title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Cyperns uppdaterade konvergensprogram för 2006–2010 (framlagd av kommissionen)

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0070

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 9.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Cyperns uppdaterade konvergensprogram för 2006–2010 (framlagd av kommissionen)  /* SEK/2007/0070 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 23.1.2007SEK(2007) 70 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Cyperns uppdaterade konvergensprogram för 2006–2010(framlagd av kommissionen)MOTIVERINGALLMÄN BAKGRUNDStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att den hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan utarbetar [uppdaterade] stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram [uppdaterade] konvergensprogram). Cyperns första konvergensprogram lades fram i maj 2004. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 5 juli 2004, på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den kommitté som anges ovan. De kan även granskas av rådet.BAKGRUND TILL BEDÖMNINGEN AV DET UPPDATERADE PROGRAMMETKommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Cyperns konvergensprogram, som lades fram den 6 december 2006, och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om detta program (se faktarutan när det gäller de viktigaste punkterna i bedömningen).För att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i det nya konvergensprogrammet bedöms, sammanfattas i denna motivering följande:1.  Den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren.2.  Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (en sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet).3.  Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006.Den senaste ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finansernaCyperns ekonomi är liten och öppen och är därför mycket utsatt för yttre störningar. Den utvecklas framgångsrikt mot en nominell och real konvergens med EU. Med ett årsgenomsnitt på 3,5 % under de senaste tio åren är BNP-tillväxten stark, medan inflationen är låg. HIKP-inflationen låg på knappt 3 % under större delen av tioårsperioden. Cyperns ekonomi har utmärkts av nästan full sysselsättning. Långtidsarbetslösheten är mycket låg, medan produktivitetstillväxten i internationell jämförelse är hög. Emellertid har de nominella löneökningarna och enhetsarbetskostnaderna tenderat att öka snabbare än landets handelspartners. Trots detta utvecklas de exportinriktade tjänstesektorerna väl. Dessa står för huvuddelen av den totala exporten, men de stora överskotten härifrån har inte helt kunnat täcka underskotten i handeln med varor. De senaste tio åren har därför Cyperns bytesbalans varit negativ. Trots det har finansieringen varit oproblematisk till följd av utländska portfölj- och direktinvesteringar och utlandsboende medborgares insättningar i landets finansiella institut. Det nu tillämpade finanspolitiska konsolideringsprogrammet har minskat underskottet till 2 % av BNP 2006 och den offentliga skulden sjunker.Bedömningen i rådets yttrande om det föregående programmetDen 14 mars 2006 antog rådet sitt yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet för perioden 2005–2009. Rådet ansåg att ”den strukturella anpassning som planeras inom programperioden efter det att underskottet under 2005 nedbringats till ett värde under 3 % av BNP är ambitiös”. Vidare uppmanade rådet Cypern att ”genom varaktiga åtgärder säkerställa att konsolideringen av de offentliga finanserna i syfte att nå programmets mål på medellång sikt fullföljs efter det att det alltför stora underskottet har korrigerats”. Rådet uppmanade också Cypern att ”hålla kontroll över de offentliga pensionsutgifterna och genomföra ytterligare reformer på pensions- och sjukvårdsområdet i syfte att förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet”.Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006Den 17 oktober 2006 lämnades rapporten om genomförandet av Cyperns nationella reformprogram, som skall tas fram inom ramen för den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I detta reformprogram anges följande centrala problem och prioriteringar: finanspolitikens hållbarhet, de offentliga finansernas kvalitet, FoU, innovation samt informations- och kommunikationsteknik, ökad diversifiering av ekonomin, konkurrens och företagsklimat, miljömässig hållbarhet, infrastruktur, humankapital och social sammanhållning.Av kommissionens bedömning av det programmet (antagen i samband med dess årliga lägesrapport i december 2006 [2] ) framgår att Cypern framgångsrikt genomför sitt nationella reformprogram. Överlag verkar genomförandet av de flesta åtgärderna fortgå enligt planerna.Mot bakgrund av konstaterade starka och svaga punkter rekommenderades att Cypern vidta åtgärder på följande områden: reformerna av pensions- och vårdsystemet samt sysselsättning och utbildningsmöjligheter för ungdomar.Faktaruta: De viktigaste punkterna i bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (i fråga om stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (i fråga om konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Frågan om de ekonomiska antaganden som programmet bygger på är rimliga. Det medelfristiga mål för de offentliga finanserna som lagts fram av medlemsstaten, och frågan om anpassningsplanen för att uppnå målet är lämplig. Frågan om de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna metod är tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln. I bedömningen av anpassningsplanen för att uppnå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna uppmärksammas frågan om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider, medan anpassningen får vara mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider. För de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II uppmärksammas vidare om medlemsstaten som riktvärde eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP för att uppnå sitt medelfristiga mål för de offentliga finanserna Frågan om det när anpassningsplanen för att uppnå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått det), eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som uppnått målet), ingår ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (däribland genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom har påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden). Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Frågan om medlemsstatens ekonomiska politik är förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens höstprognos 2006 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man ”vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet” enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 ”Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten”. I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[3]. Graden av integration med de nationella reformprogram som medlemsstaterna överlämnat inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I sin följenot av den 7 juni 2005 till Europeiska rådet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008 framhöll Ekofinrådet att de nationella reformprogrammen borde vara förenliga med stabilitets- och konvergensprogrammen. Efterlevnaden av uppförandekoden[4], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stabilitets- och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Cyperns uppdaterade konvergensprogram för 2006–2010EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 9.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.(1) Den [27 februari 2007] granskade rådet Cyperns uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2006–2010.(2) Enligt programmets bakomliggande makroekonomiska scenario skall den reala BNP-tillväxten öka från 3,7 % år 2006 till i genomsnitt 4,1 % under resten av programperioden. Enligt tillgängliga uppgifter förefaller scenariot bygga på rimliga tillväxtantaganden. Programmets inflationsberäkningar verkar också vara realistiska.(3) I kommissionens höstprognos 2006 beräknas det offentliga underskottet bli 2 % av BNP under 2006, vilket var målet i den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet. Den reala BNP-tillväxten väntas bli lägre än i den föregående uppdateringens beräkningar (3,7 % i stället för 4,2 %). Samtidigt beräknas de totala utgifterna bli större än planerat, men skall täckas av större totala intäkter.4.  Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet 2005 syftar programmet till att ytterligare konsolidera de offentliga finanserna. Enligt beräkningarna skall saldot i de offentliga finanserna förbättras från ett underskott på 1,9 % av BNP 2006 till balans 2010, vilket enbart skall ske genom åtstramningsåtgärder eftersom intäktskvoten blir oförändrad under programperioden. Under programperioden beräknas de totala utgifterna sjunka med 1 ¾ procentenheter av BNP, varav 1 procentenhet motsvarar sänkta räntekostnader. Samtidigt planeras de sociala transfereringarna öka med 1¼ procentenheter. Det primära överskottet beräknas stiga från 1 ½ % av BNP 2006–07 till drygt 2 % av BNP 2008 och sedan vara oförändrat. Den planerade konsolideringen är något snabbare än i den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet, med ett i stort sett liknande makroekonomiskt scenario.5.  Enligt beräkningar med den allmänt vedertagna metoden skall det strukturella saldot förbättras från ett underskott på cirka 1 ½ % av BNP 2006 till ett överskott på omkring ¼ % av BNP vid programperiodens utgång (dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder). Liksom i den föregående uppdateringen är programmets finanspolitiska mål på medellång sikt ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP, som enligt programmet skall uppnås 2008, ett år tidigare än i den föregående uppdateringen. Eftersom målet är mer långtgående än minimiriktmärket (ett underskott på cirka 1 ¾ % av BNP), bör kravet på en säkerhetsmarginal mot uppkomsten av ett alltför stort underskott vara tillgodosett om målet uppfylls. Målet på medellång sikt ligger inom det intervall som för medlemsstaterna som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II har fastställts i stabilitets- och tillväxtpakten och i uppförandekoden. Det avspeglar också väl skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.6.  De risker som omgärdar programmets prognoser för de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Jämfört med kommissionens höstprognos för 2006 verkar målet för 2007 rimligt och programmet innehåller relativt detaljerade uppgifter om anpassningsåtgärderna 2008, när det primära överskottet beräknas förbättras. Det finns dock en risk för utgiftsavvikelser, till följd av de planerade hårda utgiftsåtstramningarna och bristen på uppgifter om utgiftstaken och om hur de skall tillämpas. Å andra sidan har de uppvisade resultaten i huvudsak varit goda när det gäller att uppnå de finanspolitiska målen.7.  Utifrån denna riskbedömning verkar programmets finanspolitiska inriktning vara tillräcklig för att målet på medellång sikt skall kunna uppnås senast 2008, som planerats i programmet. Det förefaller ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att undvika att underskottstaket på 3 % av BNP överskrids vid normala konjunktursvängningar under programperioden. Takten i anpassningen mot programmets mål på medellång sikt ligger i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att den årliga förbättringen av det strukturella saldot som riktmärke bör ligga på 0,5 % av BNP för euroområdet och de länder som deltar i ERM II, och att korrigeringen bör vara större under goda ekonomiska tider men kan vara mindre när dåliga ekonomiska tider råder. Efter det att målet på medellång sikt uppnåtts, ligger programmets finanspolitiska inriktning också i linje med pakten.8.  Den offentliga bruttoskulden beräknas ha nått 64 ¾ % av BNP 2006, vilket överstiger fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Enligt programmets beräkningar skall skuldkvoten för 2008 sjunka under referensvärdet på 60 % av BNP och uppgå till drygt 46 % av BNP vid programperiodens utgång. De risker som omgärdar skuldkvotens beräknade utveckling verkar i stort sett uppväga varandra. Enligt riskbedömningen sjunker skuldkvoten i tillräcklig utsträckning mot referensvärdet under den tidigare delen av programperioden och beräknas nå det senast 2007.9.  Cypern är ett av de EU-länder där befolkningens åldrande mest påverkar de offentliga finanserna på lång sikt, främst med anledning av den mycket stora ökningen av pensionsutgifternas andel av BNP. Visserligen har de offentliga finanserna ett utgångsläge som gör att de kan täcka en del av åldrandets enligt beräkningarna på lång sikt betydande påverkan på de offentliga finanserna, men de räcker inte helt. Dessutom ligger bruttoskulden för närvarande över fördragets referensvärde. Riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet kan enligt myndigheterna minskas genom en fortsatt konsolidering av de offentliga finanserna, parallellt med beslut om pensionsreformsåtgärder för att bromsa den betydande ökningen av åldersrelaterade utgifter. Totalt sett förefaller Cypern vara utsatt för stora risker när det gäller de offentliga finansernas hållbarhet.10.  Konvergensprogrammet innehåller en kvalitativ bedömning av de samlade effekterna enligt rapporten från oktober 2006 av genomförandet av det nationella reformprogrammet, inom ramen för strategin för de offentliga finanserna på medellång sikt. Dessutom innehåller det konsekvent uppgifter om de direkta budgetkostnaderna eller budgetbesparingarna av de viktigaste reformerna som planeras i reformprogrammet. Vidare verkar konvergensprogrammets finanspolitiska prognoser ta hänsyn till hur reformprogrammets åtgärder påverkar de offentliga finanserna. De finanspolitiska åtgärderna i konvergensprogrammet ligger i linje med det nationella reformprogrammets åtgärder. Särskilt väntas i bägge programmen pensions- och vårdreformer gradvis genomföras som svar på påverkan av befolkningens åldrande, men innehållet i en mer omfattande livslång strategi är inte helt klart och inte heller tidsramarna för dess utformande och genomförande.11.  Programmets finanspolitiska strategi överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008.12.  Programmet innehåller alla obligatoriska och de flesta frivilliga uppgifter[6] som föreskrivs i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammen.Sammantaget är slutsatsen att programmet, efter korrigeringen av det alltför stora underskottet 2005, gör goda framsteg mot programperiodens medelfristiga mål, till följd av utgiftsåtstramningar och goda tillväxtmöjligheter. Den offentliga bruttoskulden väntas senast 2007 nå referensvärdet på 60 % av BNP och väntas därefter fortsätta att sjunka.Mot bakgrund av denna bedömning, särskilt då skuldnivån och den beräknade ökningen av åldersrelaterade utgifter, uppmanas Cypern kontrollera de offentliga pensionsutgifterna och genomföra ytterligare pensions- och vårdreformer för att förbättra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt.Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |Real BNP (förändring i %) | KP december 2006 | 3,9 | 3,7 | 3,9 | 4,1 | 4,1 | 4,1 |KOM nov. 2006 | 3,8 | 3,8 | 3,8 | 3,9 | - | - |KP december 2005 | 4,1 | 4,2 | 4,2 | 4,2 | 4,3 | - |HIKP-inflation (i %) | KP december 2006 | 2,0 | 2,4 | 2,5 | 2,4 | 2,0 | 2,0 |KOM nov. 2006 | 2,0 | 2,4 | 2,0 | 2,4 | - | - |KP december 2005 | 2,1 | 2,0 | 2,0 | 2,0 | 2,0 | - |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | KP december 20061 | -0,9 | -1,0 | -1,1 | -1,1 | -1,1 | -1,1 |KOM nov. 20065 | -1,3 | -1,3 | -1,3 | -1,3 | - | - |KP december 20051 | -0,8 | -0,3 | 0,1 | 0,0 | 0,1 | - |Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP) | KP december 2006 | -2,3 | -1,9 | -1,6 | -0,7 | -0,4 | -0,1 |KOM nov. 2006 | -2,3 | -1,9 | -1,7 | -1,7 | - | - |KP december 2005 | -2,5 | -1,9 | -1,8 | -1,2 | -0,6 | - |Primärt saldo (i % av BNP) | KP december 2006 | 1,1 | 1,4 | 1,4 | 2,1 | 2,1 | 2,2 |KOM nov. 2006 | 1,1 | 1,4 | 1,4 | 1,4 | - | - |KP december 2005 | 0,7 | 1,2 | 1,2 | 1,4 | 1,7 | - |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | KP december 20061 | -2,0 | -1,5 | -1,2 | -0,3 | 0,0 | 0,3 |KOM nov. 2006 | -1,8 | -1,4 | -1,2 | -1,2 | - | - |KP december 20051 | -2,2 | -1,8 | -1,8 | -1,2 | -0,6 | - |Strukturellt saldo2 (i % av BNP) | KP december 20063 | -3,3 | -1,9 | -1,0 | -0,3 | -0,1 | -0,1 |KOM nov. 20064 | -2,7 | -1,4 | -1,2 | -1,2 | - | - |KP december 2005 | -3,1 | -2,1 | -2,1 | -1,5 | -0,6 | - |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | KP december 2006 | 69,2 | 64,7 | 60,5 | 52,5 | 49,0 | 46,1 |KOM nov. 2006 | 69,2 | 64,8 | 62,2 | 59,6 | - | - |KP december 2005 | 70,5 | 67,0 | 64,0 | 56,9 | 53,5 | - |Anmärkningar: 1Kommissionens beräkningar baseras på uppgifterna i programmet. 2Konjunkturrensat saldo (liksom i föregående rader), exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. 3Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt programmet (1,3 % av BNP 2005 respektive 0,4 % av BNP 2006 – underskottsminskande). Av dessa avser 0,4 % av BNP år 2005 och år 2006 transaktioner som är relaterade till EU-medel. 4Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt kommissionens höstprognos 2006 (0,9 % av BNP 2005 – underskottsminskande) jämfört med programmet (se fotnot 3). Inga transaktioner relaterade till EU-medel har behandlats som engångsåtgärder av kommissionen. 5Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på 3,9 %, 3,7 %, 3,9 % respektive 4,0 % för perioden 2005–2008. Källor: Konvergensprogrammet (KP), kommissionens höstprognos 2006 (KOM) och kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelande från kommissionen inför Europeiska rådets vårmöte: ”Implementing the renewed Lisbon strategy for growth and jobs – A year of delivery”, 12.12.2006 [KOM(2006) 816].[3] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU, 12.10.2006, KOM(2006) 574 slutlig, och Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006): ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[4] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[5] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrades senast genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). Dokumenten som denna text hänvisar till återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Bland annat saknas uppgifter om ”konjunkturutveckling” (tabell 5), bidragen till potentiell BNP-tillväxt (punkt 4).


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Luxemburgs nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/72

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Luxemburgs nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram 2014
   2014/C 247/14
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (3) om Luxemburgs nationella reformprogram för 2013 och avgav ett yttrande om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2016. Den 15 november 2013 lade kommissionen i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (4) fram ett yttrande om Luxemburgs utkast till budgetplan för 2014.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen även, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen, i vilken Luxemburg identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet av att efterstäva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen resultatet av sin fördjupade granskning av Luxemburg i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Luxemburg inte har några makroekonomiska obalanser i den mening som avses i förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Särskilt framgår av bedömningen av bytesbalansen att överskottet inte beror på svag inhemsk efterfrågan, utan på Luxemburgs särskilda tillväxtmodell som i mycket bygger på finansiella tjänster. Det finns risker för den inhemska finansiella stabiliteten på grund av den stora finanssektorn, men de är i princip under kontroll eftersom sektorn är samtidigt diversifierad och specialiserad. Den höga skuldsättningen i den privata sektorn, särskilt hos icke-finansiella företag, beror främst på att det finns ett stort antal multinationella företag som använder sina filialer eller dotterbolag i Luxemburg för koncerninterna finansieringstransaktioner. Slutligen är statsfinansernas för närvarande gynnsamma skick starkt beroende av hållbarheten i en tillväxtmodell som bygger på en expansiv finanssektor, och det är en allvarlig hållbarhetsrisk på lång sikt.

               (8)

               Den 28 april 2014 lade Luxemburg fram sitt nationella reformprogram för 2014 och den 25 april 2014 sitt stabilitetsprogram för 2014. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Målet för den medelfristiga finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet för 2014 är att återgå till det medelfristiga budgetmålet 2016 efter att avsevärt ha avvikit från det 2015. I stabilitetsprogrammet bekräftas det tidigare medelfristiga budgetmålet om ett underskott på 0,5 % av BNP, vilket avspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Det (omberäknade) strukturella allmänna offentliga överskottet förutspås minska från 1,4 % av BNP under 2013 till 1,1 % under 2014 och vändas till ett underskott på 0,1 % av BNP under 2015. Därefter förväntas gradvis ökande strukturella överskott. Luxemburg förväntas alltså hålla fast vid sitt medelfristiga budgetmål under 2014 men avsevärt avvika från det under 2015. Enligt stabilitetsprogrammet kommer de offentliga utgifternas ökningstakt, efter diskretionära åtgärder på inkomstsidan, att ligga över BNP:s potentiella medelfristiga tillväxttakt under 2015. Totalt sett överensstämmer alltså programmets mål delvis med kraven i tillväxt- och stabilitetspaktens förebyggande del, men en avvikelse uppträder särskilt under 2015. Skuldkvoten, som 2013 var 23,1 % av BNP, ligger långt under referensvärdet på 60 % av BNP, och förutspås minska ytterligare under programperioden. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i stabilitetsprogrammet har utarbetats av det oberoende statistikorganet Statec och är något optimistiskt för 2014 och 2015. Regeringen förutspår att BNP kommer att öka med 3,2 % under både 2014 och 2015, medan kommissionens avdelningar i sin vårprognos 2014 räknar med 2,6 % respektive 2,7 %. Dessutom har myndigheterna inte helt redogjort för de åtgärder som ska ligga till grund för den statsfinansiella utvecklingen 2015–2018. Enligt kommissionens prognos, som inte beaktar de senast tillkännagivna åtgärderna, tros det strukturella överskottet sjunka till 0,6 % av BNP under 2014 och vändas till ett underskott på 1,3 % av BNP under 2015. De offentliga utgifternas ökningstakt, efter diskretionära åtgärder på inkomstsidan, förväntas ligga över den medelfrista potentiella referens-BNP-tillväxten under 2015, då en avsevärd avvikelse tros inträffa. På grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet 2014 och kommissionens prognos anser rådet i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 att det finns risk att stabilitetsprogrammets mål inte uppnås, och att målen endast delvis överensstämmer med kraven i tillväxt- och stabilitetspaktens förebyggande del, särskilt från och med 2015.

               (10)

               Regeringen lade fram ett lagförslag i deputeradekammaren i juli 2013 om införlivande av bestämmelserna i rådets direktiv 2011/85/EU (5) och fördraget om stabilitet, samordning och styrning. Lagförslaget förväntades träda i kraft den 1 januari 2014, men antagandet av det försenades eftersom regeringen avgick i juli. Enligt lagförslaget skulle en ny lag om flerårig finansprogramplanering läggas fram för samma tidsrymd som den kommande uppdateringen av stabilitetsprogrammet. Lagen om flerårig finansprogramplanering skulle uppdateras rullande varje år, tillsammans med årsbudgeten. Den är tänkt att innehålla detaljerade planer om uppfyllelsen av det medelfristiga budgetmålet inom den offentliga sektorn. Enligt lagförslaget införs flerårstak i lagen om flerårig finansprogramplanering enbart för den centrala offentliga förvaltningen, men det föreskrivs inte vilka konsekvenser ett överskridande av taken skulle få. I lagförslaget finns inga nationella utgiftsregler till vägledning av fastställandet av fleråriga utgiftstak. Det innehåller dock bestämmelser om justeringar så att det medelfristiga budgetmålet kan hållas. Ett reviderat lagförslag lades fram inför deputeradekammaren i mars 2014, som bland annat innebär att ett nytt oberoende organ, Conseil National des Finances Publiques, får i uppdrag att övervaka budgetreglerna.

               (11)

               Dessutom kommer momsintäkterna att drabbas av nya regler om moms på e-handel. Från och med 2015 ska sådana intäkter överföras från det land där leverantören är etablerad till kundens hemland. Regeringen har tillkännagett att momssatserna kommer att höjas med 2 procentenheter, vilket torde kompensera de förlorade inkomsterna delvis. Med tanke på den omfattande tillämpningen av nedsatta och supernedsatta momssatser kan dock mer intäkter uppbäras genom att standardmomssatsen tillämpas i fler fall, så att man kompenserar för dessa förluster i vidare mening.

               (12)

               De offentliga bruttopensionsutgifternas andel av BNP i Luxemburg kommer enligt kommissionens åldranderapport 2012 att öka från 9,2 % av BNP till 18,6 % under 2060. Det beror främst på åldersrelaterade utgifter, särskilt pensioner. Pensionsreformen 2012 hade begränsad räckvidd och undanröjde knappast hotet mot de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Den kortfristiga finansieringen av pensionssystemet garanteras för närvarande av en låg äldreförsörjningskvot och bidrag som betalas av en relativt ung befolkning av arbetande gränsgångare. I framtiden tros denna tendens vända, och pensionskostnaderna och äldrevårdskostnaderna kommer antagligen att öka avsevärt. För att garantera pensionssystemets hållbarhet måste det till en avsevärd ökning av bidragssatserna efter 2020, förutom de inbyggda justeringarna genom att pensionerna anpassas till levnadsstandarden. Det skulle innebära en betydande ökning av den arbetande befolkningens försörjningskvot som framtidens arbetskraft får bära, och därmed minskad kostnadsmässig konkurrenskraft. Med tanke på dagens höga kompensationsgrad kunde flera olika åtgärder ha vidtagits för att fördela bördorna rättvisare mellan generationerna. Att införa ett tak för pensionsjusteringar som bygger på reallöneökningar skulle öka pensionsreserverna. Att höja den faktiska pensionsåldern, för närvarande 59 år, och anpassa den till den ändrade medellivslängden, skulle bidra till ett långsiktigt hållbart pensionssystem. Möjligheterna till förtidspension bör också minskas. Ekonomiska incitament att förlänga karriären, som ingår i pensionsreformen, kan bidra till ett hållbart pensionssystem, men de äldre arbetstagarnas anställbarhet bör förbättras genom en utbyggd yrkesutbildning och mer livslångt lärande. Luxemburg behöver minska de framtida behoven av och kostnaderna för vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov så att systemet blir hållbart. Sådana tjänster kan också bli mer kostnadseffektiva genom mer samordning mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten, bättre tillhandahållande av tjänster och mer stöd till familjevårdgivare.

               (13)

               Luxemburgs stora överskott i bytesbalansen beror på finansiella tjänster och döljer ett långvarigt, stadigt tilltagande underskott i handelsbalansen i varor, som beror på långsam exporttillväxt. Denna tendens har sin grund i tjänstesektorns ökande betydelse i ekonomin, men beror också på en mer strukturell förlust av kostnadsmässig konkurrenskraft. Enhetsarbetskostnadens stadiga ökning på senare år har försvagat den luxemburgska industrins konkurrenskraft. Modulering genom indexregleringen som infördes av regeringen 2012, upphör att gälla i slutet av 2014. Även om olika lösningar kan utforskas, är det viktigt att lönerna knyts närmare till produktiviteten genom en reform av löneindexeringen, som möjliggör differentiering mellan sektorer. Det starka beroendet av finanssektorn är en strukturell risk för ekonomin. Luxemburg behöver därför fokusera på att utveckla sådana högspecialiserade företag som krävs för innovationsdriven tillväxt. Även om den offentliga FoU-intensiteten fyrdubblats sedan 2000, och det visar på viljan att bygga upp offentlig forskningskapacitet, ser Luxemburg inte ut att nå sitt mål för 2020 om en FoU-intensitet på 2,32,6 % av BNP på grund av den markanta minskningen av privat FoU-intensitet (från 1,53 % av BNP 2000 till 1 % 2012). Dess resultat i fråga om samarbete mellan företag och offentliga forskningsinstitut bör förbättras. Den reform för stärka innovativa kluster som inleddes 2013 bör fortsätta.

               (14)

               Även om olika åtgärder har vidtagits är ungdomsarbetslösheten fortfarande hög, 17,4 % av den förvärvsarbetande befolkningen, även om den låg på hela 18 % under 2012. Ungdomsarbetslösheten beror mycket på utbildningsnivå, och är lägre hos dem som har mer utbildning. Luxemburgs utbildningssystem har ett antal särskilda svårigheter, bland annat flerspråkighet och de särskilda färdigheter som krävs på en mycket specialiserad arbetsmarknad med en stor finanssektor. Resultaten i OECD:s undersökning 2012 av elevernas färdigheter visade att mer åtgärder krävs för att motverka ungdomarnas relativt svaga prestationer i grundläggande färdigheter, som märktes redan 2006. Därför bör reformerna av primär och sekundär utbildning fortsätta. Yrkesutbildning och allmän utbildning bör dessutom höjas ytterligare för att förse arbetsmarknaden med högutbildad arbetskraft, särskilt för personer med invandrarbakgrund. Skatte- och bidragssystemets utformning leder till mycket höga arbetsmarknadsfällor, bland de högsta i unionen, för alla lönenivåer och familjesammansättningar. Trots den senaste tidens reformer har insatserna för att få folk i arbete alltjämt varit svaga: det har inte varit obligatoriskt vid någon tidpunkt att delta i aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder under arbetslösheten.

               (15)

               Luxemburg har åtagit sig att minska sina utsläpp av växthusgaser i de sektorer som inte omfattas av handeln med utsläppsrätter med 20 % till 2020, men tros missa målet med 23 procentenheter. Dessutom förväntas utsläppen 2013 bli 1 % mer än målet för 2013 i ansvarsfördelningsbeslutet. Omkring 70 % av de transportrelaterade utsläppen beror på bränsleexport, bland annat på grund av en mycket låg punktskatt på bränsle. Att bränsleexport erkänns som en viktig fråga i den andra nationella klimathandlingsplanen som antogs i maj 2013 är ett framsteg. Det behövs dock mer specifika, långsiktiga åtgärder för att lösa frågan. Miljöskatterna uppgick 2012 till 2,4 % av BNP, medan de 2004 uppgick till 3,1 %. Minskningen beror särskilt på lägre energiskatteintäkter på grund av att energiskatterna inte är indexreglerade. Transportskatter, utom bränsle, uppgick 2012 till 0,2 % av BNP. Skattintäkterna från bränsle som används för transporter är höga, med 2,2 % av BNP trots förmånsbeskattningen av diesel, främst på grund av gränsöverskridande inköp av bränsle. Eftersom miljöskatterna står för en lägre andel än genomsnittet av de totala skatteintäkterna, kan miljöskatterna läggas om bland annat genom att den totala beskattningen höjs på energiprodukter för transporter.

               (16)

               Kommissionen har inom den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Luxemburgs ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Luxemburg utan också i vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (18)

               Kommissionen har också inom den europeiska planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Luxemburg även se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Luxemburg att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Bevara en sund statsfinansiell ställning under 2014, betydligt stärka den finanspolitiska strategin under 2015 så att det medelfristiga budgetmålet uppfylls och hålls därefter, och därigenom se till att skydda de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, särskilt genom att ta hänsyn till implicit betalningsansvar på grund av åldrande. Stärka den finanspolitiska styrningen genom att anta en ram för de offentliga finanserna på medellång sikt som omfattar den offentliga sektorn och som inbegriper fleråriga utgiftsbegräsningar, och införa oberoende övervakning av finanspolitiska bestämmelser. Bredda skattebasen mer, framför allt beskattningen av konsumtion.

               2.

               För hållbara statsfinanser begränsa åldersrelaterade utgifter genom att göra vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov mer kostnadseffektiv och fortsätta med pensionsreformer och öka den faktiska pensioneringsåldern genom att bland annat begränsa förtidspension genom att anpassa pensionsåldern eller pensionsförmånerna till ändringar i den förväntade livslängden. Förstärka åtgärderna för att öka äldre arbetstagares sysselsättningsgrad, och bland annat förbättra deras anställbarhet genom livslångt lärande.

               3.

               Anta strukturella åtgärder snabbare, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, för att reformera lönesättningssystemet inbegripet löneindexregleringen i syfte att göra lönerna mer knutna till produktivitetsutvecklingen, särskilt på sektorsnivå. Fortsätta att diversifiera ekonomins struktur, bland annat genom att främja privata investeringar i forskning och utveckla samarbetet mellan företagen och den offentliga forskningen.

               4.

               Fortsätta satsningarna på att minska ungdomsarbetslösheten bland annat bland lågutbildade arbetssökande med invandrarbakgrund, genom en enhetlig strategi, bland annat genom att vidareutveckla utformningen och övervakningen av aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder, åtgärda låg färdighetsmatchning och minska de ekonomiska incitamenten att inte arbeta. För det ändamålet påskynda genomförandet av den allmänna och yrkesinriktade utbildningen för att bättre matcha ungdomarnas färdigheter med efterfrågan på arbetsmarknaden.

               5.

               Ta fram en heltäckande ram och vidta konkreta åtgärder för att uppfylla målen för minskning av utsläpp av växthusgaser från verksamhet utanför systemet för handel med utsläppsrätter fram till 2020, särskilt genom beskattning av energiprodukter för transporter.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P. C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 55.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (5)  Rådets direktiv 2011/85/EU av den 8 november 2011 om krav på medlemsstaternas budgetramverk (EUT L 306, 23.11.2011, s. 41).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  Se sidan 141 i detta nummer av EUT.


title: 2014/710/EU: Kommissionens rekommendation av den 9 oktober 2014 om relevanta produkt- och tjänstemarknader inom området elektronisk kommunikation vilka kan komma i fråga för förhandsreglering enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster  Text av betydelse för EES

text:
               11.10.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 295/79

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 9 oktober 2014
   om relevanta produkt- och tjänstemarknader inom området elektronisk kommunikation vilka kan komma i fråga för förhandsreglering enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster
   (Text av betydelse för EES)

      (2014/710/EU)

   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) (1), särskilt artikel 15.1,
   med beaktande av yttrandena från Organet för europeiska regleringsmyndigheter för elektronisk kommunikation (Berec) och kommunikationskommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Genom direktiv 2002/21/EG inrättas ett regelverk för sektorn för elektronisk kommunikation. Regelverket omfattar alla elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster inom dess tillämpningsområde och ska bl.a. tillgodose behov som uppstår till följd av konvergenstrender. I enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/140/EG (2) är syftet med regelverket bl.a. att successivt minska den sektorsspecifika förhandsregleringen i takt med att konkurrensen på marknaden utvecklas, så att elektronisk kommunikation i slutändan enbart regleras genom konkurrenslagstiftningen.

               (2)

               Syftet med föreliggande rekommendation är att fastställa på vilka produkt- och tjänstemarknader förhandsreglering kan komma i fråga, i enlighet med artikel 15.1 i direktiv 2002/21/EG. Målet med alla förhandsregleringar är att skapa fördelar för slutanvändarna genom att på en hållbar bas göra slutkundsmarknaderna konkurrensutsatta. Det är sannolikt att de nationella regleringsmyndigheterna gradvis kommer att anse att slutkundsmarknaderna är konkurrensutsatta även utan reglering i grossistledet, särskilt med hänsyn till förväntade förbättringar vad gäller innovation och konkurrens.

               (3)

               Definitionen av relevanta marknader ändras med tiden, eftersom egenskaper hos produkter och tjänster utvecklas, och eftersom möjligheterna till utbytbarhet på efterfråge- och utbudssidorna förändras. Kommissionens rekommendation 2007/879/EG (3) har nu varit i kraft i över sex år, så det är dags att se över den mot bakgrund av den marknadsutveckling som har skett sedan den antogs.Denna rekommendation ersätter rekommendation 2007/879/EG och ger vägledning till de nationella regleringsmyndigheterna under kommande marknadsöversyner.

               (4)

               Enligt artikel 15.1 i direktiv 2002/21/EG ska kommissionen identifiera marknader inom sektorn för elektronisk kommunikation vilkas egenskaper kan vara sådana att de motiverar införandet av regleringsskyldigheter i enlighet med konkurrenslagstiftningens principer. Konkurrenslagstiftningens principer används därför i denna rekommendation för att definiera produktmarknaderna inom sektorn för elektronisk kommunikation.

               (5)

               I enlighet med artikel 15.3 i direktiv 2002/21/EG är det de nationella regleringsmyndigheterna som ska definiera, i enlighet med konkurrensrätten och med största möjliga beaktande av denna rekommendation och med hänsyn till nationella förhållanden, de relevanta marknaderna, särskilt geografiska marknader, inom sitt territorium.

               (6)

               I enlighet med artikel 16.3 i direktiv 2002/21/EG införs reglerade förhandsskyldigheter endast på marknader där det inte råder effektiv konkurrens. Såsom förklaras i skäl 27 i direktivet är detta marknader där det finns ett eller flera företag med betydande inflytande på marknaden, och där åtgärder i nationell konkurrenslagstiftning eller EU:s konkurrenslagstiftning i sig inte är tillräckliga för att lösa de konkurrensproblem som identifierats. En analys av den effektiva konkurrensen bör dessutom inbegripa en analys av huruvida man kan få konkurrens på marknaden i framtiden, och således huruvida bristen på effektiv konkurrens är bestående.

               (7)

               För både kommissionen och de nationella regleringsmyndigheterna är utgångspunkten för identifiering av grossistmarknader som kan komma i fråga för förhandsreglering analysen av motsvarande slutkundsmarknader. Denna slutkundsanalys har gjorts med beaktande av utbytbarheten på efterfrågesidan och, i förekommande fall, utbytbarhet på utbudssidan ur ett framtidsorienterat perspektiv inom en given tidsram. När relevanta marknader ska definieras enligt artikel 15.3 i direktiv 2002/21/EG, bör de nationella regleringsmyndigheterna fastställa ett geografiskt område där konkurrensvillkoren är likartade eller tillräckligt enhetliga, och som kan särskiljas från angränsande områden där de rådande konkurrensvillkoren är märkbart annorlunda, med särskild hänsyn till frågan huruvida den potentiella SMP-operatören (operatör som anses ha betydande inflytande på marknaden) agerar enhetligt i hela nätverksområdet eller om den står inför väsentligt annorlunda konkurrensvillkor i en sådan utsträckning att dess verksamhet är begränsad i vissa områden, men inte i andra.

               (8)

               Det bör bedömas om det råder effektiv konkurrens på slutkundsmarknaderna ur ett framtidsorienterat perspektiv i avsaknad av reglering som grundas på ett konstaterande av betydande inflytande på marknaden. Å andra sidan bör man i analysen beakta verkningarna av andra typer av regler tillämpliga på de relevanta marknaderna i slutkundsledet och grossistledet under hela den berörda perioden.

               (9)

               Vid genomförandet av en marknadsanalys enligt artikel 16 i direktiv 2002/21/EG bör bedömningen av en marknad göras ur ett framtidsorienterat perspektiv, med början från de existerande marknadsvillkoren. Analysen bör bedöma om marknaden är potentiellt konkurrensutsatt och huruvida bristen på konkurrens är bestående, genom att beakta förväntad eller förutsebar marknadsutveckling (4).

               (10)

               Om den berörda slutkundsmarknaden inte har effektiv konkurrens ur ett framtidsorienterat perspektiv i avsaknad av förhandsreglering, bör den motsvarande grossistmarknaden som kan bli föremål för förhandsreglering i enlighet med artikel 16 i direktiv 2002/21/EG bedömas. Vid analys av gränser och marknadsinflytande inom en relevant grossistmarknad för att avgöra om det råder effektiv konkurrens bör direkta och indirekta konkurrensbegränsningar beaktas, oavsett om dessa begränsningar är en följd av elektroniska kommunikationsnät, elektroniska kommunikationstjänster eller andra typer av tjänster eller tillämpningar som är jämförbara ur slutanvändarens perspektiv (5). Om, å andra sidan, den berörda grossistmarknaden verkligen är konkurrensutsatt i ett framtidsorienterat perspektiv i avsaknad av förhandsreglering i grossistledet på de motsvarande marknaderna, bör detta leda till att den nationella regleringsmyndigheten drar slutsatsen att reglering inte längre behövs i grossistledet. I sådana fall bör den relevanta grossistmarknaden bedömas i syfte att upphäva förhandsreglering. Om grossistmarknader är vertikalt förbundna i leveranskedjan, ska den grossistmarknad som först ska analyseras vara den som är mest uppströms från slutkundsmarknaden i fråga.

               (11)

               Grossistmarknaderna som förtecknas i bilagan kan ha sådana egenskaper som kan motivera förhandsreglering, eftersom de generellt sett uppfyller följande tre kumulativa kriterier, som också har använts för att identifiera marknader som kan komma i fråga för förhandsreglering i tidigare versioner av rekommendationen. Det första kriteriet är förekomsten av höga och bestående tillträdeshinder. De elektroniska kommunikationsmarknaderna är emellertid dynamiska till sin karaktär och funktion. Därför måste man också väga in möjligheterna att övervinna tillträdeshindren inom rimlig tid när man gör framtidsanalyser för att inför en eventuell förhandsreglering fastställa vad som är relevanta marknader. Det andra kriteriet gäller huruvida marknadens struktur utvecklas i riktning mot effektiv konkurrens inom en relevant tidsram. Tillämpning av detta kriterium innefattar undersökning av infrastrukturbaserade hinder och annan konkurrens bakom hindret för marknadstillträde. Det tredje kriteriet innebär att tillämpningen av enbart konkurrenslagstiftning inte i tillräcklig grad skulle avhjälpa de berörda bristerna på marknaden. De viktigaste indikatorerna vid bedömning av det första och andra kriteriet är liknande de som har undersökts som en del av en framtidsorienterad marknadsanalys för att påvisa förekomst av betydande marknadsinflytande. Särskilt hinder för marknadstillträde i avsaknad av reglering (inbegripet omfattningen av kostnader som inte kan återvinnas – sunk costs), marknadsstruktur, marknadsprestanda och marknadsdynamik, samt indikatorer som marknadsandelar och marknadstendenser, marknadspriser och marknadstendenser eller konkurrerande näts och infrastrukturers omfattning och täckning.

               (12)

               När det gäller det första kriteriet är två slags hinder av betydelse för den föreliggande rekommendationen: strukturella hinder och rättsliga eller regleringsbaserade hinder. Strukturella hinder för marknadstillträde är en följd av ursprungliga kostnader eller efterfrågeförhållanden som leder till obalans mellan de förhållanden som å ena sidan råder för aktörer med dominerande ställning på marknaden i kraft av tidigare monopol, och å andra sidan förhållandena för att nytillkomma aktörer. Obalansen hämmar eller hindrar helt de senare aktörernas tillträde till marknaden. Stora strukturella hinder kan t.ex. föreligga när marknaden kännetecknas av absoluta kostnadsfördelar, betydande stordriftsfördelar, fördelar bestående i att samma produkter säljs i en mängd olika former, kapacitetsbrister samt höga kostnader som inte kan återvinnas (sunk costs). Ett motsvarande strukturellt hinder kan också finnas när det för tillhandahållandet av en viss tjänst krävs en nätkomponent som inte kan kopieras av tekniska skäl, eller kopieras bara till en kostnad som gör det olönsamt för konkurrenter.

               (13)

               Rättsliga hinder och regleringshinder baseras inte på ekonomiska förhållanden, utan är en följd av lagstiftningsåtgärder, myndighetsåtgärder eller andra åtgärder som direkt påverkar villkoren för aktörers tillträde till en relevant marknad och deras positionering där. Ett exempel på rättsliga hinder eller regleringshinder som hämmar eller förhindrar tillträde till en marknad är om det finns en gräns för hur många företag som har tillgång till radiospektrum för tillhandahållande av tjänster som är spektrumberoende. Andra exempel på samma slags hinder är prisregleringar eller andra prisrelaterade åtgärder som drabbar företag. De påverkar inte bara marknadstillträdet, utan också företagens positionering på marknaden. Rättsliga eller regleringsrelaterade hinder som troligtvis kommer att undanröjas inom den aktuella tidsramen bör normalt sett inte anses vara ett hinder för tillträde som uppfyller det första kriteriet.

               (14)

               Hinder för marknadstillträde kan också bli mindre relevanta för innovationsdrivna marknader som kännetecknas av fortgående teknisk utveckling. På sådana marknader härrör konkurrensrestriktioner ofta från innovationsrelaterade hot från potentiella konkurrenter som för närvarande inte finns på marknaden. På innovationsdrivna marknader kan dynamisk konkurrens eller konkurrens på längre sikt förekomma bland företag som inte nödvändigtvis är konkurrenter på en befintlig ”statisk” marknad. I denna rekommendation identifieras marknader där hindren för marknadstillträde förväntas bestå under en förutsebar tidsperiod. När man bedömer huruvida hinder för marknadstillträde kommer att fortbestå i avsaknad av reglering måste man undersöka om framgångsrika marknadstillträden ofta har ägt rum i näringen och om marknadstillträdet har varit, eller förväntas vara, tillräckligt omedelbart och bestående för att begränsa marknadsinflytandet. Hur relevanta hindren för marknadstillträde är kommer bland annat att bero på den minsta effektiva produktionen och de kostnader som inte kan återvinnas.

               (15)

               Men även om en marknad kännetecknas av stora hinder för tillträde, kan andra strukturella faktorer på samma marknad innebära att den utvecklas i riktning mot effektiv konkurrens inom aktuella tidsramen. En tendens till effektiv konkurrens innebär att marknaden antingen kommer att nå status som en marknad med effektiv konkurrens utan förhandsreglering inom översynsperioden, eller kommer att göra detta efter den perioden under förutsättning att tydliga belägg för en positiv dynamik på marknaden är tillgängliga inom översynsperioden. Marknadsdynamik kan exempelvis uppnås genom tekniska utvecklingar eller genom konvergens av produkter och marknader som kan leda till konkurrensbegränsningar mellan aktörerna på specifika produktmarknader. Det kan också vara fallet på marknader med ett begränsat men ändå tillräckligt antal företag som har olika kostnadsstrukturer och som konfronteras med en priselastisk efterfrågan. Det kan dessutom finnas överskottskapacitet på en marknad som normalt skulle kunna ge konkurrentföretag möjlighet att öka produktionen mycket snabbt som en reaktion på en eventuell prisökning. På sådana marknader kan marknadsandelarna variera med tiden, och sjunkande priser kan förekomma.

               (16)

               Det tredje kriteriet används för att bedöma lämpligheten av korrigerande åtgärder som kan föreskrivas enligt konkurrensrätten för att ta itu med konstaterade bestående brister på marknaden, särskilt med tanke på att reglerade förhandsskyldigheter i praktiken kan hindra överträdelser av konkurrensreglerna. Det är troligt att konkurrenslagstiftningsingrepp är otillräckliga om exempelvis interventionen för att åtgärda en bestående marknadsbrist medför omfattande efterlevnadskrav eller om det krävs regelbunden intervention och/eller intervention i rätt tid. Förhandsreglering bör därför betraktas som ett lämpligt komplement till konkurrenslagstiftningen när enbart konkurrenslagstiftning inte i tillräcklig grad kan avhjälpa bestående marknadsbrister som konstaterats.

               (17)

               Tillämpningen av dessa tre kumulativa kriterier bör begränsa antalet marknader inom sektorn för elektronisk kommunikation där reglerade förhandsskyldigheter införs, och därmed bidra till ett av de mål som satts i de rättsliga ramarna, nämligen att stegvis minska den sektorspecifika förhandsregleringen allt eftersom konkurrensen utvecklas på marknaderna. Om något av de tre kriterierna inte är uppfyllt innebär det att en marknad inte bör identifieras som en marknad som kommer i fråga för förhandsreglering.

               (18)

               Förhandsreglering som införts på grossistnivå bör anses vara tillräcklig för att hantera potentiella konkurrensproblem på relaterade marknader i efterföljande led. En marknad i efterföljande led bör vara föremål för förhandsreglering endast om konkurrensen på denna marknad fortfarande visar på betydande marknadsinflytande trots förhandsreglering på den berörda marknaden i föregående led. Med tanke på de konkurrensframsteg som har uppnåtts tack vare reglering fastställer denna rekommendation endast relevanta marknader i grossistledet. Utgångspunkten är att reglering av dessa marknader kan råda bot på bristen på effektiv konkurrens på grossistnivå, vilket i sin tur är orsaken till marknadsbrister som konstaterats på den berörda slutkundsmarknaden. Om en nationell regleringsmyndighet trots det kan visa att interventioner i grossistledet har varit framgångslösa kan den berörda slutkundsmarknaden komma i fråga för förhandsreglering, förutsatt att den nationella regleringsmyndigheten har kommit fram till att de tre kriterier som föreskrivs i den här rekommendationen är uppfyllda.

               (19)

               De marknader som ingår i förteckningen i bilagan har identifierats på grundval av de tre ovannämnda kumulativa kriterierna. De nationella regleringsmyndigheterna bör utgå från att de tre kriterierna är uppfyllda på dessa marknader. Om en nationell regleringsmyndighet emellertid anser att slutkundsmarknaden enligt definitionen visar upp en hållbar konkurrens utan reglering i grossistledet, bör den också dra slutsatsen att förhandsreglering inte längre behövs i grossistledet.

               (20)

               För de marknader som anges i bilagan, kan en nationell regleringsmyndighet fortfarande bedöma att det är lämpligt, på grundval av särskilda nationella förhållanden, att genomföra ett eget test med tre kriterier. En nationell regleringsmyndighet kan dra slutsatsen att de tre kriterierna uppfylls eller inte i de nationella förhållandena. Om de tre kriterierna inte uppfylls för en viss marknad som anges i rekommendationen bör den nationella regleringsmyndigheten inte införa regleringsskyldigheter på den marknaden.

               (21)

               Nationella regleringsmyndigheter får fastställa andra marknader än de som är förtecknade i rekommendationen och tillämpa testet med de tre kriterierna. I synnerhet om de nationella regleringsmyndigheterna, efter att ha konstaterat att en slutkundsmarknad inte är tillräckligt konkurrensutsatt utan förhandsreglering, har för avsikt att reglera motsvarande grossistmarknad, och denna marknad inte är förtecknad i rekommendationen, bör de alltid genomföra testet med de tre kriterierna. I ett sådant fall ska den grossistmarknad som ska analyseras först vara den marknad som är mest uppströms från slutkundsmarknaden i fråga i den vertikala leveranskedjan. En nationell regleringsmyndighet bör genomföra en stegvis analys av de marknader som är belägna nedströms från en reglerad insatsprodukt, för att fastställa huruvida de skulle vara konkurrensutsatta vid en reglering uppströms, till dess att de når slutkundsmarknaden.

               (22)

               De nationella regleringsmyndigheterna bör även tillämpa testet med tre kriterier på de marknader som förtecknas i bilagorna till kommissionens rekommendation 2003/311/EG (6) och till rekommendation 2007/879/EG som inte längre är förtecknade i bilagan till denna rekommendation om de för närvarande regleras mot bakgrund av nationella förhållanden, för att bedöma om, på grundval av sådana nationella förhållanden, sådana marknader fortfarande kan komma i fråga för förhandsreglering.

               (23)

               Nya framväxande marknader bör inte omfattas av olämpliga förhandsregleringsskyldigheter, även om det finns fördelar med att vara först, i enlighet med direktiv 2002/21/EG. Nya framväxande marknader anses omfatta produkter eller tjänster för vilka det, på grund av att marknaderna är nya, är ytterst svårt att förutsäga efterfrågan eller villkoren för marknadstillträde och tillgång, och för vilka det därför är svårt att tillämpa testet med tre kriterier. Syftet med att inte utsätta nya framväxande marknader för olämpliga förhandsregerlingsskyldigheter är att främja innovation i enlighet med artikel 8 i direktiv 2002/21/EG. Samtidigt bör man undvika att det ledande företaget avskärmar sådana marknader, vilket redan påpekas i kommissionens riktlinjer för marknadsanalyser och bedömning av betydande marknadsinflytande i enlighet med gemenskapens regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (7). Tillkommande uppgraderingar av befintlig nätinfrastruktur leder sällan till nya eller framväxande marknader. Att en produkt inte är utbytbar måste fastställas från både tillgångs- och efterfrågesidan innan man kan dra slutsatsen att den inte omfattas av en redan existerande marknad. Framväxande nya tjänster på slutkundsmarknaden kan leda till nya relaterade grossistmarknader i en utsträckning som gör att slutkundstjänsterna inte kan tillhandahållas med befintliga grossistprodukter.

               (24)

               De nationella regleringsmyndigheterna ska göra information tillgänglig om resultatet av testet med tre kriterier som genomförts i enlighet med denna rekommendation och som omfattas av artikel 7.3 i direktiv 2002/21/EG till kommissionen, Berec och andra nationella regleringsmyndigheter. Om planerade åtgärder som påverkar handeln mellan medlemsstater i enlighet med skäl 38 i direktiv 2002/21/EG inte anmäls kan det leda till överträdelseförfaranden mot den berörda medlemsstaten.

               (25)

               De marknader som förtecknas i bilagan till rekommendationen omfattar inte längre två marknader som förtecknades i rekommendation 2007/879/EG (marknaderna 1 och 2) eftersom de inte längre uppfyller testet med tre kriterier. Eftersom den förväntade eller förutsebara marknadsutveckling som ligger till grund för denna slutsats på unionsnivå kan gå olika fort i olika medlemsstater, kan särskilda nationella förhållanden motivera att en nationell regleringsmyndighet fastställer att marknad 1 i rekommendation 2007/879/EG eller andra slutkundsmarknader som är relaterade till marknad 2 i rekommendation 2007/879/EG ännu inte är fullständigt konkurrensutsatta ur ett framtidsorienterat perspektiv utan lämpliga och proportionella åtgärder på grossistmarknaderna. De nationella regleringsmyndigheterna skulle därför kunna motivera fortsatt förhandsreglering i grossistledet under förutsättning att de tre kriterierna är uppfyllda under de nationella förhållandena och för den efterföljande översynsperioden. De återstående marknaderna i rekommendation 2007/879/EG motiverar fortfarande förhandsreglering, även om gränserna för marknaderna 4, 5 och 6 i rekommendation 2007/879/EG definieras om. De nationella regleringsmyndigheterna beaktar nationella förhållanden vid avgränsningen av dessa marknader.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               När relevanta marknader ska definieras med hänsyn till nationella förhållanden enligt artikel 15.3 i direktiv 2002/21/EG, bör de nationella regleringsmyndigheterna analysera de produkt- och tjänstemarknader som är förtecknade i bilagan.

               2.

               När andra marknader än de som ingår i bilagan ska identifieras bör de nationella regleringsmyndigheterna visa att följande tre kriterier uppfylls kumulativt, vilket kontrolleras av kommissionen:

                           a)

                           Det finns stora och bestående strukturella, rättsliga eller regleringsbaserade hinder för marknadstillträde.

                           b)

                           Det finns en marknadsstruktur som inte tenderar att utvecklas i riktning mot effektiv konkurrens inom den tillämpliga tidsramen, med hänsyn till situationen i fråga om infrastrukturbaserad konkurrens och annan konkurrens bakom hindret för marknadstillträde.

                           c)

                           Enbart konkurrenslagstiftning kan inte i tillräcklig grad avhjälpa de aktuella bristerna på marknaden.

               3.

               Om de nationella regleringsmyndigheterna anser att någon av de marknader som anges i bilagan inte kan komma i fråga för förhandsreglering under de specifika nationella förhållandena, bör de visa att åtminstone ett av de tre villkor som fastställs i punkt 2 inte är uppfyllt, vilket kontrolleras av kommissionen.

               4.

               De nationella regleringsmyndigheterna bör överväga alla relevanta begränsningar av konkurrensen, oavsett om källorna till sådana begränsningar anses vara elektroniska kommunikationsnät, elektroniska kommunikationstjänster eller andra typer av tjänster eller tillämpningar som är jämförbara ur slutanvändarens perspektiv.

               5.

               Denna rekommendation ska inte påverka markandsdefinitioner, resultaten av marknadsanalyser eller regleringsskyldigheter som antagits av de nationella regleringsmyndigheterna i enlighet med artiklarna 15.3 och 16 i direktiv 2002/21/EG innan denna rekommendation antogs.

               6.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 9 oktober 2014.

            På kommissionens vägnar

         Neelie KROES

            Vice ordförande

      (1)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (2)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/140/EG av den 25 november 2009 om ändring av direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, direktiv 2002/19/EG om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter och direktiv 2002/20/EG om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (EUT 337, 18.12.2009, s. 37).

      (3)  Kommissionens rekommendation av den 17 december 2007 om relevanta produkt- och tjänstemarknader inom området elektronisk kommunikation vilka kan komma ifråga för förhandsreglering enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (EUT L 344, 28.12.2007, s. 65).

      (4)  Punkt 20 i kommissionens riktlinjer för marknadsanalyser och bedömning av betydande marknadsinflytande i enlighet med gemenskapens regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (2002/C 165/03).

      (5)  T.ex. over the top-tjänster som i dag visserligen inte betraktas som direkta substitut till tjänster som tillhandahålls av leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster, men som sannolikt genom den tekniska utvecklingen kommer att expandera kontinuerligt under de kommande åren.

      (6)  Kommissionens rekommendation av den 11 februari 2003 om relevanta produkt- och tjänstemarknader inom området elektronisk kommunikation vilka kan komma i fråga för förhandsreglering enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (EUT L 114, 8.5.2003, s. 45).

      (7)  Kommissionens riktlinjer (EGT C 165, 11.7.2002, s. 6).

      BILAGA

                  Marknad 1

                  :

                  Samtalsterminering i individuella allmänna telefonnät via en fast anslutningspunkt

                  Marknad 2

                  :

                  Samtalsterminering i individuella mobiltelefonnät

                  Marknad 3

                  :

                              a)

                              Lokalt tillträde i grossistledet via en fast anslutningspunkt

                              b)

                              Centralt tillträde i grossistledet via en fast anslutningspunkt för massmarknadsprodukter

                  Marknad 4

                  :

                              a)

                              Högkvalitativt tillträde i grossistledet via en fast anslutningspunkt


Avis juridique important

|

32003H0523(01)

Rådets rekommendation av den 8 maj 2003 om en modell för överenskommelse om inrättande av en gemensam utredningsgrupp

Europeiska unionens officiella tidning nr C 121 , 23/05/2003 s. 0001 - 0006

Rådets rekommendationav den 8 maj 2003om en modell för överenskommelse om inrättande av en gemensam utredningsgrupp(2003/C 121/01)EUROPEISKA UNIONENS RÅDSOM BEAKTAR artikel 13 i konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater av den 29 maj 2000(1) (nedan kallad "konventionen") och rådets rambeslut av den 13 juni 2002 om gemensamma utredningsgrupper(2) (nedan kallat "rambeslutet"),SOM ERINRAR OM resultatet från konferensen "Ett strategiskt europeiskt initiativ om utvecklingen av politik och lagstiftning omfattande gemensamma utredningsgrupper" (7-9 oktober 2002 i Dublin), organiserad av den irländska polisen (An Garda Síochána) med stöd av Europeiska gemenskapen under Grotiusprogrammet,SOM ÄR ÖVERTYGAT OM behovet av en modell för överenskommelse för att underlätta inrättandet av gemensamma utredningsgrupper med tanke på ett snabbt genomförande av rambeslutet, som har fört framåt genomförandet av artikel 13 i konventionen,SOM BEAKTAR att en sådan modell för överenskommelse bör vara övergripande men också flexibel, så att de behöriga myndigheterna kan anpassa den till de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall,SOM HAR I ÅTANKE att Eurojust och Europol kommer att sluta en överenskommelse om samarbete som blir betydelsefullt för de båda organens deltagande i gemensamma utredningsgrupper,UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaternas regeringaratt uppmuntra de av sina behöriga myndigheter som önskar inrätta en gemensam utredningsgrupp i enlighet med villkoren i rambeslutet och konventionen med de behöriga myndigheterna från andra medlemsstater att i lämpliga fall använda den modell för överenskommelse som återfinns i bilagan till denna rekommendation för att enas om den gemensamma utredningsgruppens arbetsmetoder.Utfärdad i Bryssel den 8 maj 2003.På rådets vägnarM. ChrisochoïdisOrdförande(1) EGT C 197, 12.7.2000, s. 3.(2) EGT L 162, 20.6.2002, s. 1.BILAGAMODELL FÖR ÖVERENSKOMMELSE OM INRÄTTANDE AV EN GEMENSAM UTREDNINGSGRUPP>PIC FILE= "C_2003121SV.000202.TIF">>PIC FILE= "C_2003121SV.000301.TIF">>PIC FILE= "C_2003121SV.000401.TIF">>PIC FILE= "C_2003121SV.000501.TIF">Tillägg till modellen för överenskommelse om inrättande av en gemensam utredningsgrupp>PIC FILE= "C_2003121SV.000602.TIF">


Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Greklands uppdaterade stabilitetsprogram, 2003-2006


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Danmarks nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Danmarks konvergensprogram för 2012–2016

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/18

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Danmarks nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Danmarks konvergensprogram för 2012–2016
   2013/C 217/05
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (4) om Danmarks nationella reformprogram för 2012 och avgav ett yttrande om Danmarks konvergensprogram för 2012–2015.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2013 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Danmark identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 10 april 2013 offentliggjorde kommissionen resultatet av sin fördjupade granskning av Danmark, i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av sin analys drog kommissionen slutsatsen att Danmark har makroekonomiska obalanser, även om de inte är alltför stora.

               (9)

               Den 30 april 2013 lade Danmark fram sitt nationella reformprogram för 2013 och sitt konvergensprogram för perioden 2013–2016. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (10)

               Baserat på bedömningen av konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenariot bakom de finanspolitiska beräkningarna i programmet är trovärdigt. Enligt scenariot ska BNP-tillväxten 0,7 % och 1,6 % för 2013 respektive 2014 och det ligger i stort i linje med kommissionens avdelningars vårprognos 2013 på 0,7 % och 1,7 %. Konvergensprogrammet innehåller en finanspolitisk strategi som syftar till att korrigera det alltför stora underskottet och till att uppfylla det medelfristiga budgetmålet på ett strukturellt underskott på högst 0,5 % av BNP till 2013, vilket återspeglar paktens mål. I konvergensprogrammet förespår man ett underskott i de offentliga finanserna på 1,7 % av BNP för 2013 och 1,8 % för 2014, vilket är i linje med den tidsgräns som kommissionen föreslagit inom förfarandet vid alltför stora underskott. Den genomsnittliga årliga finanspolitiska insatsen under perioden 2011–2013, baserad på beräkningar av det strukturella saldot, ligger i linje med rådets rekommendation enligt förfarandet för alltför stora underskott. Diskretionära nettoåtgärder som läggs fram i konvergensprogrammet beräknas skapa en konsolidering som i stort är i linje med rekommendationen enligt förfarandet vid alltför stora underskott. De reala offentliga utgifterna (inklusive diskretionära inkomståtgärder) beräknas visa nolltillväxt under 2013 och bli 0,4 % för 2014, vilket innebär att utgiftsriktmärket i stabilitets- och tillväxtpakten iakttas båda åren. De offentliga finanserna är generellt sett sunda och landet har redan uppfyllt sitt medelfristiga budgetmål. Men eftersom landet har en åldrande befolkning och driver en ambitiös välfärdspolitik, är det mycket viktigt för Danmark att ha en sund och hållbar finanspolitisk ram och att se till att underskottet inte överstiger fördragets riktvärde på 3 % av BNP.

               (11)

               Under 2012 slutförde Danmark reformen av förtidspensionssystemet och de subventionerade sysselsättningsordningarna (flexjobbsystemet) vilka trädde i kraft den 1 januari 2013. Reformerna är viktiga åtgärder för att öka utbudet på arbetskraft i Danmark. Det är ändå en ständig utmaning att förbättra anställbarheten för de som har svårast att ta sig in på arbetsmarknaden, bland annat personer med invandrarbakgrund, långtidsarbetslösa och lågutbildade. Regeringens reformagenda är visserligen omfattande, med det är ändå viktigt att se till att den berömda danska ”flexicurity-modellen” fortsätter att underlätta en smidig övergång från arbetslöshet till arbete, samtidigt som den begränsar marginalisering och social utestängning. Utbildning och kompetensutveckling är viktiga faktorer i detta hänseende.

               (12)

               Utbildning är helt rätt en tydlig prioritering för Danmark. Fortsätta satsningar krävs dock för att förbättra kvaliteten och kostnadseffektiviteten i landets utbildningssystem, t.ex. genom att fullfölja påbörjade reformer. Den föreslagna reformen av grundskolan går i rätt riktning och kan förväntas öka skolans kostnadseffektivitet och kvaliteten på undervisningen, inklusive elevernas kunskapsnivå. När det gäller yrkesutbildning har regeringen under 2012 tagit initiativ för att förbättra kvaliteten på yrkesutbildning för unga och trygga nödvändiga praktikplatser i den privata sektorn. Man har tillsatt en kommitté där regeringen, kommunerna, regionerna och arbetsmarknadens parter deltar för att hitta en permanent lösning för att garantera antalet nödvändiga praktikplatser och förbättra kvaliteten på yrkesutbildningen. Genom att hitta beständiga och bra lösningar på både problemen med bristen på praktikplatser och det stora antal elever som hoppar av yrkesutbildningen skulle Danmark stå bättre rustat för arbetsmarknadens framtida kunskapsbehov och förbättra sin produktivitet.

               (13)

               Danmark kan höja sin ekonomiska tillväxt genom att undanröja hinder för konkurrensen i lokal- och detaljhandeln, med tanke på hur viktig denna sektor är för den danska ekonomin. Den danska regeringen lade 2012 fram en ny konkurrenslag, som är ett viktigt steg i rätt riktning. Genom översynen av konkurrenslagstiftningen har man infört en effektivare mekanism för att genomdriva konkurrensreglerna, vilket helt uppfyller den delen av 2012 års rekommendation. Mer kan dock göras för att effektivisera de åtgärder som vidtagits i vissa tjänstesektorer och för offentliga tjänster för att öka konkurrensen och få marknaden att fungera bättre. Olika politiska initiativ är ännu i ett tidigt skede och det krävs fortsatta satsningar för att säkra ett effektivt genomförande.

               (14)

               Det senaste året har hushållens skuldsättning analyserats grundligt på både nationell nivå och EU-nivå för att bedöma hoten mot den finansiella och ekonomiska stabiliteten. För ögonblicket verkar riskerna för den finansiella stabiliteten vara under kontroll, men de kräver ständig övervakning. Danmark har vidtagit flera åtgärder för att göra bostadslånesystemet mer robust. Bland åtgärderna finns ett system med riskangivning för bostadslån och restriktioner för bostadslån med rörlig ränta och/eller amorteringsfrihet. Bolåneinstituten har på eget initiativ vidtagit åtgärder för att minska behovet av ytterligare säkerheter. Alla de här åtgärderna går i rätt riktning, men det krävs noggrann övervakning för att kontrollera att de verkligen har önskad effekt. Kommissionen kommer att granska Danmarks regelbundna rapporter om genomslaget för de åtgärder som har vidtagits i detta avseende. Med tiden bör fastighetsbeskattningen i Danmark ses över för att minska snedvridningar och stärka dess konjunkturutjämnande inslag.

               (15)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Danmarks ekonomiska politik. Den har gjort en bedömning av det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet, samt lagt fram en fördjupad granskning. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (16)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendation 3 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Danmark att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:

               1.

               Genomföra den planerade finanspolitiska strategin under 2013 för att säkerställa en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2013. Dessutom genomföra den finanspolitiska strategin från 2014 för att säkerställa en adekvat finanspolitisk insats för att ligga kvar på det medelfristiga budgetmålet.

               2.

               Göra fler insatser för att förbättra anställbarheten för personer med svag anknytning till arbetsmarknaden, inklusive personer med invandrarbakgrund, långtidsarbetslösa och lågutbildade. Förbättra kvaliteten på yrkesutbildningen för att minska antalet avhopp från skolan och öka antalet praktikplatser. Genomföra reformen av grundskolan för att öka kunskapsnivån och göra utbildningssystemet mer kostnadseffektivt.

               3.

               Fortsätta insatserna för att avlägsna konkurrenshinder i tjänstesektorn, inklusive i detaljhandeln och byggsektorn, och se till att de offentliga tjänsterna levereras effektivare.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (4)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 21.

      (5)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.