title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 28 januari 2015 om utdelningsregler (ECB/2015/2)

text:
               13.2.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 51/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 28 januari 2015
   om utdelningsregler
   (ECB/2015/2)
   (2015/C 51/01)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 127.6 och 132,
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 34,
   med beaktande av rådets förordning (EU) nr 1024/2013 av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (1), särskilt artikel 4.3,
   med beaktande av Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 468/2014 av den 16 april 2014 om upprättande av ramen för samarbete inom den gemensamma tillsynsmekanismen mellan Europeiska centralbanken och nationella behöriga myndigheter samt med nationella utsedda myndigheter (ramförordning om den gemensamma tillsynsmekanismen [SSM]) (ECB/2014/17) (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Genom förordning (EU) nr 1024/2013 inrättas den gemensamma tillsynsmekanismen (SSM) som består av Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella behöriga myndigheterna i deltagande medlemsstater.

               (2)

               Kreditinstituten måste fortsätta sina förberedelser för att i tid fullt ut kunna tillämpa Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (3) samt Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU (4), i en situation med makroekonomiska utmaningar och en ekonomisk verklighet som innebär utmaningar för institutens lönsamhet och därmed även deras kapacitet att förstärka sin kapitalbas. Eftersom kreditinstituten måste finansiera ekonomin bidrar en konservativ utdelningspolitik till fullgod riskhantering och ett sunt banksystem.

               (3)

               Mot denna bakgrund måste kreditinstitut anta utdelningsregler baserade på konservativa och försiktiga antaganden så att de även efter dessa utdelningar kan uppfylla gällande kapitalkrav.

                           i)

                           Kreditinstitut har skyldighet att alltid uppfylla gällande kapitalkrav (minimikraven enligt pelare 1). Detta innefattar en kärnprimärkapitalrelation på 4,5 procent, en primärkapitalrelation på 6 procent och en total kapitalrelation på 8 procent i enlighet med artikel 92 i förordning (EU) nr 575/2013, tillsammans med kontracykliska kapitalbuffertar och buffertar för systemviktiga institut som anges i artikel 128.2 och 128.3 i direktiv 2013/36/EU, samt alla andra buffertar som har antagits (5) av nationella behöriga och utsedda myndigheter.

                           ii)

                           Kreditinstitut har även skyldighet att alltid uppfylla de kapitalkrav som föreläggs som resultat av det tillämpliga beslutet om den samlade kapitalbedömningen i enlighet med artikel 16.2 a i förordning (EU) nr 1024/2013 som går utöver minimikraven enligt pelare 1 (de så kallade pelare 2-kraven).

                           iii)

                           Kreditinstitut har också skyldighet att uppfylla sin ”helt fyllda” (fully loaded) kärnprimärkapitalrelation, sin primärkapitalrelation samt sin totala kapitalrelation vid gällande infasningsdatum. Detta avser full tillämpning av ovannämnda krav efter det att övergångsbestämmelserna tillämpats samt även av de kontracykliska kapitalbuffertar och buffertar för systemviktiga institut som anges i artikel 128.2 och 128.3 i direktiv 2013/36/EU, samt alla andra buffertar som har antagits (6) av nationella behöriga och utsedda myndigheter. Övergångsbestämmelserna anges i avdelning XI i direktiv 2013/36/EU samt i del tio i förordning (EU) nr 575/2013.

                     Dessa krav ska uppfyllas både på konsoliderad nivå och på individuell nivå om inte undantag beviljats från tillsynskraven på individuell basis, i enlighet med artiklarna 7 och 10 i förordning (EU) nr 575/2013.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

      I.

   För betalning av utdelning (7) under 2015 för räkenskapsåret 2014 rekommenderar ECB följande:

         Kategori 1
      : Kreditinstitut som uppfyller gällande kapitalkrav i enlighet med skäl 3 i och ii och som redan nått sina ”helt fyllda” kapitalkrav i enlighet med skäl 3 iii den 31 december 2014 bör endast dela ut sin nettovinst som utdelning på ett konservativt sätt i syfte att möjliggöra för dem att fortsätta att uppfylla alla krav även om de ekonomiska och finansiella förhållandena skulle försämras.

         Kategori 2
      : Kreditinstitut som uppfyller gällande kapitalkrav i enlighet med skäl 3 i och ii men som inte nått sina ”helt fyllda” kapitalkrav i enlighet med skäl 3 iii den 31 december 2014 bör endast dela ut sin nettovinst som utdelning på ett konservativt sätt i syfte att möjliggöra för dem att fortsätta att uppfylla alla krav även om de ekonomiska och finansiella förhållandena skulle försämras. Dessutom ska de i princip bara göra utdelningar i den utsträckning det åtminstone går att säkra en rakt utstakad väg (8) mot de ”helt fyllda” kapitalkvoter som erfordras i enlighet med skäl 3 iii.

         Kategori 3
      : Kreditinstitut (9) som i den samlade bedömningen 2014 har ett kapitalunderskott som inte skulle täckas av kapitalåtgärder före den 31 december 2014, eller kreditinstitut som inte uppfyller kraven i skäl 3 i eller ii bör i princip inte göra några utdelningar (10).

      II.

   Denna rekommendation riktar sig till betydande enheter som står under tillsyn och betydande grupper som står under tillsyn i enlighet med artikel 2.16 och 2.22 i förordning (EU) nr 468/2014 (ECB/2014/17).
   Rekommendationen riktar sig även till de nationella behöriga och utsedda myndigheterna avseende mindre betydande enheter som står under tillsyn och mindre betydande grupper som står under tillsyn. De nationella behöriga och utsedda myndigheterna förväntas tillämpa denna rekommendation på sådana enheter och grupper om detta anses lämpligt.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 28 januari 2015.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande

      (1)  EUT L 287, 29.10.2013, s. 63.

      (2)  EUT L 141, 14.5.2014, s. 1.

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 176, 27.6.2013, s. 1).

      (4)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG (EUT L 176, 27.6.2013, s. 338).

      (5)  Detta omfattar t.ex. de buffertar till vilka det hänvisas i artiklarna 458, 459 och 500 i förordning (EU) nr 575/2013, och alla andra buffertar som redan fastställts av nationella behöriga och utsedda myndigheter, fast med senare datum för genomförande, i den utsträckning de är tillämpliga när utdelning görs.

      (6)  Se fotnot 5.

      (7)  Kreditinstitut kan ha olika juridiska former, t.ex. börsnoterade bolag och företag som inte är aktiebolag, såsom ömsesidiga bolag, kooperativ eller sparbanker. Termen utdelning som används i denna rekommendation avser alla typer av kontant utbetalning som är föremål för godkännande av en bolagsstämma.

      (8)  Detta betyder i praktiken att under en period på fyra år bör kreditinstituten i princip behålla en andel på minst 25 procent per år av skillnaden mot deras ”helt fyllda” kärnprimärkapitalrelation, deras primärkapitalrelation samt deras totala kapitalrelation i enlighet med skäl 3 iii.

      (9)  Inklusive mindre betydande enheter under tillsyn som var föremål för den samlade bedömningen.

      (10)  Kreditinstitut som anser sig vara rättsligt förpliktade att göra utdelningar som överstiger detta belopp ska utan dröjsmål kontakta sin gemensamma tillsynsgrupp. Mindre betydande enheter under tillsyn som anser sig vara rättsligt förpliktade att göra utdelningar som överstiger detta belopp ska utan dröjsmål kontakta sin nationella behöriga myndighet.


title: Kommissionens rekommendation av den 7 juli 2009 om ett säkert och effektivt system för överlämnande av handlingar och information avseende bestämmelserna i rådets direktiv 2006/117/Euratom

text:
               8.7.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 177/5

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 7 juli 2009
   om ett säkert och effektivt system för överlämnande av handlingar och information avseende bestämmelserna i rådets direktiv 2006/117/Euratom
   (2009/527/Euratom)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 33 andra stycket och 124 andra strecksatsen,
   med beaktande av rådets direktiv 2006/117/Euratom av den 20 november 2006 om övervakning och kontroll av transporter av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle (1), särskilt artikel 19.1,
   efter samråd med rådgivande kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Medlemsstaternas behöriga myndigheter ska samarbeta för att säkerställa att det automatiska medgivandeförfarande som avses i artikel 9.2 i direktiv 2006/117/Euratom fungerar friktionsfritt.

               (2)

               Berörda medlemsstaters behöriga myndigheter ska vidta erforderliga åtgärder för att se till att all information om transporter som omfattas av detta direktiv behandlas omdömesgillt och skyddas mot missbruk.

               (3)

               Allmänna säkerhetsåtgärder bör tillämpas på all information som behandlas av medlemsstaternas behöriga myndigheter i samband med tillämpning av direktiv 2006/117/Euratom.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               All information som behandlas av behöriga myndigheter i samband med tillämpning av direktiv 2006/117/Euratom ska garanteras en säkerhetsnivå som motsvarar den nivå som säkerställs av andra berörda behöriga myndigheter.

               2.

               De behöriga myndigheterna ska välja den mest adekvata säkerhetsnivån för att säkerställa att det automatiska medgivandeförfarande som avses i artikel 9.2 i direktiv 2006/117/Euratom fungerar friktionsfritt.

               3.

               Lämplig säkerhetsnivå bör tillgodoses genom ett flertal åtgärder som överensstämmer med medlemsstaternas nationella lagstiftning, däribland iakttagande av tystnadsplikt och sekretess, tillgång till information endast för behörig personal och allmänna tekniska åtgärder och förfaranden för att garantera informationens säkerhet.

               4.

               Elektroniska förbindelser mellan olika medlemsstaters behöriga myndigheter ska garantera en säkerhetsnivå som motsvarar den säkerhetsnivå som tillhandahålls inom medlemsstaterna respektive territorier för likvärdig informations- och dokumentöverföring.

               5.

               Medlemsstaternas behöriga myndigheter bör fastställa gemensamma standarder för sådana elektroniska förbindelser.

               6.

               All information som behandlas av behöriga myndigheter med tillämpning av direktiv 2006/117/Euratom ska, om konfidentiell behandling krävs enligt medlemsstaternas lagstiftning, inplaceras i lägsta sekretessgraden.

               7.

               Information som kräver tilläggsåtgärder ska, enbart om det är absolut nödvändigt och under den tid som krävs, inplaceras i en högre sekretessgrad än den lägsta sekretessgraden, vilken i sådant fall anges genom särskild markering.

               8.

               I egenskap av upphovsman ska behöriga myndigheter som tillhandahåller information till andra berörda behöriga myndigheter ansvara för inplaceringen i lämplig sekretessgrad med beaktande av följande:

                           a)

                           De nationella bestämmelserna om sekretessklassificering.

                           b)

                           Kraven på flexibilitet i verksamheten och effektivitet, som måste uppfyllas för att kunna tillämpa det automatiska medgivandeförfarandet.

                           c)

                           Sekretesskravens särskilda karaktär.

               9.

               De behöriga myndigheterna ska, i enlighet med medlemsstaternas lagstiftning, tillämpa den sekretessmarkering som anges i jämförelsetabellen över nationella sekretessgrader och som återfinns i tillägg 2 till rådets beslut 2001/264/EG av den 19 mars 2001 om antagande av rådets säkerhetsbestämmelser (2) och i kommissionens beslut 2005/94/EG, Euratom av den 3 februari 2005 om ändring av beslut 2001/844/EG, EKSG, Euratom (3). Den praktiska handledning om säkerhetsklassning som bifogas i tillägg 3 till rådets beslut 2001/264/EG och likaledes i tillägg 2 till kommissionens beslut 2001/844/EG, EKSG, Euratom av den 29 november 2001 om ändring av de interna stadgarna (4) kan användas som vägledning för inplacering i lämplig sekretessgrad.

               10.

               I egenskap av upphovsman ska den behöriga myndighet som tillhandahåller informationen uppge under vilken tidsperiod säkerhetsklassningen gäller och eventuella ändringar av denna klassning efter att den angivna tidsperioden löpt ut.

               11.

               Den behöriga myndighet som är upphovsman kan när som helst skriftligen begära att en tidigare sekretessgrad ändras, att sekretessen eventuellt hävs eller att inplacering görs i lägre eller högre sekretessgrad.

               12.

               Den behöriga myndighet som tagit emot informationen är skyldig att ta bort, höja eller sänka sekretessgraden i enlighet med sådan begäran.

               13.

               I egenskap av upphovsman bör den behöriga myndighet som tillhandahåller informationen, så snart som omständigheterna tillåter detta, skriftligen begära att sekretessgraden sänks eller att sekretessen hävs.

               14.

               I enlighet med principen om att begränsa tillgången till sekretessbelagd information till vad en tjänsteman behöver veta för sin tjänsteutövning bör tillgången till och förfogandet över information strikt begränsas inom den behöriga myndigheten till de personer som under sin tjänsteutövning eller på grund av sina skyldigheter har behov av att känna till eller hantera sådan information. Sådana personer ska underkastas säkerhetsprövning motsvarande erforderlig sekretessgrad om detta krävs enligt medlemsstaternas lagstiftning.

               15.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 7 juli 2009.

            På kommissionens vägnar

         Andris PIEBALGS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EUT L 337, 5.12.2006, s. 21.

      (2)  EGT L 101, 11.4.2001, s. 1.

      (3)  EUT L 31, 4.2.2005, s. 66.

      (4)  EGT L 317, 3.12.2001, s. 1.


				|

		52012DC0397

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Spanien att upphöra /* COM/2012/0397 final */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
i syfte att få situationen med ett alltför
stort offentligt underskott i Spanien att upphöra
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt (EUF-fördraget), särskilt artikel 126.7,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation, och
av följande skäl:
(1)
Enligt artikel 126 i EUF-fördraget ska
medlemsstaterna undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns
finanser.
(2)
Stabilitets- och tillväxtpakten grundas på målet om
sunda offentliga finanser, som ett sätt att stärka förutsättningarna för
prisstabilitet och stark varaktig tillväxt som kan bidra till ökad
sysselsättning.
(3)
Den 27 april 2009 fastslog rådet enligt
artikel 104.6 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen att det
förelåg ett alltför stort underskott i Spanien. Det rekommenderade att det
alltför stora underskottet skulle korrigeras senast 2012, i enlighеt med
artikel 104.7 i fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 av
den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av
förfarandet vid alltför stora underskott.
(4)
Den 2 december 2009 fastslog rådet i enlighet med
artikel 3.5 i rådets förordning (EG) 1467/97 att effektiva åtgärder hade
vidtagits och att oväntade negativa ekonomiska händelser med stora negativa
effekter på de offentliga finanserna hade inträffat, efter att den
rekommendationen antagits. Därför beslöt rådet att i enlighet med artikel 126.7
i EUF-fördraget anta en ändrad rekommendation om att det alltför stora
underskottet skulle korrigeras senast 2013. För att nedbringa det offentliga
underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP senast 2013 rekommenderades
en finanspolitisk ansträngning på i genomsnitt ”över 1,5 % av BNP” under
perioden 2010–2013. Vid beräkningen av den genomsnittliga årliga
finanspolitiska ansträngningen utgick man från 2011 års underskott i
kommissionens vårprognos 2009. Sedan beräknades den totala finanspolitiska
ansträngning som krävs för att inom tidsfristen uppnå det nominella
underskottsmålet på 3 %, genom att anta att produktionsgapet gradvis
kommer att slutas till 2015.
(5)
Den 15 juni 2010 drog kommissionen slutsatsen att
Spanien hade vidtagit effektiva åtgärder för att följa rådets rekommendation av
den 2 december 2009 om att nedbringa det offentliga underskottet under
referensvärdet på 3 % av BNP. Den ansåg därför att det inte krävdes några
ytterligare steg i förfarandet vid alltför stora underskott.
(6)
Enligt artikel 3.5 i förordning (EG) nr 1467/97 får
rådet på kommissionens rekommendation anta en ändrad rekommendation enligt
artikel 126.7 i EUF-fördraget, om effektiva åtgärder har vidtagits och oväntade
negativa ekonomiska händelser med stora negativa effekter på de offentliga
finanserna inträffar, efter att rekommendationen antagits. Sådana ekonomiska
händelser ska bedömas mot bakgrund av den ekonomiska prognos som låg till grund
för rådets rekommendation.
(7)
I enlighet med artikel 126.7 i EUF-fördraget och
artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 ska rådet ge rekommendationer
till den berörda medlemsstaten i syfte att få situationen med ett alltför stort
underskott att upphöra inom en viss tid. I rekommendationen ska den berörda medlemsstaten
få högst sex månader på sig att vidtaga effektiva åtgärder för att korrigera
det alltför stora underskottet. I rekommendationen om att korrigera ett alltför
stort underskott ska rådet också som ett riktmärke begära att årliga budgetmål
uppnås som, på grundval av den prognos som ligger till grund för
rekommendationen, är förenliga med en årlig förbättring av det strukturella
saldot på minst 0,5 % av BNP, dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive
engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder.
(8)
Efter en betydande nedgång år 2009, då real BNP
sjönk med 3,7 %, fortsatte BNP att sjunka även 2010 men med bara
-0,1 %. Ekonomin visade åter tillväxt år 2011 (0,7 %), på grund av
minskad import till följd av svag inhemsk efterfrågan och en dynamisk spansk export
till följd av stärkt konkurrenskraft. Enligt den senaste uppdateringen av
kommissionens ekonomiska utsikter för Spanien 2012–2013 torde Spanien åter gå
in i en lågkonjunktur och notera en negativ ekonomisk tillväxt både 2012 och
2013. Detta är en uppdatering av 2012 års vårprognos och inkluderar både de
finanspolitiska åtgärder som i slutet av maj 2012 vidtogs på regional nivå och
den senaste ekonomiska och finansiella utvecklingen. Minskad skuldsättning inom
både privat och offentlig sektor och den stora arbetslösheten drar kraftigt ned
den inhemska efterfrågan. Den internationella avmattningen gör dessutom att
utlandsefterfrågan inte kan uppväga den svaga inhemska efterfrågan, vilket
leder till en avmattning i den spanska ekonomin.
(9)
Det offentliga underskottet sjönk från 11,2 %
2009 till 9,3 % av BNP 2010. De offentliga finansernas saldo förbättrades
både av besparingar och ökade inkomster, huvudsakligen till följd av
diskretionära åtgärder. År 2011 blev underskottsutfallet betydligt större än
väntat (8,5 % av BNP), jämfört med målet på 6 % av BNP. Den 17 maj
2012 underrättade Spanien Eurostat om att det offentliga underskottet för 2011
kan komma att justeras upp med cirka 0,4 % av BNP. Orsaken är nya
uppgifter om vissa utgiftsposter i de självstyrande regionerna som inte ingick
i anmälan från mars 2012 inom ramen för förfarandet vid alltför stora
underskott. Omkring två tredjedelar av 2011 års budgetavvikelser hänförde sig
till regionerna, medan statens och socialförsäkringssystemet registrerade mycket
lägre överskridanden. Budgetavvikelserna kunde främst förklaras med lägre
intäkter än väntat, genom att den ekonomiska situationen blev mindre gynnsam än
vad som förutsågs i 2011 års stabilitetsprogram och att tillväxten blev mindre
skatteintensiv, samtidigt som utgiftsöverskridandena var begränsade.
(10)
Enligt kommissionens uppdaterade vårprognos 2012
väntas underskottet i de offentliga finanserna uppgå till 6,3 % av BNP år
2012, vilket ska jämföras med ett förväntat underskott på 5,3 % av BNP i
2012 års stabilitetsprogram och utkastet till budgetlag för 2012. Det senare
baserar sig på inkomstförstärkande åtgärder som främst handlar om höjda direkta
skatter, som förändringar i inkomst- och företagsbeskattningen och en
skatteamnesti. Vissa av dessa åtgärder har aviserats som tillfälliga,
exempelvis höjningen av inkomstskatten (begränsad till 2012 och 2013), eller
kommer att ge en engångseffekt, som bolagsskattens förändrade
inbetalningssystem under 2012 och skatteamnestin. I utkastet till budgetlag och
programmet väntas de totala utgifterna sjunka till följd av stora besparingar i
både kapitalutgifter och löpande utgifter, inbegripet besparingar i
hälso-/sjukvård och utbildning på regional nivå. Den beräknade avvikelsen från
målet 2012 beror främst på det väntade inkomstbortfallet (särskilt inom de
sociala trygghetssystemen) och på högre sociala transfereringar på grund av
försämrade makroekonomiska utsikter, en mindre skatteintensiv tillväxt och
kraftigare nedgång på arbetsmarknaden. Budgetprognosen omgärdas fortfarande av
stora risker. Avvikelsen kan bli ännu större genom en ytterligare fördjupning
av den ekonomiska krisen och genomföranderisker på regional nivå, på grund av
att många finanspolitiska åtgärder endast kommer att avse delar av året. Den
spanska ekonomins nödvändiga och pågående omstrukturering från
icke-handelsvaror till handelsvaror innebär också en risk för att den
ekonomiska tillväxten blir mindre skatteintensiv. Färska siffror om
budgetutfallet för de första månaderna 2012 pekar på fortsatt inkomstbortfall
och tyder på att ytterligare strukturella åtgärder utan dröjsmål behöver
vidtas.
(11)
I kommissionens uppdaterade vårprognos 2012
beräknas det offentliga underskottet bli 6,1 % av BNP år 2013 i stället
för det ursprungliga målet på 3 % av BNP, vilket baseras på oförändrad
politik och på att real BNP väntas sjunka med 0,3 % i förhållande till
föregående år. I 2012 års stabilitetsprogram beräknas skatteinkomsterna från
produktion och import öka betydligt, hittills utan att några konkreta åtgärder
anges. Dessa inkomster väntas dock delvis utjämnas av lägre skatter på arbete.
Programmet innehåller också besparingar som hittills inte är helt
specificerade, särskilt i utbildning och hälso-/sjukvård på regional nivå. För
2014 och 2015 bygger den planerade ytterligare konsolideringen ännu inte på
tillräckliga åtgärder för att klara det föreslagna underskottsmålet och
stabilitetsprogrammet innehåller få konkreta åtgärder.
(12)
Kommissionens uppdaterade vårprognos 2012 visar att
det strukturella underskottet blev 7,3 % av BNP år 2009, 8,7 % år
2010 och 7,0 % år 2011. Det förväntas uppgå till 4,3 % av BNP år
2012. Detta innebär en genomsnittlig finanspolitisk ansträngning på 1,5 %
av BNP mellan 2010 och 2012, vilket är i linje med den minsta genomsnittliga
finanspolitiska ansträngning på ”över 1,5 %” av BNP per år som rådet angav
för 2010–2013. Mellan 2010 och 2012 beräknas den genomsnittliga finanspolitiska
ansträngningen öka med 0,5 % av BNP per år, efter korrigering för
förändringarna av det makroekonomiska scenariot mellan de beräkningar som låg
till grund för den nuvarande prognosen och för rådets rekommendationer av den 2
december 2009. Således har Spanien hittills vidtagit effektiva åtgärder när det
gäller planen för det strukturella underskottet till och med 2012.
(13)
Nedgången i den spanska ekonomin år 2010 beräknades
till 0,8 % och tillväxten år 2011 till 1 %, enligt kommissionens
höstprognos 2009 som låg till grund för rådets rekommendation av den 2 december
2009 enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget. Åren 2012 och 2013 låg bortom den
prognoshorisonten, men utifrån antagandet att det stora negativa
produktionsgapet gradvis kommer att slutas senast 2015, väntades tillväxten
under 2012 och 2013 bli högre än 2011. Det reala BNP-utfallet för 2010 och 2011
blev något bättre än vad som väntades i höstprognosen 2009. Samtidigt blev
tillväxten mindre skatteintensiv än väntat, eftersom den inhemska efterfrågans
ackumulerade bidrag till tillväxten under 2010 och 2011 blev ‑2,7 %
av BNP, jämfört med prognosens -1,1 %. Detta berodde på att sektorn för
icke-handelsvaror krympte snabbare än väntat. Kommissionens uppdaterade
vårprognos 2012 visar för 2012 och 2013 att den spanska ekonomin sannolikt
kommer att utsättas för betydande prövningar, som inte var väntade i
höstprognosen 2009. Medan det i höstprognosen 2009 väntades en årstillväxt på
drygt 1 % både 2012 och 2013, tyder de senaste prognoserna på en tillväxt
på -1,9 % respektive -0,3 % med oförändrad politik. Dessutom väntas
tillväxtens sammansättning vara fortsatt ojämnt fördelad med tonvikten på
nettoefterfrågan från utlandet, vilket får fortsatt negativa effekter på
skatteinkomsterna.
(14)
Den offentliga bruttoskulden ökade till 68,5 %
av BNP 2011, och i kommissionens uppdaterade vårprognos 2012 väntas den öka
till 80,9 % av BNP under 2012 och till 86,8 % år 2013, baserat på ett
scenario med oförändrad politik. Den kommer således att överstiga fördragets
referensvärde under åren i fråga. Denna ökning av skuldkvoten drivs främst på
av högre räntebetalningar och i mindre omfattning av dynamiken i det primära
underskottet. Stock-/flödesjusteringarna är omfattande år 2012 och bidrar med
5,4 % av BNP till ökningen. De är knutna till planen att reglera fakturor
från leverantörer till offentliga organ och andra utestående transaktioner. Riskerna
som omgärdar det makroekonomiska scenariot och de finanspolitiska målen, samt
ytterligare finansiella räddningsinsatser, kan bidra till att den offentliga
skulden späs på.
(15)
De offentliga finansernas ställning har försämrats
betydligt sedan rådets rekommendation utfärdades, på grund av mindre gynnsamma
ekonomiska utsikter som också är mindre skatteintensiva. Den betydande
nedgången i ekonomin påverkar dessutom sysselsättning och arbetslöshet på ett
mycket negativt sätt. Detta har fått negativa effekter på både inkomst- och
utgiftssidan, med lägre sociala avgifter och högre sociala transfereringar. Mot
bakgrund av alla dessa faktorer skulle det därför krävas ytterligare ett års
korrigering av det alltför stora underskottet, särskilt med tanke på den markanta
försämringen av de finanspolitiska utsikterna sedan rådets ursprungliga
rekommendation enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget.
(16)
Beviljandet av ytterligare ett år för korrigeringen
av det alltför stora underskottet kräver att mellanliggande nominella underskottsmål
uppnås på 6,3 % av BNP år 2012, 4,5 % år 2013 och 2,8 % år 2014.
Enligt kommissionens uppdaterade vårprognos 2012 skulle dessa nominella mål i
sin tur kräva en underliggande förbättring av det strukturella saldot på
2,7 % av BNP år 2012, 2,5 % år 2013 och 1,9 % år 2014. Enligt
färska uppgifter om utfallet för de första månaderna 2012 kommer ytterligare
åtgärder att krävas för att nå målet 2012. Situationen kommer att behöva
övervakas noga och ytterligare korrigerande åtgärder behöver vidtas tidigt, om
ytterligare överskridanden skulle ske.
(17)
Konsolideringsansträngningens trovärdighet bör
förstärkas genom att den aviserade fleråriga budgetplanen för 2013–14 antas i
slutet av juli 2012, med tanke på det kraftiga tryck som Spaniens offentliga
skuld är utsatt för på marknaden. Detta skulle dels kräva närmare information
om alla strukturella åtgärder som krävs för att uppnå budgetmålen under 2013
och 2014, dels att minskningen av underskottet påskyndas om de ekonomiska eller
finanspolitiska villkoren visar sig bättre än vad som för närvarande kan
förväntas. Den kortare tidsfristen på tre månader för att vidta effektiva
åtgärder motiveras av att det här är viktigt att vidta åtgärder i tid för att
undvika risken för framtida överskridanden.
(18)
Den 10 juli antog rådet landsspecifika
rekommendationer för Spanien, där den första bland annat baserades på
bedömningen av landets nationella reformprogram 2012 och stabilitetsprogram för
2012–2015. I den första landsspecifika rekommendationen anges att lagen om
budgetstabilitet bör iakttas strikt och att kraftfulla finanspolitiska åtgärder
bör antas på regional nivå. Detta skulle minska riskerna för regionala
överskridanden. Spaniens decentraliserade offentliga finanser gör att ett
starkt finanspolitiskt och institutionellt ramverk är mycket väsentligt. Detta
ramverk kunde också förstärkas genom ett oberoende finanspolitiskt institut som
tillhandahåller analyser, ger råd om och övervakar finanspolitiken. Risker som
omgärdar den finanspolitiska strategin är de regionala regeringarnas
iakttagande av budgetramarna (på grund av hittills dåliga resultat),
tillsammans med intäkternas större känslighet för den pågående
strukturanpassningen, skatteamnestins osäkra inkomsteffekter och eventuella
ytterligare finansiella räddningsinsatser.
(19)
Parallellt med den regelbundna översynen av
Spaniens finansiella rekapitaliseringsprogram – nämnt i uttalandet av den 29
juni 2012 från Euroområdets toppmöte – kommer kvartalsvis övervakning att ske
av framstegen med genomförandet av dess åtaganden inom ramen för förfarandet
vid alltför stora underskott.
(20)
Spanien uppfyller villkoren för en senareläggning
av tidsfristen för att korrigera det alltför stora offentliga underskottet, i
enlighet med artikel 3.5 i förordning (EG) nr 1467/97 om påskyndande och
förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
(1)
De spanska myndigheterna bör få den rådande
situationen med ett alltför stort underskott att upphöra senast 2014.
(2)
För att senast 2014 nedbringa underskottet under
referensvärdet på 3 % av BNP bör de spanska myndigheterna åstadkomma en
förbättring av det strukturella saldot på 2,7 % av BNP år 2012, 2,5 %
år 2013 och 1,9 % år 2014, enligt kommissionens uppdaterade vårprognos 2012.
De nominella underskottsmålen bör vara 6,3 % av BNP år 2012, 4,5 % år
2013 och 2,8 % år 2014.
(3)
De spanska myndigheterna bör genomföra de åtgärder
som antogs i 2012 års budget och i de autonoma regionernas omfördelningsplaner,
senast i slutet av juli 2012 anta den aviserade fleråriga budgetplanen för
2013–14, inbegripet en finanspolitisk strategi på medellång sikt, med helt
specificerade strukturella åtgärder som krävs att korrigera det alltför stora
underskottet senast 2014. Mot bakgrund av de senaste uppgifterna om utfallet
för de första månaderna av 2012 utan dröjsmål vidta ytterligare åtgärder under
2012, för att säkerställa uppfyllandet av budgetplanerna för 2012. Vara redo
att vidta ytterligare åtgärder, om det skulle uppstå risker för budgetplanerna.
Under 2013 och 2014 öka takten i minskningen av underskottet, om de ekonomiska
eller finanspolitiska villkoren skulle bli bättre än väntat.
(4)
Rådets fastställer en tidsfrist på tre månader för
den spanska regeringen att vidta effektiva åtgärder och att, i enlighet med
artikel 3.4a i rådets förordning (EG) nr 1467/97, i detalj rapportera om den
konsolideringsstrategi som ska uppnå målen.
Utöver den rapport som avses i rekommendation
4 och parallellt med det finansiella rekapitaliseringsprogrammet – nämnt i
uttalandet av den 29 juni 2012 från Euroområdets toppmöte – bör de spanska
myndigheterna kvartalsvis rapportera om framstegen vid genomförandet av dessa
rekommendationer samt i ett särskilt kapitel i de stabilitetsprogram som tas
fram till och med 2015.
Dessutom bör de spanska myndigheterna strikt
tillämpa de nya bestämmelserna i lagen om budgetstabilitet när det gäller insyn
och kontroll av budgetgenomförandet. I enlighet med de landsspecifika
rekommendationerna inom den europeiska planeringsterminen uppmanar rådet också
Spanien att inrätta ett oberoende finanspolitiskt institut för att analysera,
ge råd om och övervaka finanspolitiken, respektera den bindande karaktären hos
det finanspolitiska ramverket på medellång sikt samt noga övervaka att de
finanspolitiska målen följs under hela året och på alla nivåer av den
offentliga sektorn. Denna rekommendation riktar sig till Konungariket Spanien.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande


title: Kommissionens rekommendation av den 30 maj 2008 om riskbegränsande åtgärder för ämnena zink, zinkklorid och zinkdistearat [delgivet med nr K(2008) 2329] (Text av betydelse för EES)

text:
               19.6.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 160/36

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 30 maj 2008
   om riskbegränsande åtgärder för ämnena zink, zinkklorid och zinkdistearat
   [delgivet med nr K(2008) 2329]
   (Text av betydelse för EES)
   (2008/464/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen (1), särskilt artikel 11.2, och
   av följande skäl:

               (1)

               Inom ramen för förordning (EEG) nr 793/93 har följande ämnen identifierats som prioriterade för riskbedömning i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 2268/95 av den 27 september 1995 om den andra listan över prioriterade ämnen enligt rådets förordning (EEG) nr 793/93 (2):

                           —

                           zink

                           —

                           zinkklorid

                           —

                           zinkdistearat

               (2)

               Den rapporterande medlemsstat som utsetts i enlighet med den kommissionsförordningen har genomfört de delar av riskbedömningen som avser effekter av ämnena i fråga på människa och miljö i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 av den 28 juni 1994 om principer för bedömningen av risker för människor och miljö av existerande ämnen (3) samt föreslagit en strategi för riskbegränsning i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 793/93.

               (3)

               Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö (SCTEE) och vetenskapliga kommittén för hälso- och miljörisker (SCHER) har rådfrågats och avgett yttranden om den rapporterande medlemsstatens riskbedömning. Dessa yttranden återfinns på de vetenskapliga kommittéernas webbplats.

               (4)

               Resultaten av riskbedömningen och ytterligare resultat från strategierna för att begränsa riskerna finns i kommissionens meddelande (4).

               5)

               På grundval av den bedömningen bör vissa riskbegränsande åtgärder rekommenderas för de ämnen som omfattas av den här rekommendationen och av meddelandet.

               (6)

               De riskbegränsande åtgärder som föreslås i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats enligt artikel 15.1 i förordning (EEG) nr 793/93.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1
   ZINK

         (CAS-nr 7440-66-6, Einecs-nr 231-175-3)

   ZINKKLORID

         (CAS-nr 7646-85-7, Einecs-nr 231-592-0)

   ZINKDISTEARAT

         (CAS-nr 557-05-1 och 91051-01-3, Einecs-nr 209-151-9 och 293-049-4)

   Riskbegränsande åtgärder för miljön (1, 2, 3, 4, 5)

               1.

               För de avrinningsområden där utsläppen av zink kan medföra risker bör de berörda medlemsstaterna fastställa miljökvalitetsnormer. De nationella åtgärderna för att begränsa föroreningarna i syfte att uppfylla dessa miljökvalitetsnormer senast 2015 bör ingå i förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG (5).

               2.

               Medlemsstaterna bör lämna in uppgifter till kommissionen om vilket bidrag som olika källor och spridningsvägar för zink lämnar till den akvatiska miljön samt om zinkhalter i den akvatiska miljön och möjliga kontroller. Uppgifterna ska användas som underlag för en bedömning av om zink ska tas med i nästa översyn av bilaga X till direktiv 2000/60/EG.

               3.

               De behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna bör, i de tillstånd som utfärdas enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/1/EG (6), fastställa villkor, gränsvärden för utsläpp (eller likvärdiga parametrar) eller tekniska åtgärder för zink och zinkföreningar, för att de berörda anläggningarna ska kunna tillämpa bästa tillgängliga teknik (BAT), med beaktande av anläggningarnas tekniska nivå och geografiska läge samt lokala miljöförhållanden.

               4.

               Medlemsstaterna bör noga följa tillämpningen av bästa tillgängliga teknik för zink och zinkföreningar samt rapportera alla viktiga förändringar till kommissionen inom ramen för informationsutbytet om bästa tillgängliga teknik.

               5.

               Lokala utsläpp i miljön bör, där så behövs, begränsas genom nationella bestämmelser som innebär att inga miljörisker behöver befaras.

         AVSNITT 2
   ADRESSATER

               6.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 30 maj 2008.

            På kommissionens vägnar

         Stavros DIMAS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 84, 5.4.1993, s. 1. Förordningen ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (2)  EGT L 231, 28.9.1995, s. 18.

      (3)  EGT L 161, 29.6.1994, s. 3.

      (4)  EUT C 154, 19.6.2008, s. 1.

      (5)  EGT L 327, 22.12.2000, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2008/32/EG (EUT L 81, 20.3.2008, s. 60).

      (6)  EUT L 24, 29.1.2008, s. 8.


				|

		52012DC0308

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Cyperns nationella reformprogram 2012 om Cyperns nationella reformprogram för 2012 och om avgivande av rådets yttrande om Cyperns stabilitetsprogram 2012–2015 /* COM/2012/0308 final */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Cyperns nationella reformprogram 2012
om Cyperns nationella reformprogram för 2012 och om avgivande av rådets
yttrande om Cyperns stabilitetsprogram 2012–2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner,[4]

med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet Europeiska
kommissionens förslag till ny strategi för sysselsättning och tillväxt – Europa
2020. Strategin bygger på en förstärkt samordning av den ekonomiska politiken
med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka
Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation om
Cyperns nationella reformprogram för 2011 och överlämnade sitt yttrande om
Cyperns uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.
(4)
Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra
årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av den andra europeiska
planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning förankrad i
Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av
förordning (EU) 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen[6], i vilken Cypern identifierades
som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(5)
Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för säkerställande av finansiell stabilitet, konsolidering av
de offentliga finanserna samt åtgärder för att främja tillväxten. Europeiska
rådet betonade behovet av att på ett differentierat och tillväxtfrämjande sätt
konsolidera de offentliga finanserna, återställa en normal utlåning till näringslivet,
främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslösheten och de sociala
konsekvenserna av krisen och modernisera den offentliga förvaltningen.
(6)
Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de
medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden,
så att de kan införliva dem i sina stabilitets- eller konvergensprogram och
nationella reformprogram.
(7)
Den 7 maj 2012 lade Cypern fram sitt
stabilitetsprogram för perioden 2012–2015 och den 10 maj 2012 sitt nationella
reformprogram för 2012. För att beakta inbördes samband mellan de båda
programmen har de bedömts samtidigt. Kommissionen har också i en fördjupad
granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 bedömt huruvida
Cypern har drabbats av makroekonomiska obalanser. Kommissionen fann i sin
fördjupade granskning[7]
att Cypern är drabbat av en intern obalans på grund av dess banksektor och
skuldsättningen i företagssektorn samt en extern och en intern obalans som
gäller utvecklingen av landets offentliga finanser och konkurrenskraften, dock
inte en alltför stor obalans.
(8)
Baserat på bedömningen av 2012 års
stabilitetsprogram enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det
makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av
de offentliga finanserna förefaller optimistiskt för 2012-2014. I det
makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets
budgetberäkningar finns det fortfarande betydande nedåtrisker, främst i
förhållande till utvecklingen av den inhemska efterfrågan under 2012-2013, även
om scenariot innehåller en stor nedrevidering av tillväxtutsikterna. Den i
programmet beskrivna strategin för de offentliga finanserna syftar till att
korrigera det alltför stora underskottet under 2012 och senast 2014 uppnå det
medelfristiga målet för de offentliga finanserna och hålla fast vid det under
2015. I programmet bekräftas det tidigare medelfristiga målet för de offentliga
finanserna som går ut på att uppnå ett saldo i balans i strukturella termer,
vilket på ett adekvat sätt avspeglar stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Den
planerade korrigeringen av det alltför stora underskottet är i linje med den
tidsfrist som fastställs i den rekommendation som rådet utfärdade den 13 juli
2010 inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Baserat på det
(omräknade) strukturella underskottet[8]
motsvarar den planerade genomsnittliga årliga finanspolitiska ansträngningen på
1,5 % av BNP för perioden 2011-2012 den ansträngning som rekommenderades av
rådet. Den förutsedda takten i ansträngningarna att nå det planerade
medelfristiga målet 2013 är tillräcklig eftersom den överstiger stabilitets-
och tillväxtpaktens riktvärde på 0,5 % av BNP enligt både 2012 års vårprognos
från kommissionen och programmet. Ökningstakten i de offentliga utgifterna, med
beaktande av diskretionära åtgärder på inkomstsidan, ligger i linje med
stabilitets- och tillväxtpaktens utgiftsriktmärke för 2013-2014, men inte för
2015. Programmets mål för de offentliga finanserna är förenade med risker som
sammanhänger med att det makroekonomiska scenariot förefaller optimistiskt för
2012-2014 och att den planerade konsolideringsansträngningen under 2013 delvis
bygger på inte fullt specificerade åtgärder. Enligt programmet kommer
skuldkvoten, som uppgick till 71,6 % 2011, att öka till 72,1 % 2012 för att
därefter gradvis sjunka tillbaka till 65,4 % 2015. Vad gäller riktmärket för
skuldminskning i stabilitets- och tillväxtpakten kommer Cypern att vara i en
övergångsperiod under åren 2013-2015 och de planer som beskrivs i programmet
säkerställer tillräckliga framsteg mot efterlevnad av
skuldminskningsriktmärket. Denna beräkning är emellertid förenad med risker som
sammanhänger med de eventuella insatserna för att rädda finansiella företag.
(9)
Skatteförvaltningen är ineffektiv, eftersom
förvaltningskostnaderna i förhållande till uppbörden av skatteinkomster är
mycket höga i Cypern. Skatteuppbörden är ganska låg. Särskilt är
skatteförvaltningens utgifter som andel av BNP och förvaltningskostnaderna i
förhållande till nettouppbörden av skatteinkomster mycket höga och visar en
ökande trend. Åtgärder för att uppmuntra en omställning bort från
informellt/odeklarerat arbete och för att komma till rätta med skatteflykt är
nödvändiga. Vidare bör initiativ för att effektivisera skatteuppbörden förstärkas.

(10)
Med hänsyn till Cyperns bankinstituts betydande
exponering mot den grekiska ekonomin har bankernas tillgångsförvaltning,
lönsamhet, kapital- och likviditetsreserver påverkats negativt av
omstruktureringen av den grekiska statsskulden och den ökande andelen
nödlidande lån till grekiska låntagare. Den konsoliderade cypriotiska
banksektorns totala exponering mot Grekland är mycket hög. Cyperns parlament
antog den 14 december 2011 två lagförslag om att stärka det finansiella
systemets förmåga att stå emot bankkriser. Framsteg i att stärka tillsynen över
de kooperativa kreditkassorna, som innehar omkring 40 % av alla inhemska
insättningar, har hittills inte varit tillfredsställande.
(11)
Cypern står inför utmaningar när det gäller att
säkerställa långsiktigt hållbara offentliga finanser, särskilt på
pensionsområdet. Cypern har genomfört två viktiga strukturåtgärder för att
reformera sitt pensionssystem. Samtidigt som de antagna åtgärderna är relevanta
och trovärdiga är emellertid Cyperns reaktion inte tillräckligt ambitiös för
att garantera att åtgärderna är hållbara och tillräckliga och för att göra
systemet mer rättvist på längre sikt. Det krävs fortfarande åtgärder för att
äldre arbetstagare fortsatt ska vara anställbara i företag och för att stödja
höjningen av den effektiva pensionsåldern. Beträffande fattigdom bland de äldre
har Cypern endast delvis åtgärdat den stora risk de löper att drabbas av
fattigdom. De antagna åtgärderna är otillräckliga för att inkomsterna för
pensionärer som löper risk att drabbas av fattigdom ska bli tillräckliga på
kort sikt.
(12)
Ojämlika och ineffektiva förhållanden i hälso- och
sjukvårdssektorn har inte åtgärdats på ett meningsfullt sätt. Trots fjolårets
rekommendation har ingen tydlig tidsfrist hittills angivits för att fullfölja
arbetet på att inrätta ett nationellt sjukförsäkringssystem. Detta utgör risker
för den långsiktiga kontrollen av och hållbarheten i de offentliga finanserna
och för hälso- och sjukvårdens kvalitet.
(13)
Den cypriotiska regeringen vidtog vissa mått och steg
för att svara upp till 2011 års rekommendation om löneindexering
(levnadskostnadsbidrag – COLA), bland annat genom att införa ett tvåårigt
lönestopp i den offentliga sektorn. Regeringen och arbetsmarknadens parter
enades också om att inleda en dialog för att se över COLA-systemet till slutet
av juni 2012. En omfattande reform av systemet bör eftersträvas, i samråd med
arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, i syfte att stärka
kopplingen mellan reallöner och produktivitetsutveckling och göra systemet mer
rättvist. Detta skulle inte bara stärka landets konkurrenskraft utan också leda
till en effektivare arbetskraftsallokering. Denna händelseutveckling utgör
första steg i rätt riktning, men helt avgörande för deras relevans och trovärdighet
är ambitionsnivån i det slutliga resultatet av den sociala dialog som nu pågår
om reformeringen av löneindexeringssystemet och hur det verkställs.
(14)
De försämrade makroekonomiska utsikterna påverkade
den cypriotiska arbetsmarknaden negativt, ledde till stigande arbetslöshet och
orsakade en kraftigt ökad ungdomsarbetslöshet. Cypern har vidtagit en rad
positiva åtgärder för att hantera denna utmaning. Dessa åtgärder är relevanta
men inte tillräckligt ambitiösa, särskilt på utbildnings- och yrkesutbildningsområdet
där genomförandet av insatser bör påskyndas. Ytterligare ansträngningar krävs
för att få ned ungdomsarbetslösheten samt för att omskola och vidareutbilda
arbetskraften så att de nödvändiga omställningarna på arbetsmarknaden
underlättas, särskilt med inriktning på de grupper som i låg utsträckning
deltar i aktiviteter för livslångs lärande som exempelvis lågutbildade,
arbetslösa och äldre arbetstagare.
(15)
När det gäller tjänstesektorn har Cypern införlivat
tjänstedirektivet i den nationella lagstiftningen genom en övergripande lag
kompletterad av en rad ändringar i sektorsspecifika lagar och förordningar.
Inom vissa sektorer (t. ex. detaljhandel, turism och byggtjänster) har
antagandet av sektorsspecifik lagstiftning ännu inte avslutats. Det finns reglerade
fria yrken som fortfarande har fasta avgifter, som exempelvis advokater och
arkitekter.
(16)
På grundval av analysen i den fördjupade
granskningen kan slutsatsen dras att Cypern har drabbats av obalanser. I
synnerhet krävs att man noggrant övervakar och i den ekonomiska politiken
skyndsamt bevakar den makroekonomiska utveckling som avspeglas i bytesbalansen,
de offentliga finanserna och finanssektorn i syfte att förhindra eventuella
negativa effekter på ekonomins och den ekonomiska och monetära unionens funktion.
Cyperns ekonomi har närmare bestämt kännetecknats av ihållande och betydande
underskott i bytesbalansen, framkallade av underskott i handelsbalansen på
grund av en gradvis försämrad pris/kostnadskonkurrenskraft, obalanser i de
offentliga finanserna som har övergått i årliga underskott som har ökat även
när ekonomin återhämtat sig från en konjunkturnedgång, samt stigande privat
skuldsättning. Särskilt företagen utanför finanssektorn är mycket sårbara på
grund av deras höga skuldsättning i förening med låg lönsamhet, vilket har
resulterat i en betydande ökning av nödlidande lån i denna sektor. Banksektorns
stora exponering mot grekiska statsobligationer och den grekiska ekonomin är
också mycket riskabel. Tillväxtutsikterna är vidare dämpade vilket ytterligare
försvårar den relativt långsamma upplösningen av obalanser.
(17)
Cypern har gjort ett antal åtaganden inom ramen för
europluspakten. Åtagandena – och genomförandet av de åtaganden som gjordes 2011
– avser främjande av sysselsättning, stärkande av konkurrenskraft, höjning av
sysselsättningsgraden, de offentliga finansernas hållbarhet och förstärkning av
den finansiella hållbarheten. Kommissionen har bedömt genomförandet av
åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna bedömning har tagits i beaktande
i rekommendationerna.
(18)
Inom ramen för den europeiska planeringsterminen
har kommissionen genomfört en heltäckande analys av Cyperns ekonomiska politik.
Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet och
lagt fram resultatet av en fördjupade granskning. Den har beaktat inte bara
programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i
Cypern utan även i vilken utsträckning som unionens regler och vägledande
principer har efterlevts, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande
ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med
beaktande av synpunkter på unionsnivå. Dess rekommendationer under den
europeiska planeringsterminen speglas i rekommendationerna 1 till 7 nedan.
(19)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Cyperns stabilitetsprogram och dess yttrande[9]
återspeglas i synnerhet i rekommendation 1 nedan.
(20)
Mot bakgrund av resultaten från kommissionens
fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat Cyperns nationella
reformprogram för 2012 och Cyperns stabilitetsprogram. Dess rekommendationer
enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 speglas särskilt i
rekommendationerna 1, 2 och 7 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Cypern att
vidta följande åtgärder under perioden 2012-2013:
1.
Vidta ytterligare åtgärder för att uppnå en
varaktig korrigering av det alltför stora underskottet under 2012. Strikt
genomföra budgetstrategin, med stöd av tillräckligt specificerade åtgärder, för
år 2013 och framåt för att säkerställa att det medelfristiga målet för de
offentliga finanserna uppnås senast 2014 och att utgiftsriktmärket efterlevs
samt säkerställa tillräckliga framsteg i riktning mot uppfyllande av
skuldminskningsriktmärket. Påskynda infasningen av ett verkställbart flerårigt
budgetramverk som bygger på bindande regler och korrigeringsmekanismer. Vidta
åtgärder för att upprätthålla en strikt utgiftskontroll och snarast möjligt
införa program- och resultatbudgetering. Förbättra efterlevnaden av
skatteregler och bekämpa skatteflykt.
2.
Harmonisera tillsynen över kooperativa
kreditinstitut i linje med de standarder som gäller för affärsbankerna. Skärpa
regleringsbestämmelser för en effektiv rekapitalisering av finansiella institut
i syfte att begränsa den finansiella sektorns exponering mot externa chocker.
3.
Ytterligare förbättra pensionssystemets långsiktiga
hållbarhet och tillräcklighet samt vidta åtgärder för att minska den höga
fattigdomsrisken för de äldre. Anpassa den lagstadgade pensionsåldern till den
ökande förväntade livslängden.
4.
Utan dröjsmål, på grundval av en färdplan,
färdigställa och genomföra det nationella hälso- och sjukvårdssystemet, som bör
säkerställa att det blir ekonomiskt hållbart och samtidigt ger ett heltäckande
skydd.
5.
Höja de yrkesverksammas kompetensnivå för att
förstärka deras yrkesmässiga rörlighet till förmån för verksamhetsområden med
hög tillväxt och högt förädlingsvärde. Vidta ytterligare åtgärder för att få
ned ungdomsarbetslösheten med betoning på praktikplatser i företag och
främjande av egenföretagande. Vidta lämpliga ekonomisk-politiska åtgärder på
efterfrågesidan för att stimulera innovationsverksamhet i företagen.
6.
Avlägsna omotiverade hinder på tjänstemarknaderna,
särskilt genom att förbättra genomförandet av tjänstedirektivet inom de tjänstesektorer
som har högst tillväxtpotential (inklusive turism) och genom att öppna upp
tillhandahållandet av tjänster inom de fria yrkena.
7.
Förbättra konkurrenskraften inklusive genom att i
samråd med arbetsmarknadens parter och i linje med nationell praxis reformera
löneindexeringssystemet så att det bättre avspeglar produktivitetsutvecklingen.
Vidta åtgärder för att diversifiera den ekonomiska strukturen. Återställa
balansen i de offentliga finanserna genom utgiftsbegränsningar.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1
[2]               EUT L 306, 23.11.2011,
s. 25.
[3]               KOM(2012) 308 slutlig.
[4]               P7_TA(2012)0048 och P7_TA(2012)0047
[5]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[6]               KOM(2012) 68 slutlig.
[7]               SWD(2012) 152 slutlig
[8]               Konjunkturrensade engångsåtgärder och tillfälliga
åtgärder, omräknade av kommissionens enheter på basis av informationen i
programmet enligt den allmänt vedertagna metoden.
[9]               Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Austriaand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Austria 2011-2014

text:
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN

                                  Bryssel den 7.6.2011
                                  SEK(2011) 801 slutlig

                   Rekommendation till

            RÅDETS REKOMMENDATION

       om Österrikes nationella reformprogram 2011

                   och rådets yttrande

om Österrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

                 {SEK(2011) 728 slutlig}
 ---pagebreak---                                              Rekommendation till

                                    RÅDETS REKOMMENDATION

                            om Österrikes nationella reformprogram 2011

                                             och rådets yttrande

                   om Österrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

     EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION

     med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2
     och 148.4,

     med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av
     övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den
     ekonomiska politiken1, särskilt artikel 5.3,

     med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation2,

     med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

     med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

     efter samråd med ekonomiska och finansiella kommittén, och

     av följande skäl:

     (1)      Europeiska rådet antog den 26 mars 2010 Europeiska kommissionens förslag om att
              lansera en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger
              på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
              nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stärka den hållbara tillväxten och
              konkurrenskraften inom EU.

     (2)      Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
              medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
              2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik3, vilka
              tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna uppmanades att
              beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och
              sysselsättningspolitik.

     1
            EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
     2
            EUT C, , s. .
     3
            Upprätthålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011.

SV                                                      2                                             SV
 ---pagebreak---      (3)   Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten,
           varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och den första europeiska
           planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning inleddes, med
           förankring i Europa 2020-strategin.

     (4)   Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för
           budgetkonsolidering och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15
           februari och den 7 mars 2011 och med utgångspunkt i kommissionens årliga
           tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk behovet av att ge prioritet åt att sanera
           budgetarna och återställa den finanspolitiska hållbarheten, minska arbetslösheten
           genom arbetsmarknadsreformer och göra nya insatser för att öka tillväxten.
           Medlemsstaterna uppmanades att omvandla dessa prioriteringar i konkreta åtgärder
           som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella
           reformprogram.

     (5)   Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i
           euro plus-pakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i deras
           stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

     (6)   Österrike lade den 27 april 2011 fram sitt uppdaterade stabilitetsprogram som
           omfattar perioden 2011–2014, och den 2 maj 2011 sitt nationella reformprogram för
           2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de
           granskats samtidigt.

     (7)   Österrikes ekonomi gick in i krisen med sunda fundamenta utan att ha drabbats av
           några obalanser eller störningar under tiden som föregick den. Trots det har den
           finansiella och ekonomiska krisen drivit ner ekonomin i den djupaste recessionen på
           flera decennier. Totalt sett minskade real BNP med nästan 4 % 2009. Till följd av
           krisen minskade sysselsättningen med cirka 1 % 2009, vilket gjorde att
           arbetslösheten ökade till 4,8 % (från 3,8 % ett år tidigare). Krisen bröt den tidigare
           trenden med ständigt växande överskott i bytesbalansen. Den ekonomiska och
           finansiella krisen slog hårt mot de offentliga finanserna. Till följd av antagna
           stimulanspaket och fullt fungerande automatiska stabilisatorer nådde det offentliga
           underskottet 4,1 % och 4,6 % av BNP 2009 respektive 2010. Den offentliga skulden
           ökade under dessa år till 69,6 % respektive 72,3 % av BNP. Eftersom de flesta
           stimulansåtgärderna var av permanent karaktär var en finanspolitisk konsolidering
           nödvändig så snart det ekonomiska läget hade förbättrats. Ett konsolideringspaket
           som uppgick till knappt 1 % av BNP har antagits i budgetlagen för 2011. Sedan
           tredje kvartalet 2009 har ekonomin stadigt återhämtat sig från krisen till följd av
           ökad utländsk efterfrågan och särskilt starkare ekonomisk aktivitet i Tyskland. Totalt
           sett uppgick den reala BNP-tillväxten 2 % 2010.

     (8)   Baserat på en bedömning av det uppdaterade stabilitetsprogrammet enligt artikel 5.1
           i rådets förordning (EG) 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som
           ligger till grund för budgetberäkningarna är rimligt och något för optimistiskt mot
           slutet av programperioden. Huvudmålet för den finanspolitiska strategin på
           medellång sikt presenterades i den senaste uppdateringen av stabilitetsprogrammet
           och innebär att det offentliga underskottet gradvis ska sänkas från 4,6% av BNP
           2010 till 2,4 % av BNP 2014, främst genom återhållsamhet med utgifter. Dessa mål
           har framför allt vissa nedåtrisker som har att göra med att de åtgärder som ska stödja
           konsolideringen på den subnationella nivån är ospecificerade och det faktum att vissa

SV                                               3                                                    SV
 ---pagebreak---             åtgärder som vidtagits på federal nivå inte kommer att ge de avsedda besparingarna,
            exempelvis förefaller de förutsedda effekterna av kampanjen mot skattebedrägeri
            vara mycket osäkra. En positiv riskfaktor är däremot den fleråriga utgiftsram som
            infördes för den federala regeringen 2009 och som förefaller ha gjort
            budgetprocessen mer förutsägbar på medellång sikt, om än bara på federal nivå. I
            programmet anges att skuldkvoten kommer att växa från 72,3 % 2010 till 75,5 %
            2013 för att sedan minska till 75,1 % 2014. Denna prognos är dock förknippad med
            vissa risker som har att göra dels med den växande skulden i statsägda företag som
            inte räknas till den offentliga sektorn, dels med eventuella ytterligare belastningar till
            följd av stödåtgärder för banksektorn. Det kan emellertid hända att skuldkvoten blir
            lägre än beräknat eftersom de banker som fick offentligt stöd under krisen troligen
            kommer att betala tillbaka det tidigare än vad som antas i programmet.

     (9)    Enligt programmet väntas det offentliga underskottet understiga referensvärdet 3 %
            år 2013, alltså inom den tidsfrist som rådet har fastställt. Den årliga genomsnittliga
            finanspolitiska ansträngning på 0,35 % av BNP som anges i programmet för perioden
            2011–2013 ligger dock klart under de 0,75 % av BNP som rådet uppmanade
            Österrike att åstadkomma.

     (10)   Österrike har en utvecklad nationell stabilitetspakt, men en reform av de
            finanspolitiska relationerna mellan olika offentliga nivåer skulle ge betydande
            besparingar, stödja finanspolitisk konsolidering och frigöra resurser för
            tillväxtbefrämjande investeringar inom exempelvis forskning och utveckling samt
            utbildning. Det är allmänt erkänt att de nuvarande relationerna är komplicerade: Det
            är inte bara det att intäkterna från de flesta enskilda skatter fördelas mellan de olika
            geografiska nivåerna enligt fasta proportioner, utan dessutom är beslutsfattandet
            uppdelat på flera olika myndighetsnivåer. För flera verksamheter ligger ansvaret för
            inkomster och utgifter på olika offentliga nivåer. Anmärkningsvärda exempel på
            ineffektivitet som beror på den nuvarande formen av finanspolitiska relationer finns
            inom hälsovårds- och utbildningssektorerna.

     (11)   Den genomsnittliga skattekilen i Österrike är bland de högsta i EU. Jämfört med
            andra EU-länder är de sociala avgifterna för anställda mycket höga. Sänkningen av
            arbetslöshetsförsäkringsavgiften        för      låginkomsttagare     2008      och
            inkomstskattereformen 2009 bidrog till att minska skattetrycket på arbete men kunde
            inte förhindra att skattekilen ökade något för både låg- och medelinkomsttagare
            jämfört med början av förra decenniet. Skattekilen påverkar sysselsättningen
            negativt, särskilt för lågavlönad och lågutbildad arbetskraft.

     (12)   Sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare i Österrike ligger fortfarande klart under
            EU-genomsnittet trots en kraftig ökning under det senaste decenniet. Förtids- och
            sjukpensionssystem används fortfarande i stor omfattning. Totalt sett hade 72 % av
            dem som pensionerades under 2010 ännu inte uppnått lagstadgad pensionsålder. En
            annan faktor som bidrar till den låga sysselsättningen bland äldre arbetstagare är den
            fortfarande jämförelsevis låga lagstadgade pensionsåldern för kvinnor (60 år). Med
            tanke på den demografiska utvecklingen i Österrike är det viktigt att höja den
            effektiva pensionsåldern och genom regeländringar förbättra möjligheterna för äldre
            arbetstagare att stanna kvar längre på arbetsmarknaden, både för att skapa hållbarhet
            i de offentliga finanserna och för att öka tillgången på arbetskraft, vilken väntas börja
            sjunka från och med 2020.

SV                                                 4                                                     SV
 ---pagebreak---      (13)    Den kvinnliga sysselsättningsgraden i Österrike är relativt hög, vilket sammanhänger
             med en av de högsta andelarna deltidsarbete. Kvinnojobben är starkt koncentrerade
             till låglöneyrken. Dessa mönster ger ett lönegap mellan män och kvinnor på 25,4 %,
             vilket är näst högst i EU och en av de faktorer som innebär en relativt hög
             fattigdomsrisk för kvinnor. En orsak till kvinnors deltidsarbete är att ansvaret för
             vård av barn och gamla är ojämnt fördelat mellan kvinnor och män och att det råder
             brist på barn- och äldreomsorg.

     (14)    Utbildningssystemet kännetecknas dels av tidig uppdelning av eleverna, vilket
             innebär att de redan vid tio års ålder måste välja utbildningsväg med begränsad
             möjlighet att byta väg, dels av att eleverna ofta går i skolan bara halva dagen. Detta
             kan leda till sämre utbildningsresultat än önskvärt för utsatta ungdomsgrupper,
             särskilt dem med invandrarbakgrund. De tidiga valen bestämmer i stor utsträckning
             de framtida utbildningsvägarna och gör det svårt att i ett senare skede komma in på
             högre utbildningar. En gemensam skola för alla 10–14-åringar skulle bidra till ett
             utbildningssystem med mer jämlika möjligheter och lägre avhoppsfrekvens.

     (15)    Konkurrensen inom tjänstesektorn är inte tillräckligt utvecklad, särskilt när det gäller
             nätverkstjänster som telekommunikationer, transporter, energi- och vattenförsörjning
             m.m. samt detaljhandel och tjänster inom de fria yrkena. Produktivitetstillväxten har
             varit långsam och marknadsstrukturen har inte främjat köpkraft och
             konsumentefterfrågan. Ökad konkurrens genom öppnare marknadstillträde, minskad
             reglering av handel och fria yrken samt konkurrensbaserad prissättning skulle ge
             konsumenterna större valfrihet och mer överkomliga produkter. Österrike har stora
             förseningar i sitt genomförande av tjänstedirektivet; att åtgärda detta skulle kunna
             bidra till att få fart på tillväxten. Österrike har ännu inte antagit den övergripande
             lagstiftningen, dvs. en federal lag som genomför direktivets huvudprinciper.

     (16)    Österrike har gjort flera åtaganden inom euro plus-pakten4. Åtagandena avser tre av
             paktens fyra områden. Inom det finanspolitiska området avser åtgärderna en höjning
             av den effektiva pensionsåldern och en effektivare kontroll av offentliga utgifter på
             olika förvaltningsnivåer. Sysselsättningsåtgärderna är inriktade på att bekämpa
             ungdomsarbetslösheten och när det gäller konkurrenskraft vill man investera mer i
             forskning och teknisk utbildning och utarbeta modeller för heldagsskolor. De initiativ
             som presenteras inom pakten är i linje med det nationella reformprogrammet och är
             förenliga med den federala finanspolitiska ramlagen och stabilitetsprogrammet. Men
             även om dessa åtgärder är inriktade på några av landets viktigaste socioekonomiska
             utmaningar finns det andra olösta problem som hade kunnat ingå i åtagandena,
             exempelvis på områdena finanspolitik, utbildning, konkurrens och innovation.
             Åtagandena inom euro plus-pakten har granskats och beaktats i
             rekommendationerna.

     (17)    Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammet och det nationella
             reformprogrammet, inklusive Österrikes åtaganden inom euro plus-pakten5. Den har
             beaktat inte bara programmens och åtagandenas relevans för en hållbar finanspolitik
             och socioekonomisk politik i Österrike, utan även i vilken utsträckning som EU:s

     4
            Närmare uppgifter om de åtaganden som gjorts inom euro plus-pakten finns i arbetsdokumentet
            SEK(2011) 728.
     5
            SEK(2011) 728.

SV                                                  5                                                     SV
 ---pagebreak---              regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
             övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas
             med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot bakgrund av det gynnsamma
             ekonomiska läget anser kommissionen att större ansträngningar bör göras för
             finanspolitisk konsolidering, särskilt under 2012, och att de finanspolitiska
             relationerna mellan olika offentliga nivåer bör reformeras ytterligare. Genom att
             minska skattekilen, förbättra utbildningsresultaten och motverka könsuppdelningen
             skulle dynamiken på arbetsmarknaden främjas, och genom att öka konkurrensen och
             stimulera innovation skulle konkurrenskraften stärkas.

     (18)    Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation
             av den 2 december 2009 enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens
             funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av Österrikes
             stabilitetsprogram och dess ståndpunkt6 avspeglas bland annat i punkterna 1 och 2
             nedan i dess rekommendation.

     HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Österrike att vidta följande åtgärder under perioden
     2011–2012:

     (1)     Utnyttja den pågående ekonomiska återhämtningen till att snabbare korrigera det
             alltför stora underskottet. I detta syfte anta och genomföra de åtgärder, även på
             subnationell nivå, som är nödvändiga för att nå en genomsnittlig årlig finanspolitisk
             ansträngning på minst 0,75 % 2012 och 2013.

     (2)     Vidta åtgärder för att ytterligare stärka det nationella finanspolitiska ramverket
             genom att anpassa lagstiftande och administrativt ansvar och ansvaret för inkomster
             och utgifter på de olika förvaltningsnivåerna, särskilt på hälsovårdsområdet.

     (3)     Vidta åtgärder, i samråd med arbetsmarknadens partner och enligt nationell praxis,
             för att fasa ut det nuvarande systemet för förtidspensionering av personer med långa
             ersättningsperioder och tidigarelägga höjningen av den lagstadgade pensionsåldern
             för kvinnor för att skapa ett hållbart och ändamålsenligt pensionssystem. Tillämpa
             strikt kraven för sjukpension.

     (4)     Vidta åtgärder för att öka deltagandet på arbetsmarknaden, däribland följande:
             minska på ett budgetneutralt sätt skatter och sociala avgifter på arbete, särskilt för
             låg- och medelinkomsttagare; genomföra den nationella handlingsplanen för
             likabehandling av kvinnor och män på arbetsmarknaden, däribland ökad tillgång till
             omsorg och heldagsskolor för att ge kvinnor större möjlighet att arbeta heltid, och
             minskning av det stora lönegapet mellan män och kvinnor; vidta åtgärder för att
             förbättra utbildningsresultaten och minska avhoppsfrekvensen i skolorna.

     6
            Enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.

SV                                                         6                                          SV
 ---pagebreak---      (5)     Vidta ytterligare åtgärder för att främja konkurrens, särskilt inom tjänstesektorerna,
             genom att sänka hindren för marknadstillträde, ta bort onödiga restriktioner för
             handel och fria yrken samt ge konkurrensmyndigheterna större befogenheter. Skynda
             på antagandet av den övergripande lagstiftningen som genomför tjänstedirektivet.

     Utfärdad i Bryssel den

                                                På rådets vägnar
                                                Ordförande

SV                                                7                                                   SV


title: EFTAS övervakningsmyndighets rekommendation nr 144/06/COL av den 11 maj 2006 om minskning av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel

text:
               21.12.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 366/93

      EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETS REKOMMENDATION

      Nr 144/06/COL
   av den 11 maj 2006
   om minskning av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel
   EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), särskilt artikel 109 och protokoll 1,
   med beaktande av avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, särskilt artikel 5.2 b och protokoll 1,
   med beaktande av den rättsakt som det hänvisas till i punkt 33 i kapitel II i bilaga I till EES-avtalet (Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/32/EG av den 7 maj 2002 om främmande ämnen och produkter i djurfoder
       (1) ändrad och anpassad till EES-avtalet genom protokoll 1 till detta,
   med beaktande av den rättsakt som det hänvisas till i punkt 54 zn i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet (kommissionens förordning (EG) nr 466/2001 av den 8 mars 2001 om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i livsmedel
       (2) ändrad och anpassad till EES-avtalet genom protokoll 1 till detta,
   med beaktande av Eftas övervakningsmyndighets beslut nr 84/04/KOL av den 6 april 2006, i vilket den behörige ledamoten av kollegiet instrueras att anta rekommendationen om utkastet till rekommendation är förenligt med yttrandet från Eftas växt- och djurfoderkommitté, och
   av följande skäl:

               (1)

               Denna rekommendation utgör en del av en allmän strategi för att minska förekomsten av dioxiner, furaner och PCB i miljön, livsmedel och foder. Den har till syfte att rekommendera åtgärdsgränser för foder och livsmedel.

               (2)

               Trots att alla gränsvärden i toxikologiskt avseende borde gälla dioxiner och dioxinlika PCB, har gränsvärden för livsmedel 2001 bara fastställts för dioxiner, och alltså inte för dioxinlika PCB, på grund av de mycket begränsade uppgifter som tidigare fanns om förekomsten av dioxinlika PCB. Även när det gäller foder fastställdes gränsvärdena för 2001 endast för dioxiner och inte för dioxinlika PCB i den rättsakt som det hänvisas till i punkt 33 i kapitel II i bilaga I till EES-avtalet (direktiv 2002/32/EG).

               (3)

               Enligt förordning (EG) nr 466/2001 skall kommissionen se över bestämmelserna om dioxiner i livsmedel första gången i slutet av 2004 mot bakgrund av nya uppgifter om förekomsten av dioxiner och dioxinlika PCB, särskilt i syfte att ta med dioxinlika PCB bland de ämnen för vilka värden skall fastställas. Den rättsakt som avses i punkt 33 i kapitel II i bilaga II till EES-avtalet. (direktiv 2002/32/EG) innehåller en likartad klausul om översyn av bestämmelserna om dioxiner i foder.

               (4)

               Sedan dess har nya uppgifter om dioxinlika PCB i foder och livsmedel blivit tillgängliga. Till följd av detta har gränsvärden fastställts för summan av dioxiner och dioxinlika PCB uttryckt i toxiska ekvivalenter enligt Världshälso-organisationen (WHO) med användning av det av WHO fastställda TEF, eftersom detta är det lämpligaste sättet ur toxikologisk synvinkel. För att åstadkomma en smidig övergång bör de nuvarande gränsvärdena för dioxiner gälla under en övergångsperiod jämte de nya fastställda halterna för summan av dioxiner och dioxinlika PCB.

               (5)

               Det är allmänt erkänt att gränsvärdena, för att det skall vara möjligt att minska förekomsten av dioxiner och dioxinlika PCB i livsmedel och foder, bör åtföljas av åtgärder för att främja en aktiv metod, vilket inbegriper fastställandet av gränsvärden för livsmedel och foder. Dessa åtgärdsgränser är ett redskap som gör det möjligt för behöriga myndigheter och aktörer att lyfta fram de fall där det är lämpligt att identifiera en föroreningskälla och vidta åtgärder för att minska eller undanröja den. Eftersom källorna till dioxin och dioxinlika PCB inte är desamma, bör det bestämmas separata åtgärdsgränser för dioxiner å ena sidan och dioxinlika PCB å den andra.

               (6)

               Vidare bör åtgärdsgränserna justeras regelbundet i takt med den sjunkande förekomsten av dioxiner och dioxinlika PCB och i överensstämmelse med den aktiva metoden för att successivt minska förekomsten av dioxiner och dioxinlika PCB i foder och livsmedel.

               (7)

               Eftastaternas deltagande i programmen inom tillämpningsområdet för bilaga I till denna rekommendation skall utvärderas med hänsyn till deras undantag från kapitel II i bilaga I till EES-avtalet.

               (8)

               De åtgärder som föreskrivs i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från Eftas växt- och djurfoderkommitté som biträder Eftas övervakningsmyndighet.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1)

               Eftastaterna bör i proportion till sin produktion, användning och konsumtion av foderråvaror, foder och livsmedel göra stickprovskontroller av förekomsten av dioxiner, dioxinlika PCB och, om möjligt, icke-dioxinlika PCB i foderråvaror, foder och livsmedel.
               Denna kontroll bör utföras enligt Eftas övervakningsmyndighets rekommendation nr 3/05/KOL av den 19 januari 2005 om övervakningen av bakgrundsnivåerna av dioxiner och dioxinlika PCB i foder och kommissionens rekommendation 2004/3/EG av den 11 oktober 2004 om övervakningen av bakgrundsnivåerna av dioxiner och dioxinlika PCB i livsmedel (3).

               2)

               I fall av bristande efterlevnad av bestämmelserna i den rättsakt som det hänvisas till I punkt 33 I kapitel II I bilaga I till EES-avtalet (direktiv 2002/32/EG) och förordning (EG) nr 466/2001, och (jfr dock punkt 3) i fall där det konstateras att nivåerna av dioxiner och dioxinlika PCB överskrider de åtgärdsgränser för livsmedel som anges i bilaga I till denna rekommendation och de åtgärdsgränser för foder som anges i bilaga II i den rättsakt som det hänvisas till i punkt 33 i kapitel II i bilaga I till EES-avtalet (direktiv 2002/32/EG) bör följande åtgärder vidtas i samarbete med aktörerna:

                           a)

                           inleder undersökningar för att identifiera föroreningskällan,

                           b)

                           vidtar åtgärder för att minska eller undanröja föroreningskällan,

                           c)

                           kontrollerar förekomsten av icke-dioxinlika PCB.

               3)

               De Eftastater där bakgrundsnivåerna av dioxin och dioxinlika PCB är särskilt höga bör fastställa nationella åtgärdsgränser för sin inhemska produktion av foderråvaror, foder och livsmedel, så att det i 5 % av resultaten av den kontroll som avses i punkt 1 genomförs en undersökning för att identifiera föroreningskällan.

               4)

               Eftastaterna bör underrätta Eftas övervakningsmyndighet och övriga Eftastater om resultaten av sina undersökningar och om de åtgärder som vidtagits för att minska eller undanröja föroreningskällan.

               5)

               Eftastaterna bör överlämna de uppgifter som avses i punkt 4 senast den 31 mars varje år när det gäller livsmedel och som ett led i den årliga rapport som skall lämnas av myndigheten i enlighet med artikel 22.2 i den rättsakt som det hänvisas till i punkt 31 a i kapitel II i bilaga I till EES-avtalet (rådets direktiv 95/53/EG av den 25 oktober 1995 om fastställande av principerna för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet
                   (4) när det gäller foder, utom när uppgifterna är av omedelbar betydelse för de andra Eftastaterna i vilket fall de skall överlämnas omedelbart. I enlighet med artikel 2.1 i protokoll 1 till övervakningsavtalet skall Eftas övervakningsmyndighet vidarebefordra dessa uppgifter till Europeiska kommissionen.

      Utfärdad i Bryssel den 11 maj 2006.

            På Eftas övervakningsmyndighets vägnar

         Kristján Andri STEFÁNSSON

            Ledamot av kollegiet

         Niels FENGER

            Direktör

      (1)  EGT L 140, 30.5.2002, s. 10. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2006/77/EG (EUT L 271, 30.9.2006, s. 53).

      (2)  EGT L 77, 16.3.2001, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 199/2006 (EUT L 32, 4.2.2006, s. 34).

      (3)  EUT L 321, 22.10.2004, s. 45.

      (4)  EGT L 265, 8.11.1995, s. 17. Senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/46/EG (EGT L 234, 1.9.2001, s. 55).

      BILAGA
      Dioxin (summan av polyklorerade dibenso-para-dioxiner (PCDD) och polyklorerade dibensofuraner (PCDF), uttryckt i toxiska ekvivalenter enligt Världshälsoorganisationen (WHO) med användning av det av WHO fastställda TEF (toxic equivalency factors, 1997), och dioxinlika PCB (summan av polyklorerade bifenyler, uttryckt i toxiska ekvivalenter enligt Världshälsoorganisationen (WHO) med användning av de av WHO fastställda TEF (toxic equivalency factors, 1997)).

                  Livsmedel

                  Åtgärdsgränser för dioxiner och furaner (WHO-TEQ) (1)

                  Åtgärdsgränser för dioxinlika PCB (WHO-TEQ) (1)

                  Kött och köttprodukter

                              —

                              från idisslare (nötkreatur, får)

                  1,5 pg/g fett (2)

                  1,0 pg/g fett (2)

                              —

                              från fjäderfä och hägnat vilt

                              —

                              från svin

                  1,5 pg/g fett (2)

                  1,5 pg/g fett (2)

                  Lever och härledda produkter från landlevande djur

                  0,6 pg/g fett (2)

                  4,0 pg/g fett (2)

                  0,5 pg/g fett (2)

                  4,0 pg/g fett (2)

                  Muskelkött från fisk och fiskeriprodukter samt produkter av dessa med undantag av ål (3) och (4)

                  3,0 pg/g färskvikt

                  3,0 pg/g färskvikt

                  Muskelkött av ål (Anguilla anguilla) och produkter av detta (3) och (4)

                  3,0 pg/g färskvikt

                  6,0 pg/g färskvikt

                  Mjölk och mjölkprodukter, inklusive smörfett

                  2,0 pg/g fett (2)

                  2,0 pg/g fett (2)

                  Hönsägg och äggprodukter

                  2,0 pg/g fett (2)

                  2,0 pg/g fett (2)

                  Oljor och fetter

                              —

                              Animaliskt fett

                              —

                              från idisslare

                  1,5 pg/g fett

                  1,0 pg/g fett

                              —

                              från fjäderfä och hägnat vilt

                  1,5 pg/g fett

                  1,5 pg/g fett

                              —

                              från svin

                  0,6 pg/g fett

                  0,5 pg/g fett

                              —

                              blandat animaliskt fett

                  1,5 pg/g fett

                  0,75 pg/g fett

                              —

                              Vegetabilisk olja och fett

                  0,5 pg/g fett

                  0,5 pg/g fett

                              —

                              Olja från havsprodukter (fiskolja, fiskleverolja och olja från andra marina organismer avsedda som föda)

                  1,5 pg/g fett

                  6,0 pg/g fett

                  Frukter, grönsaker och spannmål

                  0,4 ng/kg produkt

                  0,2 ng/kg produkt

         (1)  Övre koncentrationer: övre koncentrationer beräknas mot antagandet att alla värden av de olika kongener som ligger under bestämningsgränsen är lika med bestämningsgränsen.

         (2)  Åtgärdsgränserna gäller inte livsmedel som innehåller < 1 % fett.

         (3)  När fisken är avsedd att ätas i sin helhet skall gränsvärdet gälla för hela fisken.

         (4)  I de fall där åtgärdsgränsen överskrids är det i vissa fall inte nödvändigt att undersöka föroreningskällan eftersom bakgrundsnivån på vissa områden för vissa fiskarter ligger nära eller över åtgärdsgränsen. I de fall där emellertid åtgärdsgränsen överskrids bör alla uppgifter, t.ex. provperiod, geografiskt ursprung och fiskart, registreras med tanke på framtida mätningar av förekomsten av dioxiner och dioxinlika föreningar i fisk och fiskprodukter.


title: Kommissionens rekommendation av den 30 maj 2008 om riskbegränsande åtgärder för ämnena bensylbutylftalat (BBP), 2-furaldehyd (furfural) och perborsyra, natriumsalt [delgivet med nr K(2008) 2328] (Text av betydelse för EES)

text:
               14.6.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 156/24

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 30 maj 2008
   om riskbegränsande åtgärder för ämnena bensylbutylftalat (BBP), 2-furaldehyd (furfural) och perborsyra, natriumsalt
   [delgivet med nr K(2008) 2328]
   (Text av betydelse för EES)
   (2008/447/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen (1), särskilt artikel 11.2, och
   av följande skäl:

               (1)

               Inom ramen för förordning (EEG) nr 793/93 har följande ämnen identifierats som prioriterade för riskbedömning i enlighet med kommissionens förordningar (EG) nr 2268/95 (2) och (EG) nr 143/97 (3) för den andra respektive tredje förteckningen över prioriterade ämnen enligt förordning (EEG) nr 793/93:

                           —

                           bensylbutylftalat (BBP),

                           —

                           2-furaldehyd (furfural),

                           —

                           perborsyra, natriumsalt.

                     De rapporterande medlemsstater som utsetts i enlighet med dessa förordningar har genomfört de delar av riskbedömningen som avser effekter av ämnena i fråga på människa och miljö i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 av den 28 juni 1994 om principer för bedömningen av risker för människor och miljö av existerande ämnen i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 793/93 (4) samt föreslagit en strategi för riskbegränsning.

               (2)

               Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö (SCTEE) och vetenskapliga kommittén för hälso- och miljörisker (SCHER) har rådfrågats och avgett yttranden om de rapporterande medlemsstaternas riskbedömningar. Yttrandena finns på de vetenskapliga kommittérnas hemsida.

               (3)

               Resultaten av riskbedömningen och ytterligare resultat från strategierna för att begränsa riskerna finns i motsvarande meddelande från kommissionen (5).

               (4)

               På grundval av den bedömningen bör vissa riskbegränsande åtgärder rekommenderas för vissa ämnen.

               (5)

               De riskbegränsande åtgärder som rekommenderas för arbetstagare bör behandlas inom ramen för arbetarskyddslagstiftningen, som bedöms vara ett lämpligt regelverk för att i tillräcklig utsträckning begränsa riskerna med de berörda ämnena.

               (6)

               De riskbegränsande åtgärder som föreslås i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats enligt artikel 15.1 i förordning (EEG) nr 793/93.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1
   BENSYLBUTYLFTALAT (BBP)

      (CAS-nr 85–68–7, Einecs-nr 201–622–7)

   Riskbegränsande åtgärder för miljön (1, 2)

               1.

               Lokala utsläpp av BBP till miljön bör, där så behövs, begränsas genom nationella bestämmelser som innebär att inga miljörisker förväntas.

               2.

               För avrinningsområden där utsläpp av BBP kan innebära en risk bör de berörda medlemsstaterna fastställa miljökvalitetsnormer, och de nationella åtgärderna för föroreningsbegränsning för att uppfylla miljökvalitetsnormerna 2015 ska ingå i förvaltningsplanerna för avrinningsdistrikt i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG (6) (ramdirektivet för vatten).

         AVSNITT 2
   2-FURALDEHYD (FURFURAL)

      (CAS-nr 98–01–1, Einecs-nr 202–627–7)

   Riskbegränsande åtgärder för miljön (3, 4, 5, 6)

               3.

               Vid riskbedömningen har man identifierat andra utsläppskällor för furfural (t.ex. betydande förorening från sulfitprocessen i pappers- och massaindustrin) som inte har samband med det producerade eller importerade ämnet. Prövningen av om det behövs ytterligare riskhanteringsåtgärder görs lämpligast enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/1/EG (7) och direktiv 2000/60/EG, med hjälp av uppgifterna i den fullständiga riskbedömningsrapporten.

               4.

               De behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna bör i de tillstånd som utfärdas enligt direktiv 2008/1/EG fastställa villkor, utsläppsgränsvärden eller likvärdiga parametrar eller tekniska åtgärder för furfural, för att kunna tillämpa bästa tillgängliga teknik (BAT), med hänsyn till anläggningarnas tekniska egenskaper, geografiska läge samt lokala miljöförhållanden.

               5.

               Medlemsstaterna bör noga följa tillämpningen av BAT för furfural och rapportera alla viktiga förändringar till kommissionen inom ramen för informationsutbytet om BAT.

               6.

               Lokala utsläpp av furfural till miljön bör, där så behövs, begränsas genom nationella bestämmelser som innebär att inga miljörisker förväntas.

         AVSNITT 3
   PERBORSYRA, NATRIUMSALT

      (CAS-nr 11138–47–9, Einecs-nr 234–390–0)

   Riskbegränsande åtgärder för arbetstagare (7)

               7.

               Arbetsgivare som använder natriumperborat bör uppmärksamma eventuella sektorsspecifika riktlinjer som tagits fram på nationell nivå på grundval av de praktiska, icke-bindande riktlinjer som kommissionen har utformat i enlighet med artikel 12.2 i rådets direktiv 98/24/EG (8).

         AVSNITT 4
   ADRESSATER

               8.

               Denna rekommendation riktar sig till alla branscher som importerar, framställer, transporterar, lagrar, använder i en beredning eller på annat sätt bearbetar, använder, bortskaffar eller återvinner ämnena, samt till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 30 maj 2008.

            På kommissionens vägnar

         Stavros DIMAS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 84, 5.4.1993, s. 1.

      (2)  EGT L 231, 28.9.1995, s. 18.

      (3)  EGT L 25, 28.1.1997, s. 13.

      (4)  EGT L 161, 29.6.1994, s. 3.

      (5)  EUT C 149, 14.6.2008, s. 14.

      (6)  EGT L 327, 22.12.2000, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2008/32/EG (EUT L 81, 20.3.2008, s. 60).

      (7)  EUT L 24, 29.1.2008, s. 8.

      (8)  EGT L 131, 5.5.1998, s. 11. Direktivet ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/30/EG (EUT L 165, 27.6.2007, s. 21).