title: 2013/142/EU: Kommissionens rekommendation av den 12 mars 2013 om att göra valen till Europaparlamentet mer demokratiska och se till att de genomförs på ett effektivare sätt

text:
               21.3.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 79/29

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 12 mars 2013
   om att göra valen till Europaparlamentet mer demokratiska och se till att de genomförs på ett effektivare sätt
   (2013/142/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               I artikel 10.2 i fördraget om Europeiska unionen anges att medborgarna ska företrädas direkt på unionsnivå i Europaparlamentet. Detta bidrar till att det finns demokratisk kontroll och ansvarighet på den nivå där besluten fattas.

               (2)

               I artikel 10.3 i fördraget om Europeiska unionen anges det att varje medborgare ska ha rätt att delta i unionens demokratiska liv och att besluten ska fattas så öppet och så nära medborgarna som möjligt.

               (3)

               Lissabonfördraget stärker unionsmedborgarnas roll som politiska aktörer genom att införa en nära koppling mellan medborgarna, utövandet av medborgarnas politiska rättigheter och unionens demokratiska liv.

               (4)

               Med hänsyn till de åtgärder som måste vidtas på EU-nivå för att hantera den finansiella krisen och statsskuldskrisen är det särskilt viktigt att man förstärker den demokratiska legitimiteten i beslutsprocessen och för systemet närmare unionsmedborgarna.

               (5)

               I kommissionens meddelande av den 28 november 2012En plan för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union – Inledningen till en debatt om Europa
                   (1) framhålls det att varje ytterligare reform av Europeiska unionen också ställer krav på en förstärkning av den demokratiska legitimiteten och ansvarigheten.

               (6)

               De politiska partierna på europeisk nivå ges en viktig roll genom artikel 10.4 i fördraget om Europeiska unionen och artikel 12.2 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, där det framhålls att dessa partier ska bidra till att skapa ett europeiskt politiskt medvetande och till att uttrycka unionsmedborgarnas vilja.

               (7)

               I syfte att ge de europeiska politiska partierna möjlighet att fullgöra sina uppdrag till fullo lade kommissionen den 12 september 2012 fram ett förslag till en förordning om stadgar för och finansiering av europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser (2). Detta förslag syftar till att ge de europeiska politiska partierna ökad synlighet och en flexiblare, öppnare och effektivare ram för deras finansiering. Kommissionen föreslog också att de europeiska politiska partierna i samband med valen till Europaparlamentet skulle bli tvungna att vidta alla lämpliga åtgärder för att informera unionsmedborgarna om sina kopplingar till nationella politiska partier och europeiska politiska partier. I och med att den nya förordningen antas upphäver och ersätter den Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2004/2003 av den 4 november 2003 om regler för och finansiering av politiska partier på europeisk nivå (3).

               (8)

               Att det skapas en tydligare koppling mellan de nationella partier som unionsmedborgarna röstar för och de europeiska politiska partier som de nationella partierna är knutna till, bör leda till att de europeiska politiska partierna kan ge mer direkt uttryck för unionsmedborgarnas vilja och till att unionens beslutsprocess blir mycket öppnare.

               (9)

               Mer öppenhet i valen till Europaparlamentet står bättre i samklang med den förstärkning av Europaparlamentets roll och befogenheter som följer av Lissabonfördraget. En förstärkning av unionsmedborgarnas band till unionens demokratiska process är en förutsättning för en närmare institutionell integration.

               (10)

               Vidtagandet av ytterligare åtgärder bör leda till att de europeiska politiska partierna blir synligare under hela valprocessen, dvs. från kampanjarbetet till röstandet, och till att det blir lättare för partierna att överbrygga klyftan mellan politik och unionsmedborgare, som ett komplement till den informationsplikt som fastställs för de europeiska politiska partierna i kommissionens förslag till en förordning om stadgar för och finansiering av europeiska politiska partier och europeiska politiska stiftelser.

               (11)

               Det är redan en etablerad praxis i en rad medlemsstater att vissa eller all nationella partier på sina röstsedlar för valen till Europaparlamentet anger vilket europeiskt part de är knutna till. För att de europeiska politiska partierna ska bli synliga under hela den europeiska valprocessen bör alla medlemsstater uppmuntra och underlätta att det ges information till väljarkåren om vilka europeiska politiska partier de nationella politiska partierna är knutna till. För att valen till Europaparlamentet ska bli ännu öppnare, samtidigt som man ökar ansvarigheten för de politiska partier som deltar i valen till Europaparlamentet och stärker väljarnas förtroende för denna valprocess, bör de nationella partierna innan val hålls göra det allmänt känt vilket europeisk politiskt parti de är knutna till. Förutom vissa partihändelser, såsom partikongresser, är det de nationella partiernas valkampanjer som är den lämpligaste och effektivaste kanalen för att göra denna anknytning känd och en kanal som även ger stor synlighet.

               (12)

               I enlighet med Europaparlamentets och rådets beslut 1093/2012/EU (4) har 2013 utsetts till Europaåret för medborgarna. En ytterligare förstärkning av medborgarnas inflytande vid valen till Europaparlamentet blir ett viktigt steg detta år.

               (13)

               Sedan Lissabonfördraget väljs kommissionens ordförande av Europaparlamentet, i enlighet med det förfarande som anges i artikel 17.7 i fördraget om Europeiska unionen, och med beaktande av de arrangemang som avses i förklaring nr 11 i Lissabonfördraget. Enligt dessa förfaranden ska valet av kommissionens ordförande ske med hänsyn tagen till valen till Europaparlamentet och efter ett lämpligt samråd mellan Europeiska rådet och Europaparlamentet. Dessa bestämmelser återspeglar således Europaparlamentets stärkta roll när det gäller valet av kommissionens ordförande samt vikten av resultaten av valen till Europaparlamentet för denna process.

               (14)

               I sin resolution av den 22 november 2012 om valet till Europaparlamentet 2014 (5) uppmanar Europaparlamentet de europeiska politiska partierna att nominera kandidater till befattningen som kommissionens ordförande, samtidigt som det konstaterar att det förväntar sig att dessa kandidater ska spela en ledande roll i valkampanjen, särskilt genom att personligen presentera sitt program i alla unionens medlemsstater. I denna resolution understryks dessutom den ökade roll som valen till Europaparlamentet spelar i samband med valet av kommissionens ordförande.

               (15)

               I sitt meddelande av den 28 november 2012En plan för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union – Inledningen till en debatt om Europa framhåller kommissionen att det faktum att de politiska partierna kommer att nominera kandidater till posten som kommissionsordförande i samband med valet till Europaparlamentet 2014 utgör ett viktigt steg på vägen mot en verklig europeisk sfär.

               (16)

               Unionsmedborgarna bör därför göras mer medvetna om hur viktig deras röst är när det gäller valet av kommissionsordförande och informeras om vilka kandidater till denna post som de partier som de röstar för i Europaparlamentsvalet stödjer.

               (17)

               Om de europeiska politiska partierna och de nationella partierna i samband med valen till Europaparlamentet informerar om vilken kandidat de stödjer i valet till posten som kommissionsordförande, och redovisar vilket program denne kandidat har, kommer detta att skapa en konkret och påtaglig koppling mellan medborgarnas individuella röster för ett politiskt parti i valen till Europaparlamentet och den kandidat till posten som kommissionsordförande som stöds av det partiet. Detta skulle leda till ökad legitimitet för kommissionens ordförande, ökad ansvarighet för kommissionen inför Europaparlamentet och den europeiska väljarkåren och, mer allmänt, öka den demokratiska legitimiteten i hela beslutsprocessen i unionen. Sändningar med politiska budskap har till syfte att hjälpa väljarna att göra välgrundade val. Därför är det lämpligt att de nationella politiska partierna använder sig även av denna kanal för att informera om vilken kandidat de stödjer i valet till posten som kommissionsordförande och redovisa denna kandidats program.

               (18)

               Valen till Europaparlamentet pågår för närvarande under flera dagar, eftersom de hålls på olika dagar i de olika medlemsstaterna. En gemensam europeisk valdag med vallokaler som stänger samtidigt skulle bättre återspegla det faktum att det rör sig om ett val som är gemensamt för alla medborgare inom hela unionen, och därmed också utgör en del av den representativa demokrati som ligger till grund för EU.

               (19)

               Unionsmedborgare har rösträtt och är valbara vid val till Europaparlamentet i den medlemsstat där de är bosatta, i enlighet med artikel 22.2 i EUF-fördraget som genomförs genom direktiv 93/109/EG av den 6 december 1993 om fastställande av närmare bestämmelser för rösträtt och valbarhet vid val till Europaparlamentet för unionsmedborgare som är bosatta i en medlemsstat där de inte är medborgare (6).

               (20)

               I direktiv 93/109/EG införs ett system för utbyte av uppgifter som har till syfte att säkra att medborgarna inte röstar eller kandiderar i mer än en medlemsstat i ett och samma val.

               (21)

               Det framgår av ett antal rapporter från kommissionen om tillämpningen av direktiv 93/109/EG (7) under årens lopp, nu senast 2010 års rapport om utvärderingen av 2009 års val till Europaparlamentet (8), att det finns brister i mekanismen för att förhindra dubbel röstning och dubbla kandidaturer. Dessa brister beror i synnerhet på att de personuppgifter som bosättningsstaten anmäler till unionsmedborgarens ursprungsmedlemsstat är otillräckliga. Bristerna beror även på skillnader mellan medlemsstaternas valkalendrar. Detta har lett till att ett stort antal unionsmedborgare som varit registrerade för röstning i sin bosättningsmedlemsstat inte har kunnat identifieras i sin ursprungsmedlemsstat.

               (22)

               Dessa brister skulle kunna avhjälpas genom åtgärder som grundas på ett omfattande samråd med medlemsstaternas experter och bästa praxis som identifierats i detta sammanhang, vilket skulle få mekanismen att fungera bättre i samband med valet till Europaparlamentet 2014 och minska den administrativa bördan för de nationella myndigheterna.

               (23)

               Flertalet medlemsstater har redan inrättat en enda kontaktmyndighet för utbyte av uppgifter om väljare och kandidater inom ramen för direktiv 93/109/EG. Mekanismen skulle fungera bättre om alla medlemsstater inrättade en sådan myndighet.

               (24)

               Hur lång tid före valet röstlängden tas fram varierar kraftigt mellan medlemsstaterna; det kan röra sig om allt från två månader till fem dagar före valdagen. Mekanismen skulle fungera bättre om medlemsstaterna, med hänsyn tagen till tidsplanen för valprocessen i övriga medlemsstater, sände väljaruppgifterna vid en tidpunkt då det fortfarande är möjligt att vidta nödvändiga åtgärder enligt de nationella arrangemangen i respektive ursprungsmedlemsstat. Dessutom skulle flera andra tekniska aspekter av uppgiftsöverföringen kunna förbättras för att få mekanismen att fungera bättre. Det rör sig bl.a. om bruket av ett gemensamt elektroniskt format, en gemensam teckenuppsättning, sändningsteknik och den krypteringsmetod som används för att säkra ett tillräckligt skydd av personuppgifter.

               (25)

               Genom att bosättningsmedlemsstaten utöver de personuppgifter som de är skyldiga att anmäla även lämnar vissa ytterligare personuppgifter för väljarna som inte uttryckligen krävs i enlighet med direktiv 93/109/EG, blir det enklare för ursprungsmedlemsstaterna att identifiera sina medborgare i röstlängden. Vilka personuppgifter som behövs för att mekanismen ska fungera väl kan variera mellan medlemsstaterna.

               (26)

               All behandling av personuppgifter inom ramen för mekanismen för uppgiftsutbyte bör ske i överensstämmelse med den nationella lagstiftningen för genomförandet av direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (9).

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

      ETT DEMOKRATISKT GENOMFÖRANDE AV VALEN

      Att uppmuntra och underlätta information till väljarna om vilka europeiska politiska partier de nationella partierna är knutna till

               1.

               Medlemsstaterna bör uppmuntra och underlätta information till väljarna om vilka europeiska politiska partier som de nationella partierna är knutna till, både före och under valen till Europaparlamentet, bland annat genom att tillåta, och uppmuntra till, att denna anknytning anges på röstsedlarna för valen till Europaparlamentet.

      Att informera väljarna om vilka europeiska politiska partier de nationella partierna är knutna till

               2.

               De nationella politiska partier som deltar i valen till Europaparlamentet bör göra det allmänt känt före dessa val vilket europeisk politiskt parti de är knutna till. De nationella politiska partierna bör i allt sitt kampanjmaterial, information och sändningar med politiskt budskap tydligt låta det framgå vilket europeiskt politiskt parti de har anknytning till.

      Stöd till en kandidat till posten som ordförande för Europeiska kommissionen

               3.

               De europeiska och nationella politiska partierna bör redan före ett val till Europaparlamentet göra det känt vilken kandidat de stödjer till posten som ordförande för Europeiska kommissionen samt vilket program denna kandidat har.
               De nationella politiska partierna bör se till att de i sina sändningar med ett politiskt budskap i samband med valen till Europaparlamentet även informerar medborgarna om vilken kandidat de stödjer till posten som ordförande för Europeiska kommissionens ordförande och redovisar vilket program denne kandidat har.

      Gemensam valdag

               4.

               Medlemsstaterna bör komma överens om en gemensam valdag för valen till Europaparlamentet och om en gemensam tidpunkt för stängning av vallokalerna.

      ETT EFFEKTIVT GENOMFÖRANDE AV VALEN

      Enda kontaktmyndighet

               5.

               Medlemsstaterna bör inrätta en enda kontaktmyndighet som ska ansvara för utbytet av uppgifter om väljare i enlighet med artikel 13 i direktiv 93/109/EG.

      Överföring av uppgifter

               6.

               Medlemsstaterna bör, så långt möjligt, ta hänsyn till varandras valarrangemang så att bosättningsmedlemsstaten sänder väljaruppgifterna i tid för att respektive ursprungsmedlemsstat ska hinna vidta nödvändiga åtgärder.

      Ytterligare uppgifter för att underlätta identifieringen

               7.

               Bosättningsstaten uppmanas att utöver de personuppgifter som de är skyldiga att anmäla i enlighet med artikel 9 i direktiv 93/109/EG även lämna alla övriga relevanta personuppgifter för väljarna som myndigheterna i deras ursprungsmedlemsstat kan behöva för att identifiera dem.

      Tekniska medel för en säker och effektiv överföring av uppgifter

               8.

               För utbytet av uppgifter i enlighet med artikel 13 i direktiv 93/109/EG bör medlemsstaterna använda enhetliga och säkra elektroniska medel, vilka finns angivna i bilagan. Medlemsstaterna bör överföra uppgifterna i ett enda paket per ursprungsmedlemsstat och om nödvändigt komplettera detta med en ytterligare överföring vid ett senare tillfälle för att ta hänsyn till uppdateringar.
               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna och till europeiska och nationella politiska partier.

      Utfärdat i Bryssel den 12 mars 2013.

            På kommissionens vägnar

         Viviane REDING

            Vice ordförande

      (1)  COM(2012) 777 final, s. 2.

      (2)  COM(2012) 499 final.

      (3)  EUT L 297, 15.11.2003, s. 1.

      (4)  EUT L 325, 23.11.2012, s. 1.

      (5)  Europaparlamentets resolution av den 22 november 2012 om valet till Europaparlamentet 2014 (2012/2829 (RSP)).

      (6)  EGT L 329, 30.12.1993, s. 34.

      (7)  KOM(97) 731 slutlig, KOM(2000) 843 slutlig, KOM(2006) 790 slutlig.

      (8)  KOM(2010) 605 slutlig.

      (9)  EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.

      BILAGA

         Detaljerade tekniska bestämmelser för genomförandet av artikel 13 i direktiv 93/109/EG

                  1.

                  För utbytet av uppgifter i enlighet med artikel 13 i direktiv 93/109/EG bör medlemsstaterna använda XML (Extensible Markup Language) som format för datafilerna. Dessa XML-filer bör översändas på elektronisk väg på ett säkert sätt.

                  2.

                  Medlemsstaterna bör använda UTF-8 (åtta bitars Universal Character Set transformationsformat) för att registrera och överföra väljaruppgifter inom mekanismen för informationsutbyte.

                  3.

                  Medlemsstaterna bör använda den W3C:s XML-krypteringsspecifikation (W3C XML Encryption Syntax and Processing recommendation), som bl.a. omfattar utbyte av en publik och en privat nyckel, i syfte att garantera ett tillräcklig skyddsnivå för de personuppgifter som överförs.


title: Inrättande av en snabbinsatsstyrka för EU Europaparlamentets rekommendation till rådet av den 14 december 2010 om inrättandet av en snabbinsatsstyrka för EU (2010/2096(INI))

text:
               15.6.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               CE 169/140

         Tisdagen den 14 december 2010Inrättande av en snabbinsatsstyrka för EU
   P7_TA(2010)0465
   Europaparlamentets rekommendation till rådet av den 14 december 2010 om inrättandet av en snabbinsatsstyrka för EU (2010/2096(INI))
   2012/C 169 E/21

      Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

               —

               med beaktande av artikel 196 i Lissabonfördraget i vilken det föreskrivs att ”Unionen ska främja samarbetet mellan medlemsstaterna i syfte att förbättra effektiviteten hos systemen för förebyggande av och skydd mot naturkatastrofer och katastrofer som orsakas av människor” och att ”Unionens insatser syftar till att främja samstämmigheten mellan internationella åtgärder i frågor som rör civilskydd”,

               —

               med beaktande av artikel 214 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt enligt vilken unionens åtgärder på området humanitärt bistånd ska ”syfta till att tillfälligt lämna bistånd och stöd till befolkningar i tredjeländer som drabbas av naturkatastrofer eller katastrofer orsakade av människor” och att dessa åtgärder ska ”ges i enlighet med principerna i internationell rätt och principerna om opartiskhet, neutralitet och icke-diskriminering”,

               —

               med beaktande av det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd, som undertecknades gemensamt i december 2007 av ordföranden för Europeiska unionens råd, Europaparlamentets talman och ordföranden för Europeiska kommissionen, och den handlingsplan som lades fram av kommissionen i maj 2008 för genomförande av samförståndet,

               —

               med beaktande av rådets slutsatser från december 2007 i vilka kommissionen uppmanas att på bästa sätt använda sig av gemenskapens civilskyddsmekanism och att ytterligare stärka samarbetet med och mellan medlemsstaterna,

               —

               med beaktande av riktlinjerna för användning av militära och civila försvarsresurser vid katastrofinsatser (Oslo-riktlinjerna) som reviderades den 27 november 2006,

               —

               med beaktande av kommissionens meddelande av den 23 februari 2009 till rådet och Europaparlamentet med titeln ”EU:s strategi för stöd till katastrofförebyggande i utvecklingsländerna”,

               —

               med beaktande av kommissionens meddelande från mars 2008 till Europaparlamentet och rådet om förstärkning av EU:s insatskapacitet vid katastrofer (KOM(2008)0130) och Europaparlamentets resolution av den 19 juni 2008 om förstärkning av EU:s insatskapacitet vid katastrofer (1),

               —

               med beaktande av Michel Barniers rapport av den 9 maj 2006 om en europeisk civilskyddsstyrka: Europe aid,

               —

               med beaktande av Europaparlamentets resolution av den 10 februari 2010 om den jordbävning som nyligen drabbade Haiti (2),

               —

               med beaktande av sin resolution av den 21 september 2010 om förebyggande av naturkatastrofer och katastrofer som orsakas av människor,

               —

               med beaktande av förslaget till rekommendation till rådet av den 23 mars 2010 om inrättandet av en snabbinsatsstyrka för EU, som lagts fram av Anneli Jäätteenmäki, Charles Goerens, Louis Michel, Marielle De Sarnez och Frédérique Ries för ALDE-gruppen, i enlighet med artikel 121.1 i arbetsordningen (B7-0228/2010),

               —

               med beaktande av artikel 121.3 i arbetsordningen,

               —

               med beaktande av betänkandet från utskottet för utveckling och yttrandet från utskottet för utrikesfrågor (A7-0332/2010), och av följande skäl:

               A.

               Antalet katastrofer som orsakar betydande mänskliga, ekonomiska och miljömässiga skador ökar över hela världen. Dessa kriser blir allt intensivare, inträffar allt oftare och drabbar en allt större del av världen, framför allt på grund av effekterna av klimatförändringarna. Europeiska unionen gör stora insatser för att hantera dessa kriser.

               B.

               Insatserna både inom och utanför Europeiska unionen har mångdubblats och blivit allt vanligare men försvåras samtidigt av den globala finansiella situationen och av budgetmässiga begränsningar, vilket understryker behovet av mer kostnadseffektiva operationer.

               C.

               Ett gemensamt utnyttjande av resurser bland de 31 stater som deltar i gemenskapens civilskyddsmekanism (EU 27, Norge, Liechtenstein, Kroatien och Island) eller inom ramen för ett närmare samarbete mellan medlemsstater kan utgöra en operativ och finansiell fördel.

               D.

               Kommissionens budget för humanitära katastrofer, särskilt budgeten för generaldirektoratet för humanitärt bistånd och civilskydd (GD ECHO), har inte enbart frysts utan även minskat något i reala termer under de senaste fem åren.

               E.

               Under de senaste åren har framsteg gjorts mot mer sammanhängande katastrofinsatser från EU:s sida, särskilt genom en gradvis förstärkning av civilskyddsmekanismen, bättre samverkan mellan och samordning av civilskydd och humanitärt bistånd, och förståelse för att ett integrerat arbetssätt i samband med katastrofhantering inte bara omfattar insatser utan också förebyggande och beredskap.

               F.

               Europeiska unionens insatser i samband med jordbävningen i Haiti tog inte enbart formen av en snabb, betydelsefull och storskalig humanitär biståndsoperation, utan aktiverade också civilskyddsmekanismen, som omedelbart och för första gången kunde ta i bruk två moduler (en vattenreningsenhet och en avancerad sjukvårdsenhet), som finansierades genom en förberedande åtgärd för en snabbinsatsstyrka för EU 2008.

               G.

               Erfarenheterna från de senaste kriserna visar att EU:s katastrofinsatser måste förbättras ytterligare när det gäller effektivitet, samordning och synlighet, och katastroferna har ännu en gång framhävt behovet av att inrätta en europeisk snabbinsatsstyrka (en europeisk civilskyddsstyrka).

               H.

               EU:s kapacitet att skydda medborgarnas liv och egendom är en avgörande faktor för dess trovärdighet.

               1.

               Europaparlamentet riktar följande rekommendationer till rådet:

                           a)

                           Rådet uppmanas att framhålla att införlivandet av civilskydd och humanitärt bistånd i ansvarsområdet för en enda kommissionsledamot med ansvar för humanitärt bistånd och krishantering skapar bättre synergier inom kommissionen och bidrar till att göra EU:s övergripande katastrofinsatser mer konsekventa.

                           b)

                           Rådet uppmanas att kräva att arbetsmetoderna på civilskyddsområdet och det humanitära biståndsområdet inom GD ECHO i högre grad integreras, samtidigt som de båda områdenas särdrag bevaras genom upprätthållandet av en tydlig åtskillnad och avgränsning av deras roller, i syfte att i högsta möjliga grad utnyttja synergier och komplementaritet och öka effektiviteten. Rådet uppmanas även att begära att militär och civil personal såväl som biståndsarbetare, som är involverade i katastrofinsatser och humanitära åtgärder, agerar i enlighet med principerna om neutralitet, oberoende och opartiskhet.

                           c)

                           Rådet uppmanas att påpeka att när civilskyddsresurser sätts in vid humanitära kriser bör användningen av dessa vara behovsstyrd samt komplettera och följa humanitärt bistånd i enlighet med det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd och FN:s riktlinjer (Osloriktlinjerna), i syfte att garantera efterlevnaden av de humanitära principerna om neutralitet, humanitet, opartiskhet och oberoende.

                           d)

                           Rådet uppmanas att insistera på att EU:s bistånd i samband med naturkatastrofer eller katastrofer som orsakas av människor bör syfta till att stödja den lokala ekonomin närhelst det är möjligt, till exempel genom att köpa upp lokalt eller regionalt producerade livsmedel och tillhandahålla nödvändig utrustning till jordbrukarna för att stimulera ekonomin i landsbygdsområdena.

                           e)

                           Rådet och kommissionen uppmanas att klargöra rutinerna för samarbetet och samordningen mellan Europeiska utrikestjänsten och kommissionen när det gäller hanteringen av storskaliga katastrofinsatser utanför Europeiska unionens territorium.

                           f)

                           Rådet uppmanas att föreslå lokala samordningsinsatser, tillsammans med det berörda landets nationella regering, och att med stöd av EU:s och medlemsstaternas företrädare på plats säkra målinriktade och effektiva insatser i drabbade områden.

                           g)

                           Rådet uppmanas bestämt att högprioritera stärkandet av EU:s insatskapacitet vid katastrofer, särskilt inför diskussionerna om att inrätta en civilskyddsstyrka för EU, samt att följa upp Europaparlamentets upprepade krav på att de förslag som lades fram i Michel Barniers rapport från 2006 ska genomföras.

                           h)

                           Rådet uppmanas att kräva att en civilskyddsstyrka för EU omedelbart inrättas och utrustas med nödvändiga teknologiska och tekniska resurser.

                           i)

                           Rådet uppmanas att i samband med insatser till följd av en olycka eller en naturkatastrof också efterlysa en bättre samordning mellan de humanitära organisationerna, medlemsstaternas och GD ECHO:s civilskyddsmekanismer och den eventuella europeiska snabbinsatsstyrkan.

                           j)

                           Rådet uppmanas att begära att kommissionen, tillsammans med nationella regeringar, lokala myndigheter och organisationer inom det civila samhället i mottagarländerna, utformar program för ett gemenskapsbaserat förebyggande av katastrofer och en gemenskapsbaserad insatskapacitet.

                           k)

                           Rådet uppmanas att i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet vidta åtgärder (som kommissionen ska föreslå) för att förbättra förutsebarheten för EU:s nuvarande civilskyddsmekanism och dess planeringskapacitet, som för närvarande baseras på frivilliga bidrag och ad hoc-bidrag från medlemsstaterna. Dessa åtgärder kan till exempel omfatta insatser som har testats inom ramen för EU:s förberedande åtgärd, däribland gemensamma EU-resurser, frivillig sammanslagning av resurser, kartläggning av befintlig kapacitet, identifiering av scenarier och utveckling av ny utbildningsverksamhet.

                           l)

                           Rådet uppmanas också att kräva realistiska budgetar, i vilka medel anslås för naturkatastrofer eller humanitära insatser på grundval av tidigare års utgifter.

                           m)

                           Rådet uppmanas att framhålla att EU:s civilskyddsstyrka bör bygga på EU:s civilskyddsmekanism, att tillgängliga instrument bör optimeras för att öka deras effektivitet och synlighet samt att befintliga logistiska och mänskliga resurser, både för utbildning på området för katastrofinsatser och för katastrofhantering, bör slås samman genom frivilliga initiativ inom ramen för förberedande åtgärder för att säkerställa att nödhjälp kan tillhandahållas inom 24 timmar efter det att en katastrof har inträffat.

                           n)

                           Rådet uppmanas att rekommendera att EU:s civilskyddsstyrka ska

                                       —

                                       bygga på en behovsbedömning, med deltagande av samtliga humanitära aktörer,

                                       —

                                       vara civil,

                                       —

                                       agera i EU:s namn,

                                       —

                                       följa internationell humanitär rätt,

                                       —

                                       respektera att det är frivilligt för medlemsstaterna att delta i de planerade insatserna,

                                       —

                                       bygga på principen om ansvarsfördelning,

                                       —

                                       vara öppen för bidrag från tredjeländer,

                                       —

                                       erkänna FN:s övergripande roll i samband med samordningen av internationella hjälpaktioner utanför Europeiska unionens territorium,

                                       —

                                       organiseras på förebyggande grunder, enligt specifika scenarier.

                           o)

                           Rådet uppmanas, på grundval av erfarenheterna från insatserna i Haiti och Pakistan, att se till att EU i samband med humanitära biståndsinsatser i så stor utsträckning som möjligt verkar i FN:s regi och koncentrerar sig till de områden där dess insatser kan bidra till ett större mervärde.

                           p)

                           Rådet uppmanas att överväga om den europeiska civilskyddsstyrkan skulle kunna bestå i ett åtagande från vissa medlemsstater om att frivilligt ställa till förfogande förutbestämda civilskyddsmoduler som omedelbart kan sättas in i EU-insatser som samordnas av civilskyddsmekanismen, att de flesta av dessa moduler, som redan är tillgängliga på det nationella planet och därför inte medför några betydande extrakostnader, skulle förbli under deras kontroll och att utnyttjandet av dessa moduler som hålls i beredskap skulle utgöra kärnan i EU:s civilskyddssystem för insatser i samband med katastrofer i och utanför EU.

                           q)

                           Rådet uppmanas att överväga om kompletterande civilskyddsmoduler skulle kunna finansieras av EU för vissa specifika situationer där man har konstaterat brister och där EU skulle tillföra ett mervärde, och att understryka vikten av att utöka finansieringen för transporter och utveckla transportmoduler som ska hållas i beredskap.

                           r)

                           Rådet uppmanas att understryka behovet av att utveckla en övergripande och proaktiv katastrofinsatsstrategi som samordnar de olika handlingsalternativ som står EU och dess medlemsstater till buds, såsom krishantering (civil och militär), ekonomiskt bistånd och utvecklingsstöd samt social- och miljöpolitiska insatser. Övergången mellan katastrofinsatser och återuppbyggnadsinsatser efter katastrofer bör skötas på ett mer effektivt sätt. Rådet erinras om förslaget att inrätta en europeisk frivilligkår för humanitärt bistånd i enlighet med bestämmelserna i artikel 214.5 i Lissabonfördraget, och eftersom 2011 är Europeiska året för volontärarbete uppmanas kommissionen och rådet att tillsammans med parlamentet så snart som möjligt utarbeta bestämmelser och förfaranden för hur denna kår ska arbeta, särskilt i ljuset av liknande initiativ som tagits av vissa medlemsstater.

                           s)

                           Rådet uppmanas att beakta att användningen av militära medel och militär kapacitet vid katastrofinsatser, framför allt för logistik-, transport- och infrastrukturstöd till humanitära hjälpinsatser, bör vara undantagsmässig och utnyttjas som en ”sista utväg” samt alltid vara i överensstämmelse med befintliga avtal, såsom det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd och Osloriktlinjerna för användningen av militära och civila försvarsmedel vid internationell katastrofhjälp.

                           t)

                           Rådet uppmanas att medge att militära och civila försvarsresurser endast bör användas i katastrofinsatser som en sista utväg, i enlighet med det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd och med Oslo-riktlinjerna. Rådet erinras om att militära insatser ofta spelar en viktig roll för katastrofberedskapen, vid sidan av civilskydds- och humanitära biståndsinsatser, och att militära resurser kan behövas för att täcka kritiska kapacitetsbrister (särskilt när det gäller transporter, såsom strategiska lufttransporter, samt specialiserade insatser och tunga ingenjörsarbeten). Rådet uppmärksammas därför på behovet av att utveckla en övergripande strategi och förbättra synergieffekterna mellan civila och militära kapaciteter och att identifiera områden där olika medlemsstater kan samordna sina insatser och sin kapacitet på EU-nivå för att bidra till EU:s katastrofinsatser, något som är särskilt viktigt i ett kärvt ekonomiskt klimat.

                           u)

                           Rådet uppmanas att betona behovet av att bygga upp en civil kapacitet inom EU som ska vara permanent tillgänglig och verka självständigt i förhållande till militära strukturer, och att fastställa områden inom vilka medlemsstaterna i detta avseende kan förena sina ansträngningar och resurser på EU-nivå.

                           v)

                           Rådet och kommissionen uppmanas bestämt att samarbeta när det gäller genomförandet av en handlingsplan för synlighet, vilken bör omfatta konkreta åtgärder för att göra EU:s katastrofinsatser mer synliga.

                           w)

                           Rådet uppmanas att främja användningen av systemet för global övervakning av miljö och säkerhet (GMES) i syfte att övervaka potentiella krisområden och därmed möjliggöra bättre beredskap för att tillhandahålla humanitärt bistånd, och betona att det är mycket viktigt att inrätta en mekanism för att följa upp EU:s insatser och utvärdera det bistånd som tillhandahållits.

                           x)

                           Rådet uppmanas att främja utarbetandet av forskningsbudgetar och utvecklingen av industriell kapacitet (till exempel satellitbilder inom ramen för GMES) för att effektivisera katastrofhanteringsfaserna.

                           y)

                           Rådet uppmanas att beakta ovanstående rekommendationer när det behandlar och utarbetar slutsatser om kommissionens kommande meddelande om förstärkning av Europeiska unionens insatskapacitet, som utlovats av Europeiska kommissionen.

               2.

               Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till rådet och, för kännedom, till kommissionen.

      (1)  EUT C 286 E, 27.11.2009, s. 15.

      (2)  Antagna texter, P7_TA(2010)0015.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Luxemburgs nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram för 2012–2016

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/55

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Luxemburgs nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram för 2012–2016
   2013/C 217/14
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (3) om Luxemburgs nationella reformprogram för 2012 och avgav sitt yttrande om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2015.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2013 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen (4), i vilken Luxemburg inte identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 26 april 2013 lade Luxemburg fram sitt nationella reformprogram för 2013 och sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2016. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Baserat på bedömningen av stabilitetsprogrammet i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är trovärdigt. I synnerhet ligger programmets scenario för 2013 mycket nära kommissionens avdelningars vårprognos för 2013, medan det för 2014 är något mer optimistiskt. Beräkningarna av underskottet på medelfristig sikt görs enligt ett lätt optimistiskt tillväxtscenario, som ligger över den potentiella tillväxten. Målet med den finanspolitiska strategi som beskrivs i stabilitetsprogrammet är att få ned underskottet från 0,8 % av BNP år 2012 till 0,6 % av BNP år 2014. Under de sista åren av programperioden beräknas underskottet dock försämras till 1,3 % av BNP under både 2015 och 2016. Detta är resultatet av de nya mervärdesskattreglerna för elektroniska tjänster som träder i kraft den 1 januari 2015. Enligt bestämmelserna ska de mervärdesskatteinkomster som genereras från e-handeln överföras från det land där leverantören är lokaliserad till kundens hemland. Myndigheterna uppskattar att de nya bestämmelserna kommer att leda till att mervärdesskatteinkomsterna minskar med 1,4 % av BNP. Regeringen har redan tillkännagivit att normalskattesatsen för mervärdesskatt kommer att öka för att kompensera en del av inkomstförlusten. I stabilitetsprogrammet bekräftas det tidigare medelfristiga budgetmålet om ett strukturellt överskott på 0,5 % av BNP. Det medelfristiga budgetmålet överensstämmer med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. På grundval av både kommissionens avdelningars vårprognos för 2013 och stabilitetsprogrammets (omräknade) strukturella balans i de offentliga finanserna förväntas Luxemburg få ett strukturellt överskott på 0,1 % av BNP. Detta ligger under det medelfristiga budgetmålet för 2012 och landet beräknas nå sitt medelfristiga budgetmål under 2013. Luxemburg beräknas dock återigen avvika från sitt medelfristiga budgetmål med början år 2014, med 0,3 % av BNP och ännu mer under 2015 och 2016. De nationella myndigheterna har återupprepat sitt mål om att återgå till det medelfristiga budgetmålet senast 2017 för att få större manöverutrymme. Den offentliga bruttoskulden – 20,8 % av BNP 2012 – ligger långt under fördragets referensvärde.

               (10)

               Luxemburg har lyckats hålla sitt offentliga underskott under referensvärdet på 3 % av BNP under de senaste åren och därigenom undvikit att gå in i förfarandet för alltför stora underskott. Detta har berott mer på inkomstökningar än på återhållsamhet på utgiftssidan. I synnerhet under 2012 beräknas ökningstakten för de offentliga utgifterna, efter diskretionära åtgärder på inkomstsidan, ha överstigit riktmärket för utgifterna enligt definitionen i stabilitets- och tillväxtpakten. Avvikelsen i ökningstakten för de offentliga utgifterna från riktmärket för utgifterna beräknas nå 1,3 % av BNP, vilket ligger över referensvärdet på 0,5 % av BNP som anges i förordning (EG) nr 1466/97. För att denna avvikelse ska vara berättigad behöver en övergripande bedömning genomföras där hänsyn tas till andra faktorer som att: i) underskottet försämrades i strukturella termer med bara 0,2 % av BNP 2012, ii) ekonomin i Luxemburg, mot bakgrund av landets litenhet och nivå av öppenhet, är mycket volatil, och iii) att Luxemburg enligt kommissionens vårprognos för 2013 bör nå sitt medelfristiga budgetmål redan 2013. Allt detta pekar på att avvikelsen inte är av ett strukturellt slag. Den höga volatiliteten på de inkomster som uppbärs av Luxemburgs offentliga sektor leder fortfarande till högre inkomster än planerat, vilket utgör en risk för de offentliga finansernas hållbarhet. För att bättre hantera dessa risker bör både skuld- och utgiftsbegränsningar fastställas i lagstiftningen. Vidare bör det finnas ett fastställt tillsynsorgan och på förhand fastställda åtgärder vid bristande efterlevnad. Ikraftträdandet den 1 januari 2015 av ovannämnda mervärdesskattepaket och dess starkt negativa inverkan på skatteuppbörden visar betydelsen av att Luxemburg inför ett ramverk för de offentliga finanserna på medelfristig sikt. Detta kräver en särskilt försiktig finanspolitik under 2014.

               (11)

               För närvarande uppbärs mindre än en tredjedel av skatteinkomsterna från skatt på konsumtion, vilket delvis beror på en måttlig normalskattesats och reducerade mervärdesskattesatser. Luxemburg rankas på första plats i EU vad gäller antalet kategorier av varor och tjänster som omfattas av reducerade mervärdesskattesatser. Förekomsten av en stor finansiell sektor, undantagen från mervärdesskatt, bidrar också till den låga mervärdesskatten som andel av BNP. Generellt finns det utrymme för Luxemburg att öka inkomsterna genom att utvidga normalskattesatsen för mervärdesskatt. Dessutom karaktäriseras bolagsskattesystemet i Luxemburg av att det gynnar skuldsättning, vilket bidrar till en hög privat skuld i förhållande till BNP.

               (12)

               Luxemburgs pensionsreform som antogs i december 2012 kan bara anses vara ett viktigt första steg i rätt riktning. Även med hänsyn till merparten av aspekterna i den antagna pensionsreformen, skulle Luxemburg fortfarande behöva genomföra långsiktiga hållbarhetsökande strategier för att uppnå en permanent förbättring på 8,6 procentenheter av BNP i primärsaldot och överbrygga det finanspolitiska gapet. Luxemburg behöver därför gå längre i sin pensionsreform. Införandet av en gräns för pensionsjusteringar som baseras på reala löneökningar skulle öka pensionsreserverna och att öka den faktiska pensionsåldern genom att anpassa pensionsåldern eller pensionsförmåner till förändringar i förväntad livslängd, vilket skulle bidra till att garantera pensionssystemets långsiktiga hållbarhet. Vidare bör möjligheterna till förtidspensionering minskas och det bör bli mer attraktivt att arbeta längre än den minimiperiod som krävs. Den finanspolitiska hållbarhetens inverkan på utgifterna för långtidsvård beräknas bidra med 2,1 procentenheter till Luxemburgs hållbarhetsgap. Den förväntade ökningen av både antalet äldre personer och antalet personer som omfattas av vårdnadsansvar i Luxemburg är högt jämfört med genomsnittet i EU.

               (13)

               Luxemburgs nuvarande produktivitet är ganska hög. Manöverutrymmet vad gäller produktivitetsvinster blir dock allt mindre. Därför bör ökningen av enhetsarbetskostnaderna begränsas genom att man säkerställer en bättre korrelation mellan löner och produktivitet. Luxemburg har vidtagit åtgärder för en återhållsam lönetillväxt genom att modulera indexeringssystemet mellan 2012 och 2014. Denna reform är dock bara tillfällig och garanterar inte att lönerna över tiden kommer att utvecklas i linje med produktiviteten. Produktiviteten är inte densamma i alla ekonomiska sektorer och nivån på produktiviteten i finanssektorn är nästan dubbelt så hög som i den övriga ekonomin. Det kommer att finnas en betydande risk för Luxemburgs konkurrenskraft från och med 2015, när det automatiska indexeringssystemet igen tillämpas på det vanliga sättet. Ytterligare åtgärder bör vidtas för att reformera lönesättningssystemet på ett mer permanent sätt för att undvika att konkurrenskraften fortsätter att försämras i framtiden.

               (14)

               Luxemburgs ekonomi är starkt beroende av finanssektorn som står för nästan 30 % av det totala mervärdet och 25 % av de uppburna skatteinkomsterna. För att bevara landets framtida konkurrenskraft skulle alternativa ”kompetensnischer” behöva utvecklas. Forsknings- och innovationssystemet i Luxemburg fortsätter att vara mycket svagt och Luxemburg är inte på väg att nå dess mål för intensiteten i forskning och utveckling (FoU) för 2020. Luxemburgs resultat vad gäller indikatorer för samarbete mellan offentliga forskningsinstitut och företag ligger långt under genomsnittet i EU, vilket speglar den nuvarande frikopplingen mellan forskning och utveckling inom den privata sektorn och det offentliga forskningssystemet. Luxemburg bör motverka den nedåtgående trenden vad gäller dess FoU-intensitet, särskilt genom att bidra till näringslivets FoU-intensitet. Utvecklingen av mer riktade smarta specialiseringsstrategier kan spela en avgörande roll vad gäller att maximera den offentliga forskningsfinansieringens ekonomiska inverkan, särskilt genom att säkra en hävstångseffekt för privata investeringar. En sådan riktad strategi bör kompletteras av en omfattande övergripande politik som fokuseras på innovativa företags utveckling och tillväxt.

               (15)

               Ungdomsarbetslösheten fortsätter att vara hög med 18 % och är starkt beroende av utbildningsnivån. Landets ungdomar utsätts för intensiv konkurrens från ungdomar som inte är bosatta i landet, vilka ofta är mer välutbildade. Luxemburg har visat ett starkt engagemang för att bekämpa ungdomsarbetslöshet, men fortsatta insatser krävs. För att maximera avkastningen bör vidtagna åtgärder ingå i en omfattande reformstrategi, inklusive stärkt insatsstrategi för att bekämpa bidragsberoendet. Luxemburgs resultat i Pisa-tester (5) av ungdomars grundläggande kunskaper är relativt dåliga. Ytterligare åtgärder krävs för att motverka den negativa utvecklingen vad gäller läsning, matematik och vetenskapliga ämnen som har kunnat iakttas sedan 2006. Fortsatta insatser bör göras för att förbättra och rikta utbildningsresurserna för skolor med mindre gynnade studerande och öka tillgängliga resurser för språkstöd och stödundervisning. De särskilda utmaningar som personer med invandrarbakgrund står inför på arbetsmarknaden bör undersökas ytterligare och hanteras genom riktade åtgärder, också med avseende på språkkunskaper. I detta sammanhang bör särskilt yrkesutbildningen uppmärksammas. Ytterligare åtgärder bör vidtas för att förbättra lågstadieutbildningen och minska avhopp från skolan, särskilt när det gäller befolkningsgruppen med invandrarbakgrund. Äldre arbetstagares anställningsbarhet bör förbättras, bland annat genom att uppgradera deras kompetens.

               (16)

               Luxemburg har åtagit sig att minska sina utsläpp av växthusgaser som inte omfattas av systemet för handel med utsläppsrätter med 20 % under 2020 jämfört med 2005 men förväntas missa målen med 23 procentenheter enligt den senaste 2020-uppskattningen baserat på nuvarande åtgärder. Transportsektorn stod för 68 % av de utsläpp som inte omfattas av systemet för handel med utsläppsrätter under 2011 och är en central utmaning för Luxemburg. Nuvarande åtgärder skulle bara bidra till en tredjedel av den minskning som krävs för att uppfylla målet. Därför måste åtgärderna kraftigt trappas upp, särskilt genom bränsleskatter för att minska skatteskillnaden gentemot grannländerna. Reformen av motorfordonsskatten bör också påskyndas. Luxemburg bör fortsätta med genomförandet av projekt som gynnar användningen av kollektivtrafik. Landet bör införa trängselavgift på vägar för att uppmuntra en övergång till kollektivtrafik. Bättre kollektivtrafikanslutningar med grannregionerna bör främjas.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Luxemburgs ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Luxemburg utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att beakta synpunkter på EU-nivå när framtida nationella beslut fattas. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen avspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) avspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (19)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer till de medlemsstater vars valuta är euron (7). Även Luxemburg bör se till att dessa rekommendationer genomförs snabbt och fullständigt.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Luxemburg att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:

               1.

               Bevara en sund ställning i de offentliga finanserna och stanna kvar på sitt medelfristiga budgetmål för att säkerställa deras långsiktiga hållbarhet, särskilt genom att ta hänsyn till de implicita åtgärder som är kopplade till den åldrande befolkningen. Stärka den finanspolitiska styrningen genom att anta ett ramverk för de offentliga finanserna på medelfristig sikt som omfattar den offentliga sektorn och som inbegriper fleråriga utgiftsbegräsningar och införa oberoende övervakning av finanspolitiska bestämmelser.

               2.

               Vidta åtgärder för att hantera bolagsbeskattningens gynnande av skuldsättning och utvidga tillämpningen av normalskattesatsen inom mervärdebeskattningen.

               3.

               Begränsa åldersrelaterade utgifter genom att göra långtidsvården mer kostnadseffektiv, särskilt genom ökad fokusering på förebyggande vård, rehabilitering och självständig livsföring, stärka den nyligen antagna pensionsreformen, vidta ytterligare åtgärder för att begränsa förtidspensionering och höja den faktiska pensionsåldern genom att anpassa pensionsåldern eller pensionsförmåner till förändringar i förväntad livslängd.

               4.

               Vidta ytterligare strukturella åtgärder utöver nuvarande frysning, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis för att reformera lönesättningssystemet, inbegripet löneindexering, för att förbättra anpassningsförmågan vad gäller produktivitets- och sektorsutveckling och arbetsmarknadsvillkor samt främja konkurrenskraften. Öka insatserna för att diversifiera ekonomins struktur, främja privata investeringar i forskning, särskilt genom att utveckla samarbetet mellan offentlig forskning och företag.

               5.

               Öka insatserna för att minska ungdomsarbetslösheten genom att förbättra utformningen och översynen av en aktiv arbetsmarknadspolitik. Stärka den allmänna utbildningen och yrkesutbildningen genom att bättre anpassa ungdomars kompetenser till efterfrågan på arbetskraft, särskilt när det gäller ungdomar med invandrarbakgrund. Förstärka åtgärderna för att öka äldre arbetstagares deltagandenivå, också genom att förbättra deras anställningsbarhet genom livslångt lärande.

               6.

               Öka insatserna för att uppfylla målet vad gäller att minska växthusgasutsläpp från sektorer som inte omfattas av EU:s utsläppshandelssystem, framför allt genom att öka skatten på energiprodukter för transport.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (3)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 58.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Pisa är en del av OECD:s program för internationell utvärdering av studentprestationer.

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  Se sidan 97 i detta nummer av EUT.


				|

		52012PC0273

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om upphävande av beslut 2010/422/EU om förekomsten av ett alltför stort underskott i Bulgarien /* COM/2012/0273 final - 2012/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om upphävande av beslut 2010/422/EU om
förekomsten av ett alltför stort underskott i Bulgarien
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.12,
med beaktande av kommissionens rekommendation,
och
av följande skäl:
(1)       Efter ett förslag från
kommissionen i enlighet med artikel 126.6 i fördraget fastslogs i rådets beslut
2010/422/EG av den 13 juli 2010[1]
att ett alltför stort underskott förelåg i Bulgarien. Rådet konstaterade att
underskottet i den offentliga sektorns finanser nådde 3,9 % av BNP år
2009, vilket översteg fördragets referensvärde 3 % av BNP, medan den
offentliga sektorns bruttoskuld uppgick till 14,8 % av BNP, vilket är
klart lägre än fördragets referensvärde 60 % av BNP[2].
(2)       I enlighet med artikel 126.7
i fördraget och artikel 3.4 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli
1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid
alltför stora underskott[3], samt på grundval av en rekommendation från
kommissionen, utfärdade rådet den 13 juli 2010 en rekommendation riktad till
Bulgarien i syfte att få situationen med ett alltför stort underskott att
upphöra före utgången av 2011. Rekommendationen offentliggjordes.
(3)       Enligt artikel 4 i det
protokoll om förfarandet vid alltför stora underskott som fogats till fördragen
ska kommissionen tillhandahålla det statistiska underlag som ska användas för
tillämpningen. Som en del av tillämpningen av detta protokoll ska
medlemsstaterna två gånger per år – före den 1 april och den
1 oktober – lämna uppgifter om underskott och skulder och därmed
sammanhängande nyckeltal i enlighet med artikel 3 i rådets förordning (EG)
nr 479/2009 av 25 maj 2009 om tillämpningen av protokollet om förfarandet
vid alltför stora underskott som är fogat till fördraget om upprättandet av
Europeiska gemenskapen[4].

(4)       Vid övervägande om att
upphäva ett beslut om förekomsten av ett alltför stort underskott bör rådet
fatta ett beslut på grundval av anmälda uppgifter. Ett beslut om förekomsten av
ett alltför stort underskott bör dessutom bara upphävas om kommissionens
prognoser tyder på att underskottet inte kommer att överstiga tröskelvärdet
3 % av BNP under prognosperioden[5].
(5)       Följande slutsatser kan dras
på grundval av uppgifter som kommissionen (Eurostat) efter Bulgariens anmälan
före den 1 april 2012 har lämnat i enlighet med artikel 14 i förordning
(EG) nr 479/2009 och på grundval av kommissionens vårprognos från 2012:
–
Budgetmålen har genomgående överträffats under året
efter det alltför stora underskottet. Den offentliga sektorns underskott
minskades till 3,1 % av BNP 2010 och minskade ytterligare till 2,1 %
av BNP 2011, jämfört med de ursprungligen fastställda målen på 3,8 %
respektive 2,5 %. Korrigeringen av underskottet beror framför allt på en
strikt kontroll av utgiftsökningarna, inklusive genom en frysning av löne- och
pensionskostnaderna i den offentliga sektorn, varigenom de offentliga
utgifterna som andel av BNP föll med 5,5 procentenheter mellan 2009 och 2011. I
konvergensprogrammet från 2012 förutspås att underskottet ska fortsätta att
falla till 1,6 % av BNP 2012 och 1,3 % av BNP 2013. I kommissionens
vårprognos från 2012 förutspås att underskottet i den offentliga sektorn ska
förbättras till 1,9 % av BNP 2012 och till 1,7 % av BNP 2013, tack
vare en fortsatt frysning av den offentliga sektorns lönekostnader, samt av en
cyklisk förbättring av inkomsterna.
–
I kommissionens vårprognos från 2012 förutspås ett
konjunkturrensat saldo av engångs- och tillfälliga åtgärder på 0,7 % av
BNP 2012 och 0,8 % av BNP 2013, med oförändrad politik. För 2012 och 2013
förutspås de offentliga utgifternas ökningstakt efter diskretionära åtgärder på
inkomstsidan fortsätta att ligga under det medelfristiga referensriktvärdet av
potentiell BNP-tillväxt, såsom anges i artikel 5.1 i rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken.
–
I kommissionens vårprognos från
2012 förutspås att den offentliga bruttoskulden ökar måttligt från 16,3 % av BNP 2011 till 18,5 % av GDP 2013. Denna
skuldprognos inkluderar inte eventuell skuldemission till utlandet 2012 för att
förfinansiera återbetalningen av euroobligationer på cirka 2 % av BNP i
januari 2013. På liknande sätt förutspås i det senaste konvergensprogrammet att
skuldkvoten ökar till 18,4 % till 2013.
(6)       I enlighet med artikel 126.12
i fördraget ska ett rådsbeslut om att det föreligger ett alltför stort
underskott upphävas, när det alltför stora underskottet i den berörda
medlemsstaten enligt rådets mening har korrigerats.
(7)       Rådet anser att det alltför
stora underskottet i Bulgarien har korrigerats och att beslut 2010/422/EG
därför ska upphävas.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det framgår av en allsidig bedömning att det
alltför stora underskottet i Bulgarien har korrigerats.
Artikel 2
Beslut 2010/422/EU ska upphävas.
Artikel 3
Detta beslut riktar sig till Republiken Bulgarien.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EUT L 199, 31.7.2010, s. 26.
[2]               Den offentliga sektorns underskott och skuld för 2009
reviderades följaktligen till för närvarande 4,3 % respektive 14,6 %
av BNP.
[3]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 6.
[4]               EUT L 145, 10.6.2009, s. 1.
[5]               I enlighet med ”Närmare angivelser för genomförandet av
stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och
konvergensprogrammens innehåll och utformning”, som Ekofinrådet kom överens om
den 24 januari 2012. Se vidare:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Litauens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Litauens konvergensprogram för 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/54

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Litauens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Litauens konvergensprogram för 2012–2015
   2012/C 219/16
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden, där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (3) om Litauens nationella reformprogram för 2011 och avgav sitt yttrande om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014.

               (4)

               Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), rapporten om varningsmekanismen, i vilken den inte identifierade Litauen som en av de medlemsstater för vilka en fördjupad granskning skulle utföras.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser, där kommittén för socialt skydd uppmanades att i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen. Medlemsstaterna uppmanades att genomföra rådets landsspecifika rekommendationer för 2011 och att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och i deras nationella reformprogram.

               (8)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden, så att de kan inkludera dem i sina stabilitets- eller konvergensprogram och i sina nationella reformprogram.

               (9)

               Den 27 april 2012 lade Litauen fram sitt konvergensprogram för perioden 2012–2015 och den 30 april 2012 sitt nationella reformprogram för 2012. Av hänsyn till deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (10)

               På grundval av bedömningen av konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för det programmets finanspolitiska beräkningar är rimligt. För 2012 och 2013 är det i stort sett i linje med kommissionens avdelningars vårprognos 2012. Målet för den finanspolitiska strategi som anges i konvergensprogrammet är att korrigera det alltför stora underskottet senast 2012, som rådet rekommenderat, och sträva efter att därefter uppnå det medelfristiga budgetmålet. Konvergensprogrammet bekräftar det tidigare medelfristiga budgetmålet, dvs. ett strukturellt överskott i de offentliga finanserna på 0,5 % av BNP, vilket återspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten, och anger en konsolidering med åtminstone 1 procentenhet per år i avsikt att nå en balanserad budget senast 2015. De finanspolitiska planerna ligger i linje med en snabb korrigering av det alltför stora underskottet, men den genomsnittliga årliga finanspolitiska insatsen under perioden 2010–2012, baserad på det (omräknade) strukturella budgetsaldot (5), väntas bli lägre än de 2,25 % av BNP som rådet krävde i sin rekommendation av den 16 februari 2010. De planerade årliga framstegen i riktning mot det medelfristiga budgetmålet under åren efter korrigeringen av det alltför stora underskottet är något högre än 0,5 % av BNP i strukturella termer, det riktmärke som anges i stabilitets- och tillväxtpakten.
               Den planerade ökningstakten för de offentliga utgifterna, om man tar diskretionära åtgärder på inkomstsidan i beaktande, överensstämmer med riktmärket för utgifter i stabilitets- och tillväxtpakten för 2013 och 2014, men inte för 2015. Den offentliga skulden väntas ligga kvar under 60 % av BNP under konvergensprogrammets programperiod och öka till nästan 41 % av BNP 2013 enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2012, men enligt konvergensprogrammets mål ska skulden minska till cirka 35 % år 2015. Reformen av planering och verkställande av budgeten går framåt, men regeringen måste fortfarande godkänna den föreslagna lagstiftningen. Denna lagstiftning skulle förbättra ansvarigheten inom den finanspolitiska ramen, genom att inrätta ett oberoende organ och skärpa reglerna för egna reserver.

               (11)

               På grundval av en övergripande strategi för efterlevnad av skattereglerna vidtogs åtgärder under 2011 som förstärkte efterlevnaden och gav extra intäkter. Det är emellertid nödvändigt att fortsätta genomförandet för att uppnå ett markant minskat skatteundandragande.

               (12)

               Befolkningsutvecklingen gör pensionssystemets hållbarhet mycket osäker. Fastän Litauen har beslutat att gradvis höja pensionsåldern till 65 år fram till 2026, är detta inte tillräckligt för att säkerställa en hållbar och tillräcklig pensionsinkomst i framtiden och det måste därför kompletteras med ytterligare åtgärder. Exempel på sådana åtgärder är att koppla den lagstadgade pensionsåldern och framtida förmåner till demografiska faktorer, fastställa tydliga regler för indexering, införa en närmare koppling mellan avgifter och förmåner och avlägsna incitament för förtidspensionering. Kompletterande pensionsbesparingar via individuella förfinansierade privata pensionssystem och/eller införande av tjänstepensionssystem kunde minska bördan för det sociala trygghetssystemet och samtidigt förbättra framtida pensionsinkomster. Negativa incitament för att fortsätta förvärvsarbeta under längre tid har avlägsnats.

               (13)

               Lagen om bemanningsföretag, utformad för att underlätta korttidsanställning, trädde i kraft den 1 december 2011. Det är dock möjligt att den inte får någon större effekt, eftersom bemanningsföretag redan tidigare har bedrivit verksamhet i Litauen. En omfattande översyn av arbetsrätten kan kartlägga onödiga restriktioner och administrativa hinder för flexibla avtal, uppsägningsregler och flexibla arbetstidssystem. Det krävs ytterligare åtgärder för att öka deltagandet på arbetsmarknaden, särskilt för ungdomar, icke yrkesutbildade och äldre personer, och för att öka arbetsmarknadens flexibilitet.

               (14)

               Problemen med ungdomsarbetslöshet (över 30 %) och arbetslöshet bland icke yrkesutbildade blev särskilt uppenbara under krisen. Regeringen genomför ett antal åtgärder för att främja ungdomssysselsättning, såsom subventioner för första anställning och lägre sociala avgifter. Aktiveringsgraden är dock fortfarande för låg och anslagen till aktiva arbetsmarknadsåtgärder kan användas mer effektivt genom att offentliga arbeten riktas till de mest utsatta. För att få en bättre övergång från utbildning till arbetsmarknad, kan lärlingsutbildningar och praktiktjänstgöringar göras mer attraktiva och ett prognossystem för kompetensefterfrågan införas. Åtgärderna bör vara i linje med de resultat som framkommit inom Litauens och kommissionens gemensamma åtgärdsgrupp för ungdomsarbetslöshet.

               (15)

               Ungefär en tredjedel av Litauens befolkning löper risk för fattigdom och långvarig utestängning. Detta är den fjärde högsta siffran i unionen. År 2011 ändrade Litauen lagen om kontanta socialbidrag för att reformera det sociala stödsystemet från och med januari 2012. Man har lanserat en försöksmodell för fördelning av socialstöd, ändrat metoden för beräkning av belopp, infört vissa incitament för arbete och ökat täckningsgraden. Socialstödsreformen är ett försök att minska de negativa incitamenten för arbete. Det är nödvändigt att införa ett övervakningssystem för att bedöma dess effektivitet och dess inverkan på fattigdomslindring. Reformen bör också kopplas till aktiveringsåtgärder som ökar deltagandet, i synnerhet för långvariga socialbidragstagare.

               (16)

               Regeringen har sedan 2010 genomfört en långtgående reform av statsägda företag, som syftar till att omstrukturera företagsstyrningen, öka öppenheten, skilja mellan ägande och regleringsfunktion samt öka konkurrens och effektivitet. Reformen är betydelsefull och omfattar rättsliga och organisatoriska förändringar. Stora framsteg har gjorts i fråga om öppenhet och ansvarighet i och med att rapporter nu offentliggörs på kvartals- och årsbasis. Tydliga företagsmål har fastställts. Regeringen har dock skjutit upp vissa delar av reformen, särskilt åtskillnaden mellan kommersiella och icke-kommersiella verksamheter i statligt ägda företag, och avser att genomföra dem under 2012.

               (17)

               Litauen har gjort vissa framsteg med att förbättra byggnaders energieffektivitet. Ett moderniseringsprogram för flerbostadshus antogs av regeringen i december 2011, men det försvagas av motverkande subventioner på andra politikområden, som minskar incitamenten för boende att förbättra energieffektiviteten. Ytterligare konkreta och snabba åtgärder behövs för att förbättra byggnaders energieffektivitet.

               (18)

               Det finns utrymme för en skatteväxling riktad mot energianvändning, eftersom inkomsten från miljöskatter är den tredje lägsta i unionen och skatterna på transporter är de lägsta i unionen. Den implicita skattesatsen på energianvändning var den sjunde lägsta i unionen under 2010, medan energiskatterna i förhållande till BNP bara är något lägre än genomsnittet i EU.

               (19)

               Landets energiinfrastruktur har brister vad gäller konkurrens och förbindelseledningar och detta är en faktor som motverkar tillväxt. Otillräckliga förbindelseledningar hindrar utvecklingen av konkurrens på energimarknaderna. Koncentrationen är fortfarande hög (över 90 %) inom både gas- och elmarknaderna.

               (20)

               Litauen har gjort ett antal åtaganden inom europluspakten. Dessa åtaganden och genomförandet av åtagandena från 2011 avser att främja sysselsättningen, förbättra konkurrenskraften, öka de offentliga finansernas hållbarhet och förstärka den finansiella stabiliteten. Kommissionen har utvärderat genomförandet av åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna utvärdering har beaktats i rekommendationerna nedan.

               (21)

               Inom ramen för den europeiska planeringsterminen har kommissionen genomfört en omfattande analys av Litauens ekonomiska politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Litauen, utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Dess rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (22)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Litauen att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:

               1.

               Se till att det alltför stora underskottet korrigeras planenligt och i tid. I detta syfte till fullo genomföra budgeten för 2012 och vidta de strukturanpassningsåtgärder som anges i rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Därefter ange vilka åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa genomförandet av den finanspolitiska strategin för 2013 och framöver som planerat, med lämpliga strukturanpassningsåtgärder för att göra tillräckliga framsteg i riktning mot det medelfristiga budgetmålet, däribland att iaktta riktmärket för utgifter, samtidigt som nedskärningar av tillväxtfrämjande utgifter minimeras. I detta avseende se över och överväga att höja de skatter som är minst skadliga för tillväxt, såsom fastighets- och miljöskatter, inklusive införande av fordonsbeskattning, och samtidigt stärka efterlevnaden av skattereglerna. Stärka ramverket, i synnerhet genom införande av verkställbara och bindande utgiftstak inom det finanspolitiska ramverket på medellång sikt.

               2.

               Anta lagstiftning om en genomgripande pensionsreform. Anpassa den lagstadgade pensionsåldern till den förväntade livslängden, fastställa tydliga regler för indexering av pensioner och förbättra tilläggspensionssystemen. Stödja pensionsreformen med åtgärder för aktivt åldrande.

               3.

               Ta itu med den höga arbetslösheten, särskilt bland unga, lågutbildade och långtidsarbetslösa, genom att inrikta resurserna på aktiva arbetsmarknadsåtgärder och samtidigt förbättra deras effektivitet. Öka effektiviteten i lärlingsprogrammen. Ändra arbetsrätten vad gäller flexibla avtal, uppsägningsregler och flexibla arbetstidssystem.

               4.

               Öka incitamenten för att arbeta och stärka banden mellan socialstödsreformen och aktiveringsåtgärder, särskilt för de mest utsatta, för att minska fattigdom och social utestängning.

               5.

               Genomföra alla aspekter av reformpaketet för statsägda företag och särskilt säkerställa åtskillnad mellan ägande och regleringsfunktioner och åtskillnad mellan kommersiell och icke-kommersiell verksamhet. Införa lämpliga övervakningsverktyg för att bedöma reformernas effektivitet och säkerställa att alla statsägda företag uppfyller kraven i reformen.

               6.

               Intensifiera åtgärder för energieffektivisering av byggnader, bland annat genom avlägsnande av negativa incitament och ett snabbt genomförande av holdingfonden. Främja konkurrens i energinäten genom att förbättra interkonnektiviteten med medlemsstaterna vad gäller både el och gas.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUT C 210, 16.7.2011, s. 1.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (6)  Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

32002H0217

Rådets rekommendation av den 5 mars 2002 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1989) (sjunde EUF) för räkenskapsåret 2000

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 072 , 14/03/2002 s. 0024 - 0024

Rådets rekommendationav den 5 mars 2002om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1989) (sjunde EUF) för räkenskapsåret 2000(2002/217/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av fjärde AVS-EEG-konventionen, som undertecknades i Lomé den 15 december 1989 och ändrades genom det i Mauritius den 4 november 1995 undertecknade avtalet,med beaktande av rådets beslut 91/482/EEG av den 25 juli 1991 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska ekonomiska gemenskapen(1),med beaktande av det interna avtalet om finansiering och administration av gemenskapens stöd(2), som undertecknades i Bryssel den 16 juli 1990, särskilt artikel 33.3 i detta,med beaktande av budgetförordningen av den 29 juli 1991, tillämplig på sjunde Europeiska utvecklingsfonden(3), särskilt artiklarna 69-77 i denna,med beaktande av rådets granskning av räkenskaperna och balansräkningen för Europeiska utvecklingsfondens (1989) (sjunde EUF) operationer till och med den 31 december 2000, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2000 tillsammans med kommissionens svar(4), ochav följande skäl:(1) I enlighet med artikel i 33.3 det interna avtalet skall kommissionen beviljas ansvarsfrihet för förvaltningen av Europeiska utvecklingsfonden (1989) (sjunde EUF) av Europaparlamentet på rådets rekommendation.(2) Kommissionens genomförande av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1989) (sjunde EUF) under räkenskapsåret 2000 har i sin helhet varit tillfredsställande.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1989) (sjunde EUF) för räkenskapsåret 2000.Utfärdad i Bryssel den 5 mars 2002.På rådets vägnarR. De Rato Y FigaredoOrdförande(1) EGT L 263, 19.9.1991, s. 1.(2) EGT L 229, 17.8.1991, s. 288.(3) EGT L 266, 21.9.1991, s. 1.(4) EGT C 359, 15.12.2001, s. 421.