title: 2011/856/EU: Kommissionens rekommendation av den 15 december 2011 om befrielse från dubbelbeskattning av arv

text:
               20.12.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 336/81

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 15 december 2011
   om befrielse från dubbelbeskattning av arv
   (2011/856/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               De flesta medlemsstater tillämpar skatt när en person dör, särskilt arvsskatt, medan vissa medlemsstater kan beskatta arv under andra skatteposter, såsom inkomst. Alla skatter som tillämpas vid en persons dödsfall kallas nedan för arvsskatt.

               (2)

               De flesta medlemsstater som tillämpar arvsskatt tillämpar också skatt på gåvor mellan levande personer.

               (3)

               Medlemsstater kan beskatta arv på grundval av olika ”anknytningskriterier”. De kan göra detta utifrån en personlig anknytning såsom den avlidna personens vistelseort, hemvist eller medborgarskap, eller arvingens vistelseort, hemvist eller medborgarskap, eller båda. Vissa medlemsstater kan tillämpa mer än en av dessa faktorer eller kan tillämpa åtgärder för att motverka missbruk som medför ett utvidgat begrepp gällande hemvist eller vistelseort för skattesyften.

               (4)

               Utöver att beskatta på basis av en personlig anknytning kan medlemsstaterna tillämpa arvsskatt på tillgångar som befinner sig inom deras jurisdiktion. Skatt kan tillämpas på denna grundval även om varken den avlidne eller arvingen har någon personlig anknytning till det land där tillgången befinner sig.

               (5)

               Allt fler EU-medborgare flyttar under sin livstid från ett EU-land till ett annat för att bo, studera, arbeta eller gå i pension och köper fast egendom och investerar i tillgångar i andra länder än sitt hemland.

               (6)

               Om dessa fall medför gränsöverskridande arv när en individ dör kan fler än en medlemsstat ha rätt att tillämpa arvsskatt på dessa tillgångar.

               (7)

               Medlemsstaterna har endast ett fåtal bilaterala konventioner för att undvika dubbel eller flerfaldig beskattning av arv.

               (8)

               De flesta medlemsstater beviljar, genom lagstiftning eller administrativ praxis som antagits ensidigt på nationell nivå, skattelättnad vid dubbelbeskattning i fråga om utländsk arvsskatt.

               (9)

               Dessa nationella system för befrielse från utländsk arvsskatt har dock i allmänhet begränsningar. Särskilt kan de ha ett begränsat omfång när det gäller vilka skatter och personer som omfattas. De kanske inte medger kreditering för gåvoskatter som tidigare betalats för samma arv eller för skatter som tillämpas på lokal eller regional nivå snarare än på nationell nivå, eller för samtliga skatter som vid dödsfallet påförs av andra länder. Det är möjligt att de bara beviljar befrielse för utländska skatter som betalats för viss utländsk egendom. De kanske inte beviljar befrielse när det gäller utländsk skatt på en egendom belägen i ett annat land än arvingens eller den avlidnes land. Det är möjligt att de utesluter utländsk skatt på tillgångar belägna inom territoriet för den medlemsstat som beviljar skattelättnad. De nationella systemen för skattelättnad kan också brista i detta avseende eftersom de inte tar hänsyn till bristande matchning i förhållande till arvsskatteregler i andra medlemsstater, särskilt när det gäller vad som ska anses som en lokal tillgång respektive en utländsk tillgång, och i fråga om tidpunkten för överföring av tillgångar och det datum då skatten ska betalas. Slutligen kan skattelättnader vara underordnade en bedömning från en behörig myndighets sida och därmed inte vara garanterade.

               (10)

               Avsaknaden av lämpliga sätt att undvika kumulativ beskattning av arv kan leda till en sammanlagd skattenivå som är betydligt högre än den tillämpliga nivån i situationer som är rent interna för de berörda medlemsstaterna.

               (11)

               Detta kan hindra EU-medborgarna från att till fullo utnyttja sin rätt att flytta och verka fritt över EU:s inre gränser. Det kan också skapa problem för överföringen av småföretag vid ägarnas dödsfall.

               (12)

               Medan inkomsterna från arvsskatt utgör en relativt liten andel av medlemsstaternas sammanlagda skatteinkomster och de gränsöverskridande fallen i sig står för mycket mindre, kan dubbelbeskattning av arv ha omfattande konsekvenser för de berörda individerna.

               (13)

               Frågan om dubbelbeskattning av arv har för närvarande inte avgjorts på ett heltäckande sätt på nationell eller bilateral nivå eller på grundval av EU-lagstiftningen. För att säkra att den inre marknaden fungerar smidigt bör ett mer heltäckande system för att bevilja befrielse från dubbelbeskattning i gränsöverskridande fall uppmuntras.

               (14)

               En prioriteringsordning beträffande beskattningsrätterna eller, omvänt, för beviljande av skattelättnader bör tillhandahållas i fall där två eller flera medlemsstater tillämpar arvsskatt på samma arv.

               (15)

               Som en allmän regel, och i linje med den praxis som dominerar på internationell nivå, bör medlemsstater där fast egendom och verksamhetstillgångar för ett fast etableringsställe finns, i egenskap av stat med den närmaste anknytningen, ha primär rätt att tillämpa arvsskatt på sådan egendom.

               (16)

               Eftersom lös egendom som inte är verksamhetstillgångar för ett fast etableringsställe lätt kan förflyttas är dess anknytning till den medlemsstat där den råkar vara lokaliserad vid tiden för dödsfallet generellt betydligt mindre nära än de personliga anknytningar som den avlidne eller arvingen kan ha till en annan medlemsstat. Den medlemsstat där sådan lös egendom är belägen bör därför undanta egendomen från sin arvsbeskattning om sådan beskattning tillämpas av den medlemsstat till vilken den avlidne och/eller arvingen har en personlig anknytning.

               (17)

               Arv har ofta ackumulerats under den avlidnes livstid. Dessutom är sannolikheten större för att de tillgångar som ingår i ett arv finns i den medlemsstat till vilken den avlidne har personlig anknytning än i den medlemsstat till vilken arvingen har sådan anknytning, om det här rör sig om olika medlemsstater. Vid beskattning av arv på basis av personlig anknytning till det egna territoriet hänvisar de flesta medlemsstaterna till den avlidnes anknytning snarare än till arvingens, även om flera medlemsstater också eller enbart påför skatt om arvingen har en personlig anknytning till landets territorium. På grund av ovannämnda karaktär och betydelse av den avlidnes personliga anknytning samt av praktiska skäl bör dubbelbeskattning på grund av att den avlidne och arvingen har personlig anknytning till skilda medlemsstater undvikas av den medlemsstat till vilken arvingen har personlig anknytning.

               (18)

               Konflikter som gäller personlig anknytning till flera medlemsstater skulle kunna lösas på basis av ett förfarande för ömsesidig överenskommelse som involverar utslagsgivande regler för att avgöra den närmaste personliga anknytningen.

               (19)

               Eftersom tidpunkten för tillämpning av arvsskatt kan skilja sig mellan de berörda medlemsstaterna och fall med gränsöverskridande faktorer kan ta avsevärt längre tid att avgöra jämfört med inhemska arvsskatteärenden, eftersom fler än ett rättssystem och/eller skattesystem måste hanteras, bör medlemsstaterna tillåta att skattelättnader begärs under en skälig tidsperiod.

               (20)

               Denna rekommendation främjar de grundläggande rättigheter som särskilt erkänns i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna, såsom rätten till egendom (artikel 17), som specifikt garanterar rätten att lagligen testamentera bort förvärvad egendom, näringsfrihet (artikel 16) och EU-medborgarnas frihet att röra sig fritt inom EU (artikel 45).

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   1.   Syfte
   1.1   Denna rekommendation anger hur medlemsstaterna kan tillämpa åtgärder, eller förbättra befintliga åtgärder, för att undvika dubbel eller flerfaldig beskattning som orsakas av tillämpning av arvsskatt från två eller flera medlemsstaters sida (nedan kallat dubbelbeskattning).
   1.2   Denna rekommendation gäller på motsvarande sätt för gåvoskatt, där gåvor beskattas enligt samma eller liknande regler som arv.
   2.   Definitioner
   I denna rekommendation gäller följande definitioner:
   a)   arvsskatt: all skatt som påförs på nationell, federal, regional eller lokal nivå vid dödsfall, oberoende av skattens beteckning, hur skatten tas ut och på vilken person skatten tillämpas. Särskilt inkluderas arvsskatt, överlåtelseskatt, överlåtelseavgift, stämpelavgift, inkomstskatt och skatt på realisationsvinst.
   b)   skattelättnad: en bestämmelse i lagstiftningen och/eller allmänna administrativa instruktioner eller vägledningar varmed en medlemsstat beviljar skattelättnad för arvsskatt som betalats i en annan medlemsstat, genom att kreditera den utländska skatten mot den skatt som tas ut i denna medlemsstat, genom att undanta arvet eller delar av detta från beskattning i denna medlemsstat med hänsyn till den utländska skatt som betalats eller genom att på annat sätt avstå från att ta ut arvsskatt.
   c)   tillgångar: varje lös och/eller fast egendom och/eller rättigheter som är föremål för arvsskatt.
   d)   personlig anknytning: anknytning för en avliden eller arvinge till en medlemsstat, som kan grundas på hemvist, vistelseort, stadigvarande bostad, väsentligt intressecentrum, vanlig vistelseort, medborgarskap eller plats för verklig ledning.
   Vad gäller punkt a betraktas tidigare erlagd gåvoskatt på samma tillgång som arvsskatt när det gäller beviljande av skattelättnad.
   Termerna ”fast etableringsställe”, ”fast egendom”, ”lös egendom”, ”vistelseort”, ”hemvist”, ”medborgarskap”, ”vanlig vistelseort” och ”stadigvarande bostad” har den innebörd som gäller enligt inhemsk lag i den medlemsstat som använder termen.
   3.   Allmän målsättning
   De rekommenderade åtgärderna syftar till att avgöra fall med dubbelbeskattning, så att den sammanlagda skatten på ett givet arv inte är högre än den nivå som skulle gälla om enbart den medlemsstat med den högsta skattenivån bland de involverade medlemsstaterna hade beskattningsbefogenhet gällande arvet i alla dess delar.
   4.   Beviljande av skattelättnad
   Vid tillämpningen av arvsskatt ska medlemsstaterna bevilja skattelättnad i enlighet med punkterna 4.1–4.4.
   4.1   Skattelättnad i fråga om fast egendom och lös egendom för ett fast etableringsställe
   När arvsskatt tillämpas ska en medlemsstat bevilja skattelättnad för arvsskatt som tillämpas av en annan medlemsstat för följande tillgångar:

               a)

               Fast egendom belägen i denna andra medlemsstat.

               b)

               Lös egendom som är verksamhetstillgång för ett fast etableringsställe beläget i denna andra medlemsstat.

         4.2   Skattelättnad i fråga om andra slag av lös egendom
   När det gäller annan lös egendom än verksamhetstillgångar i enlighet med punkt 4.1 b, ska en medlemsstat till vilken vare sig den avlidne eller arvingen har personlig anknytning avstå från att tillämpa arvsskatt givet att sådan skatt tillämpas av en annan medlemsstat på grund av den personliga anknytningen för den avlidne och/eller arvingen till denna andra medlemsstat.
   4.3   Skattelättnad i fall där den avlidne hade personlig anknytning till en annan medlemsstat än den till vilken arvingen har personlig anknytning
   Om inte annat följer av punkt 4.1, i fall där fler än en medlemsstat kan tillämpa skatt på ett arv på grundvalen att en avliden person hade personlig anknytning till en medlemsstat medan arvingen har personlig anknytning till en annan medlemsstat, ska denna andra medlemsstat ge skattelättnad för den skatt som betalats på arvet i den medlemsstat till vilken den avlidne hade personlig anknytning.
   4.4   Skattelättnad i fall med flera personliga anknytningar för en enskild person
   Där, på basis av bestämmelser i olika medlemsstater, en person bedöms ha personlig anknytning till fler än en beskattande medlemsstat, ska de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna genom ömsesidig överenskommelse avgöra, i enlighet med det förfarande som anges i punkt 6 eller på annat sätt, vilken medlemsstat som ska bevilja skattelättnad i det fall arvsskatt tillämpas i en stat till vilken personen har en närmare personlig anknytning.

               4.4.1

               En närmare personlig anknytning för en individ bör avgöras enligt följande:

                           a)

                           Han kan anses ha närmare personlig anknytning till den medlemsstat i vilken han har en stadigvarande bostad tillgänglig.

                           b)

                           Om den medlemsstat som avses i a) inte beskattar eller om individen har en stadigvarande bostad tillgänglig för sig i fler än en medlemsstat, kan han anses ha närmare personlig anknytning till den medlemsstat till vilken han har närmare personliga och ekonomiska förbindelser (väsentligt intressecentrum).

                           c)

                           Om den medlemsstat som avses i b) inte beskattar eller om det inte kan avgöras i vilken medlemsstat individen har sitt väsentliga intressecentrum, eller om han inte har någon stadigvarande bostad tillgänglig för sig i någon medlemsstat, kan han anses ha närmare personlig anknytning till den medlemsstat där han har en vanlig vistelseort.

                           d)

                           Om den medlemsstat som avses i c) inte beskattar eller om individen har en vanlig vistelseort i fler än en medlemsstat eller inte i någon medlemsstat, kan han anses ha närmare personlig anknytning till den medlemsstat i vilken han är medborgare.

               4.4.2

               I fallet med en person som inte är en individ, till exempel en välgörenhetsorganisation, kan den bedömas ha närmare personlig anknytning till den medlemsstat där platsen för dess verkliga ledning är belägen.

         5.   Tidsaspekten för tillämpning av skattelättnad
   Medlemsstaterna ska tillåta skattelättnad under en skälig tidsperiod, t.ex. tio år från den tidsgräns då den arvsskatt som de tillämpar måste betalas.
   6.   Förfarande för ömsesidig överenskommelse
   Där det är nödvändigt för att det allmänna mål som anges i punkt 3 ska uppnås, ska medlemsstaterna tillämpa ett förfarande för ömsesidig överenskommelse för att hantera eventuella tvister i samband med dubbelbeskattning, inklusive motstridiga definitioner av lös och fast egendom eller av tillgångars lokalisering eller fastställandet av vilken medlemsstat som ska ge skattelättnad i ett givet fall.
   7.   Uppföljning
   7.1   Medlemsstaterna ska fortsätta att arbeta med olika vägar för att förbättra skattemyndigheternas samarbete, inklusive på lokal och regional nivå, för att bistå skattebetalare som är föremål för dubbelbeskattning.
   7.2   Medlemsstaterna ska också anta en samordnad ståndpunkt i diskussionerna inom Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) om arvsskatt.
   7.3   Kommissionen kommer att följa upp rekommendationen med medlemsstaterna och offentliggöra en rapport om läget för gränsöverskridande befrielse från arvsskatt inom unionen tre år efter det att rekommendationens antagits.
   8.   Adressater
   Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 15 december 2011.

            På kommissionens vägnar

         Algirdas ŠEMETA

            Ledamot av kommissionen


title: 2013/637/EU: Kommissionens rekommendation av den 4 november 2013 om ändring av rekommendation 2006/576/EG vad gäller T-2-toxin och HT-2-toxin i foderblandningar för katter  Text av betydelse för EES

text:
               6.11.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 294/44

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 4 november 2013
   om ändring av rekommendation 2006/576/EG vad gäller T-2-toxin och HT-2-toxin i foderblandningar för katter
   (Text av betydelse för EES)
   (2013/637/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               T-2-toxin och HT-2-toxin är mykotoxiner som produceras av olika fusariumarter. T-2-toxin metaboliseras snabbt till ett stort antal produkter och HT-2-toxin är en av de främsta metaboliterna.

               (2)

               På begäran av kommissionen antog den vetenskapliga panelen för främmande ämnen i livsmedelskedjan (nedan kallad panelen) vid Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) ett yttrande om de risker som förekomsten av T-2-toxin och HT-2-toxin i livsmedel och foder medför för människors och djurs hälsa (1).

               (3)

               När det gäller risken för djurhälsan kom panelen fram till att det är osannolikt att den nuvarande uppskattade exponeringen för T-2-toxin och HT-2-toxin hos idisslare, kaniner och fisk utgör någon hälsorisk. Uppskattningar av exponeringen för T-2-toxin och HT-2-toxin hos svin, fjäderfä, hästar och hundar visar att risken för negativa hälsoeffekter är låg. Katter hör till de känsligaste djurarterna. På grund av de begränsade uppgifterna och de allvarliga negativa hälsoeffekterna vid låga doser gick det inte att fastställa en nivå där ingen skadlig effekt observeras (NOAEL) eller en lägsta nivå där en skadlig effekt observeras (LOAEL).

               (4)

               Mot bakgrund av slutsatserna i det vetenskapliga yttrandet måste undersökningar göras för att samla in uppgifter om de faktorer som leder till förhållandevis höga halter av T-2-toxin och HT-2-toxin i spannmål och spannmålsprodukter och om effekterna av bearbetningen av foder och livsmedel. Därför antogs kommissionens rekommendation 2013/165/EU som innehåller en rekommendation om att genomföra dessa undersökningar (2).

               (5)

               Eftersom T-2-toxin och HT-2-toxin är giftiga för katter bör det dessutom för summan av T-2-toxin och HT-2-toxin i kattfoder fastställas ett riktvärde som ska tillämpas vid bedömningen av huruvida kattfoder kan godtas i fråga om förekomsten av T-2-toxin och HT-2-toxin. Kommissionens rekommendation 2006/576/EG (3) bör därför ändras.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   I bilagan till rekommendation 2006/576/EG ska följande post läggas till efter posten för fumonisin B1 + B2:

                  ”Mykotoxin

                  Produkter avsedda för djurfoder

                  Riktvärde i mg/kg (ppm) för foder med en vattenhalt på 12 %

                  T-2-toxin + HT-2-toxin

                  Foderblandningar för katter

                  0,05”

      Utfärdad i Bryssel den 4 november 2013.

            På kommissionens vägnar

         Tonio BORG

            Ledamot av kommissionen

      (1)  ”Scientific Opinion on risks for animal and public health related to the presence of T-2 and HT-2 toxin in food and feed”, The EFSA Journal, vol. 9(2011):12, artikelnr 2481, [187 s.]. doi:10.2903/j.efsa.2011.2481. Tillgänglig på www.efsa.europa.eu/efsajournal

      (2)  Kommissionens rekommendation 2013/165/EU av den 27 mars 2013 om förekomsten av T-2-toxin och HT-2-toxin i spannmål och spannmålsprodukter (EUT L 91, 3.4.2013, s. 12).

      (3)  Kommissionens rekommendation 2006/576/EG av den 17 augusti 2006 om förekomst av deoxynivalenol, zearalenon, ochratoxin A, T-2 och HT-2 och fumonisiner i produkter avsedda för foder (EUT L 229, 23.8.2006, s. 7).


title: Rekommendation från kommissionen till rådet om Europeiska gemenskapens deltagande i förhandlingar om internationella regler och förfaranden för ansvarighet och ersättning för skada som härrör från gränsöverskridande förflyttningar av levande modifierade organismer inom ramen för Cartagenaprotokollet om biosäkerhet

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52006SC1135

Rekommendation från Kommissionen till Rådet om Europeiska gemenskapens deltagande i förhandlingar om internationella regler och förfaranden för ansvarighet och ersättning för skada som härrör från gränsöverskridande förflyttningar av levande modifierade organismer inom ramen för Cartagenaprotokollet om biosäkerhet  /* SEK/2006/1135 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 15.09.2006SEK(2006) 1135 slutligREKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom Europeiska gemenskapens deltagande i förhandlingar om internationella regler och förfaranden för ansvarighet och ersättning för skada som härrör från gränsöverskridande förflyttningar av levande modifierade organismer inom ramen för Cartagenaprotokollet om biosäkerhetA. MOTIVERING1. Cartagenaprotokollet om biosäkerhet till konventionen om biologisk mångfald trädde i kraft den 11 september 2003. Protokollet grundar sig på försiktighetsprincipen och utgör en ram för säker överföring, hantering och användning av levande modifierade organismer som framställts med hjälp av modern bioteknik och som kan få skadlig effekt på bevarandet och det hållbara nyttjandet av den biologiska mångfalden eller utgöra en fara för människors hälsa. Protokollet är i synnerhet inriktat på gränsöverskridande förflyttningar.2. Den 25 juni 2002 antog rådet ett beslut om ingående av protokollet på Europeiska gemenskapens vägnar. Gemenskapens ratifikationsinstrument deponerades den 27 augusti 2002.3. Enligt artikel 27 i protokollet skall partskonferensen i dess egenskap av möte mellan parterna till detta protokoll (COP/MOP) vid sitt första möte inleda ett förfarande för utarbetandet av internationella regler och förfaranden för ansvarighet och ersättning för skada som härrör från gränsöverskridande förflyttningar av levande modifierade organismer. Den pågående utvecklingen inom internationell rätt på området skall samtidigt analyseras och beaktas. Partskonferensen skall försöka avsluta detta arbete inom fyra år. Vid sitt första möte under 2004 inrättade COP/MOP i enlighet med artikel 27 en öppen ad hoc-grupp med juridiska och tekniska experter på ansvars- och ersättningsfrågor.4. Gruppens uppgift är att granska information och analysera allmänna frågor avseende ansvarighet och ersättning för skada som härrör från gränsöverskridande förflyttningar av levande modifierade organismer, och att utarbeta alternativ för innehållet i reglerna och förfarandena för ansvarighet och ersättning. Ad hoc-gruppen om ansvars- och ersättningsfrågor har hållit två sammankomster, den 25–27 maj 2005 och den 20–24 februari 2006 i Montreal (Kanada). Efter granskningen av informationen och analysen av de allmänna frågorna har gruppen övergått till att utarbeta operationell text för innehållet i reglerna och förfarandena för ansvarighet och ersättning. Gruppens tredje, fjärde och femte möten kommer att äga rum under 2007–2008 så att den skall kunna lägga fram sin slutrapport och förslaget till internationella regler och förfaranden för ansvarighet och ersättning för COP/MOP4 som är planerat att hållas under 2008 i Tyskland.5. Enligt artikel 174.1 i EG-fördraget är ett av målen för gemenskapens miljöpolitik att främja åtgärder på internationell nivå för att lösa regionala eller globala miljöproblem. För att uppnå detta mål får gemenskapen sluta avtal med tredje parter i enlighet med artiklarna 175 och 300.6. Enligt artikel 300.1 i EG-fördraget skall kommissionen ge rekommendationer till rådet som skall bemyndiga kommissionen att inleda de förhandlingar som behövs när ett avtal skall ingås mellan gemenskapen och en eller flera stater eller internationella organisationer. Kommissionen skall föra dessa förhandlingar i samråd med de särskilda kommittéer som rådet har tillsatt för att biträda kommissionen i dess uppgift och inom ramen för de direktiv som rådet kan komma att utfärda för kommissionen. När rådet utövar de befogenheter som det har tillerkänts enligt denna punkt skall det besluta med kvalificerad majoritet utom i de fall då det enligt punkt 2 första stycket skall besluta enhälligt.7. Texten till de internationella reglerna och förfarandena för ansvarighet och ersättning som skall läggas fram för COP/MOP4 för antagande under 2008 kommer att vara föremål för förhandlingar under de kommande tre mötena med ad hoc-gruppen med juridiska och tekniska experter på ansvars- och ersättningsfrågor. Dessa regler och förfaranden avser miljöskydd och kommer att utgöra ett avtal enligt betydelsen i artikel 300.1 i EG-fördraget. Flera EG-rättsliga rättsakter[1] omfattar ansvarighet och ersättning för skada som härrör från gränsöverskridande förflyttningar av levande modifierade organismer. Medlemsstater kan inte åta sig skyldigheter som ligger utanför gemenskapslagstiftningen, vilka kan påverka gemenskapsregler eller ändra deras omfattning.8. Kommissionen måste därför ge rekommendationer till rådet, som skall bemyndiga kommissionen att inleda de förhandlingar som krävs i frågan vid de kommande mötena med den öppna ad hoc-gruppen med juridiska och tekniska experter på ansvars- och ersättningsfrågor under 2007 och 2008 samt vid COP/MOP4 under 2008.B. REKOMMENDATIONMed beaktande av ovanstående rekommenderar kommissionen att1.  rådet bemyndigar kommissionen att på Europeiska gemenskapens vägnar i frågor som omfattas av gemenskapsbehörigheten delta i förhandlingarna om internationella regler och förfaranden för ansvarighet och ersättning för skada som härrör från gränsöverskridande förflyttningar av levande modifierade organismer inom ramen för Cartagenaprotokollet om biosäkerhet vid de tredje, fjärde och femte mötena med den öppna ad hoc-gruppen med juridiska och tekniska experter på ansvars- och ersättningsfrågor och vid den fjärde partskonferensen i dess egenskap av möte mellan parterna till detta protokoll,2.  kommissionen på Europeiska gemenskapens vägnar i frågor som omfattas av gemenskapsbehörigheten och i samråd med en särskild kommitté bestående av företrädare för medlemsstaterna leder förhandlingarna i enlighet med bifogade förhandlingsdirektiv,3.  kommissionen och medlemsstaterna, i den utsträckning reglerna och förfarandena rör frågor där behörigheten delas mellan gemenskapen och medlemsstaterna, bör bedriva ett nära samarbete under förhandlingsprocessen i syfte att skapa enighet i den internationella representationen av Europeiska gemenskapen,4.  rådet utfärdar bifogade förhandlingsdirektiv.BILAGAFÖRHANDLINGSDIREKTIV1. Kommissionen skall se till att de internationella regler och förfaranden för ansvarighet och ersättning för skada som härrör från gränsöverskridande förflyttningar av levande modifierade organismer som skall antas inom ramen för Cartagenaprotokollet om biosäkerhet är förenliga med tillämplig gemenskapslagstiftning och att utvecklingsländernas kapacitet beaktas under förhandlingarna om dessa regler och förfaranden.2. Om reglerna och förfarandena eller delar av dessa utformas som ett juridiskt bindande avtal skall kommissionen se till att det innehåller de bestämmelser som krävs för att gemenskapen skall kunna bli en part i det.3. Kommissionen skall inför rådet redogöra för resultatet av förhandlingarna och för eventuella problem som kan ha uppstått under dem. [1] Bl.a. direktiv 2004/35/EG om miljöansvar för att förebygga och avhjälpa miljöskador, EUT L 143, 21.4.2004, s. 56; direktiv 85/374/EEG om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om skadeståndsansvar för produkter med säkerhetsbrister, EGT L 210, 7.8.1985, s. 29, i dess ändrade lydelse; förordning (EG) nr 44/2001 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område, EGT L 12, 22.12.2000, s. 1.


title: Rådets rekommendationer – ”Främjande av användningen och utbyte av bästa praxis när det gäller gränsöverskridande videokonferenser på juridikområdet i medlemsstaterna och på EU-nivå”

text:
               31.7.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 250/1

         Rådets rekommendationer
   ”Främjande av användningen och utbyte av bästa praxis när det gäller gränsöverskridande videokonferenser på juridikområdet i medlemsstaterna och på EU-nivå”
   (2015/C 250/01)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD
   ERINRAR OM

               1.

               strategin för europeisk e-juridik 2014–2018 som antogs av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 6 december 2013 (1),

               2.

               punkt 59 i strategin för europeisk e-juridik 2014–2018 som föreskriver att ”vid behov kan medlemsstater som är involverade i särskilda projekt träffas i informella grupper i syfte att göra framsteg med arbetet på dessa områden (…)”,

               3.

               den fleråriga handlingsplanen för europeisk e-juridik 2014–2018 som antogs av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 6 juni 2014 (2),

               4.

               riktlinjerna för genomförandet av den fleråriga handlingsplanen för europeisk e-juridik 2014–2018 som godkändes av rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 4 december 2014 (3), som fastställer konkreta steg för uppföljning av handlingsplanen av arbetsgruppen för e-lagstiftning (e-juridik), inbegripet inrättande av den informella arbetsgruppen för gränsöverskridande videokonferenser,

               5.

               resultaten av den informella arbetsgruppen för gränsöverskridande videokonferenser enligt den slutrapport (4) som lades fram för arbetsgruppen för e-lagstiftning (e-juridik),

         KONSTATERAR ATT

               6.

               videokonferenser är ett användbart hjälpmedel som har stora möjligheter inte bara på nationell nivå utan också och i synnerhet i gränsöverskridande situationer där olika medlemsstater och även tredjeländer är inblandade; i gränsöverskridande fall är smidig kommunikation mellan de rättsliga myndigheterna i medlemsstaterna av avgörande betydelse; videokonferenser är en möjlig väg att förenkla och främja sådan kommunikation; fördelarna med videokonferenser har erkänts i unionslagstiftningen som uppmuntrar att deras användning, bland annat vid gränsöverskridande bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (5) och i det europeiska småmålsförfarandet (6) samt vid reglerade förfaranden i brottmål (7),

               7.

               videokonferensteknik kan användas i alla typer av rättsliga förfaranden (både brottmål och privatmål) och ger domstolar och åklagarmyndigheter större flexibilitet att ta upp vittnesmål från offer och vittnen, höra synpunkter från sakkunniga och ta upp utsagor från misstänkta och åtalade; videokonferenser kan bidra till att minska stressen för sårbara vittnen, såsom barn; resor kan undvikas i fall när offer, vittnen eller sakkunniga från andra medlemsstater måste avlägga vittnesmål; videokonferenser ger även möjlighet till omedelbart och effektivt skydd såsom rätten till tolk, rätten till information, tillgång till advokat för en misstänkt när han eller hon kvarhålls på en avlägset belägen plats (t.ex. kvarhållen till sjöss); användningen av sådan teknik minskar även kostnaden för att höra nationella myndigheter; avsevärda kostnads- och säkerhetsvinster kan uppnås genom att man undviker att transportera personer som hålls i förvar,

               8.

               EU:s medlemsstater redan börjat arbeta tillsammans inom ramen för europeisk e-juridik för att främja användningen av videokonferenser och utbyta erfarenheter och bästa praxis; sådant arbete sker bl.a. inom ramen för arbetsgruppen för e-lagstiftning (e-juridik) på EU-nivå,

               9.

               det arbete som hittills gjorts på området för videokonferenser på nationell nivå och EU-nivå inom den första handlingsplanen för europeisk e-juridik 2009–2013 har redan lett till avsevärda resultat; e-juridikportalen innehåller information om användningen av videokonferensutrustning vid domstolsförhandlingar i gränsöverskridande situationer på alla officiella språk, bl.a. en manual och relevanta kontaktuppgifter för de flesta av medlemsstaterna,

               10.

               den andra fleråriga handlingsplanen för europeisk e-juridik 2014–2018 syftar till att bygga vidare på det arbete som redan har gjorts och fortsätta denna positiva utveckling på nationell och europeisk nivå; detta arbete bör även ses som en del av en mera övergripande utveckling i riktning mot en modernisering av rättsskipningen i EU, där man beaktar de befintliga rättsliga ramarna på detta särskilda område och behovet att iaktta befintliga rättssäkerhetsgarantier på medlemsstats- och EU-nivå,

         FRAMHÅLLER ATT

               11.

               såsom beskrivs i den fleråriga handlingsplanen för europeisk e-juridik 2014–2018 bör domstolsförfaranden och förfaranden utanför domstol i gränsöverskridande situationer underlättas genom tillgång till kommunikation med elektroniska medel mellan domstolar och parter inför domstol samt vittnen, offer, sakkunniga och andra deltagare,

               12.

               video- och telefonkonferenser eller andra lämpliga medel för långdistanskommunikation bör dessutom i förekommande fall i större utsträckning användas för muntligt hörande för att undvika behov av resa till domstolen för deltagande i rättsliga förfaranden, framför allt i gränsöverskridande mål, och på så sätt, genom minskade kostnader och ansträngningar, bidra till en effektiv tillgång till rättslig prövning,

               13.

               såsom anges i den fleråriga handlingsplanen för europeisk e-juridik 2014–2018 bör framtida insatser på detta område utökas för att ytterligare underlätta anordnande och drift av gränsöverskridande videokonferenser i alla medlemsstater genom främjande av it-verktyg för att stödja och organisera videokonferenser och genom att öka interoperabiliteten för videokonferenser; detta arbete bör även omfatta utformning av ett gemensamt formulär för att begära/bekräfta en gränsöverskridande videokonferens; upprättande av ett nätverk för utbyte av erfarenheter och bästa praxis när det gäller videokonferenser, inklusive utbildning, bör också övervägas; deltagande av rättstillämpare såsom domare, allmänna åklagare, advokater, medlare och rättstolkar i detta arbete bör också beaktas,

         VÄLKOMNAR

               14.

               det arbete som expertarbetsgruppen för gränsöverskridande videokonferenser gör för att e-juridiksystem i medlemsstaterna och på europeisk nivå generellt sett ska fungera bättre; expertgruppen inrättades i januari 2014 under österrikiskt ledning i syfte att främja den praktiska användningen av gränsöverskridande videokonferenser och utbyte av bästa praxis och sakkunskaper om organisatoriska, tekniska och juridiska aspekter,

               15.

               expertarbetsgruppens slutrapport som lades fram i mars 2015, med särskilda rekommendationer för det framtida arbetet på detta område,

         KONSTATERAR ATT
   a)   expertarbetsgruppen

               16.

               expertarbetsgruppen i sin slutrapport identifierade ett antal tekniska, organisatoriska och juridiska hinder som försvårar användningen av videokonferensutrustning i medlemsstaterna i gränsöverskridande situationer; resultatet visade att även om det stämmer att befintliga lagstadgade krav måste följas så är flertalet av de omedelbara problem som uppstår i gränsöverskridande situationer mer av organisatorisk och teknisk art; det är dessa frågor som det särskilt bör vara en prioritet att lösa på kort eller på medellång sikt,

         b)   e-juridikportal

               17.

               den information som redan finns tillgänglig på e-juridikportalen dessutom bör uppdateras och kompletteras; i framtiden skulle i synnerhet följande tillägg kunna göras: länkar till EU-lagstiftning och medlemsstaternas lagstiftning med regler för användningen av videokonferenser; samlad information om alla domstolar med videokonferensutrustning i medlemsstaterna; verktyg för det praktiska genomförandet av videokonferenser (elektroniska formulär, eventuellt ett bokningssystem på lång sikt); länkar till nationella instruktioner eller manualer, där sådana finns; ett avsnitt med exempel på videokonferenser i gränsöverskridande förfaranden och en samling med bästa praxis, information om utbildning och utbildningsmoduler on-line samt en länk till sammankopplade databaser för tolkar, om sådana finns,

         c)   synergier med andra projekt

               18.

               möjliga synergieffekter med andra projekt, såsom e-Codex, Avidicusprojekten (tolkning vid videokonferenser) och det europeiska nätverket för rättslig utbildning också bör beaktas; förutom den information som redan finns tillgänglig på e-juridikportalen, bör befintligt användbart material från andra källor, inbegripet medlemsstaterna och Eurojust, också utnyttjas i så stor utsträckning som möjligt,

         d)   rättsliga aspekter

               19.

               videokonferenser har fått ett rättsligt erkännande genom internationella konventioner och flera EU-rättsakter, såsom förordningen om bevisupptagning i mål och ärenden av civil och kommersiell natur, förordningen om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande samt senast, direktivet om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området,

               20.

               även om användningen av videokonferenser innebär ett ökat skydd för misstänkta, offer, vittnen och utsatta personer bör det säkerställas att den inte samtidigt inverkar menligt på rätten till försvar; särskild hänsyn måste tas för att säkerställa att principerna om omedelbarhet, jämlikhet i medel och kontradiktion respekteras; detta innefattar användning av modern utrustning för att uppnå tillfredsställande bild- och ljudkvalitet, och som också är säker i förhållande till hur känsligt ärendet är,

               21.

               konsekvenserna av utvecklingen på lagstiftningsområdet, inbegripet i första hand den europeiska utredningsordern, som är förenad med ett detaljerat förfarande för användning av videokonferenser i straffrättsliga ärenden, för de olika förfarandereglerna och garantierna som är tillämpliga i den begärande och i den verkställande medlemsstaten ska därför utvärderas; bland andra rättsliga frågor som hör samman med videokonferenser återfinns också fastställandet av behöriga myndigheter,

         UPPMANAR MEDLEMSSTATERNA ATT

               22.

               överväga att på nationell nivå genomföra följande åtgärder i syfte att förbättra interoperabiliteten mellan medlemsstaterna:

         a)   organisatoriska aspekter

               a)

               införa en eller, i förekommande fall, flera nationella kontaktpunkter för videokonferenser i varje medlemsstat; därigenom förbättra och aktualisera – i nära samarbete med kommissionen om detta behövs – informationen på e-juridikportalen (via databasen med domstolar i Europa) om nationella anläggningar för videokonferenser, nationella kontaktpunkter för videokonferenser samt relevanta behöriga domstolar; förbättra organisationen av kontaktpunkter på nationell nivå och inom domstolarna,

               b)

               vid enskilda videokonferenser enas om ett gemensamt språk samt, i förekommande fall, lämpliga översättnings- och tolkningstjänster och om den tidszon som kommer att användas för att fastställa när videokonferensen inleds; om tolkstöd krävs under en videokonferens bör medlemsstaterna vara medvetna om och i den mån det är möjligt följa de råd som inhämtats från Avidicusprojekten,

               c)

               utan att det påverkar rättsväsendets oberoende eller olikheter i rättsväsendets uppbyggnad inom unionen erbjuda effektiv utbildning för potentiella användare, bland annat för domare och åklagare, för att öka deras självförtroende och förmåga att genomföra gränsöverskridande videokonferenser,

         b)   tekniska aspekter

               d)

               inrätta effektiva mekanismer, inbegripet ett bättre sätt för att effektivt utbyta rörliga och/eller konfidentiella parametrar för videokonferenser samt offentlig och statisk information om videokonferensanläggningar för varje medlemsstat, som ska offentliggöras på den europeiska e-juridikportalen,

               e)

               utarbeta praktiska riktlinjer för användare, teknisk planering och stödpersonal med rekommenderade tekniska standarder,

               f)

               förbättra interoperabiliteten mellan medlemsstaterna genom att systematiskt utföra praktiska tester av medlemsstaterna två och två för att dokumentera operativa parametrar; dessa kan sedan återanvändas för att få till stånd mer tillförlitliga videokonferenser mellan medlemsstater med tillfredsställande ljud- och videokvalitet,

               g)

               som ett minimum genomföra följande tekniska standarder i syfte att förbättra videokonferenskvaliteten

                           —

                           använda ett hårdvarubaserat system för videokonferenser (H.323/videoconference SIP),

                           —

                           videokonferenserna ska vara IP-baserade,

                           —

                           använda infrastruktur som går genom brandväggar,

                           —

                           använda krypterad kommunikation (AES-128),

                           —

                           ta emot presentationen i form av duo video (H. 239) (8),

         c)   rättsliga aspekter

               h)

               utvärdera vilka konsekvenser antagna EU-instrument, t.ex. den europeiska utredningsordern, får för gällande förfaranderegler,

         UPPMANAR ARBETSGRUPPEN FÖR E-LAGSTIFTNING (E-JURIDIK) ATT

               23.

               börja undersöka praktiska möjligheter och lösningar för en samordnad strategi i syfte att inleda ett samarbete på området videokonferenser med tredjeländer utöver de bilaterala kontakter som medlemsstaterna redan har inrättat på detta område,

               24.

               fortsätta arbetet inom ramen för expertarbetsgruppen om gränsöverskridande videokonferenser genom att inom arbetsgruppen för e-lagstiftning (e-juridik) inrätta ett nätverk för samarbete mellan medlemsstaterna i syfte att utbyta erfarenheter och dela med sig av bästa praxis rörande videokonferenser, inbegripet utbildning, på grundval av ett förslag som ska läggas fram av expertarbetsgruppen; detta nätverk bör

                           a)

                           överväga hur användningen av videokonferenser kan förbättras på europeisk nivå genom att skapa säkra ”virtuella sammanträdeslokaler för videokonferenser” där de deltagande medlemsstaterna kan koppla upp sig,

                           b)

                           utarbeta en tydlig beskrivning i flera steg (”protokoll”) för att förbereda och genomföra gränsöverskridande videokonferenser, som är anpassad till de vanligast förekommande fallen av rättslig användning av gränsöverskridande videokonferenser och som innefattar alla nödvändiga organisatoriska, tekniska och rättsliga aspekter,

                           c)

                           ge vägledning till användarna om de vanligast förekommande fallen av rättslig användning, där man skulle ha störst nytta av att i större utsträckning och på ett bättre sätt använda gränsöverskridande videokonferenser,

                           d)

                           förbättra den elektroniska överföringen av formulär för framställningar om ömsesidig rättslig hjälp över gränserna genom att kombinera funktioner i de dynamiska formulären från den europeiska e-juridikportalen med e-Codex, t.ex. formulären för ”direkt bevisupptagning” och ”(indirekt) bevisupptagning”,

                           e)

                           ta fram verktyg för att hjälpa de rättsliga myndigheterna att identifiera de rättsliga instrument som gäller för anordnandet av en viss videokonferens,

                           f)

                           ta fram verktyg för att hjälpa de rättsliga myndigheterna att identifiera den myndighet som är behörig när det gäller anordnandet av en viss videokonferens,

                           g)

                           identifiera de åtgärder som bör vidtas för att säkerställa rättssäkerhetsgarantierna vid utövandet av rätten till försvar och

                           h)

                           säkerställa hållbarheten i arbetet genom att

                                       —

                                       övervaka genomförandet av förbättringsåtgärder och -projekt,

                                       —

                                       följa med utvecklingen vad gäller ny teknik för videokonferenser,

                                       —

                                       föreslå nya åtgärder och projekt för ytterligare förbättringar,

         UPPMANAR EUROPEISKA KOMMISSIONEN ATT

               25.

               offentliggöra slutrapporten från expertgruppen för gränsöverskridande videokonferenser på e-juridikportalen för vidare spridning bland rättstillämpare och andra berörda parter,

               26.

               ekonomiskt stödja genomförandet på nationell nivå av de åtgärder som anges i punkt 22 med syftet att säkerställa gränsöverskridande interoperabilitet för videokonferenser så länge det skapar ett europeiskt mervärde i enlighet med de gällande finansieringsinstrumenten.

      (1)  EUT C 376, 21.12.2013, s. 7.

      (2)  EUT C 182, 14.6.2014, s. 2.

      (3)  Dok. 15771/14.

      (4)  Dok. 8364/15 + ADD.

      (5)  Rådets förordning (EG) nr 1206/2001 av den 28 maj 2001 om samarbete mellan medlemsstaternas domstolar i fråga om bevisupptagning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur (EGT L 174, 27.6.2001, s. 1).

      (6)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av den 11 juli 2007 om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande (EUT L 199, 31.7.2007, s. 1).

      (7)  Konventionen den 29 maj 2000 om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater.

      (8)
   Obs! Det kan vara nödvändigt att använda ISDN som backup-lösning, om en videokonferenspartner ännu inte stöder IP.