Avis juridique important

|

31998H0561

98/561/EG: Rådets rekommendation av den 24 september 1998 om europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 270 , 07/10/1998 s. 0056 - 0059

RÅDETS REKOMMENDATION av den 24 september 1998 om europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen (98/561/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 126 och 127 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2),i enlighet med förfarandet i artikel 189 c i fördraget (3),och av följande skäl:(1) En god kvalitet på utbildningen är alla medlemsstaters mål. Gemenskapen uppmanas att bidra till det ständigt pågående kvalitetsarbetet genom att främja samarbete mellan medlemsstaterna och, om det är nödvändigt, stödja och komplettera deras insatser samtidigt som den fullt ut respekterar medlemsstaternas ansvar för undervisningens innehåll, utbildningssystemets organisation samt den kulturella och språkliga mångfalden.(2) I rådets slutsatser av den 25 november 1991 (4) anges det att arbetet med att förbättra kvaliteten i den högre utbildningen är en uppgift som engagerar alla medlemsstater och alla högre läroanstalter i Europeiska gemenskapen. Med tanke på det stora antalet metoder som används på det nationella planet kan de erfarenheter som görs på nationell nivå kompletteras med europeiska erfarenheter från bland annat pilotprojekt som syftar till att etablera ett samarbete på detta område eller att förstärka det befintliga samarbetet.(3) I svaren på kommissionens memorandum om den högre utbildningen betonas bland annat att kvaliteten bör garanteras på alla nivåer och inom alla sektorer, varvid skillnaderna mellan läroanstalter begränsas till att gälla mål, metoder och efterfrågan på utbildning. Inställningen är överlag positiv till att införa effektiva och godtagbara metoder för kvalitetssäkring som tar hänsyn till europeiska och internationella erfarenheter samt samarbetsmöjligheter.(4) Av den studie som kommissionen gjort över läget i medlemsstaterna när det gäller kvalitetssäkring framgår det att de nya kvalitetssäkringssystemen innehåller vissa gemensamma delar. De två pilotprojekt som därefter genomfördes var uppbyggda kring denna kärna av gemensamma delar i de befintliga nationella systemen. Genom pilotprojekten prövades en gemensam metod framgångsrikt och det visade sig att samtliga aktörer på området mycket gärna vill fortsätta att utbyta erfarenheter som visar mångfalden av de nationella utvärderingskulturerna samt vikten av kvalitetssäkring i allmänhet.(5) Med tanke på det stora antalet utbildningssystem inom gemenskapen omfattar den definition av "högre läroanstalt" som används i denna rekommendation alla typer av läroanstalter som ger examens- eller utbildningsbevis på denna nivå, oavsett vilken beteckning de ges i medlemsstaterna. Denna definition används i beslutet om upprättandet av Sokrates-programmet.(6) De högre läroanstalterna måste uppfylla de nya utbildningskrav och de sociala krav som kan ställas i ett internationellt kunskapssamhälle och möta de förändringar som följer av dessa. De bör därför sträva efter att förbättra de nödvändiga särdragen på de tjänster de tillhandahåller genom att i förekommande fall utveckla nya initiativ (var för sig eller genom samarbete inom sammanslutningar för högre utbildning) som inriktas på att höja kvaliteten på utbildningen och inlärningen.(7) De tekniska och ekonomiska förändringarna och konsekvenserna av dessa för arbetsmarknaden innebär nya utmaningar för de högre läroanstalterna. Med tanke på de utmaningar från den globala konkurrensen såväl som den ständigt ökande tillströmningen av studenter till de högre läroanstalterna, står medlemsstaterna inför uppgiften att organisera sina system för högre utbildning och deras förhållande till staten och samhället på ett sådant sätt att man upprätthåller gällande akademiska normer, utbildningsmål, kvalitetsnormer, samt de högre läroanstalternas oberoende och/eller självständighet, i enlighet med de lämpliga strukturerna i respektive medlemsstat, samt också behovet av att vara ansvarig för och informera allmänheten.(8) Av diskussionen av kommissionens meddelande av den 13 februari 1994 framgår det att kvalitetssäkringssystemen kan bidra till det ömsesidiga erkännandet av akademiska eller yrkesmässiga kvalifikationer på gemenskapsnivå.(9) Av kommissionens vitbok "Tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning", vitboken "Lära och lära ut - på väg mot kunskapssamhället" samt grönboken "Grundutbildning - Vidareutbildning - Forskning - Hinder för rörlighet över gränserna" framgår det att en hög utbildningskvalitet är viktig för sysselsättningen och tillväxten inom Europeiska gemenskapen och för gemenskapens konkurrenskraft på internationell nivå. I dessa dokument framhålls sambandet mellan, å ena sidan, utbildningens sociala och kulturella funktion, å andra sidan, dess ekonomiska funktion och följaktligen kvalitetsbegreppets många aspekter. Det framgår tydligt att rörlighet över gränserna kräver öppna utbildningssystem.(10) Uppmuntrande av rörligheten är ett av målen för gemenskapssamarbetet inom utbildning. Kommissionens "Grundutbildning - Vidareutbildning - Forskning - Hinder för rörlighet över gränserna" analyserar de viktigaste juridiska, administrativa och praktiska hinder som de studenter som önskar studera i en annan medlemsstat möter; åtgärder för att förbättra rörligheten föreslås och det betonas att denna typ av rörlighet är till nytta för en utbildning av hög kvalitet som ger människor möjlighet att konkurrera internationellt och utnyttja den fria rörligheten i gemenskapen.(11) De högre utbildningssystemet storlek och struktur samt finansieringen av dem varierar mellan medlemsstaterna och dessa systems mål kommer att fortsätta att utvecklas. I vissa medlemsstaterna omfattar den högre utbildningen universitet och andra högre läroanstalter, ofta yrkesutbildning. Begreppet kvalitetssäkring och dess omfattning och metoderna för denna kommer att fastställas av varje medlemsstat och dessa kommer att vara flexibla och anpassningsbara alltefter ändrade förhållanden och/eller strukturer.(12) Medlemsstaterna ansvarar själva för organisationen av sina system för högre utbildning, deras struktur samt deras budgetkrav, och de högre läroanstalterna är oberoende och/eller självständiga, i enlighet med de lämpliga strukturerna i respektive medlemsstat.I. HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaternaA. att stödja och, om det är nödvändigt, skapa öppna kvalitetssäkringssystem i syfte att- värna om kvaliteten i den högre utbildningen enligt det egna landets ekonomiska, sociala och kulturella förhållanden, samtidigt som den europeiska dimensionen och den snabba utvecklingen i världen beaktas,- uppmuntra och hjälpa de högre läroanstalterna att använda lämpliga åtgärder, i synnerhet kvalitetssäkring, för att förbättra kvaliteten på undervisningen och inlärningen samt på forskarutbildningen, en annan viktig uppgift som åligger dem,- stimulera till ömsesidigt informationsutbyte av kvalitet och kvalitetssäkring på gemenskapsnivå och internationellt samt uppmuntra till samarbete mellan de högre läroanstalterna på detta område,B. att låta följande element utgöra grunden för kvalitetssäkringssystemen såsom de förtydligas i bilagan:- Oberoende och/eller självständighet hos de organ som ansvarar för kvalitetssäkring vid valet av förfaranden och metoder, i enlighet med de lämpliga strukturerna i respektive medlemsstat.- Förfaranden och metoder för kvalitetssäkring skall anpassas till de högre läroanstalternas profil och syften, varvid läroanstalternas oberoende och/eller självständighet skall respekteras i enlighet med de lämpliga strukturerna i respektive medlemsstat.- Målinriktad användning av interna och/eller externa aspekter av kvalitetssäkring som är anpassad till de förfaranden och metoder som används.- Beroende på avsikten med kvalitetssäkringen skall olika berörda parter delta.- Resultatet av kvalitetssäkringen skall offentliggöras på ett sätt som är lämpligt till varje medlemsstat.C. att vid behov uppmuntra de högre läroanstalterna att, i samarbete med behöriga organ i medlemsstaterna, vidta lämpliga uppföljningsåtgärder,D. att uppmana de behöriga myndigheterna och de högre läroanstalterna att lägga särskild vikt vid erfarenhetsutbyte och samarbete om kvalitetssäkring med de övriga medlemsstaterna, liksom med internationella organisationer och sammanslutning som är verksamma inom samma område av den högre utbildningen.E. att främja ett samarbete mellan myndigheter som ansvarar för kvalitetsbedömning av eller kvalitetssäkring inom den högre utbildningen och att främja upprättandet av nätverk mellan dem.Detta samarbete kan helt eller delvis avse följande områden:a) Uppmuntra och utveckla informations- och erfarenhetsutbytet, särskilt i fråga om metodutveckling och exempel på god praxis.b) Ge expertutlåtanden och råd på begäran av berörda myndigheter i medlemsstaterna.c) Stödja de högre läroanstalterna som vill delta i ett gränsöverskridande samarbete om kvalitetssäkring.d) Främja kontakter med internationella experter.I strävan efter dessa mål bör man beakta sambandet mellan kvalitetssäkring och annan befintlig gemenskapsverksamhet särskilt inom Sokrates-programmet och Leonardo da Vinci-programmet samt gemenskapens regelverk när det gäller erkännande av yrkesutbildningar.II. HÄRIGENOM REKOMMENDERASatt kommissionen, i nära samarbete med medlemsstaterna, på grundval av de befintliga programmen och enligt målen och de normala öppna förfarandena för dessa program uppmuntrar det samarbete som avses i punkt I.E mellan myndigheterna som ansvarar för kvalitetsbedömning av och kvalitetssäkring inom den högre utbildningen, och häri engagera de organisationer och sammanslutningar av högre läroanstalter med europeisk befogenhet som har den nödvändiga erfarenheten av kvalitetsbedömning och kvalitetssäkring.III. HÄRIGENOM UPPMANASkommissionen att vart tredje år lägga fram rapporten för Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om vilka framsteg som har gjorts när det gäller utvecklingen av kvalitetssäkringssystemen i de olika medlemsstaterna och om samarbetsverksamhet på europeisk nivå, inbegripet vilka framsteg som har gjorts när det gäller ovannämnda mål.Utfärdad i Bryssel den 24 september 1998.På rådets vägnarJ. FARNLEITNEROrdförande(1) EGT C 19, 21.1.1998, s. 39.(2) EGT C 64, 27.2.1998, s. 63.(3) Europaparlamentets yttrande av den 18 november 1997 (EGT C 371, 8.12.1997, s. 33), rådets gemensamma ståndpunkt av den 26 februari 1998 (ännu ej offentliggjort i EGT) och Europaparlamentets beslut av den 28 maj 1998 (ännu inte offentliggjort i EGT).(4) EGT C 321, 12.12.1991, s. 2.BILAGA Vägledande element i kvalitetssäkringen De nedan angivna elementen är gemensamma för befintliga europeiska kvalitetssäkringssystem. De europeiska pilotprojekten för kvalitetsbedömning av den högre utbildningen har visat att alla aktörer som är verksamma på detta område kan ha nytta av att beakta dessa element.Oberoende och/eller självständiga organ, i enlighet med de lämpliga strukturerna i respektive medlemsstat, som ansvarar för kvalitetssäkringen (när det gäller förfaranden och metoder) bidrar sannolikt till effektiviteten i kvalitetssäkringsförfarandena och tilltron till deras resultat.Kvalitetssäkringskriterierna har nära samband med de syften som en läroanstalt har tilldelats med hänsyn till samhällets och arbetsmarknadens behov. De olika kvalitetssäkringsförfarandena måste därför beakta läroanstaltens särart. Kännedom om institutionens mål, antingen det gäller hela läroanstalten, en institution eller en enskild enhet, är väsentlig i detta sammanhang.Kvalitetssäkringsförfarandena bör som regel innehålla ett inslag av intern granskning och ett externt inslag som bygger på en uppskattning från utomstående experter.Det interna granskningsinslaget bör syfta till att engagera alla relevanta aktörer, särskilt lärarna, och vid behov den del av förvaltningen som ansvarar för studie- och yrkesvägledning samt studenterna. Det externa inslaget bör vara en samarbetsprocess med samråd och rådgivning mellan oberoende experter utifrån och aktörer vid institutionen i fråga.Mot bakgrund av de mål och kriterier som används vid kvalitetssäkringsförfarandet och med hänsyn till strukturerna på den högre utbildningen i medlemsstaterna, kan sammanslutningar för yrkesverksamma, arbetsmarknadens parter och före detta studenter ingå i expertgrupperna.Det är önskvärt att utländska experter deltar i förfarandena för att uppmuntra utbytet av erfarenheter från andra länder.Rapporterna om resultatet från kvalitetssäkringsförfarandena bör offentliggöras på ett sätt som är anpassat till varje enskild medlemsstat och bör kunna utgöra ett tillfredsställande referensmaterial för parterna och en informationskälla för allmänheten.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 13 december 2016 om utdelningsregler (ECB/2016/44)

text:
               23.12.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 481/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 13 december 2016
   om utdelningsregler
   (ECB/2016/44)
   (2016/C 481/01)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 127.6 och 132,
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 34,
   med beaktande av rådets förordning (EU) nr 1024/2013 av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (1), särskilt artikel 4.3,
   med beaktande av Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 468/2014 av den 16 april 2014 om upprättande av ramen för samarbete inom den gemensamma tillsynsmekanismen mellan Europeiska centralbanken och nationella behöriga myndigheter samt med nationella utsedda myndigheter (ramförordning om den gemensamma tillsynsmekanismen (SSM)) (ECB/2014/17) (2), och
   av följande skäl:
   Kreditinstituten måste fortsätta sina förberedelser för att i tid fullt ut kunna tillämpa Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (3) samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU (4), detta i en situation med makroekonomiska utmaningar och en ekonomisk verklighet som innebär utmaningar för institutens lönsamhet och därmed även deras kapacitet att förstärka sin kapitalbas. Samtidigt som kreditinstituten finansierar ekonomin bidrar en konservativ utdelningspolitik till riskhanteringen och ett sunt banksystem. Samma metod som framgår av Europeiska centralbankens rekommendation ECB/2015/49 (5) bör tillämpas.
   HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

      I.

               1.

               Kreditinstituten bör anta utdelningsregler baserade på konservativa och försiktiga antaganden så att de även efter dessa utdelningar kan uppfylla tillämpliga kapitalkrav och slutsatserna av översyns- och utvärderingsprocessen.

                           a)

                           Kreditinstituten ska alltid uppfylla gällande minimikapitalkrav (krav enligt första pelaren). Detta inkluderar en kärnprimärkapitalrelation motsvarande 4,5 procent, en primärkapitalrelation motsvarande 6 procent och en total kapitalrelation motsvarande 8 procent enligt artikel 92 i förordning (EU) nr 575/2013.

                           b)

                           Därutöver ska kreditinstitut vid varje tidpunkt uppfylla de kapitalkrav som fastställs genom beslutet om tillsyns- och utvärderingsprocesser vid tillämpningen av artikel 16.2 a i förordning (EU) nr 1024/2013 och som går utöver kraven enligt första pelaren (krav enligt andra pelaren).

                           c)

                           Kreditinstituten ska också uppfylla det kombinerade buffertkravet enligt definitionen i artikel 128.6 i direktiv 2013/36/EU.

                           d)

                           Vid den aktuella övergångsperiodens utgång ska kreditinstituten också uppfylla sin kärnprimärkapitalrelation, sin primärkapitalrelation och sin totala kapitalrelation ”fullt ut” (6). Efter övergångsperiodernas utgång kommer alltså ovannämnda nyckeltal att tillämpas fullt ut, och detsamma gäller för det kombinerade buffertkravet enligt definitionen i artikel 128.6 i direktiv 2013/36/EU. Övergångsbestämmelserna framgår av avdelning XI i direktiv 2013/36/EU, och del 10 i förordning (EU) nr 575/2013.

                     Dessa krav ska uppfyllas både på konsoliderad och på individuell nivå utom i fall där man väljer att inte tillämpa tillsynskraven på individuell nivå, i enlighet med artiklarna 7 och 10 i förordning (EU) nr 575/2013.

               2.

               För kreditinstitut som under 2017 betalar utdelning (7) avseende räkenskapsåret 2016, rekommenderar ECB följande:

                           a)

                           Kategori 1: Kreditinstitut som uppfyller i) de kapitalkrav som framgår av punkt 1 a, 1 b och 1 c, samt ii) som redan uppnår sina nyckeltal enligt vad som framgår av punkt 1 d fullt ut den 31 december 2016, bör dela ut sin nettovinst i form av utdelningar på ett konservativt sätt så att de även fortsättningsvis kan uppfylla alla krav och slutsatser från översyns- och utvärderingsprocessen, även om de ekonomiska och finansiella förutsättningarna skulle försämras.

                           b)

                           Kategori 2: Kreditinstitut som uppfyller de kapitalkrav som framgår av punkt 1 a, 1 b och 1 c den 31 december 2016, men som ännu inte uppnår sina nyckeltal enligt vad som framgår av punkt 1 d fullt ut den 31 december 2016, bör dela ut sin nettovinst i form av utdelningar på ett konservativt sätt så att de även fortsättningsvis kan uppfylla alla krav i slutsatserna från översyns- och utvärderingsprocessen, även om de ekonomiska och finansiella förutsättningarna skulle försämras. Därutöver bör de i princip endast ge utdelning till ägarna i sådan utsträckning att de åtminstone säkerställer att institutet befinner sig på en linjär (8) väg mot målet att uppnå alla kapitalkrav fullt ut i enlighet med punkt 1 d samt även slutsatserna från översyns- och utvärderingsprocessen.

                           c)

                           Kategori 3: Kreditinstitut som inte uppfyller kraven enligt punkt 1 a, 1 b eller 1 c bör i princip inte ge någon utdelning till ägarna.

                     Kreditinstitut som inte kan följa denna rekommendation eftersom de anser sig ha en rättslig skyldighet att betala en utdelning bör omedelbart kontakta sin gemensamma tillsynsgrupp.
               Kreditinstitut i kategorierna 1, 2 och 3 som avses i punkterna 2 a, 2 b och 2 c förväntas också uppfylla riktlinjerna för andra pelaren. I en situation där inga andra parametrar ändras kan det erfordrade kapitalet (9) förväntas vara i stort sett oförändrat. Om ett kreditinstitut inte, eller sannolikt inte, kan uppfylla de vägledande riktlinjerna för den andra pelaren, bör det omedelbart kontakta sin gemensamma tillsynsgrupp. ECB kommer att undersöka varför kreditinstitutets kapitalnivå fallit, eller förväntas falla, och kommer att överväga lämpliga och proportionerliga institutspecifika åtgärder.

      II.

   Denna rekommendation riktar sig till betydande enheter och betydande grupper som står under tillsyn enligt artikel 2.16 och 2.22 i förordning (EU) nr 468/2014 (ECB/2014/17).

      III.

   Denna rekommendation riktar sig även till de nationella behöriga myndigheterna och de nationella utsedda myndigheterna avseende mindre betydande enheter och mindre betydande grupper som står under tillsyn enligt artikel 2.7 och 2.23 i förordning (EU) nr 468/2014 (ECB/2014/17). De nationella behöriga myndigheterna och de nationella utsedda myndigheterna bör i lämplig omfattning tillämpa denna rekommendation på sådana enheter och grupper (10).

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 13 december 2016.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande

      (1)  EUT L 287, 29.10.2013, s. 63.

      (2)  EUT L 141, 14.5.2014, s. 1.

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 176, 27.6.2013, s. 1).

      (4)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG (EUT L 176, 27.6.2013, s. 338).

      (5)  Europeiska centralbankens rekommendation ECB/2015/49 av den 17 december 2015 om utdelningsregler (EUT C 438, 30.12.2015, s. 1).

      (6)  Alla krav avseende buffertar uppfylls fullt ut.

      (7)  Kreditinstitut kan bedrivas i olika former, t.ex. som börsnoterade företag eller som ömsesidiga banker, kooperativa banker eller som sparbanker. Uttrycket ”utdelning” omfattar i denna rekommendation varje form av utbetalning av kontanta medel som kräver bolagsstämmans godkännande.

      (8)  I praktiken innebär detta att kreditinstituten under en fyrårsperiod med start den 31 december 2014 i princip bör fondera 25 procent per år av det belopp som saknas för att de ska uppfylla kärnprimärkapitalrelation, primärkapitalrelationen och den totala kapitalrelation fullt ut i enlighet med avsnitt 1 d.

      (9)  Erfordrat kapital betyder kraven enligt första och andra pelaren, plus kapitalkonserveringsbufferten plus riktlinjerna för andra pelaren. Oaktat infasningen av kapitalkonserveringsbufferten måste kreditinstitut räkna med att de i framtiden också måste uppfylla de vägledande riktlinjerna för andra pelaren.

      (10)  Om denna rekommendation tillämpas på mindre betydande enheter och mindre betydande grupper som står under tillsyn som anser sig inte kunna uppfylla kraven eftersom de anser sig ha en rättslig skyldighet att betala utdelning bör de omedelbart kontakta sin nationella behöriga myndighet.


Avis juridique important

|

32000H0053

2000/53/EG: Kommissionens rekommendation av den 21 december 1999 om säkra och effektiva informations- och kommunikationssystem i fordon: en europeisk principförklaring om användargränssnitt [delgivet med nr K(1999) 4786] (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 019 , 25/01/2000 s. 0064 - 0068

KOMMISSIONENS REKOMMENDATIONav den 21 december 1999om säkra och effektiva informations- och kommunikationssystem i fordon: en europeisk principförklaring om användargränssnitt[delgivet med nr K(1999) 4786](Text av betydelse för EES)(2000/53/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211, ochav följande skäl:1. Vikten av ett säkert användargränssnitt hos informations- och kommunikationssystem i fordon har betonats många gånger i resolutioner, slutsatser och yttranden från flera europeiska institutioner, till exempel rådets slutsatser av den 17 juni 1997, Europaparlamentets resolution av den 8 oktober 1998 och Regionkommitténs yttrande av den 14 maj 1998(1) om kommissionens meddelande KOM(97) 223 av den 20 maj 1997 om en gemenskapsstrategi och ram för utbyggnaden av vägtransporttelematik i Europa och förslag till inledande åtgärder, rådets resolution av den 17 juni 1997(2) om utveckling av vägtransporttelematik, särskilt elektronisk avgiftsbetalning.2. En grund för konsumentskydd finns i rådets direktiv 92/59/EEG av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet(3) och rådets resolution av den 17 december 1998 om bruksanvisningar för tekniska konsumentvaror(4) men är inte tillräckligt specifika för detta område.3. Telematikutrustning i fordon kommer att påverka vägtransporter i stor utsträckning inom den närmaste framtiden och kommer att vara ett viktigt stöd för föraren. För att utrustningen verkligen skall vara en hjälp är det viktigt att föraren inte störs av informationen, av informationsöverföringen eller får för mycket information.4. Marknadsutvecklingen för branschen och tillhandahållare av kringtjänster får inte förhindras i onödan och utvecklingen av framtida säkra nyskapande produkter på området för information i bilar och telekommunikationsteknik bör uppmuntras.5. Det bör ställas upp principer på frivillig basis som de berörda marknadsaktörerna kan rätta sig efter.6. I syfte att undanröja handelshinder på den inre marknaden bör det inrättas allmänna produktsäkerhetskrav.7. En Europeisk principförklaring om användargränssnittet hos informations- och kommunikationssystem i fordon är nödvändig för att säkerhetspotentialen skall kunna utnyttjas till fullo. Principförklaringen bör till fullo ta hänsyn till tidigare genomfört arbete av andra internationella organisationer som Europeiska Transportministerrådet (ECMT) och Förenta Nationerna.8. Kommissionen fortsätter sitt arbete med att utvidga principerna genom att mer detaljerat beskriva varje princip och ange motivet till principerna och där det är nödvändigt presentera bra och dåliga exempel, samt fortsätta arbetet, där det är möjligt, med verifieringsförfarandena.9. Kommissionens avdelningar kommer att inhämta information från medlemsstaterna om vilka åtgärder som vidtagits och om resultaten av hur väl branschen följer principerna, och bör genomföra ytterligare undersökningar om behov föreligger.10. Efter en inledande period på två år och beroende på anslutningen till principförklaringen om användargränssnittet hos informations- och kommunikationssystem i fordon, kommer kommissionen att beakta behovet av ytterligare åtgärder, till exempel att anpassa direktiv 92/53/EEG av den 18 juni 1992 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om typgodkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon(5), eller att införa ett tilläggsdirektiv, med CEN/ISO-standarder.11. Ovanstående krav kan inte åstadkommas på nationell nivå.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Europeiska motorfordontillverkare och industri som utformar, tillhandahåller och/eller installerar originalutrustning och produkter för information och kommunikation för eftermontering i fordon samt importörer, bör iakta principförklaringen i bilagan och inbjuds att genom ett frivilligt avtal följa dessa. I principförklaringen, som omfattar alla informations- och kommunikationssystem som är avsedda att användas av föraren under körning, sammanfattas grundläggande säkerhetsaspekter som skall beaktas i fråga om användargränssnittet hos dessa system. I principförklaringen betonas att förarens främsta uppgift är att framföra fordonet på ett säkert sätt i en dynamisk trafikmiljö.Principerna gäller- oavsett om systemet har direkt anknytning till körningen eller inte,- både bärbara och permanent installerade system, till exempel telefoner,- både tillverkare av originalutrustning (OEM) och tillhandahållare av produkter för eftermontering, vilket omfattar importörer av alla typer av vägfordon som saluförs på den gemensamma marknaden.2. Medlemsstaterna uppmanas att uppmuntra och undersöka hur branschen följer denna principförklaring, även innefattande tillhandahållare av produkter för eftermontering.3. Medlemsstaterna skall informera kommissionen inom tolv månader efter offentliggörandet av denna rekommendation om de åtgärder som vidtagits och skall inkomma med utvärderingsresultat inom 24 månader om hur de själva och branschen följer dessa principer.Utfärdad i Bryssel den 21 december 1999.På kommissionens vägnarErkki LIIKANENLedamot av kommissionen(1) Regionkommittén 256/97, 14 maj 1998.(2) EGT C 194, 25.6.1997, s. 5.(3) EGT L 228, 11.8.1992, s. 24.(4) EGT C 411, 31.12.1998, s. 1.(5) EGT L 225, 10.8.1992, s. 1.BILAGAPRINCIPFÖRKLARING OM ANVÄNDARGRÄNSSNITTET HOS INFORMATIONS- OCH KOMMUNIKATIONSSYSTEM I FORDON1. Mål:I den här principförklaringen sammanfattas grundläggande säkerhetsaspekter som skall tas i beaktande när det gäller användargränssnitt hos informations- och kommunikationssystem som används i fordon.Den här principförklaringen är speciellt värdefull för tillverkare när de skall beakta säkerhetsaspekterna hos användargränssnittet. De viktigaste frågorna i den här principförklaringen rör konstruktion och installation, vilket belyses av följande punkter:- Att utforma och installera informations- och kommunikationssystem på ett sådant sätt att användningen av dem inte påverkar körningen.- Att presentera informationen på ett sådant sätt att förarens synfält inte påverkas.- Att utforma systemet på ett sådant sätt att förarens kontroll över fordonet inte påverkas, att föraren känner sig säker, kan lita på systemet och kan reagera på oväntad information.För att produktutvecklingen på området inte skall hindras är principförklaringen huvudsakligen utformad som mål som användargränssnittet skall klara.2. Omfattning:Principförklaringen omfattar alla informations- och kommunikationssystem som är avsedda att användas av föraren under körning. I principerna utgår man från att förarens primära uppgift är att framföra fordonet på ett säkert sätt i en komplex trafikmiljö.Med "systemet" avses i den här principförklaringen de funktioner och delar, som skärmar och manöverorgan, som utgör gränssnittet mellan systemet och föraren.Principerna har utformats för att omfatta konstruktion och installation av enskilda system. Om ett fordon innehåller fler än ett system skall de helst presenteras som ett integrerat gränssnitt där den kompletta installationen överensstämmer med dessa principer.De viktigaste frågorna i principförklaringen berör utformning, installation, presentation av informationen, utformning av mätare och manöverorgan, systemets funktioner och information om systemet.Principförklaringen berör inte aspekter på informations- och kommunikationssystem som inte har att göra med användargränssnittet, som elektriska karaktäristika, materialegenskaper, systemprestanda och rättsliga frågor.3. Befintliga bestämmelser:Principförklaringen ersätter inte förordningar och standarder som tillverkare skall observera och följa.- På området finns bland annat följande EG-direktiv med eventuella ändringar:- Om siktfältet i motorfordon:kommissionens direktiv 90/630/EEG av den 30 oktober 1990(1).- Om inredningsdetaljer i motorfordon (passagerarutrymmets inre delar frånsett inre backspeglar, manöverorganens utformning, taket eller det öppningsbara taket, ryggstödet och sätenas baksida):rådets direktiv 74/60/EEG av den 17 december 1973(2).- Om inredningsdetaljer i motorfordon (märkning av manöverorgan, kontrollampor och visare):rådets direktiv 78/316/EEG av den 21 december 1977(3).- Rådets resolution av den 17 december 1998 om bruksanvisningar för tekniska konsumentvaror(4).- Rådets direktiv 92/59/EEG av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet(5).- FN/ECE-föreskrifter som är erkända av gemenskapen efter det att gemenskapen nyligen anslöt sig till den reviderade överenskommelsen från 1958.- I principförklaringen hänvisas det till följande standarder och standarder som förbereds:- ISO 4513 Road Vehicles - Visibility. Method for Establishment of Eyellipse for Driver's Eye Location.- ISO 2575 Road Vehicles - Symbols for Controls, Indicators and Tell-tales.- ISO 4040 Road Vehicles - Location of Hand Controls, Indicators and Tell-tales.- ISO 3958 Road Vehicles - Passenger Car Driver Hand Control Reach.- ISO (DIS) 15005 Road Vehicles - Traffic Information and Control Systems (TICS) Dialogue Management Principles- ISO (DIS) 15006 Road Vehicles - Traffic Information and Control Systems (TICS) Auditory Presentation of Information- ISO (DIS) 15008 Road Vehicles - Traffic Information and Control Systems (TICS) Ergonomic aspects of In-Vehicle Information Presentation- ISO (DIS) 11429 Ergonomics - System Danger and non Danger Signals with Sounds and Lights.Alla standarder gås för närvarande igenom och de som använder denna principförklaring uppmanas använda de senaste utgåvorna av de standarder som anges ovan.I allmänhet råder inget tvivel om vem som har ansvaret, t.ex. tillverkaren, leverantören eller installatören, för att tillämpa principerna. Om det är fler än en part som har ansvaret, uppmanas dessa parter att använda principerna som en utgångspunkt för att bekräfta sina respektive roller.Förarens ansvar när det gäller att köra säkert samtidigt som han sköter dessa system påverkas inte.4. Principer för utformning:Systemet skall vara utformat så att det hjälper föraren och skall inte kunna ge upphov till riskfyllt beteende från föraren eller andra trafikanter.Systemet skall vara utformat så att den uppmärksamhet som måste ägnas systemet inte påverkar den uppmärksamhet föraren måste ägna åt trafikmiljön.Systemet skall vara utformat så att föraren inte distraheras eller ges visuell underhållning.5. Installation:Systemet skall placeras och installeras i enlighet med relevanta förordningar, standarder och tillverkarens installationsinstruktioner.Ingen del av systemet får skymma förarens siktfält.Systemet får inte hindra fordonets primärreglage och -mätare.Skärmar bör placeras så nära förarens normala synfält som möjligt.Skärmar bör vara utformade och installerade så att speglingar och reflexer undviks.6. Principer för visning av information:Information som presenteras visuellt skall kunna avläsas av föraren med några snabba blickar som skall vara så korta att de inte påverkar körningen.Internationellt överenskomna standarder i fråga om läsbarhet, hörbarhet, bilder, symboler, ord, akronymer och förkortningar skall användas i de fall de är tillgängliga.Information som är relevant för körningen skall vara exakt och presenteras vid rätt tidpunkt.Systemet får inte visa information som skulle kunna ge upphov till riskfyllt beteende från föraren eller andra trafikanter.Systemet får inte avge oreglerbara ljudnivåer som skulle kunna innebära att varningssignaler utifrån eller inne i bilen inte hörs.7. Principer för samspel med skärmar och manöverorgan:Föraren skall alltid kunna ha minst en hand på ratten samtidigt som han manövrerar systemet.Kommunikationssystem som är röststyrt skall vara försett med en funktion som gör att kommunikation med systemet skall kunna ske "hands-free".Systemet skall inte kräva långa sammanhängande sekvenser av manövrering.Systemets manöverorgan skall vara utformade på ett sådant sätt att de kan kontrolleras utan att själva körningen påverkas negativt.Föraren skall kunna kontrollera med vilken hastighet systemet skall manövreras.Systemet skall inte vara uppbyggt så att föraren måste reagera inom en viss tid för att mata in uppgifter i systemet.Föraren skall kunna återuppta avbruten kommunikation med systemet vid punkten för avbrottet eller vid någon annan logisk punkt.Föraren måste kunna reglera volymen på ljudinformationen om det finns risk för störning eller irritation.Reaktionen från systemet (t.ex. meddelanden eller bekräftelse) skall ske utan fördröjning och vara klar och tydlig.System som kan visa rörlig information som inte har någon betydelse för säkerheten, skall vara försedda med ett spärrläge där den informationen inte når föraren.8. Principer för systemets funktioner:Visuell information som inte rör körningen och som kraftigt kan störa föraren (t.ex. tv, video samt bilder och text som automatiskt ändras) måste kunna stängas av och skall visas på ett sådant sätt att föraren inte kan se den under färd.Närvaron och användningen av ett system får inte negativt påverka de reglage och mätare som krävs för den primära köruppgiften och som har betydelse för trafiksäkerheten.Systemfunktioner som inte skall användas av föraren under körning skall spärras när fordonet är i rörelse eller också skall tydliga varningar finnas mot ofrivillig användning.Information om aktuell status och information om eventuella fel i systemet som kan påverka säkerheten skall visas för föraren.Om systemet helt eller delvis slutar fungera, skall fordonet fortfarande kunna manövreras eller åtminstone kunna stoppas på ett säkert sätt.9. Principer för information om systemet:Systemet skall vara försett med lämpliga installations-, underhålls- och användarinstruktioner.Dessa instruktioner skall vara korrekta och lättfattliga.Instruktionerna skall vara skrivna på ett sådant språk och ha en sådan form att de lätt kan förstås av föraren.Av instruktionerna skall det klart framgå vilka delar av systemet som är avsedda att användas av föraren under färd och vilka delar (t.ex. vissa funktioner och menyer) som inte skall användas under färd.All produktinformation skall vara utformad så att den på ett korrekt sätt beskriver hur systemet fungerar.Av produktinformationen skall det klart framgå om det krävs specialkunskaper för att använda systemet eller om produkten är olämplig för vissa användare.Bilder av systemet (t.ex. beskrivningar, fotografier och skisser) får inte framkalla orealistiska förväntningar från användarens sida eller uppmuntra till användning som kan vara farlig eller olaglig.(1) EGT L 341, 6.12.1990, s. 20.(2) EGT L 38, 11.2.1974, s. 2.(3) EGT L 81, 28.3.1978, s. 3.(4) EGT C 411, 31.12.1998, s. 24.(5) EGT L 228, 11.8.1992, s. 24.


title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Slovakiens nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Slovakiens stabilitetsprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/10

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Slovakiens nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Slovakiens stabilitetsprogram 2015
   (2015/C 272/03)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (3) om Slovakiens nationella reformprogram för 2014 och avgav sitt yttrande om Slovakiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2014. Den 28 november 2014 avgav kommissionen i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (4) ett yttrande om Slovakiens utkast till budgetplan för 2015.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen även på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (5) rapporten om varningsmekanismen, i vilken Slovakien inte identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Slovakien. Den innehöll en bedömning av hur väl Slovakien har lyckats med de landspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014.

               (7)

               Den 29 april 2015 lade Slovakien fram sitt nationella reformprogram 2015 och sitt stabilitetsprogram 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Slovakien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I sitt stabilitetsprogram 2015 planerar regeringen att gradvis förbättra det nominella underskottet till 2,5 % av BNP 2015 och ytterligare till 0,5 % av BNP 2018. Enligt stabilitetsprogrammet kommer det medelfristiga målet – ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP – att uppnås från och med 2017. Den offentliga skuldkvoten förväntas minska marginellt under 2015 till 53,4 % av BNP och fortsätta minska till 50,3 % av BNP 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är rimligt. Det finns dock inga tillräckliga beskrivningar av vilka åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2016 och framåt. Baserat på kommissionens vårprognos 2015 ligger utgiftsökningarna netto under riktmärket både 2015 och 2016, och uppfyller därigenom kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2015, att Slovakien kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (9)

               Arbetsmarknaden visade tecken på återhämtning under 2014, men arbetslösheten är fortfarande hög. De negativa incitamenten i det sociala trygghetssystemet har minskats och vissa framsteg har gjorts för att minska ungdomsarbetslösheten, men långtidsarbetslösheten förblir en stor utmaning och sysselsättningen bland romer och lågutbildade är låg. Även om vissa inledande steg har tagits för att förbättra de offentliga arbetsförmedlingarna har dessa en begränsad förmåga att tillhandahålla individanpassade tjänster, särskilt för dem som befinner sig längst bort från arbetsmarknaden. Sysselsättningsgraden bland kvinnor ligger fortfarande betydligt under genomsnittet i EU, vilket speglar bristen på barnomsorg av god kvalitet och till överkomligt pris och den relativt långa föräldraledigheten.

               (10)

               Slovakien har gjort vissa framsteg i fråga om lärande på arbetsplatsen i och med en ny lag om yrkesutbildning som ska träda i kraft 2015. Begränsade framsteg har gjorts när det gäller att förbättra undervisningsvillkoren, uppmuntra mer yrkesinriktade kandidatprogram, och öka andelen romska barn som går i förskola och barnomsorg. Inga åtgärder har vidtagits för att öka romernas deltagande i yrkesutbildning och högre utbildning. Endast begränsade framsteg har gjorts när det gäller att åtgärda bristerna i det slovakiska systemet för forskning och innovation, där de viktigaste behoven är att förbättra forskningsbasens kvalitet och relevans samt att främja samarbete mellan den akademiska världen, forskningen och näringslivet.

               (11)

               Slovakiens dåliga företagsklimat minskar landets attraktionskraft för både utländska och inhemska investeringar. Den bristande effektiviteten och kvaliteten i den offentliga förvaltningen och rättsväsendet är särskilt negativt för företagsklimatet. Den offentliga förvaltningen lider av hög personalomsättning och en ineffektiv förvaltning av mänskliga resurser. Ansträngningarna för att bekämpa korruption har hittills varit begränsade. I synnerhet har inte behovet av att stärka skatteförvaltningens kapacitet och revision tillgodosetts. Den offentliga upphandlingen lider av djupt rotade brister som påverkar tilldelningen av offentliga medel.

               (12)

               Även om nyligen genomförda förändringar av skattesystemet har bidragit till förbättrade offentliga finanser kommer kostnaderna för en åldrande befolkning att i framtiden påverka Slovakiens för närvarande relativt sunda skuldsättning. De offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet är beroende av regeringens förmåga att öka kostnadseffektiviteten inom hälso- och sjukvårdssystemet. Effektiviteten i det slovakiska hälso- och sjukvårdssystemet är i allmänhet låg och systemet fungerar dåligt i jämförelse med resten av EU. Regeringen har antagit en ny hälsostrategi för 2014–2020 för att försöka ta itu med bristerna i det nationella hälso- och sjukvårdssystemet. Strategin håller på att genomföras, men de flesta åtgärderna är ännu inte i kraft. Det finns också fortfarande brister när det gäller skatteuppbörd och administration.

               (13)

               De senaste årens svaga utveckling när det gäller investeringar kan minska Slovakiens möjligheter till långsiktig tillväxt. Nedgången i privata investeringar mellan 2008 och 2013 var särskilt kraftig, och icke-finansiella företag svarade för omkring 90 % av nedgången i de totala investeringarna till följd av minskande utländska direktinvesteringar. Investeringar i kapitalvaror var fortfarande 2013 cirka 13 % lägre i reala termer än de var 2008. Även om de offentliga investeringarna minskade i mycket mindre grad, har nedgången ändå haft betydande konsekvenser mot bakgrund av de stora infrastrukturprojekt på transportområdet som är av avgörande betydelse för att kunna utnyttja tillväxtpotentialen i Slovakiens centrala och östra regioner. De offentliga investeringarna hämmas av administrativa och lagstiftningsmässiga hinder för investeringsplanering samt av de utdragna förfarandena för bygglov och tillstånd till markanvändning och dessa förfarandens brist på transparens. EU-medel utgör en mycket stor andel av de totala offentliga investeringarna i Slovakien, jämfört med nivåerna i andra medlemsstater i regionen. Utnyttjandet av EU-medel hindras dessutom av svag styrning av planeringsförfaranden, dålig utformning och dåligt urval av projekt samt brister när det gäller att följa kraven för miljökonsekvensbedömningar. Användningen av skräddarsydda specifikationer vid offentlig upphandling begränsar konkurrensen och leder till höga slutpriser. Förbättrad tillsyn och ökad sakkunskap inom de offentliga enheter som är inblandade i upphandlingar skulle kunna bidra till att lösa dessa problem. Den bristande effektiviteten och kvaliteten i den offentliga förvaltningen och rättsväsendet är särskilt negativt för företagsklimatet, och problem som reformen av de civilrättsliga förfarandena och den ojämna fördelningen av arbetsbördan vid domstolarna har ännu inte åtgärdats.

               (14)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Slovakiens ekonomiska politik och offentliggjort den i 2015 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Slovakien har fått tidigare år. Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Slovakien, utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (15)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och anser i sitt yttrande (6) att Slovakien följer stabilitets- och tillväxtpakten.

               (16)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Slovakien också se till att rekommendationerna genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Slovakien att under perioden 2015–2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Förbättra kostnadseffektiviteten inom hälso- och sjukvården, bland annat genom att förbättra förvaltningen av sjukhusvården och stärka primärvården. Vidta åtgärder för att öka skatteuppbörden.

               2.

               Vidta ytterligare åtgärder för att bekämpa långtidsarbetslösheten genom att förbättra aktiveringsåtgärderna, ge en andra chans till utbildning och införa individanpassad fortbildning av hög kvalitet. Förbättra incitamenten för kvinnor att stanna kvar på eller återvända till arbetsmarknaden genom att förbättra tillgången till barnomsorg.

               3.

               Förbättra lärarutbildningen och göra läraryrket mer attraktivt för att hejda nedgången i utbildningsresultat. Öka deltagandet av romska barn i det vanliga skolsystemet och i förskoleutbildning av hög kvalitet.

               4.

               Förbättra och förenkla de administrativa förfarandena för bygglov och tillstånd till markanvändning i syfte att stimulera investeringar i infrastruktur. Öka konkurrensen vid offentliga anbudsförfaranden och förbättra tillsynen över offentlig upphandling.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Slovakiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Slovakiens stabilitetsprogram 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 122).

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  EUT C 272, 18.8.2015, s. 98.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 21 december 2006 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank (ECB/2006/29)

text:
               10.1.2007

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 5/1

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION

   av den 21 december 2006
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank
   (ECB/2006/29)
   (2007/C 5/01)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1 i denna, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i Eurosystemet granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Enligt artikel 37.1 i den federala lagen om Oesterreichische Nationalbank skall generalförsamlingen för Oesterreichische Nationalbank (OeNB) varje år välja två revisorer och två ställföreträdande revisorer. De ställföreträdande revisorerna kan endast uppdras om revisorerna inte kan utföra revisionen.

               (3)

               Den 14 mars 2006 godkände Europeiska unionens råd, med beaktande av rekommendation ECB/2006/1 av den 1 februari 2006 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank (1), KPMG Alpen-Treuhand GmbH och TPA Horwath Wirtschaftsprüfung GmbH gemensamt som externa revisorer, samt Moore Stephens Austria Wirtschaftsprüfungsgesellschaft mbH och BDO Auxilia Treuhand GmbH gemensamt som ställföreträdande revisorer för räkenskapsåret 2006 (2).

               (4)

               Den 8 september 2006 informerade OeNB ECB om att KPMG Alpen-Treuhand GmbH vid OeNB:s generalförsamling i maj 2006 inte uppnått den majoritet av röster som krävs för att bli utvald, och att följaktligen revisorn på andra plats i rangordningen, TPA Horwath Wirtschaftsprüfung GmbH, utsetts till första revisor. Den ställföreträdande revisorn på första plats i rangordningen, Moore Stephens Austria Wirtschaftsprüfungsgesellschaft mbH utsågs till andra revisor och den ställföreträdande revisorn på andra plats i rangordningen, BDO Auxilia Treuhand GmbH, utsågs till enda ställföreträdande revisor. För att utse den andra ställföreträdande revisor som behövs utförde OeNB ett restriktivt urvalsförfarande varvid Ernst & Young Wirtschaftsprüfungs GmbH valdes ut, och ECB inbjöds att rekommendera denna revisor till EU-rådet för godkännande.

               (5)

               EU-rådets godkännande är nödvändigt för att utse Moore Stephens Austria Wirtschaftsprüfungsgesellschaft mbH som den andra oavhängiga revisorn och Ernst & Young Wirtschaftsprüfungs GmbH som den andra ställföreträdande oavhängiga revisorn för OeNB.

               (6)

               De externa revisorernas uppdrag kan förnyas varje år, men skall inte vara längre än en tidsperiod på totalt fem år.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Det rekommenderas att TPA Horwath Wirtschaftsprüfung GmbH och Moore Stephens Austria Wirtschaftsprüfungsgesellschaft mbH utses gemensamt som oavhängiga revisorer för OeNB för räkenskapsåret 2006.

               2.

               Det rekommenderas att BDO Auxilia Treuhand GmbH och Ernst & Young Wirtschaftsprüfungs GmbH utses gemensamt som ställföreträdande oavhängiga revisorer för OeNB för räkenskapsåret 2006.

               3.

               Uppdraget kan förnyas varje år och uppdragstiden, som inte skall vara längre än totalt fem år, slutar senast med räkenskapsåret 2010.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 21 december 2006.

         Jean-Claude TRICHET

            ECB:s ordförande

      (1)  EUT C 34, 10.2.2006, s. 30.

      (2)  EUT L 79, 16.3.2006, s. 25.


				|

		52014DC0417

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Luxemburgs nationella reformprogram 2014_x000b__x000b_med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram 2014 /* COM/2014/0417 final - 2014/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Luxemburgs nationella reformprogram 2014
med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram 2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt
artikel 5.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av ekonomiska och finansiella
kommitténs yttrande,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och regeringscheferna
om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för
insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla
tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som
ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt helhjärtade
åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de
landsspecifika rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Luxemburgs nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om Luxemburgs
uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2016. Den 15 november 2013 lade kommissionen i enlighet med förordning (EU) nr 473/2013[4]
fram ett yttrande om Luxemburgs utkast till budgetplan för
2014[5].
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[6],
som inledde 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den
ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen rapporten om
varningsmekanismen[7]
i enlighet med förordning (EU) nr 1176/2011, där Luxemburg angavs som en
av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
efterstäva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa en
normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen
resultatet av sin fördjupade granskning av Luxemburg[8] i enlighet med
artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Kommissionen konstaterade
att Luxemburg inte har några makroekonomiska obalanser i den mening som avses i
förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Särskilt framgår av bedömningen av
bytesbalansen att överskottet inte beror på svag inhemsk efterfrågan, utan på
Luxemburgs särskilda tillväxtmodell som i mycket bygger på finansiella
tjänster. Det finns risker för den inhemska finansiella stabiliteten på grund
av den stora finanssektorn, men de är i princip under kontroll eftersom sektorn
är samtidigt diversifierad och specialiserad. Den höga skuldsättningen i den
privata sektorn, särskilt hos icke-finansiella företag, beror främst på att det
finns ett stort antal multinationella företag som använder sina filialer eller
dotterbolag i Luxemburg för koncerninterna finansieringstransaktioner.
Slutligen är statsfinansernas för närvarande gynnsamma skick starkt beroende av
hållbarheten i en tillväxtmodell som bygger på en expansiv finanssektor, och
det är en allvarlig hållbarhetsrisk på lång sikt.
(8)
Den 28 april 2014 lade Luxemburg fram sitt
nationella reformprogram för 2014 och den 25 april 2014 sitt
stabilitetsprogram för 2014. I syfte att beakta deras inbördes samband har de
båda programmen bedömts samtidigt.
(9)
Målet för den medelfristiga budgetstrategin i 2014
års stabilitetsprogram är att återgå till det medelfristiga målet 2016 efter
att avsevärt ha avvikit från det 2015. I programmet bekräftas det tidigare
medelfristiga budgetmålet om ett underskott på 0,5 % av BNP, vilket
avspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Det (omberäknade)
strukturella allmänna offentliga överskottet spås minska från 1,4 % av BNP
under 2013 till 1,1 % under 2014 och vändas till ett underskott på
0,1 % av BNP under 2015. Därefter förväntas gradvis ökande strukturella
överskott. Luxemburg förväntas alltså hålla fast vid sitt medelfristiga mål
under 2014 men avsevärt avvika från det 2015. Enligt programmet kommer de
offentliga utgifternas ökningstakt, efter diskretionära åtgärder på
inkomstsidan, att ligga över BNP:s potentiella medelfristiga tillväxttakt under
2015. Totalt sett överensstämmer alltså programmets mål delvis med kraven i
tillväxt- och stabilitetspaktens förebyggande del, men en avvikelse uppträder
särskilt under 2015. Skuldkvoten, som 2013 var 23,1 % av BNP, ligger långt
under referensvärdet på 60 % av BNP, och spås minska ytterligare under
programperioden. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för
budgetberäkningarna i programmet har utarbetats av det oberoende
statistikorganet Statec och är något optimistiskt för 2014 och 2015. Regeringen
spår att BNP kommer att växa med 3,2 % under både 2014 och 2015, medan
kommissionen i sin vårprognos 2014 räknar med 2,6 % respektive 2,7 %.
Dessutom har myndigheterna inte helt redogjort för de åtgärder som ska ligga
till grund för den statsfinansiella utvecklingen 2015–2018. Enligt kommissionens
prognos, som inte beaktar de senast tillkännagivna åtgärderna, tros det
strukturella överskottet sjunka till 0,6 % av BNP under 2014 och vändas
till ett underskott på 1,3 % av BNP under 2015. De offentliga utgifternas
ökningstakt, efter diskretionära åtgärder på inkomstsidan, förväntas ligga över
den medelfrista potentiella referens-BNP-tillväxten 2015, då en avsevärd
avvikelse tros inträffa. På grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet
2014 och kommissionens prognos anser rådet i enlighet med rådets förordning
(EG) nr 1466/97 att det finns risk att programmets mål inte uppnås, och
att målen endast delvis överensstämmer med kraven i tillväxt- och
stabilitetspaktens förebyggande del, särskilt från och med 2015
(10)
Regeringen lade fram ett lagförslag i
deputeradekammaren i juli 2013 om införlivande av bestämmelserna i rådets
direktiv 2011/85/EU om krav på medlemsstaternas budgetramverk och fördraget om
stabilitet, samordning och styrning. Lagförslaget förväntades träda i kraft den
1 januari 2014, men antagandet av det försenades eftersom regeringen avgick i
juli. Enligt lagförslaget skulle en ny lag om flerårig finansprogramplanering
läggas fram för samma tidsrymd som den kommande uppdateringen av
stabilitetsprogrammet. Lagen om flerårig finansprogramplanering skulle
uppdateras rullande varje år, tillsammans med årsbudgeten. Den är tänkt att
innehålla detaljerade planer om uppfyllelsen av det medelfristiga budgetmålet
inom den offentliga sektorn. Enligt lagförslaget införs flerårstak i lagen om flerårig
finansprogramplanering enbart för den centrala offentliga förvaltningen, men
det föreskrivs inte vilka konsekvenser ett överskridande av taken skulle få. I
lagförslaget finns inga nationella utgiftsregler till vägledning av
fastställandet av fleråriga utgiftstak. Det innehåller dock bestämmelser om
justeringar så att det medelfristiga målet kan hållas. Ett reviderat lagförslag
lades fram inför deputeradekammaren i mars 2014, som bland annat innebär att
ett nytt oberoende organ, Conseil National des Finances Publiques, får i
uppdrag att övervaka budgetreglerna.
(11)
Dessutom kommer momsintäkterna att drabbas av nya
regler om moms på e-handel. Enligt bestämmelserna ska sådana intäkter överföras
från det land där leverantören är etablerad till kundens hemland. Regeringen
har tillkännagett att momssatserna kommer att höjas med 2 procentenheter,
vilket torde kompensera de förlorade inkomsterna delvis. Med tanke på den
omfattande tillämpningen av nedsatta och supernedsatta momssatser kan dock mer
intäkter uppbäras genom att standardmomssatsen tillämpas i
fler fall, så att man kompenserar för dessa förluster i vidare mening.
(12)
De offentliga bruttopensionsutgifternas andel av
BNP i Luxemburg kommer enligt kommissionens åldranderapport 2012 att öka från
9,2 % av BNP till 18,6 % under 2060. Det beror främst på
åldersrelaterade utgifter, särskilt pensioner. Pensionsreformen 2012 hade
begränsad räckvidd och undanröjde knappast hotet mot de offentliga finansernas
långsiktiga hållbarhet. Den kortfristiga finansieringen av pensionssystemet
garanteras för närvarande av en låg äldreförsörjningskvot och bidrag som
betalas av en relativt ung befolkning av arbetande gränsgångare. I framtiden
tros denna tendens vända, och pensionskostnaderna och äldrevårdskostnaderna
kommer antagligen att öka avsevärt. För att garantera pensionssystemets
hållbarhet måste det till en avsevärd ökning av bidragssatserna efter 2020,
förutom de inbyggda justeringarna genom att pensionerna anpassas till
levnadsstandarden. Det skulle innebära en betydande ökning av den arbetande
befolkningens försörjningskvot som framtidens arbetskraft får bära, och därmed
minskad kostnadsmässig konkurrenskraft. Med tanke på dagens höga
kompensationsgrad kunde flera olika åtgärder ha vidtagits för att fördela
bördorna rättvisare mellan generationerna. Att införa ett tak för
pensionsjusteringar som bygger på reallöneökningar skulle öka
pensionsreserverna. Att höja den faktiska pensionsåldern, för närvarande
59 år, och anpassa den till den ändrade medellivslängden, skulle bidra
till ett långsiktigt hållbart pensionssystem. Möjligheterna till förtidspension
bör också minskas. Ekonomiska incitament att förlänga karriären, som ingår i
pensionsreformen, kan bidra till ett hållbart pensionssystem, men de äldre
arbetstagarnas anställbarhet bör förbättras genom en utbyggd yrkesutbildning
och mer livslångt lärande. Luxemburg behöver minska de framtida behoven av och
kostnaderna för vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov så att
systemet blir hållbart. Sådana tjänster kan också bli mer kostnadseffektiva
genom mer samordning mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten, bättre
tillhandahållande av tjänster och mer stöd till familjevårdgivare.
(13)
Luxemburgs stora överskott i bytesbalansen beror på
finansiella tjänster och döljer ett långvarigt, stadigt tilltagande underskott
i handelsbalansen i varor, som beror på långsam exporttillväxt. Denna tendens
har sin grund i tjänstesektorns ökande betydelse i ekonomin, men beror också på
en mer strukturell förlust av kostnadsmässig konkurrenskraft.
Enhetsarbetskostnadens stadiga ökning på senare år har försvagat den
luxemburgska industrins konkurrenskraft. Modulering genom indexregleringen som
infördes av regeringen 2012, upphör att gälla i slutet av 2014. Även om olika
lösningar kan utforskas, är det viktigt att lönerna knyts närmare till
produktiviteten genom en reform av löneindexeringen, som möjliggör
differentiering mellan sektorer. Det starka beroendet av finanssektorn är en
strukturell risk för Luxemburgs ekonomi. Luxemburg behöver därför fokusera på
att utveckla sådana högspecialiserade företag som krävs för innovationsdriven
tillväxt. Även om den offentliga FoU-intensiteten fyrdubblats sedan 2000, och
det visar på viljan att bygga upp offentlig forskningskapacitet, ser Luxemburg inte
ut att nå sitt mål för 2020 om en FoU-intensitet på 2,3–2,6 % av BNP på
grund av den markanta minskningen av privat FoU-intensitet (från 1,53 % av
BNP 2000 till 1 % 2012). Dess resultat i fråga om samarbete mellan företag
och offentliga forskningsinstitut bör förbättras. Den reform för stärka
innovativa kluster som inleddes 2013 bör fortsätta.
(14)
Även om olika åtgärder har vidtagits är
ungdomsarbetslösheten fortfarande hög, 17,4 % av den förvärvsarbetande
befolkningen, även om den låg på hela 18 % under 2012.
Ungdomsarbetslösheten beror mycket på utbildningsnivå, och är lägre hos dem som
har mer utbildning. Luxemburgs utbildningssystem har ett antal särskilda
svårigheter, bland annat flerspråkighet och de särskilda färdigheter som krävs
på en mycket specialiserad arbetsmarknad med en stor finanssektor. Resultaten i
OECD:s undersökning 2012 av elevernas färdigheter visade att mer åtgärder krävs
för att motverka ungdomarnas relativt svaga prestationer i grundläggande
färdigheter, som märktes redan 2006. Därför bör reformerna av primär och
sekundär utbildning fortsätta. Yrkesutbildning och allmän utbildning bör
dessutom höjas ytterligare för att förse arbetsmarknaden med högutbildad
arbetskraft, särskilt för personer med invandrarbakgrund. Skatte- och bidragssystemets
utformning leder till mycket höga arbetsmarknadsfällor, bland de högsta i EU,
för alla lönenivåer och familjesammansättningar. Trots den senaste tidens
reformer är insatserna för att få folk i arbete fortfarande svaga: det är inte
obligatoriskt vid någon tidpunkt att delta i aktiva arbetsmarknadspolitiska
åtgärder under arbetslösheten, och det finns inget krav på att fortsätta söka
arbete när man deltar i aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder.
(15)
Luxemburg har åtagit sig att minska sina utsläpp av
växthusgaser i de sektorer som inte omfattas av handeln med utsläppsrätter med
20 % till 2020, men tros missa målet med 23 procentenheter. Dessutom
förväntas utsläppen 2013 bli 1 % mer än målet för 2013 i
ansvarsfördelningsbeslutet. Omkring 70 % av de transportrelaterade
utsläppen beror på bränsleexport, bland annat på grund av en mycket låg
punktskatt på bränsle. Att bränsleexport erkänns som en viktig fråga i den
andra nationella klimathandlingsplanen som antogs i maj 2013 är ett framsteg.
Det behövs dock mer specifika, långsiktiga åtgärder för att lösa frågan.
Miljöskatterna uppgick 2012 till 2,4 % av BNP, medan de 2004 uppgick till
3,1 %. Minskningen beror särskilt på lägre energiskatteintäkter på grund
av att energiskatterna inte är indexreglerade. Transportskatter, utom bränsle,
uppgick 2012 till 0,2 % av BNP. Skattintäkterna från bränsle som används
för transporter är höga, med 2,2 % av BNP trots förmånsbeskattningen av
diesel, främst på grund av ”tankningsturism”. Eftersom miljöskatterna står för
en lägre andel än genomsnittet av de totala skatteintäkterna, kan
miljöskatterna läggas om bland annat genom att den totala beskattningen höjs på
energiprodukter för transporter.
(16)
Kommissionen har inom den europeiska
planeringsterminen gjort en heltäckande analys av Luxemburgs ekonomiska
politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella
reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar
statsfinansiell och samhällsekonomisk politik i Luxemburg utan också i vilken
mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att
stärka den övergripande ekonomiska styrningen i Europeiska unionen genom att
framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.
Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5.
(17)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Luxemburgs stabilitetsprogram och dess yttrande[9]
återspeglas särskilt i rekommendation 1.
(18)
Kommissionen har också inom den europeiska
planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som
helhet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer till
euroländerna. Luxemburg bör se till att även dessa rekommendationer genomförs
fullständigt och i tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Luxemburg att
vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Bevara en sund
statsfinansiell ställning under 2014, betydligt stärka budgetstrategin under
2015 så att det medelfristiga målet uppfylls och hålls därefter, och därigenom
se till att skydda de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, särskilt
genom att ta hänsyn till implicit betalningsansvar på grund av åldrande. Stärka
den finanspolitiska styrningen genom att anta en ram för de offentliga
finanserna på medellång sikt som omfattar den offentliga sektorn och som
inbegriper fleråriga utgiftsbegräsningar, och införa oberoende övervakning av
finanspolitiska bestämmelser. Bredda skattebasen mer, särskilt beskattningen av
konsumtion.
2.           För hållbara statsfinanser
begränsa åldersrelaterade utgifter genom att göra vård och omsorg för personer
med långvarigt vårdbehov mer kostnadseffektiv och fortsätta med
pensionsreformer och öka den faktiska pensioneringsåldern genom att bland annat
begränsa förtidspension och knyta den lagfästa pensionsåldern till den
förväntade livslängden. Förstärka åtgärderna för att öka äldre arbetstagares
sysselsättningsgrad, och bland annat förbättra deras anställbarhet genom
livslångt lärande.
3.           Anta strukturella åtgärder
snabbare, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell
praxis, för att reformera löneindexregleringen i syfte att göra lönerna mer
knutna till produktivitetsutvecklingen, särskilt på sektorsnivå. Fortsätta att
diversifiera ekonomins struktur, bland annat genom att främja privata
investeringar i forskning och utveckla samarbetet mellan företagen och den
offentliga forskningen.
4.           Fortsätta satsningarna på att
minska ungdomsarbetslösheten bland lågutbildade arbetssökande med
invandrarbakgrund genom en enhetlig strategi, bland annat genom att
vidareutveckla utformningen och övervakningen av aktiva arbetsmarknadspolitiska
åtgärder, åtgärda låg färdighetsmatchning och minska de ekonomiska incitamenten
att inte arbeta. För det ändamålet påskynda genomförandet av den allmänna och
yrkesinriktade utbildningen för att bättre matcha ungdomarnas färdigheter med
efterfrågan på arbetsmarknaden.
5.           Ta
fram en heltäckande ram och vidta konkreta åtgärder för att uppfylla målen för
minskning av utsläpp av växthusgaser från verksamhet utanför systemet för
handel med utsläppsrätter fram till 2020, särskilt genom beskattning av
energiprodukter för transporter.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 417 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 och P7_TA(2014)0129.
[4]               EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.
[5]               C(2013) 8006 final.
[6]               COM(2013) 800 final.
[7]               COM(2013) 790 final.
[8]               SWD(2014) 84 final.
[9]               Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation av den 27 november 2013 om processuella garantier för sårbara misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden

text:
               24.12.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 378/8

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 27 november 2013
   om processuella garantier för sårbara misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden
   2013/C 378/02
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Syftet med denna rekommendation är att uppmuntra medlemsstaterna att stärka de processuella rättigheterna för alla misstänkta eller tilltalade som på grund av ålder, psykiskt eller fysiskt tillstånd eller funktionshinder inte kan förstå och delta effektivt i straffrättsliga förfaranden (”sårbara personer”).

               (2)

               Genom att fastställa minimiregler om skyddet av processuella rättigheter för misstänkta eller tilltalade bör denna rekommendation bidra till att stärka medlemsstaternas förtroende för de straffrättsliga systemen i andra medlemsstater. Detta kan i sin tur medverka till att förbättra det ömsesidiga erkännandet av avgöranden i brottmål.

               (3)

               Stockholmsprogrammet (1) lade starkt fokus på att stärka individens rättigheter i straffrättsliga förfaranden. I punkt 2.4 i programmet uppmanade Europeiska rådet kommissionen att lägga fram förslag till en strategi i flera steg (2) för att stärka rättigheterna för misstänkta och tilltalade.

               (4)

               Hittills har tre åtgärder har antagits, nämligen Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/64/EU (3), Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/13/EU (4) och Europaparlamentet och rådets direktiv 2013 2013/48/EU (5).

               (5)

               Hänvisningen i denna rekommendation till frihetsberövade misstänkta eller tilltalade bör förstås som en hänvisning till varje situation där misstänkta eller tilltalade personer frihetsberövas inom ramen för straffrättsliga förfaranden på ett sådant sätt som avses i artikel 5.1 c i Europakonventionen, såsom denna bestämmelse har tolkats i Europadomstolens rättspraxis.

               (6)

               Det är viktigt att eventuell sårbarhet hos misstänkta och tilltalade i straffrättsliga förfaranden upptäcks och konstateras så snabbt som möjligt. För det ändamålet bör en inledande bedömning göras av berörda polistjänstemän eller brottsbekämpande eller rättsliga myndigheter. De behöriga myndigheterna bör också kunna anlita en oberoende expert för att undersöka graden av sårbarhet, den sårbara personens behov och lämpligheten av eventuella åtgärder som vidtagits eller planeras gentemot den sårbara personen.

               (7)

               Misstänkta eller tilltalade eller deras försvarare bör ha rätt att i enlighet med nationell lagstiftning invända mot bedömningen av deras eventuella sårbarhet i straffrättsliga förfaranden, särskilt om det föreligger en risk för att deras möjligheter att utöva sina grundläggande rättigheter hämmas eller inskränks på ett betydande sätt. Denna rättighet medför inte någon skyldighet för medlemsstaterna att ha ett specifikt förfarande för överklagande, ett särskilt system eller ett klagomålsförfarande inom ramen för vilket en sådan underlåtelse eller vägran kan angripas.

               (8)

               Med begreppet ”rättslig företrädare” avses en person som tillvaratar en sårbar persons intressen och övervakar dennes juridiska angelägenheter. Ett exempel är en av domstol utsedd god man för en sårbar person.

               (9)

               Begreppet ”lämplig vuxen” betyder en släkting eller en person som har en social relation till den sårbara personen och som kan antas sköta kontakter med myndigheterna och göra det möjligt för den sårbara personen att utöva sina processuella rättigheter.

               (10)

               Sårbara personer behöver lämpligt bistånd och understöd i samband med straffrättsliga förfaranden. Därför bör en sårbar misstänkt eller tilltalad persons rättsliga företrädare eller en lämplig vuxen så snart som möjligt underrättas om de straffrättsliga förfarandena mot den misstänkte eller tilltalade, anklagelsens natur, processuella rättigheter och vilka rättsmedel som kan användas. Det rättsliga ombudet eller en lämplig vuxen bör så snart som möjligt underrättas om ett eventuellt frihetsberövande och skälen för detta, såvida inte detta skulle vara i strid med den berörda personens intressen.

               (11)

               Personer som erkänns som särskilt sårbara är oförmögna att följa och förstå de straffrättsliga förfarandena. För att deras rätt till en rättvis rättegång ska kunna garanteras, bör de inte ha möjlighet att avstå från sin rätt till en försvarare.

               (12)

               För att skydda sårbara personers personliga integritet i samband med frihetsberövade, bör de ha tillgång till en läkarundersökning för att bedöma deras allmäntillstånd och huruvida eventuella åtgärder som vidtagits mot dem är rimliga med hänsyn till deras tillstånd.

               (13)

               Sårbara personer har inte alltid förmåga att förstå innehållet i polisförhör som hålls med dem. För att undvika att förhörsinnehåll ifrågasätts och att man på grund av detta måste göra om förhör i onödan, bör dessa spelas in med ljud och bild.

               (14)

               Med förbehåll för de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall bör en misstänkt eller tilltalad persons sårbara tillstånd inte hindra att vederbörande får tillgång till materiell bevisning som de behöriga myndigheterna förfogar över i det berörda brottmålet, om denna bevisning behövs för att den misstänkte eller tilltalade ska kunna utöva sina processuella rättigheter och tillvarata sin rätt till ett effektivt rättsmedel.

               (15)

               Denna rekommendation omfattar sårbara personer som är föremål för överlämnande enligt rådets rambeslut 2002/584/RIF (6) (förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder). De behöriga myndigheterna i den verkställande medlemsstaten bör tillämpa de särskilda processuella rättigheter som anges i denna rekommendation på förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder.

               (16)

               Hänvisningar i denna rekommendation till lämpliga åtgärder för att säkerställa faktisk tillgång till rättslig prövning för personer med funktionshinder bör tolkas mot bakgrund av de mål som fastställs i 2006 års FN-konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, särskilt artikel 13 i denna.

               (17)

               För att säkerställa att rättstillämpare som kommer i kontakt med sårbara personer är medvetna om deras särskilda behov bör de genomgå lämplig utbildning.

               (18)

               Denna rekommendation överensstämmer med de grundläggande rättigheter och principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Denna rekommendation syftar särskilt till att främja rätten till frihet, rätten till en rättvis rättegång och rätten till försvar.

               (19)

               Medlemsstaterna bör informera kommissionen om uppföljningen av denna rekommendation senast (36 månader) från dess offentliggörande. På grundval av denna information bör kommissionen övervaka och utvärdera de åtgärder som vidtas av medlemsstaterna.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1

      SYFTE OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE

               1.

               Genom denna rekommendation uppmanas medlemsstaterna att stärka vissa processuella rättigheter för sårbara misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden och för sårbara personer som är föremål för förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder.

               2.

               De särskilda processuella rättigheterna för sårbara personer bör gälla från och med den tidpunkt då de blir misstänkta för ett brott. Rättigheterna bör gälla fram till dess att förfarandena har avslutats.

               3.

               Sårbara personer bör, beroende på vad som ligger i deras intresse, involveras i utövandet av processuella rättigheter, med hänsyn tagen till deras förmåga att förstå och delta effektivt i förfarandet.

         AVSNITT 2

      IDENTIFIERING AV SÅRBARA PERSONER

               4.

               Sårbara personer bör så snabbt som möjligt identifieras och erkännas som sådana. Medlemsstaterna bör se till att alla behöriga myndigheter har möjlighet att använda sig av läkarundersökningar, utförda av oberoende sakkunniga, för att identifiera sårbara personer och fastställa graden av deras sårbarhet samt deras särskilda behov. Den sakkunniga kan lämna ett motiverat yttrande om lämpligheten av de åtgärder som vidtagits eller planeras för den sårbara personen.

         AVSNITT 3

      SÅRBARA PERSONERS RÄTTIGHETER

      Icke-diskriminering

               5.

               Sårbara personer bör inte bli föremål för någon form av diskriminering enligt nationell lagstiftning med avseende på utövandet av de processuella rättigheter som anges i denna rekommendation.

               6.

               Processuella rättigheter som beviljas sårbara personer bör respekteras under hela det straffrättsliga förfarandet, med hänsyn tagen till typen och graden av sårbarhet.

      Presumtion om sårbarhet

               7.

               Medlemsstaterna bör införa en presumtion om sårbarhet, särskilt avseende personer med allvarliga psykiska, intellektuella, fysiska eller sensoriska funktionsnedsättningar, eller psykisk sjukdom eller kognitiva störningar som gör att de inte kan förstå och delta effektivt i förfarandet.

      Rätt till information

               8.

               Personer med funktionshinder bör på begäran erhålla information om sina processuella rättigheter i ett format som är tillgängligt för dem.

               9.

               Sårbara personer och, vid behov, deras rättsliga företrädare eller en lämplig vuxen bör underrättas om de särskilda processuella rättigheter som avses i denna rekommendation, i synnerhet de som rör rätten till information, rätten till medicinsk vård, rätten till en försvarare, respekten för privatlivet och, i förekommande fall, de rättigheter som gäller vid frihetsberövande inför rättegång.

               10.

               Den rättsliga företrädaren eller en lämplig vuxen som den sårbara personen själv eller behöriga myndigheter har utsett till att bistå henne eller honom bör vara närvarande vid polisstationen och under domstolsförhandlingar.

      Rätt till en försvarare

               11.

               I sådana fall där en sårbar person inte kan förstå och följa förfarandena bör det inte vara möjligt att avstå från rätten till en försvarare enligt direktiv 2013/48/EU.

      Rätt till medicinsk vård

               12.

               Sårbara personer som har frihetsberövats bör ha tillgång till systematisk och regelbunden medicinsk vård under hela det straffrättsliga förfarandet.

      Inspelning av förhör

               13.

               Eventuella förhör med sårbara personer under förundersökningsfasen bör spelas in med ljud och bild.

      Frihetsberövande

               14.

               Medlemsstaterna bör vidta alla åtgärder som krävs för att se till att frihetsberövande av sårbara personer innan domstolen har meddelat en fällande dom endast används som en sista utväg, på ett proportionerligt sätt och under förhållanden som är anpassade till den sårbara personens behov. Lämpliga åtgärder bör vidtas för att se till att sårbara personer, med hänsyn till deras särskilda behov, har tillgång till rimliga inhysningsförhållanden under den tid som de är frihetsberövade.

      Privatliv

               15.

               Behöriga myndigheter bör vidta lämpliga åtgärder för att skydda sårbara personers privatliv, personliga integritet och personuppgifter, inklusive medicinska uppgifter, under hela det straffrättsliga förfarandet.

      Förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder

               16.

               Den verkställande medlemsstaten bör se till att en sårbar person som är föremål för förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder har de särskilda processuella rättigheter som anges i denna rekommendation redan i samband med gripandet.

      Utbildning

               17.

               Polistjänstemän samt brottsbekämpande och rättsliga myndigheter som är behöriga i straffrättsliga förfaranden mot sårbara personer bör ges särskild utbildning.

         AVSNITT 4

      ÖVERVAKNING

               18.

               Medlemsstaterna bör senast (36 månader från offentliggörandet) underrätta kommissionen om de åtgärder som vidtagits för att ge verkan åt denna rekommendation.

         AVSNITT 5

      SLUTBESTÄMMELSER

               19.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 27 november 2013.

            På kommissionens vägnar

         Viviane REDING

            Vice ordförande

      (1)  EUT C 115, 4.5.2010, s. 1.

      (2)  EUT C 295, 4.12.2009, s. 1.

      (3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/64/EU av den 20 oktober 2010 om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden (EUT L 280, 26.10.2010, s. 1).

      (4)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/13/EU av den 22 maj 2012 om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden (EUT L 142, 1.6.2012, s. 1).

      (5)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/48/EU av den 22 oktober 2013 om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder samt om rätt att få en tredje part underrättad vid frihetsberövande och rätt att kontakta tredje parter och konsulära myndigheter under frihetsberövandet (EUT 295, 6.11.2013, s. 1).

      (6)  Rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och överlämning mellan medlemsstaterna (EGT L 190, 18.7.2002, s. 1).