Viktigt rättsligt meddelande

|

52005SC0144

Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram 2004-2008  /* SEK/2005/0144 slutlig */

	Bryssel den 2.2.2005SEK(2005) 144 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEi enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram 2004-2008(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGGenom rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1] fastställdes att de deltagande medlemsstaterna, dvs. de som införde den gemensamma valutan, för första gången skulle lägga fram stabilitetsprogram för rådet och kommissionen före den 1 mars 1999. Rådet skulle enligt artikel 5 i förordningen granska dessa program på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté som inrättats genom artikel 114 i fördraget (Ekonomiska och finansiella kommittén). På grundval av en rekommendation från kommissionen och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén lade rådet fram ett yttrande sedan programmet granskats. Därefter skall medlemsstaterna enligt förordningen årligen lägga fram uppdaterade stabilitetsprogram, som även de kan granskas av rådet enligt samma förfarande.Med anledning av ett underskott i de offentliga finanserna år 2002 som översteg 3 % av BNP, beslöt rådet den 3 juni 2003 att ett alltför stort underskott förelåg i Frankrike och rekommenderade att det alltför stora underskottet skulle korrigeras före utgången av 2004. I sitt meddelande till rådet om ”Tysklands och Frankrikes situation efter EG-domstolens dom med avseende på deras skyldigheter enligt förfarandet vid alltför stora underskott”, som antogs den 14 december 2004[2], angav kommissionen att 2005 bör anses utgöra den relevanta tidsfristen för att korrigera det alltför stora underskottet. Baserat på de åtgärder som räknades upp i 2005 års budget och på 2004 års höstprognoser från kommissionens avdelningar, fastslog kommissionen i meddelandet att de åtgärder som de franska myndigheterna vidtagit i stora drag förefaller vara förenliga med en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2005 och att vid denna tidpunkt inge ytterligare steg behövde vidtas enligt förfarandet vid alltför stora underskott. Kommissionen noterade emellertid att om det på ett senare stadium visar sig att man inte lyckats genomföra den planerade korrigeringen, kommer kommissionen bli skyldig att rekommendera rådet att förstärka övervakningen av de offentliga finanserna och vidta de åtgärder som krävs med tillämpning av bestämmelserna i stabilitets- och tillväxtpakten.Frankrikes första stabilitetsprogram, som omfattade perioden 1999-2002, lades fram den 18 januari 1999 och granskades av rådet den 15 mars 1999. Uppdaterade program har därefter lagts fram varje år, senast den 7 december 2004. Kommissionens avdelningar har gjort en teknisk bedömning av detta uppdaterade program, med beaktande av sina egna höstprognoser 2004, samt med hänsyn till uppförandekoden[3], den allmänt vedertagna metoden för uppskattning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon, rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2003–2005 samt de principer som fastställs i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 27 november 2002, som godkänts av rådet, om bättre samordning av finanspolitiken[4]. Denna utvärdering ger anledning till följande bedömning:-  Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram 2004 tillställdes kommissionen den 7 december 2004. Det omfattar perioden 2004-2008 och uppfyller i huvudsak uppgiftskraven i ”uppförandekoden om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning”. Det innehåller emellertid inte beräkningar av total sysselsättningstillväxt i enlighet med definitionen i nationalräkenskaperna, vilka är obligatoriska, utan endast beräkningar av sysselsättningstillväxten i den privata sektorn. Vidare saknas en del valfria uppgifter som skulle ha varit till nytta för bedömningen av programmet.-  För perioden 2004–2008 räknar man i programmet med en BNP-tillväxt i reala termer på 2,5 % per år. Enligt kommissionens beräkningar med tillämpning av den allmänt vedertagna metoden på sifferuppgifterna i programmet, skulle den reala BNP-tillväxten något överstiga den potentiella tillväxten. Produktionsgapet skulle dock förbli negativt fram till år 2008. För åren 2004–2006 är de beräkningar kommissionens avdelningar gjort något mindre gynnsamma än de i programmet, med en BNP-tillväxt i reala termer som beräknas uppgå till 2,4 % 2004 respektive 2,2 % för 2005 och 2006. Allmänt sett kan de makroekonomiska beräkningarna i programmet betraktas som rimliga, möjligen något i överkant.-  Programmet inriktas på att få ned underskottet i de offentliga finanserna under 3 % av BNP 2005 samt att säkerställa ett fortsatt minskande underskott under de kommande åren. Minskningen av underskottet 2005, till 2,9 % av BNP jämfört med 3,6 % av BNP för 2004, avses bland annat uppnås genom en inkomstförstärkning av engångskaraktär på motsvarande 0,4 % av BNP[5]. De följande åren beräknas underskottet minska med 0,6–0,7 procentenheter av BNP till 0,9 % av BNP 2008. I förhållande till de tidigare uppdateringarna bekräftas i den aktuella uppdateringen i huvudsak den planerade justeringen mot bakgrund av ett något mer gynnsamt makroekonomiskt scenario. Primärsaldot förväntas vändas från ett underskott på 0,7 % av BNP 2004 till ett överskott på 2,2 % av BNP 2008. Enligt kommissionens beräkningar på grundval av prognoserna i uppdateringen och den allmänt vedertagna metoden, förväntas det konjunkturrensade saldot även förbättras med 0,6–0,7 procentenheter per år från och med 2005 och minska till -0,7 % av BNP 2008. Den finanspolitiska strategin på medellång sikt grundas, liksom i tidigare uppdateringar, på att fleråriga mål fastställs för ökningen av statsutgifterna i reala termer som är förenliga med en minskning av de offentliga utgifternas andel av BNP. Kvoten mellan offentliga inkomster och BNP beräknas i huvudsak förbli oförändrad.-  Så långt det på grundval av nu tillgänglig information är möjligt att bedöma bör de åtgärder som Frankrike har vidtagit vara tillräckliga för att minska underskottet till 3 % av BNP år 2005. De offentliga finanserna är emellertid fortsatt i ett sårbart läge och varje ogynnsam utveckling på det makroekonomiska eller budgetmässiga planet skulle kunna äventyra målet att korrigera det alltför stora underskottet under år 2005. Den beräknade budgetjusteringen för åren efter 2005 är betydande, vilket är nödvändigt med tanke på det allvarliga budgetmässiga läget. Beräkningarna innehåller emellertid risker, vilka på vissa punkter inte är tillräckligt dokumenterade. Särskilt förefaller den beräknade minskningen av underskottet 2006 inte möjlig att uppnå med nuvarande politik. I programmet förutses en minskning av underskottet från 2,9 % av BNP 2005 till 2,2 % av BNP 2006, trots att skattesänkningar på motsvarande 0,2 % av BNP redan har aviserats och engångsintäkter kommer att försvinna. I programmet ges inte tillräcklig information om de åtgärder som förväntas kompensera för dessa händelser. Med antagande om en oförändrad ekonomisk politik räknar kommissionens avdelningar i 2004 års höstprognos med att underskottet i den offentliga sektorns finanser år 2006 kommer att öka från 3,0 % till 3,3 % a BNP. Baserat på nuvarande tillväxtantaganden betyder detta att åtgärder för att minska underskottet med cirka en procentenhet av BNP under 2006 kommer att krävas för att uppnå det mål som anges i programmet. Dessutom innebär det offentliga utgiftsmål som satts upp för perioden 2006–2008, nämligen en ökning med 1,2 % per år i reala termer, en betydande inbromsning i utgiftstakten jämfört med den trendmässiga utvecklingen på senare tid, vilket troligen är svårt att uppnå med nuvarande politik. De strukturreformer som genomfördes 2003 och 2004, bland annat pensions- och sjukvårdsreformerna, är ett tydligt steg i rätt riktning, även om det förefaller otillräckligt för att säkerställa den förutsedda långsammare utgiftstakten. Det finns också farhågor beträffande utgiftsmålens trovärdighet, eftersom de mål som satts upp i tidigare uppdateringar missades med bred marginal. Med hänsyn till denna riskbedömning ger inte den beräknade justeringen, trots att den är betydande, en tillräcklig säkerhetsmarginal för att inte överskrida tröskelvärdet 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar fram till år 2007. Den är också otillräcklig för att stabilitets- och tillväxtpaktens mål om offentliga finanser som är nära balans skall kunna uppnås under programperioden.-  Den offentliga skulden som andel av BNP ökade med 8 procentenheter mellan 2001 och 2004 till 64,8 % av BNP och beräknas fortsatt överstiga 60 % av BNP under hela den period som omfattas av programmet (62 % 2008). En gradvis minskning förväntas inträda först under 2006, tack vare nominell BNP-tillväxt och en omsvängning till positiva primärsaldon. Beräkningen av den offentliga skuldens utveckling påverkas av samma osäkra faktorer som underskottskvoten.-  I uppdateringen görs en genomgång av de strukturreformer som nyligen införts av de franska myndigheterna. I programmet lämnas bland annat en detaljerad redogörelse för den reform av hälso- och sjukvårdssystemet som genomfördes sommaren 2004 och som syftar till att till 2007 uppnå budgetbalans i sjukförsäkringssystemet (från ett underskott på 0,8 % av BNP 2004) med bibehållande av kvaliteten i sjukvårdssystemet. Denna reform, vars syfte även är att förbättra den övergripande styrningen av systemet, införde en oberoende larmberedskapskommitté med uppgift att utforma rekommendationer om den skönjer en risk för att det officiella målet inte uppnås. Hälso- och sjukvårdsreformen följde på den stora reform av pensionssystemet som antogs 2003 och som betydligt stärker de ekonomiska drivkrafterna att förbli yrkesaktiv fram till och även efter den lagliga pensionsåldern. I programmet betonas slutligen att den nya budgetramen för den statliga sektorn (”Loi Organique relative aux Lois de Finances”) bör göra det möjligt att ytterligare höja kvaliteten och effektiviteten i de offentliga utgiftsprogrammen och även underlätta förverkligandet av budgetmålen. Även om dessa reformer förmodligen är otillräckliga för att klara de utgiftsmål som anges i uppdateringen, och för att säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, är de ett steg i rätt riktning.-  Det finns vissa risker när det gäller de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet som sammanhänger med de betydande beräknade kostnaderna för en åldrande befolkning. Detta trots att betydande strukturreformer har genomförts i pensions- och sjukvårdssystemen under 2003 och 2004. Om inte vidare reformer genomförs kommer det krävas ytterligare förstärkning av de offentliga finanserna även framöver.-  Den ekonomiska politik som beskrivs i uppdateringen är delvis förenlig med de länderspecifika allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken vad gäller de offentliga finanserna. Frankrike har genomfört betydande strukturella reformer, särskilt av pensions- och sjukvårdssystemen, som gör landet bättre rustat att hantera konsekvenserna av en åldrande befolkning. Minskningen av det konjunkturrensade underskottet år 2004 visar sig emellertid vara betydligt lägre än vad som rekommenderats och Frankrike vidtog inga åtgärder för att påskynda minskningen av det konjunkturrensade underskottet när tillväxtbetingelserna förbättrades. Dessutom, vilket också är väsentligt, kommer inte den justering på medellång sikt som prognostiserades i 2004 års uppdatering, och som är behäftad med osäkerhet, räcka till för att nå en situation med nära balans i de offentliga finanserna inom den tidsperiod som omfattas av uppdateringen.-  Mot bakgrund av ovanstående bedömning, vore det lämpligt att Frankrike (i) vidtar nödvändiga åtgärder för att se till att det alltför stora underskottet korrigeras under 2005, (ii) säkerställer att konsolideringen av de offentliga finanserna fullföljs under åren efter 2005 så att en situation med nära balans i de offentliga finanserna uppnås till 2008, samt (iii) stärker mekanismerna för utgiftskontroll och går vidare med strukturella reformer för att garantera att de fleråriga utgiftsmål som ställts upp i programmet infrias.* * *På grundval av denna bedömning har kommissionen antagit den bifogade rekommendationen till rådets yttrande om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram och vidarebefordrar den till rådet.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEi enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram 2004-2008EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[6], särskilt artikel 5.3 i denna,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.1.  Den [17 februari 2005] granskade rådet Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar perioden 2004–2008. Det uppdaterade programmet uppfyller i huvudsak uppgiftskraven i den reviderade ”uppförandekoden om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning”. I programmet ges emellertid inte beräkningar av total sysselsättningstillväxt i enlighet med definitionen i nationalräkenskaperna, vilka är obligatoriska, och en del valfria uppgifter saknas. Följaktligen uppmanas Frankrike att se till att uppgiftskraven i full utsträckning följs.2.  Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas BNP-tillväxten i reala termer ligga på 2,5 % under perioden 2004–2008, vilket är något över den potentiella tillväxten. På grundval av nu tillgänglig information förefaller detta scenario avspegla rimliga tillväxtantaganden, även om det möjligen ligger lite i överkant. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller också vara realistiska.3.  Rådet fastslog den 3 juni 2003 att det förelåg ett alltför stort underskott i Frankrike och rekommenderade att detta korrigeras före utgången av 2004. I sitt meddelande till rådet om ”Tysklands och Frankrikes situation efter EG-domstolens dom med avseende på deras skyldigheter enligt förfarandet vid alltför stora underskott” som antogs den 14 december 2004[7], kom kommissionen fram till att år 2005 bör anses utgöra den relevanta tidsfristen för att korrigera det alltför stora underskottet eftersom rådets slutsatser från november 2003 hade fått rättsliga verkningar innan de ogiltigförklarades av EG-domstolen. Programmets strategi för de offentliga finanserna syftar främst till att år 2005 få ned underskottet under 3 % av BNP. Programmet inriktas också på att uppnå en fortsatt löpande minskning av underskottet i de offentliga finanserna under de kommande åren. Underskottet beräknas stadigt minska med 0,6-0,7 procentenheter av BNP per år från år 2005 och framåt för att nå ned till en nivå på 0,9 % av BNP år 2008. I förhållande till det tidigare programmet bekräftas i den aktuella uppdateringen i huvudsak den planerade justeringen mot bakgrund av ett något mer gynnsamt scenario. Enligt kommissionens beräkningar på grundval av prognoserna i uppdateringen och den allmänt vedertagna metoden, förväntas det konjunkturrensade saldot även förbättras med 0,6–0,7 procentenheter per år från och med 2005 och minska till -0,7 % av BNP 2008. Den finanspolitiska strategin på medellång sikt grundas, liksom i tidigare uppdateringar, på att fleråriga mål fastställs för ökningen av statsutgifterna i reala termer som är förenliga med en minskning av de offentliga utgifternas andel av BNP. Eftersom kvoten mellan offentliga inkomster och BNP i huvudsak förväntas förbli oförändrad ger detta upphov till en motsvarande minskning av underskottet.4.  På grundval av nu tillgänglig information bör de åtgärder som Frankrike har vidtagit vara tillräckliga för att få ned underskottet till 3 % av BNP år 2005. De offentliga finanserna i Frankrike är emellertid fortfarande i ett sårbart läge. För att korrigera det alltför stora underskottet krävs ett effektivt genomförande av alla planerade åtgärder och att ytterligare åtgärder vidtas om utvecklingen skulle bli sämre än väntat. Vidare är den beräknade underliggande justeringen av de offentliga finanserna tämligen måttlig, eftersom den beräknade minskningen av underskottet under år 2005 i stor utsträckning härrör från en engångsinbetalning som motsvarar ½ % av BNP. För åren efter 2005 skulle utfallet för de offentliga finanserna kunna bli betydligt sämre än det som programmets beräkningar visar på. Särskilt underskottsmålet för 2006 löper risk att inte kunna infrias med nuvarande politik, med tanke på att skattesänkningar har aviserats för det året och att betydande engångsinkomster kommer att försvinna. Med nuvarande politik förefaller vidare de utgiftsmål som fastställts för perioden 2006–2008 vara svåra att uppnå, även om de strukturella reformer som genomförts på senare år utgör tydliga steg i rätt riktning. Det finns farhågor för utgiftsmålens trovärdighet, eftersom de mål som fastställts i tidigare uppdateringar missats med stor marginal. En förstärkning av mekanismerna för utgiftskontroll samt ytterligare strukturreformer förefaller behövas för att garantera att de fleråriga utgiftsmålen infrias.5.  Även med hänsyn till denna riskbedömning förefaller programmets finanspolitiska inriktning inte ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP fram till år 2007 inte skall riskera att överskridas vid normala konjunktursvängningar. Den är inte heller tillräckligt strikt för att säkerställa att stabilitets- och tillväxtpaktens mål på medellång sikt med offentliga finanser som är nära balans uppnås inom programperioden.6.  Skuldkvoten uppskattas ha nått 64,8 % av BNP år 2004, vilket överstiger fördragets referensvärde på 60 % av BNP. I programmet beräknas skuldkvoten sjunka från och med 2006 och komma ned till 62 % av BNP 2008. Skuldkvotens utveckling påverkas av samma osäkra faktorer som underskottsmålen.7.  Det tycks föreligga vissa risker vad gäller Frankrikes offentliga finansers långsiktiga hållbarhet med hänvisning till stora budgetmässiga kostnader för en åldrande befolkning. Detta trots att betydande strukturreformer har genomförts i pensions- och sjukvårdssystemen under åren 2003 och 2004. Om inte vidare reformer genomförs kommer det bli nödvändigt att ytterligare förstärka de offentliga finanserna under de kommande åren.8.  Den ekonomiska politiken, såsom den beskrivs i 2004 års uppdatering, är delvis förenlig med de landspecifika allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, särskilt de som medför budgetkonsekvenser. Frankrike har genomfört betydande strukturella reformer, särskilt av pensions- och sjukvårdssystemen, som gör landet bättre rustat att hantera konsekvenserna av en åldrande befolkning. Minskningen av det konjunkturrensade underskottet år 2004 visar sig emellertid vara betydligt lägre än rekommenderat och dessutom vidtog Frankrike inte några åtgärder för att påskynda minskningen av det konjunkturrensade underskottet när tillväxtbetingelserna förbättrades. Därutöver, vilket också är väsentligt, kommer inte den justering på medellång sikt som prognostiserades i 2004 års uppdatering, och som är behäftad med osäkerhet, räcka till för att nå en situation med nära balans i de offentliga finanserna inom den tidsperiod som omfattas av programmet.* * *Mot bakgrund av ovanstående bedömning rekommenderas Frankrike följande:(i) att vidta nödvändiga åtgärder för att under 2005 korrigera det alltför stora underskottet,(ii) att säkerställa att konsolideringen av de offentliga finanserna fullföljs under åren efter 2005 för att år 2008 nå en situation med nära balans i de offentliga finanserna, samt(iii) att förstärka mekanismerna för utgiftskontroll och gå vidare med strukturella reformer i syfte att säkerställa att de fleråriga utgiftsmål som ställts upp i programmen infrias.Tabell: Jämförelse mellan makroekonomiska nyckeltal och budgetberäkningar2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Real BNP (förändring i %) | SP Dec. 2004 | 2,5 | 2,5 | 2.5 | 2.5 | 2.5 |KOM okt. 2004 | 2,4 | 2,2 | 2.2 | ej tillämpl. | ej tillämpl. |SP dec. 2003 | 1,7 | 2,5 | 2.5 | 2.5 | ej tillämpl. |HKPI-inflation (%) | SP Dec 2004 | 2,2 | 1,8 | 1.5 | 1.5 | 1.5 |KOM okt. 2004 | 2,3 | 2,0 | 1.8 | ej tillämpl. | ej tillämpl. |SP dec. 2003 | 1.5 | 1.5 | 1.5 | 1.5 | ej tillämpl. |Saldot i den offentliga sektorns finanser (i % av BNP) | SP dec. 2004 | -3.6 | -2.9 | -2.2 | -1.6 | -0.9 |KOM okt. 2004 | -3.7 | -3.0 | -3.3 | ej tillämpl. | ej tillämpl. |SP dec. 2003 | -3.55 | -2.9 | -2.2 | -1.5 | ej tillämpl. |Primärt saldo (i % av BNP) | SP dec. 2004 | -0.7 | 0.1 | 0.8 | 1.5 | 2.2 |KOM okt. 2004 | -0.7 | -0.1 | -0.4 | ej tillämpl. | ej tillämpl. |SP dec. 2003 | -0.6 | 0.1 | 0.9 | 1.6 | ej tillämpl. |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | SP dec. 2004¹ KOM okt. 2004 SP dec. 2003¹ | -3.4 -3.5 -3.2 | -2.7 -2,8 -2,6 | -2,0 -3,1 -1,9 | -1,4 ej tillämpl. -1,3 | -0,7 ej tillämpl. ej tillämpl. |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | SP dec. 2004 | 64,8 | 65,0 | 64,6 | 63,6 | 62,0 |KOM okt. 2004 | 64,9 | 65,5 | 66,3 | ej tillämpl. | ej tillämpl. |SP dec. 2003 | 62,8 | 63,2 | 62,8 | 61,8 | ej tillämpl. |Observera: 1Kommissionens avdelningars beräkningar på grundval av uppgifterna i programmet. Källor: stabilitetsprogram, kommissionens höstprognoser 2004, kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Dokumenten som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Dokument KOM(2004) 813 av den 14.12.2004.[3] Reviderat yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning, godkänt av Ekofinrådet den 10.7.2001.[4] KOM(2002) 668, 27.11.2002.[5] Sedan utkastet till budget för 2005 lades fram i september 2004 har denna engångsbetalning reviderats till 0,5 % av BNP, och revideringen medtogs i kommissionens höstprognos. Programmets beräkningar grundas emellertid fortfarande på den ursprungliga uppskattningen 0,4 % av BNP.[6] EGT L 209, 2.8.1997, s.. 1. Dokumenten som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[7] Dokument KOM(2004) 813 av den 14.12.2004.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Italiens nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

text:
               21.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 215/4

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Italiens nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014
   2011/C 215/02
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.3,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 kom Europeiska rådet överens om kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken, vilken kommer att inrikta sig på de nyckelområden som kräver åtgärder för att stärka Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (4)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Det underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga finanser, hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (5)

               Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 6 maj 2011 överlämnade Italien sitt uppdaterade stabilitetsprogram för 2011, som omfattar perioden 2011–2014, och sitt nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de granskats samtidigt.

               (7)

               Italiens ekonomi har präglats av strukturella svagheter långt innan den nuvarande globala ekonomiska och finansiella krisen började. Mellan 2001 och 2007 var den genomsnittliga BNP-tillväxten ungefär 1 %, dvs. endast hälften av euroområdets genomsnitt, främst till följd av långsam produktivitetstillväxt. Eftersom dessa utvecklingar påverkade hela landet kunde de stora regionala ekonomiska skillnaderna inte utjämnas. Även om ekonomin inte uppvisade några stora interna obalanser inom den privata sektorn påverkades den ändå kraftigt av den globala krisen. När exporten, och därefter investeringarna, kollapsade ledde detta till en kraftig minskning av BNP i reala värden med cirka 7 % mellan andra kvartalet 2008 och andra kvartalet 2009. Efter att stadigt ha fallit under det föregående årtiondet steg den offentliga bruttoskulden till 119 % i slutet av 2010, vilket också speglar den kraftiga BNP-minskningen. Sysselsättningen minskade mycket mindre, eftersom den stöddes av ett offentligfinansierat program för minskning av arbetstiden, vilket gjorde att arbetslösheten endast ökade i begränsad utsträckning under 2008 och 2009. Främst till följd av exporten började ekonomin att återhämta sig under andra hälften av 2009, även om det gick långsamt. Situationen på arbetsmarknaden förblev skör under 2010, och arbetslöshetsnivån stabiliserades kring 8,5 % vid slutet av året. Med tanke på den mycket höga offentliga skuldkvoten intog Italien en passande försiktig finanspolitisk hållning under krisen, och avstod från större finanspolitiska stimulansåtgärder, vilket gjorde det möjligt att hålla det offentliga underskottet under euroområdets genomsnitt under 2009–2010.

               (8)

               Baserat på en bedömning av det uppdaterade stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet framstår som rimligt. Programmet syftar till att få ned det offentliga underskottet under 3 % av referensvärdet för BNP till 2012, med hjälp av ytterligare utgiftsbegränsningar och extra intäkter till följd av ökad skattemoral. Så snart det alltför stora underskottet har åtgärdats syftar programmet till att uppnå det medelfristiga målet med balans i de offentliga finanserna i strukturella termer till slutet av programperioden (2014), vilket stöds av ett åtagande att ytterligare skära ned de primära utgifterna. Enligt programmet förväntas den offentliga skulden att nå sin topp under 2011 och sedan minska allt snabbare, allt eftersom det primära överskottet ökar. De planerade årliga finanspolitiska insatserna under perioden 2010–2012 ligger över de 0,5 % av BNP som rådet rekommenderade inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott, och den förväntade anpassningstakten efter 2012 ligger klart över bestämmelserna i stabilitets- och tillväxtpakten. En förutsättning för att man ska kunna nå ovan angivna resultat för underskottet och skulden är ett strikt genomförande av budgeten, samtidigt som det krävs mer information om de planerade konsolideringsåtgärderna för 2013 och 2014 för att programmets trovärdighet ska kunna ökas.

               (9)

               Med tanke på den mycket höga statsskulden, kring 120 % av BNP 2011 prioriterar Italien en hållbar och trovärdig konsolidering och antagande av strukturåtgärder för att driva på tillväxten. Enligt kommissionens senast bedömning verkar riskerna associerade med den långsiktiga hållbarheten för de offentliga finanserna vara medelstora. För perioden fram till 2012 är förutsättningen för att man ska nå det mål som satts för det offentliga underskottet i stabilitetsprogrammet och därmed kunna korrigera det alltför stora underskottet till 2012, att de redan antagna åtgärderna genomförs fullt ut. Ytterligare insatser skulle exempelvis krävas om intäkterna till följd av bättre skattemoral skulle visa sig vara lägre än förväntat, eller om det uppstår problem med att uppnå de planerade begränsningarna av kapitalutgifterna. För perioden 2013-2014 föreskrivs det i den nya treåriga budgetramen att konkreta åtgärder för att underbygga konsolideringsinsatserna ska anta senast i oktober 2011. Budgetramarna har visserligen stärkts kraftigt under senare år, men införandet av bindande utgiftstak och ytterligare förbättringar av övervakningen av de offentliga finanserna inom alla delar av statsförvaltningen skulle förbättra budgetdisciplinen och göra den medelfristiga budgetstrategin mer trovärdig.

               (10)

               Trots en relativt kraftig ökning av antalet arbetstillfällen under åren före krisen uppvisar Italiens arbetsmarknad vissa strukturella svagheter. Arbetstagare med tillsvidareanställning är bättre skyddade än arbetare med ovanliga anställningskontrakt. För de förra är avsked föremål för strikta regler och omfattande förfaranden. För de senare bör det uppmärksammas att egenföretagardynamiken i själva verket kan dölja underliggande anställningsförhållanden. Trots nya tillfälliga åtgärder som vidtogs under krisen för att förbättra inkomststöd och arbetslöshetsersättning är det nuvarande systemet med arbetslöshetsförmåner fortfarande splittrat. Arbetslösheten bland arbetstagare under 25 år uppgick till 27,8 % 2010, med ojämn fördelning över landet, och ungdomsarbetslösheten i de sydliga regionerna var dubbelt så hög som i norr. Praktik och yrkesfortbildning bör förstärkas ytterligare. Trots att ett sådant skulle vara ytterst värdefullt och nödvändigt finns det i dag inget gemensamt system för kompetenscertifiering och erkännande av fortbildnings- och utbildningsstandarder som godtas i hela landet, något som i hela landet hindrar arbetstagarnas rörlighet och möjligheterna att skapa sysselsättning. Det finns utrymme till förbättringar i fråga om arbetsförmedlingarnas effektivitet, särskilt i regioner med hög arbetslöshet. Svartarbete är slutligen fortfarande mycket omfattande i Italien.

               (11)

               Det är viktigt att anpassa löneutvecklingen till produktionstillväxten, med tanke på att Italien stadigt har förlorat i konkurrenskraft sedan slutet av 1990-talet; här kan förhandlingar på företagsnivå spela en viktig roll, vilket också kan bidra till att minska de regionala skillnaderna på arbetsmarknaden. 2009 års reform av förhandlingsramarna innebar bland annat att det blev möjligt att införa öppningsklausuler (dvs. undantag från de sektorslöner som fastställts på nationell nivå), men denna möjlighet har tills idag inte använts i någon större utsträckning.

               (12)

               Kvinnornas sysselsättning är i genomsnitt över 20 procentenheter lägre än männens i hela landet, med betydande skillnader mellan regionerna. Knappt en tredjedel av kvinnorna mellan 20 och 64 hade arbete i södra Italien under 2009, både till följd av lägre arbetskraftsdeltagande och högre arbetslöshet. Italiens relativt höga skatt på arbete minskar incitamenten att arbeta, inte minst för för den andra inkomsttagaren i familjen, vilket har negativa effekter för företagens efterfrågan efter arbetskraft. För att främja kvinnornas sysselsättning hänvisas det i det nationella reformprogrammet till den plan som antogs 2010 för att samordna insatserna mellan de olika förvaltningsnivåerna för att förena yrkesliv och familjeliv. Regeringen införde nyligen skattelättnader för företag som anställer mindre gynnade arbetstagare, till exempel sådana som arbetar i en sektor eller ett yrke med särskilt stark könsojämlikhet, i regioner med hög arbetslöshet. Programmet förutser också en reform av skattesystemet i syfte att stegvis föra över skattebördan från arbete till konsumtion, vilket kan bidra till ökad sysselsättning.

               (13)

               Jämfört med EU-standarder är det fortfarande dyrt att bedriva affärsverksamhet i Italien, inte minst i de sydsliga regionerna, trots den senaste tidens insatser för att förbättra företagsklimatet och göra den offentliga förvaltningen mer resultatinriktad och ansvarig. Det finns fortfarande stort utrymme för att avskaffa rättsliga och administrativa hinder på produkt- och tjänstemarknaderna, inte mins i fråga om de fria yrkena. År 2009 lades en årlig lag om konkurrens fram, som ett rättsligt verktyg för att förbättra konkurrensklimatet och öka konsumentskyddet, men denna har ännu inte antagits. En annan svaghet i Italiens företagsklimat är det långdragna förfarandet för tillsyn av att avtal efterlevs. Andra möjligheter än banklån för att finansiera företags tillväxt är ännu relativt sällsynta i Italien, särskilt för små- och medelstora företag. Finansiering med aktiekapital och riskkapital, i synnerhet, spelar fortfarande en begränsad roll, trots den potential de uppvisar för att främja att företagen blir större, når ut till nya marknader och får förbättrad företagsförvaltning.

               (14)

               Under de senaste tio åren har utgifterna för forskning och utveckling (FoU) endast ökat obetydligt. Därigenom är FoU-intensiteten fortfarande låg, omkring 1,27 % av BNP, långt under EU-genomsnittet (1,90 %). Denna klyfta beror främst på låg forskningsaktivitet inom industrin, eftersom företagens FoU-intensitet ligger på 0,64 % av BNP, jämfört med 1,23 % i hela EU. Riskkapitalintensiteten är också fortfarande mycket låg. I det nationella reformprogrammet presenteras ett antal åtgärder, inklusive tidsbegränsade skattelättnader för företag som investerar i forskningsprojekt som genomförs av universitet eller organ inom den offentliga sektorn. Målet för FoU-intensiteten, 1,53 % av BNP, har sitt ursprung i en beräkning av den årliga tillväxttakten under perioden 2006-2008 och beaktar landets finanspolitiska stabilitetsbegränsningar. Det kommer att vara föremål för en översyn år 2014.

               (15)

               Italien är den tredje största förmånstagaren för EU:s sammanhållningsfonder, efter att ha fått cirka 8 % av den totala EU-sammanhållningsbudget under perioden 2007–2013. Efter halva programperioden har landet emellertid bara mobiliserat cirka 16,8 % av EU-medlen, och denna siffra är mycket lägre i de södra konvergensregionerna.

               (16)

               Italien har gjort ett antal åtaganden inom europluspakten. I det nationella reformprogrammet nämns några nyligen antagna åtgärder och redogörs det i stora drag för planer till framtida reformer som ska göra de offentliga finanserna hållbara och leda till finansiell stabilitet, främja konkurrenskraften och öka sysselsättningen, i linje med principerna i europluspakten. Ett nytt stort åtagande särskilt för att efterleva pakten är regeringens plan att ändra författningen för att återinföra budgetdisciplin. Dessa faktorer har bedömts och beaktats i rekommendationerna.

               (17)

               Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet, inklusive Italiens åtaganden inom europluspakten. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Italien utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. I ljuset av detta anser kommissionen att Italiens konsolideringsplan för 2011–2014 är trovärdig fram till 2012, men att den bör underbyggas med konkreta åtgärder under 2013–2014, så att den mycket höga statsskulden kan minskas stadigt och i allt större utsträckning. Det nationella reformprogrammet omfattar ett stort antal initiativ inom alla dimensioner av Europa 2020-strategin, men ytterligare insatser anses behövas för att ta itu med gamla strukturella svagheter som förvärrats genom krisen. För att förstärka Italiens tillväxt- och sysselsättningsskapande potential och främja att de sydligare regionerna kommer i kapp, bör ytterligare åtgärder vidtas under 2011-2012 för att förbättra arbetsmarknadens funktion, öppna tjänste- och produktmarknaderna för mer konkurrens, förbättra företagsklimatet, förstärka forsknings- och innovationspolitiken och främja en snabbare och effektivare användning av EU:s sammanhållningsmedel.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation av enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt av den 2 december 2009, har rådet granskat 2011 års uppdatering av Italiens stabilitetsprogram och dess ståndpunkt (3) avspeglas särskilt i dess rekommendation 1 nedan. Rådet har, med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011, granskat Italiens nationella reformprogram.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Italien att vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:

               1.

               Genomföra den planerade finanspolitiska konsolideringen under 2011 och 2012 för att säkerställa en korrigering av det alltför stora underskottet i linje med rådet rekommendationer enligt förfarandet för alltför stora underskott, och på så sätt få den höga statsskuldskvoten på en nedåtgående trend. Bygga vidare på nyligen godkänd lagstiftning, till fullo utnyttja alla oväntade positiva ekonomiska eller budgetmässiga utvecklingar för att snabbare minska underskottet och skulden och vara beredd att förebygga överskridanden av budgetanslagen. Underbygga målen för 2013–2014 med konkreta åtgärder senast i oktober 2011, i enlighet med den nya fleråriga budgetramen. Ytterligare stärka ramarna genom att införa bindande utgiftstak och förbättra övervakningen inom alla delsektorer av den offentliga förvaltningen.

               2.

               Förstärka åtgärderna för att motverka segmenteringen på arbetsmarknaden, även genom att se över utvalda aspekter av anställningsskyddslagstiftningen, inklusive regler och förfaranden om avskedande och se över det nuvarande fragmenterade systemet för arbetslöshetsstöd med beaktande av budgetbegränsningarna. Öka insatserna för att bekämpa svartarbete. Dessutom vidta åtgärder för att öka kvinnornas deltagande på arbetsmarknaden genom att öka tillgången till daghem i hela landet och tillhandahålla ekonomiska incitament för den andra inkomsttagaren i familjen att börja arbeta på ett sätt som budgetmässigt är neutralt.

               3.

               Vidta ytterligare åtgärder, utgående från 2009 års överenskommelse om reform av kollektiv-förhandlings-ramarna och i samråd med arbetsmarknadens parter i enlighet med nationell praxis, för att se till att löneökningen bättre avspeglar produktivitetsutvecklingen och villkoren på lokal nivå och i företagen, inklusive klausuler som skulle kunna tillåta att förhandlingar på företagsnivå går i denna riktning.

               4.

               Utveckla processen för att öppna tjänstesektorn för mer konkurrens, särskilt i fråga om fria yrken. Under 2011 anta den årliga budgetlagen om konkurrens, med beaktande av de rekommendationer som lagts fram av konkurrensmyndigheten. Minska tidslängden för förfaranden för tillsyn av att avtal efterlevs. Vidta ytterligare åtgärder för att främja små- och medelstora företags tillgång till kapitalmarknaden genom att undanröja regelmässiga hinder och minska kostnaderna.

               5.

               Förbättra ramen för den privata sektorns investeringsmöjligheter i forskning och innovation genom att förlänga nuvarande skatteincitament, förbättra villkoren för riskkapital och stödja innovativa upphandlingslösningar.

               6.

               Vidta åtgärder för att på ett kostnadseffektivt sätt påskynda tillväxtfrämjande utgifter som samfinansieras av sammanhållningsfonderna, i syfte att minska de kvarvarande klyftorna mellan regionerna genom att öka förvaltningskompetensen och förbättra det politiska styret. Respektera de åtaganden som gjorts i den nationella strategiska referensramen vad gäller resurser och utgiftskvalitet.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Enligt artikel 5.3 i förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

32003H0178

Rådets rekommendation av den 7 mars 2003 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 2001

Europeiska unionens officiella tidning nr L 071 , 15/03/2003 s. 0014 - 0014

Rådets rekommendationav den 7 mars 2003om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 2001(2003/178/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av tredje AVS-EEG-konventionen, som undertecknades i Lomé den 8 december 1984,med beaktande av rådets beslut 86/283/EEG av den 30 juni 1986 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska ekonomiska gemenskapen(1),med beaktande av det i Bryssel den 19 februari 1985 undertecknade interna avtalet om finansiering och administration av gemenskapens stöd(2), ändrat genom beslut 86/281/EEG(3), särskilt artikel 29.3 i detta,med beaktande av budgetförordningen av den 11 november 1986, tillämplig på sjätte Europeiska utvecklingsfonden(4), särskilt artiklarna 66-73 i denna,med beaktande av rådets granskning av räkenskaperna och balansräkningen för Europeiska utvecklingsfondens (1984) (sjätte EUF) operationer till och med den 31 december 2001, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2001, tillsammans med kommissionens svar(5), ochav följande skäl:(1) I enlighet med artikel 29.3 i det interna avtalet skall kommissionen beviljas ansvarsfrihet för förvaltningen av Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) av Europaparlamentet på rådets rekommendation.(2) Kommissionens genomförande av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1984) (sjätte EUF) under räkenskapsåret 2001 har i sin helhet varit tillfredsställande.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 2001.Utfärdad i Bryssel den 7 mars 2003.På rådets vägnarN. ChristodoulakisOrdförande(1) EGT L 175, 1.7.1986, s. 1.(2) EGT L 86, 31.3.1986, s. 210.(3) EGT L 178, 2.7.1986, s. 13.(4) EGT L 325, 20.11.1986, s. 42.(5) EGT C 295, 28.11.2002, s. 289.


title: Rådets rekommendation av den 16 februari 2010 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (sjunde EUF) för räkenskapsåret 2008

text:
               20.2.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 45/14

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 16 februari 2010
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (sjunde EUF) för räkenskapsåret 2008
   (2010/101/EU)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av fjärde AVS–EEG-konventionen, undertecknad i Lomé den 15 december 1989 (1) och ändrad genom avtalet som undertecknades i Mauritius den 4 november 1995 (2),
   med beaktande av den interna överenskommelsen om finansiering och förvaltning av gemenskapsstödet inom ramen för fjärde AVS-EEG-konventionen (3) (nedan kallad den interna överenskommelsen) genom vilken bland annat sjunde Europeiska utvecklingsfonden (sjunde EUF) inrättas, särskilt artikel 32.3,
   med beaktande av budgetförordningen av den 29 juli 1991, tillämplig på samarbete för utvecklingsfinansiering enligt fjärde AVS-EEG-konventionen (4), särskilt artiklarna 69–77,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för sjunde EUF:s operationer till och med den 31 december 2008, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2008, tillsammans med kommissionens svar (5), och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 32.3 i den interna överenskommelsen ska kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av sjunde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av sjunde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2008 har på det hela taget varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av sjunde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2008.

      Utfärdad i Bryssel den 16 februari 2010.

            På rådets vägnar

         E. SALGADO

            Ordförande

      (1)  EGT L 229, 17.8.1991, s. 3.

      (2)  EGT L 156, 29.5.1998, s. 3.

      (3)  EGT L 229, 17.8.1991, s. 288.

      (4)  EGT L 266, 21.9.1991, s. 1.

      (5)  EUT C 269, 10.11.2009, s. 257.


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2017/1140 av den 23 juni 2017 om personuppgifter som kan utbytas genom systemet för tidig varning och reaktion som inrättades i enlighet med Europaparlamentets och rådets beslut nr 1082/2013/EU för samordning av kontaktspårningsåtgärder i samband med allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa [delgivet med nr C(2017) 4197] (Text av betydelse för EES. )

text:
               27.6.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 164/65

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2017/1140
   av den 23 juni 2017
   om personuppgifter som kan utbytas genom systemet för tidig varning och reaktion som inrättades i enlighet med Europaparlamentets och rådets beslut nr 1082/2013/EU för samordning av kontaktspårningsåtgärder i samband med allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa

         [delgivet med nr C(2017) 4197]

   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 2119/98/EG (1) inrättades ett system för tidig varning och reaktion som ett nätverk för kontinuerlig kommunikation mellan kommissionen och de folkhälsomyndigheter i medlemsstaterna som ansvarar för förebyggande och kontroll av vissa grupper av smittsamma sjukdomar. Förfarandena för hur systemet för tidig varning och reaktion ska fungera fastställdes i kommissionens beslut 2000/57/EG (2).

               (2)

               Beslut nr 2119/98/EG upphävdes och ersattes av Europaparlamentets och rådets beslut nr 1082/2013/EU (3). Genom det nya beslutet återinrättades systemet för tidig varning och reaktion. Beslutet utvidgade även räckvidden för kommunikationsnätverket till att omfatta andra typer av biologiska hot och andra kategorier av allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa, däribland kemiska hot, hot av miljöursprung och hot av okänt ursprung. Dessutom fastställdes regler för epidemiologisk övervakning av, monitorering av, tidig varning för och bekämpning av allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa.

               (3)

               Beslut 2000/57/EG upphävdes och ersattes av kommissionens genomförandebeslut (EU) 2017/253 (4).

               (4)

               Enligt artikel 9.3 i i beslut nr 1082/2013/EU ska anmälan av allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa genom systemet för tidig varning och reaktion innehålla uppgifter som är nödvändiga för att möjliggöra identifikation av smittade personer och av individer som kan vara i fara (”kontaktspårningsuppgifter”). I linje med artikel 16.9 b i det beslutet och målet att säkerställa effektiviteten och den enhetliga tillämpningen av sådana anmälningar bör det utfärdas en rekommendation om en vägledande förteckning över personuppgifter som kan utbytas mellan de behöriga myndigheterna via systemet för tidig varning och reaktion.

               (5)

               Utbytet av personuppgifter via systemet för tidig varning och reaktion bör ske i enlighet med kraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG (5) och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 (6). Även om direktiv 95/46/EG och förordning (EG) nr 45/2001 som regel utesluter behandling av särskilda kategorier av personuppgifter, inklusive uppgifter som rör en persons hälsa, är sådan behandling dock tillåten enligt artikel 8.2 c i direktiv 95/46/EG och artikel 10.2 c i förordning (EG) nr 45/2001 när det är nödvändigt för att skydda den registrerades grundläggande intressen och enligt artikel 8.4 respektive 10.4 i dessa rättsakter även av hänsyn till ett viktigt allmänt intresse under förutsättning att lämpliga skyddsåtgärder vidtas enligt unionslagstiftningen eller medlemsstaternas lagstiftning.

               (6)

               Endast de personuppgifter som i de enskilda fallen behövs för ovannämnda ändamål bör utbytas via systemet för tidig varning och reaktion, och denna rekommendation bör inte utgöra ett tillstånd att utbyta alla typer av personuppgifter som den avser.

               (7)

               Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 28.2 i förordning (EG) nr 45/2001 och avgav ett yttrande den 24 augusti 2015 (C 2015-0629).

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               En vägledande förteckning över de personuppgifter som kan utbytas för samordning av kontaktspårningsåtgärder återfinns i bilagan till denna rekommendation.

               2.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 23 juni 2017.

            På kommissionens vägnar

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 2119/98/EG av den 24 september 1998 om att bilda ett nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar i gemenskapen (EGT L 268, 3.10.1998, s. 1).

      (2)  Kommissionens beslut 2000/57/EG av den 22 december 1999 om systemet för tidig varning och reaktion för förebyggande och kontroll av smittsamma sjukdomar enligt Europaparlamentets och rådets beslut nr 2119/98/EG (EGT L 21, 26.1.2000, s. 32).

      (3)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1082/2013/EU av den 22 oktober 2013 om allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa och om upphävande av beslut nr 2119/98/EG (EUT L 293, 5.11.2013, s. 1).

      (4)  Kommissionens genomförandebeslut (EU) 2017/253 av den 13 februari 2017 om förfaranden för utfärdande av varningar inom ramen för det system för tidig varning och reaktion som inrättats för allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa och förfaranden för informationsutbyte, samråd och samordning av insatserna vid sådana hot i enlighet med Europaparlamentets och rådets beslut nr 1082/2013/EU (EUT L 37, 14.2.2017, s. 23).

      (5)  Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, 23.11.1995, s. 31).

      (6)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av den 18 december 2000 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter (EGT L 8, 12.1.2001, s. 1).

      BILAGA

         Vägledande förteckning över de personuppgifter som kan utbytas för samordning av kontaktspårningsåtgärder

      1.   PERSONUPPGIFTER

                  —

                  För- och efternamn

                  —

                  Nationalitet, födelsedatum och kön

                  —

                  Bosättningsland

                  —

                  Legitimationshandling (typ, nummer och utfärdande myndighet)

                  —

                  Nuvarande bostadsadress (gata och nummer, ort, land och postnummer)

                  —

                  Telefonnummer (mobil, hem, arbete)

                  —

                  E-post (privat, arbete)

            2.   RESEUPPGIFTER

                  —

                  Transportuppgifter (t.ex. flygnummer, flygdatum och flygets längd, fartygsnamn, registreringsnummer)

                  —

                  Stolsnummer

                  —

                  Hyttnummer

            3.   KONTAKTUPPGIFTER

                  —

                  Namn på besökta personer/vistelseorter

                  —

                  Vistelseorter – datum och adresser (gata och nummer, ort, land och postnummer)

                  —

                  Telefonnummer (mobil, hem, arbete)

                  —

                  E-post (privat, arbete)

            4.   UPPGIFTER OM MEDFÖLJANDE PERSONER

                  —

                  För- och efternamn

                  —

                  Nationalitet

                  —

                  Bosättningsland

                  —

                  Legitimationshandling (typ, nummer och utfärdande myndighet)

                  —

                  Nuvarande bostadsadress (gata och nummer, ort, land och postnummer)

                  —

                  Telefonnummer (mobil, hem, arbete)

                  —

                  E-post (privat, arbete)

            5.   UPPGIFTER OM KONTAKTPERSON I NÖDFALL

                  —

                  Namn på den person som ska kontaktas

                  —

                  Adress (gata och nummer, ort, land och postnummer)

                  —

                  Telefonnummer (mobil, hem, arbete)

                  —

                  E-post (privat, arbete)