga beslut på grundval av falska förhoppningar eller otillräcklig information. Det hjälper ungdomar att göra val som motsvara deras ambition, personligt intresse och begåvning.29.  Ekonomiskt stöd som studiebidrag kan vara ett svar på avhopp av ekonomiska skäl. Ett sådant stöd kan ha som villkor regelbunden närvaro i skolan eller kopplas till familjens socialbidrag.2.3 Kompenserande insatser syftar till att hjälpa dem som lämnat skolan i förtid och erbjuda sätt att återgå till utbildningen och skaffa sig de kvalifikationer de inte fått.30.  Framgångsrika program för en andra chans tillhandahåller lärmiljöer som motsvarar de särskilda behoven hos dem som hoppat av skolan, erkänner deras tidigare lärande och stöder deras välbefinnande. De skiljer sig från skolor både vad gäller organisation och undervisningsmetoder och kännetecknas ofta av små elevgrupper, personlig och innovativ undervisning samt flexibla inlärningsbanor. De måste vara lättillgängliga och kostnadsfria.31.  Det är viktigt att det finns olika vägar tillbaka till den ordinarie utbildningen. Övergångsklasser kan bidra till att överbrygga klyftan mellan tidigare misslyckad skolgång och återgången till den ordinarie utbildningen.32.  Erkännande och validering av tidigare inlärning, inbegripet färdigheter som förvärvats inom icke-formellt och informellt lärande, ökar elevernas självförtroende och självaktning och underlättar återgången till skolan. Det kan motivera dem att fortsätta i utbildningen, hjälpa dem fastställa sina starka sidor och göra bättre yrkesval.33.  Riktat individuellt stöd inbegripet socialt, finansiellt, pedagogiskt och psykologiskt stöd till ungdomar i svåra situationer. Det är särskilt viktigt för ungdomar i mycket allvarliga sociala eller emotionella situationer som hindrar dem från att fortsätta med sin utbildning.[1] Begreppet ”lämna skolan i förtid” omfattar alla former av avhopp från utbildning före avslutad gymnasieutbildning eller motsvarande inom yrkesutbildningen.[2] Eurostat, Arbetskraftsundersökningen 2010.[3] Begreppet ”lämna skolan i förtid” omfattar alla former av avhopp från utbildning före avslutad gymnasieutbildning eller motsvarande inom yrkesutbildningen.[4] KOM(2010) 2020[5] EUT L 308, 24.11.2010, s. 50.[6] KOM(2010) 758.[7] ”En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla”. KOM(2010) 2020[8] Rådets slutsatser av den 5 maj 2003 om referensnivåer för genomsnittliga resultat i Europa inom allmän utbildning och yrkesutbildning (referensvärden), (dok 8981/03).[9] EUT C 301, 11.12.2009, s. 5.[10] EUT C 140, 6.6.2008, s. 10.[11] EUT C 290, 4.12.2007, s. 1.[12] EUT C 135, 26.5.2010, s.2.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 18.5.2016
            COM(2016) 341 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om Polens nationella reformprogram 2016med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram 2016

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om Polens nationella reformprogram 2016

                  med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram 2016

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation
                  2
               ,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner
                  3
               ,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten
                  4
               , som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen
                  5
               , i vilken Polen inte angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)Landsrapporten 2016 för Polen
                  6
                offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Polen hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (3)Den 28 april 2016 lade Polen fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt konvergensprogram för 2016. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (4)Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i förordning (EU) nr 1303/2013 får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning
                  7
                beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)Polen omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt konvergensprogrammet 2016 förutser regeringen en ökning av det totala saldot från 2,6 % av BNP 2015 till 2,9 % av BNP 2017, innan det sjunker igen till 1,3 % av BNP 2019. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP – förväntas inte nås 2019, dvs. inte under den tid som omfattas av programmet. Enligt konvergensprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten öka från 51,3 % av BNP 2015 till 52,5 % av BNP 2017, innan den sjunker till 50,4 % av BNP 2019. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är rimligt för 2016 och därefter optimistiskt. Enligt kommissionens vårprognos 2016 finns det en risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningen 2016 och, om politiken förblir oförändrad, även 2017. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av konvergensprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2016, att det finns en risk för att Polen inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det kommer därför att krävas ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnad 2016 och 2017.

               (6)Polen är den enda medlemsstaten som inte har ett fullvärdigt oberoende finanspolitiskt råd och som inte heller har några kända planer på att inrätta ett sådant. Utöver den skuldbroms som är inbyggd i den polska författningen införde Polen 2013 en bestämmelse om att stabilisera utgifterna, som tillämpades fullt ut för första gången i 2015 års budget. Bestämmelsen ändrades dock i december 2015 för att möjliggöra högre utgifter. Finanspolitiken riskerar att bli ohållbar på längre sikt på grund av de offentliga finansernas ogynnsamma utgångsläge och den förväntade ökningen av kostnaderna för den åldrande befolkningen, främst i fråga om hälso- och sjukvårdsutgifter. Ur ett skuldhållbarhetsperspektiv är den medelfristiga finanspolitiska risken hög på grund av skuldstockens förväntade ökning.

               (7)Momsintäkterna för 2015 har enligt prognoserna fortsatt att vara låga räknat som en andel av BNP, trots de åtgärder som hittills införts, t.ex. förfarandet för omvänd betalningsskyldighet samt företagens solidariska ansvar inom känsliga sektorer. Att öka momsuppbörden och bekämpa momsbedrägerier är prioriteringar för den polska regeringen och man håller på att utarbeta en strategi på detta område. Strategin förväntas omfatta bl.a. nya it-verktyg för att upptäcka och bekämpa momsbedrägerier och en reform av skatteförvaltningen. En lägre gräns för kontantinbetalningar mellan företag kommer att införas i januari 2017. En av Polens stora utmaningar sedan länge är den ineffektiva skatteförvaltningen. Uppbördskostnaderna, d.v.s. administrativa kostnader per uppburen skatteintäkt (netto), är de högsta i EU.

               (8)Polen fortsätter att tillämpa sänkta momssatser på ett stort antal varor och tjänster. Detta leder till förlorade intäkter och minskar momssystemets effektivitet. Det finns indikationer på att sänkta momssatser inte är ett effektivt socialpolitiskt instrument, särskilt eftersom de inte specifikt har utformats för att gynna utsatta hushåll. De tenderar istället att leda till betydande subventioner för rika skattebetalare. Exempel på bättre riktade åtgärder är sociala förmåner och inkomstskatt och dessa åtgärder är därför ändamålsenligare när det gäller att uppnå omfördelningsmålen. De intäkter som potentiellt förloras på grund av sänkta momssatser och frivilliga undantag är bland de högsta i EU.

               (9)Trots förbättringar på senare tid står den polska arbetsmarknaden står inför betydande utmaningar – en åldrande arbetskraft, låg produktivitet och en stark segmentering av arbetsmarknaden. Samtidigt finns det också brister i utbildningssystemet. Även om utbildningssystemet har förbättrats avsevärt under de senaste åren lyckas det fortfarande inte ge eleverna de övergripande färdigheter som krävs på den snabbt föränderliga arbetsmarknaden och för innovation. Den polska universitetsutbildningens och forskningens relativt sett låga anseende har en negativ effekt på kvaliteten på utbudet. Graden av internationalisering inom den högre utbildningen i Polen är mycket begränsad både när det gäller antalet utländska studenter och universitetens och högskolornas deltagande i internationella forskningssamarbeten. Finansieringsmodellen för högre utbildning främjar inte kvalitet i tillräckligt hög grad eftersom den i stor utsträckning baserar sig på universitetens tidigare placeringar på rankinglistor och kvantitativa indikatorer, t.ex. antal studenter och akademisk personal. Enligt arbetsgivarna saknar de utexaminerade från den högre utbildningen övergripande färdigheter t.ex. problemlösningsförmåga, kritiskt tänkande eller förmåga att arbeta i team. Deltagandet i livslångt lärande är lågt och yrkesutbildningen motsvarar inte marknadens behov.

               (10)Tillgången till och utnyttjandet av förskoleplatser har ökat markant under senare år men trots detta är tillgången till barnomsorg för de allra minsta bland de lägsta i EU. Höjningen av den obligatoriska skolåldern till sju år och avskaffandet av obligatorisk förskoleverksamhet för femåringar kan i kombination med det nya barnbidraget få negativa konsekvenser för arbetsmarknadsdeltagandet, särskilt för kvinnor.

               (11)Trots att andelen tillsvidareanställda ökade kraftigt under 2015 är andelen visstidsanställda i Polen bland de högsta i EU. Polen har nyligen vidtagit en rad åtgärder för att ta itu med segmenteringen av arbetsmarknaden. Arbetsrätten har ändrats, de sociala avgifter som är kopplade till vissa civilrättsliga anställningsavtal har utökats och en minimitimlön för de som har civilrättsliga anställningsavtal förväntas införas i januari 2017. Vissa bestämmelser i arbetsrätten skapar dock negativa incitament för arbetsgivare att tillsvidareanställa personal, och denna anställningsform är fortfarande begränsad. Detta beror främst på att arbetsrätten är komplicerad och på de höga indirekta kostnaderna i samband med uppsägning av tillsvidareanställd personal. Det rör sig bl.a. om höga kostnader för rättsliga förfaranden, kostnader för långdragna och osäkra tvistelösningsmekanismer och bestämmelserna om äldre arbetstagares särskilda skydd från uppsägningar.

               (12)Förmånliga sektorsspecifika sociala trygghetssystem, särskilt de kraftigt subventionerade pensionssystemen för jordbrukare och gruvarbetare, medför höga budgetkostnader och kan bidra till att minska arbetskraftens rörlighet. Antalet personer som omfattas av det särskilda sociala trygghetssystemet för jordbrukare har sakta minskat sedan 2007 och regeringen förväntar sig att det 2019 kommer att omfatta 1,18 miljoner människor medan antalet jordbrukare som omfattas av pensionsförmånerna förmodligen kommer att stiga fram till 2018 från de 1,229 miljoner människor som omfattas i dag. De statliga budgetutgifterna för jordbrukarnas sociala trygghetssystem KRUS har sedan 2011 konstant legat på 1 % av BNP. Jordbrukarna har ingen allmän skatteplikt eller någon skyldighet att ha ett redovisningssystem, och KRUS självfinansiering är ganska obetydlig. År 2014 fanns det 1,382 miljoner jordbruk i Polen och 52 % hade en areal av under 5 ha (Polens statistikmyndighet, GUS). Gruvarbetare är undantagna från det allmänna avgiftsbestämda offentliga pensionssystemet och omfattas i stället av särskilt förmånliga multipliceringskoefficienter, vilket motsvarar en betydande årlig kostnad för de offentliga finanserna på över 0,5 % av BNP. De ogynnsamma demografiska utsikterna har redan medfört en krympande befolkning i arbetsför ålder. Det är därför viktigt att bevara den positiva utvecklingen på arbetsmarknaden, särskilt för äldre arbetstagare, och även för att skydda det offentliga pensionssystemets tillräcklighet och hållbarhet. Även om den genomsnittliga faktiska pensionsåldern ökat under de senaste åren är den fortfarande betydligt lägre än den lagstadgade pensionsåldern. En höjning av den faktiska pensionsåldern är avgörande för socialt tillräckliga framtida pensioner och för stabila offentliga finanser, samt för att öka arbetsmarknadsdeltagandet.

               (13)Trots betydande investeringar under de senaste åren finns det fortfarande flaskhalsar och brister i transport-, energi- och kommunikationsnät. Investeringarna hämmas av hinder inom den offentliga förvaltningen, av skatter, den ogynnsamma forskningsmiljön, utvecklings- och innovationsverksamhet och det långdragna förfarandet för tillsyn av att avtal efterlevs. Brister i förvaltning och administration gör att investeringsprojekt inom järnvägssektorn och andra projekt inom transport-, energi- och telekommunikationsinfrastruktur inte genomförs inom utsatt tid. Den polska ekonomin är fortfarande energi- och koldioxidintensiv och de potentiella vinsterna av ökad energieffektivitet är betydande. Anläggningarna för elproduktion blir allt äldre och är i stor utsträckning beroende av kol. Kraftnäten är inte knutna till grannländerna i tillräckligt stor utsträckning. Systemet till stöd för förnybar energi, som var tänkt att träda i kraft den 1 januari 2016, har försenats vilket skapar osäkerhet för investerarna. Viktiga faktorer som hindrar investeringar, särskilt i byggsektorn, är den fysiska planeringens mycket begränsade omfattning och instabilitet, särskilt på lokal nivå, samt överreglering och rättsliga och administrativa inkonsekvenser som hindrar utfärdandet av bygglov.

               (14)Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Polens ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Polen fått under tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Polen, utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3.

               (15)Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande
                  8
                återspeglas särskilt i rekommendation 1.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Polen att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.Uppnå en årlig finanspolitisk korrigering på 0,5 % av BNP mot det medelfristiga budgetmålet 2016 och 2017. Förstärka det finanspolitiska ramverket, bl.a. genom att inrätta ett oberoende finanspolitiskt råd. Förbättra skatteuppbörden genom att se till att momsreglerna följs och begränsa den utbredda tillämpningen av sänkta momssatser.

               2.Säkerställa ett hållbart och tillräckligt pensionssystem och öka deltagandet på arbetsmarknaden genom att börja reformera de förmånliga pensionsordningarna, undanröja hinder för mer permanenta anställningsformer och förbättra utbildningens arbetsmarknadsrelevans.

               3.Vidta åtgärder för att undanröja hinder för investeringar inom transportsektorn, byggsektorn och sektorn för energiinfrastruktur samt öka räckvidden för fysisk planering på lokal nivå.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)
                  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)
                  COM(2016) 341 final.

                     (3)
                  P8_TA(2016)0058, P8_TA(2016)0059 och P8_TA(2016)0060.

                     (4)
                  COM(2015) 690 final.

                     (5)
                  COM(2015) 691 final.

                     (6)
                  SWD(2016) 89 final.

                     (7)
                  COM(2014) 494 final.

                     (8)
                  Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 18.5.2016
            COM(2016) 326 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om Tysklands nationella reformprogram 2016med avgivande av rådets yttrande om Tysklands stabilitetsprogram 2016

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om Tysklands nationella reformprogram 2016

                  med avgivande av rådets yttrande om Tysklands stabilitetsprogram 2016

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser
                  2
               , särskilt artikel 6.1,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation
                  3
               ,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner
                  4
               ,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten
                  5
               , som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen
                  6
               , där det angavs att Tyskland var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet
                  7
               . Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016. Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Tyskland, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)Landsrapporten för Tyskland
                  8
                offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Tyskland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 antog kommissionen ett meddelande
                  9
                om resultatet av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Tyskland har makroekonomiska obalanser. I synnerhet tyder det stora och ihållande överskottet i bytesbalansen på överdrivet sparande och låg investeringsvilja i både den privata och den offentliga sektorn. Svaga inhemska investeringar hämmar den potentiella tillväxten och det starka beroendet av extern efterfrågan medför makroekonomiska risker mot bakgrund av dämpad utländsk efterfrågan. Överskottet i bytesbalansen har också, på grund av storleken, negativa effekter på euroområdets ekonomiska resultat. Att ta itu med det genom att öka investeringarna skulle öka Tysklands tillväxtpotential och stödja återhämtningen i euroområdet.

               (3)Den 15 april 2016 lade Tyskland fram sitt stabilitetsprogram för 2016 och den 29 april 2016 sitt nationella reformprogram. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (4)Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i förordning (EU) nr 1303/2013 får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning
                  10
                beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)Tyskland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. I stabilitetsprogrammet för 2016 planerar regeringen en totalt sett balanserad budget under 2016–2020. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP – kommer att upprätthållas med marginal under hela programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet kommer den offentliga skuldkvoten att sjunka gradvis till 59,5 % 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetprognoserna, som inte har godkänts av något oberoende organ, är rimligt. Enligt kommissionens vårprognos 2016 beräknas det strukturella saldot ligga på ett överskott på 0,4 % av BNP 2016 och 2017, vilket är över det medelfristiga budgetmålet. Eventuella framtida avvikelser, inklusive dem förorsakade av offentliga investeringsbehov, kommer att bedömas mot bakgrund av kravet på att hålla det strukturella saldot i nivå med det medelfristiga budgetmålet. Bruttoskulden förväntas sjunka successivt till en nivå under vad skuldkriteriet kräver. Detta skapar utrymme för ökade offentliga investeringar. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2016, att Tyskland kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (6)Förbundsregeringen har visserligen beslutat om flera åtgärder för att öka investeringarna i infrastruktur under de kommande åren, men anslagen förefaller fortfarande varken ge någon varaktig uppåtgående trend i de offentliga investeringarna eller svara mot behoven av investeringar i infrastrukturen. De totala utgifterna för utbildning och forskning har endast ökat något under de senaste åren och når kanske inte ens upp till det nationella målet på 10 % av BNP 2015. Fortsatta investeringar i utbildning, forskning och innovation är av avgörande betydelse för att trygga Tysklands framtida konkurrenskraft. Eftersom budgeten förväntas förbli balanserad sett såväl totalt som strukturellt 2016–2017, finns det fortsatt finanspolitiskt utrymme för större offentliga investeringar utan att man bryter mot reglerna för stabilitets- och tillväxtpakten eller utlöser den nationella skuldbromsen. En reform av pensionssystemet skulle bidra till att säkerställa den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna. Skatteutjämningens nuvarande utformning är komplicerad och förefaller leda till sämre incitament att förbättra intäkterna i enskilda delstater. Den pågående översynen av de federala finanspolitiska relationerna innebär en möjlighet att stärka regelverket, även genom att säkerställa tillräckliga offentliga investeringar på alla förvaltningsnivåer, särskilt för kommuner. Det aktuella kompromissförslag som delstaterna enats om skulle innebära ett enklare system för övergripande skatteutjämning. Förslaget är dock fortfarande otydligt om vem som har ansvar för vilket utgiftsområde, och det misslyckas med att skapa ökat oberoende på egen skattebas. Parallellt används alternativ till traditionell statlig finansiering av transportinfrastrukturen, bland annat genom offentlig-privata partnerskap, endast i begränsad omfattning. Vidare utgör faktorer som en komplicerad fördelning av planeringsansvaret över olika förvaltningsnivåer, flaskhalsar kopplade till förvaltningens kapacitet och krångliga tillståndsförfaranden hinder för investeringar. En mer effektiv användning av offentlig upphandling kunde vidare inverka positivt på investeringsviljan, eftersom den andel av upphandlingarna som offentliggörs i hela EU fortfarande ligger långt under EU-genomsnittet.

               (7)Det krångliga systemet för företagsbeskattning hämmar fortfarande investeringsviljan i den privata sektorn, och det totala inkomstskattetrycket på företag, inklusive den lokala bolagsskatten (Gewerbesteuer) och solidaritetsavgiften, är fortfarande högt. Den lokala bolagsskatten framkallar effektivitetsförluster på grund av att icke-vinstgivande komponenter ingår i skattebasen. Skattesystemet gynnar lånefinansiering framför finansiering med eget kapital, och indikatorn för lånegynnande beskattning är den åttonde högsta i EU under 2015. Förhållandevis tillväxtvänliga konsumtionsskatter och periodiskt återkommande fastighetsskatter som andel av det totala skatteintaget låg mellan 2007 och 2014 stilla på cirka 28–29 %, vilket är lågt jämfört med EU-genomsnittet på 32–33 %. Dessutom har trenden mot ökat skatteuttag vid fastighetsöverlåtelser fortsatt, i stället för en ökning av mindre snedvridande periodiska fastighetsskatter. Åtgärder vidtagna för att modernisera skatteförvaltningen inskränktes till att den federala regeringen antog lagstiftning om att göra skatteförvaltningens förfaranden enklare. Ett automatiskt utbyte av skatteuppgifter mellan skatteförvaltningarna i de 16 delstaterna, vilket hade kunnat underlätta effektiviteten vid skatterevisioner, existerar fortfarande inte. Totalt sett leder strukturella brister och fördröjd modernisering till relativt sett otillräckliga resultat för skatteförvaltningen och ineffektiv skatteuppbörd.

               (8)I Tyskland är möjligheterna att anskaffa kapital i allmänhet goda. Internationellt sett är dock riskkapitalmarknaden fortfarande underutvecklad, och skattebetingade ramvillkor kan begränsa dess storlek. Förbättrad tillgång till riskkapital är en viktig faktor när det gäller att främja företagsverksamhet, även i högteknologiska sektorer och kunskapsintensiva tjänster. Den tyska regeringen har beslutat om en rad åtgärder för att förbättra villkoren för riskkapital och ytterligare åtgärder är under diskussion. Dessutom skulle en översyn av regelverket för riskkapital kunna bidra till att stimulera den privata investeringsviljan, även hos utländska investerare.

               (9)De politiska åtgärderna för att främja konkurrensen inom tjänstesektorn, särskilt de fria yrkesutövarnas tjänsteutbud, har varit begränsade. Tyskland hör till de medlemsstater vars regelverk skapar höga hinder i tjänstesektorn. Restriktiv varumarknadsreglering har påverkat priserna och produktiviteten. Låg produktivitet och stora påslag ger en fingervisning om att det i Tyskland finns stort utrymme för bättre prestanda i tjänsteutbudet från de fria yrkesutövarna. Problemen för företagstjänster orsakas av tillståndskrav, restriktioner rörande verksamheter på flera olika områden, krav på försäkringar och prisreglering. Krav på juridisk form och aktieinnehav upprätthålls också fortfarande. Den handlingsplan som Tyskland lämnade in efter den ömsesidiga utvärderingen och som gäller tillträde till och utövande av reglerade yrken innehåller endast ett begränsat antal förslag på åtgärder, men det finns uppenbart utrymme för mer ambitiösa förslag.

               (10)Sett i ett helhetsperspektiv är arbetsmarknaden visserligen mycket stark, i synnerhet ligger arbetslösheten på historiskt låga nivåer, men åldersrelaterad brist på arbetskraft och kompetens hotar och manar till fullt utnyttjande av den nu tillgängliga arbetskraften. Eftersom tendenserna inte bara är en utmaning för arbetsmarknaden utan också för hållbarheten och tillräckligheten i pensionssystemet förefaller starkare incitament för senarelagd pensionering oundvikligt. Risken för fattigdom bland äldre förväntas öka, och det lagstadgade pensionssystemets ersättningsnivå sänks successivt, samtidigt som graden av anslutning till andrahands- och tredjehandssystem är för låg för att risken ska minska väsentligt. Antalet förmånstagare som fick en behovsprövad minimiinkomst för pensionärer fördubblades nästan mellan 2003 och 2014. Förslag på bättre incitament att senarelägga pensionering (Flexi-Rente) har dock ännu inte formaliserats. Det återstår att se hur effektiva de blir på att motverka de incitament till förtida pensionering som infördes 2014.

               (11)Arbetsmarknadspotentialen hos vissa grupper, särskilt kvinnor och personer med invandrarbakgrund, underutnyttjas fortfarande, och motivationssänkare när det gäller arbete, särskilt för andreförsörjaren i hushållen, kvarstår. Särdrag hos skattesystemet och sjukförsäkringen avhåller andreförsörjaren från att arbeta eller utöka antalet arbetade timmar. Detta bidrar till att andelen heltidsarbetande kvinnor är liten och till att antalet arbetade timmar i genomsnitt per kvinna är bland de lägsta i EU, trots hög sysselsättningsgrad för kvinnor. Som biprodukt till att minimilönen infördes kan en viss övergång från minijobb till vanliga arbeten konstateras, men sju miljoner människor är fortfarande sysselsatta med minijobb. Den omständigheten att minijobben är befriade från inkomstskatt – i många fall från alla socialförsäkringsavgifter från arbetstagaren – avhåller arbetstagare från att flytta till arbeten med löner över taket för minijobben på 450 euro per månad. Den avhållande faktorn är i många fall starkare för makar underkastade gemensam inkomstbeskattningen. Den positiva effekten på hushållens inkomster och konsumtion till följd av den lilla höjningen av flera bidrag och utjämningen av de inflationsbetingade marginalskatteeffekterna kan väsentligen utplånas av de högre socialförsäkringsavgifterna för arbetstagarna. Skattekilen på minimilönens nivå är hög i jämförelse med andra medlemsstater, vilket leder till lägre inkomster i den nedre delen av löneskalan. Genom att sänka arbetstagarnas socialförsäkringsavgifter och den personliga inkomstskatten, även genom riktade bidrag eller återbäring, kan man minska skattekilen och öka låginkomsttagarnas disponibla inkomst, och därigenom öka konsumtionsmöjligheterna.

               (12)Det stora inflöde av flyktingar som Tyskland upplevt under det senaste året har ett antal ekonomiska och sociala följdverkningar för landet. På kort sikt kommer inflödet av flyktingar att öka de offentliga utgifterna och skapa större inhemsk efterfrågan, vilket leder till ökad BNP, men på medellång sikt är effekten på sysselsättning och tillväxt avhängig av hur väl flyktingarna integreras i samhället och på arbetsmarknaden, inklusive med hjälp av extra utbildning. Frågan står högt upp på den politiska agendan både på EU-nivå och på medlemsstaternas nivå, och den kommer att följas och analyseras noggrant, även i landsrapporten 2017.

               (13)Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Tysklands ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer Tyskland fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Tyskland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (14)Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och anser
                  11
                att Tyskland kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

               (15)Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Tyskland att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1. Skapa en varaktig uppåtgående trend i de offentliga investeringarna, särskilt i infrastruktur, utbildning, forskning och innovation, genom att använda det tillgängliga finanspolitiska utrymmet och prioritera utgiftssidan. Förbättra utformningen på de federala finanspolitiska relationerna, även i syfte att motverka varaktigt eftersatta offentliga investeringar, särskilt på kommunal nivå.

               2. Minska de ineffektiva inslagen i skattesystemet, särskilt genom att se över företagsbeskattningen och den lokala bolagsskatten, modernisera skatteförvaltningen och se över regelverket för riskkapital. Intensifiera åtgärderna för att stimulera konkurrens i tjänstesektorn, särskilt för företagstjänster och reglerade yrken.

               3.Förbättra incitamenten att senarelägga pensionering och undanröja motivationssänkare som avhåller andreförsörjaren i hushållen från arbete. Krympa den stora skattekilen för låginkomsttagare och underlätta övergången från minijobb till vanliga arbeten.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)
                  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)
                  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

                     (3)
                  COM(2016) 326 final.

                     (4)
                  P8_TA(2016)0058, P8_TA(2016)0059 och P8_TA(2016)0060.

                     (5)
                  COM(2015) 690 final.

                     (6)
                  COM(2015) 691 final.

                     (7)
                  COM(2015) 692 final.

                     (8)
                  SWD(2016) 75 final.

                     (9)
                  COM(2016) 95 final.

                     (10)
                  COM(2014) 494 final.

                     (11)
                  Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.