Avis juridique important

|

31995K0073

Kommissionens rekommendation nr 73/95/EKSG av den 17 januari 1995 om kravet på exportlicens vid import till gemenskapen av vissa järn- och stålprodukter som omfattas av Parisfördraget

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 013 , 19/01/1995 s. 0001 - 0002

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION nr 73/95/EKSG av den 17 januari 1995 om kravet på exportlicens vid import till gemenskapen av vissa järn- och stålprodukter som omfattas av Parisfördraget EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 74 i detta, ochmed beaktande av följande:Enligt artikel 3 i kommissionens rekommendation nr 3118/94/EKSG (1) är import till gemenskapen av vissa järn- och stålprodukter som omfattas av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen underkastad övervakning av gemenskapen, och det är därför nödvändigt att i en bilaga till den rekommendationen upprätta en lista över de länder och produkter för vilka exportlicenser skall krävas.Förhandlingarna om avtalet mellan Europeiska kol- och stålgemenskapen och ryska förbundet för handel med vissa stålprodukter och avtalet mellan Europeiska kol- och stålgemenskapen och Ukraina om handel med vissa stålprodukter avslutades i Bryssel den 15-16 december 1994 respektive den 19-22 december 1994. I väntan på avtalens ikraftträdande kommer från och med den 23 januari 1995 en exportlicens utfärdad av de ryska myndigheterna och av de ukrainska myndigheterna samt ett ursprungscertifikat att krävas vid import till gemenskapen av de stålprodukter som omfattas av dessa avtal.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 Bilagan till denna rekommendation, vilken innehåller en lista över de länder och produkter för vilka exportlicenser skall krävas, skall läggas till som bilaga IV till rekommendation nr 3118/94/EKSG.Artikel 2 Denna rekommendation träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Den skall tillämpas från och med den 23 januari 1995.Utfärdad i Strasbourg den 17 januari 1995.På kommissionens vägnarLeon BRITTANLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 330, 21.12.1994, s. 6.BILAGA "BILAGA IVPRODUKTER MED URSPRUNG I RYSKA FEDERATIONEN OCH UKRAINA, FÖR VILKA EN EXPORTLICENS KRÄVSA. Slätvalsade produkter1. Rullar7208 11 007208 12 107208 12 917208 12 957208 12 987208 13 107208 13 917208 13 957208 13 987208 14 107208 14 917208 14 997208 21 107208 21 907208 22 107208 22 917208 22 957208 22 987208 23 107208 23 917208 23 957208 23 987208 24 107208 24 917208 24 997211 12 107211 19 107211 22 107211 29 107219 11 107219 11 907219 12 107219 12 907219 13 107219 13 907219 14 107219 14 907225 10 107225 20 207225 30 002. Grovplåt7208 31 007208 32 107208 32 307208 32 517208 32 597208 32 917208 32 997208 33 107208 33 917208 33 997208 41 007208 42 107208 42 307208 42 517208 42 597208 42 917208 42 997208 43 107208 43 917208 43 997211 11 007211 21 003. Andra slätvalsade produkter7208 34 107208 34 907208 35 107208 35 907208 44 107208 44 907208 45 107208 45 907208 90 107209 11 007209 12 107209 12 907209 13 107209 13 907209 14 107209 14 907209 21 007209 22 107209 22 907209 23 107209 23 907209 24 107209 24 917209 24 997209 31 007209 32 107209 32 907209 33 107209 33 907209 34 107209 34 907209 41 007209 42 107209 42 907209 43 107209 43 907209 44 107209 44 907209 90 107210 11 107210 12 117210 12 197210 20 107210 31 107210 39 107210 41 107210 49 107210 50 107210 60 117210 60 197210 70 317210 70 397210 90 317210 90 337210 90 357210 90 397211 19 917211 19 997211 22 907211 29 917211 29 997211 30 107211 41 107211 41 917211 49 107211 90 117212 10 107212 10 917212 21 117212 29 117212 30 117212 40 107212 40 917212 50 317212 50 517212 60 117212 60 917219 21 117219 21 197219 21 907219 22 107219 22 907219 23 107219 23 907219 24 107219 24 907219 31 107219 31 907219 32 107219 32 907219 33 107219 33 907219 34 107219 34 907219 35 107219 35 907225 40 707225 40 90B. Långa produkter1. Balkar7207 19 317207 20 717216 31 117216 31 197216 31 917216 31 997216 32 117216 32 197216 32 917216 32 997216 33 107216 33 902. Valstråd7213 10 007213 20 007213 31 207213 31 817213 31 897213 39 107213 39 907213 41 007213 49 007213 50 207213 50 817213 50 897221 00 107221 00 907227 10 007227 20 007227 90 107227 90 307227 90 507227 90 703. Andra längre produkter7207 19 117207 19 147207 19 167207 20 517207 20 557207 20 577214 20 007214 30 007214 40 107214 40 207214 40 517214 40 597214 40 807214 50 107214 50 317214 50 397214 50 907214 60 007215 90 107216 10 007216 21 007216 22 007216 40 107216 40 907216 50 107216 50 917216 50 997216 90 107218 90 507222 10 117222 10 197222 10 217222 10 297222 10 317222 10 397222 10 817222 10 897222 30 107222 40 117222 40 197222 40 307224 90 317224 90 397228 10 107228 10 307228 20 117228 20 197228 20 307228 30 207228 30 417228 30 497228 30 617228 30 697228 30 707228 30 897228 60 107228 70 107228 70 317228 80 107228 80 907301 10 00"


Avis juridique important

|

31995H0144

95/144/EG: Rådets rekommendation av den 7 april 1995 om gemensamma kriterier för utvärdering av informationsteknologisk säkerhet

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 093 , 26/04/1995 s. 0027 - 0028

RÅDETS REKOMMENDATION av den 7 april 1995 om gemensamma kriterier för utvärdering av informationsteknologisk säkerhet (95/144/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONbeaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 235 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),och med beaktande av följande:Gemenskapen har till uppgift att, genom upprättandet av en gemensam marknad och en gradvis anpassning av medlemsstaternas ekonomiska politik, främja en harmonisk utveckling av den ekonomiska verksamheten inom hela gemenskapen, en fortsatt och väl avvägd expansion, ökad stabilitet, en allt snabbare höjning av levnadsstandarden samt närmare relationer mellan medlemsstaterna.Information som lagras, bearbetas och överförs elektroniskt spelar en allt viktigare roll för samhället och näringslivet.Den världsomspännande kommunikationens effektivitet och den allt mer utbredda användningen av elektronisk information understryker behovet av ett adekvat skydd.Europaparlamentet har i sina överväganden och resolutioner upprepade gånger understrukit betydelsen av informationssystemens säkerhet.Ekonomiska och sociala kommittén har framhållit det nödvändiga i att behandla frågor med anknytning till informationssystemens säkerhet inom ramen för gemenskapens åtgärder, särskilt med hänsyn till den verkan som genomförandet av den inre marknaden har.Kommissionen har föreslagit åtgärder inom området för dataskydd och informationssystemens säkerhet (3).Frågan om säkerheten på informationssystemens område är så komplicerad att det är nödvändigt att utveckla handlingssätt som möjliggör fri rörlighet för information på den inre marknaden samtidigt som säkerheten för dessa system garanteras inom hela gemenskapen.Denna rekommendation påverkar inte medlemsstaternas regler avseende allmän säkerhet och ordning.Medlemsstaternas ansvar inom detta område förutsätter ett samordnat förhållningssätt som grundas på ett nära samarbete mellan höga nationella tjänstemän.Gemensamma kriterier för utvärdering av säkerheten på informationsteknologins område spelar en avgörande roll genom att utgöra en grund för ett ömsesidigt erkännande av certifieringar på internationell nivå.Åtgärder på nationell respektive internationell nivå samt på gemenskapsnivå utgör en god grund för harmonisering på gemenskapsnivå och för internationella överenskommelser.Beslutsfattarna på ifrågavarande område har rådfrågats. Gruppen av höga tjänstemän på informationssäkerhetsområdet (SOG-IS) har rekommenderat användning av gemensamma kriterier för utvärdering av informationsteknologisk säkerhet.Sådana kriterier är nödvändiga för att det skall kunna upprättas en inre marknad för informationsteknologiska produkter, vilkas säkerhet är garanterad. De möjliggör för övrigt besparingar genom storskalighet.Användningen av gemensamma kriterier är också en nödvändig förutsättning för genomförandet av transeuropeiska tillämpningar och tjänster, vilkas säkerhet är garanterad.Dessa mål skulle inte kunna uppnås om olika kriterier användes i varje medlemsstat och inom varje ekonomisk sektor.Utvecklingen av ytterligare kriterier skulle ge anledning till ett flertal bilaterala åtgärder mellan medlemsstaterna och skulle medföra ytterligare orimliga förseningar och betungande förfaranden, omfattande ett stort antal individuella förhandlingar, vilket kan undvikas genom en samordnad åtgärd på gemenskapsnivå.HÄRMED REKOMMENDERAS1) att kriterierna för utvärdering av informationsteknologisk säkerhet (ITSEC) (4) skall tillämpas i system för utvärdering och certifiering under en inledande tvåårsperiod så att omedelbara utvärderings- och certifieringsbehov i samband med handel och användning av informationsteknologiska produkter, system och tjänster tillgodoses.2) att internationell harmonisering och standardisering av kriterierna för utvärdering av informationsteknologisk säkerhet intensifieras under ledning av gruppen av höga tjänstemän på informationssäkerhetsområdet (SOG-IS).3) att medlemsstaterna eller de organ som dessa utser under den nämnda inledande perioden eller, om så erfordras, till dess att enighet nåtts om internationell harmonisering och standardisering, genomför förhandlingar om ett bilateralt, helst europeiskt och internationellt, ömsesidigt erkännande av certifikat rörande utvärdering av säkerhet.4) att situationen på området efter den nämnda inledande perioden analyseras och att lämpliga åtgärder föreslås på grundval av SOG-IS-gruppens yttrande och i ljuset av vunna erfarenheter och av det internationella harmoniseringsarbetets resultat.Utfärdad i Luxemburg den 7 april 1995.På rådets vägnarJ. ROSSIOrdförande(1) EGT nr C 176, 28.6.1993, s. 37.(2) EGT nr C 73, 15.3.1993, s. 19.(3) EGT nr C 277, 5.11.1990, s. 3.(4) jfr. KOM(92) 298 slutlig., Bilaga.


Avis juridique important

|

31998H0257

Kommissionens rekommendation av den 30 mars 1998 om principer som skall tillämpas på de instanser som är ansvariga för förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 115 , 17/04/1998 s. 0031 - 0034

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 30 mars 1998 om principer som skall tillämpas på de instanser som är ansvariga för förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol (*) (Text av betydelse för EES) (98/257/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 i detta, ochmed beaktande av följande:Rådet betonade i sina slutsatser från rådets (konsumentfrågor) sammanträde den 25 november 1996 att det är viktigt att konsumenternas förtroende för den inre marknaden stärks och att det blir möjligt att till fullo dra nytta av vad denna marknad erbjuder och att konsumenterna därför skall beredas möjlighet att lösa sina tvister på ett lämpligt och effektivt sätt genom förfaranden utanför domstol eller genom andra jämförbara förfaranden.Europaparlamentet betonade i sin resolution av den 14 november 1996 (1) att det är nödvändigt att dessa förfaranden uppfyller vissa minimivillkor för att säkerställa instansens opartiskhet, förfarandets effektivitet, dess offentlighet och öppenhet, och parlamentet uppmanade därför kommissionen att utarbeta förslag på området.De flesta konsumenttvister kännetecknas av att det omtvistade ekonomiska värdet inte står i proportion till vad den rättsliga regleringen av tvisten kostar. De svårigheter som rättsliga förfaranden ibland medför kan avskräcka konsumenten från att hävda sina rättigheter, i synnerhet i tvister över gränserna.Grönboken om konsumenters talerätt och reglering av konsumenttvister inom den inre marknaden (2) har varit föremål för ett mycket omfattande samråd. Resultaten från detta samråd har bekräftat att en gemenskapsinsats för att förbättra den aktuella situationen både är nödvändig och brådskar.Flera medlemsstater har gjort erfarenheter som visar att alternativa mekanismer för reglering av konsumenttvister utanför domstol kan ge goda resultat för både konsumenter och företag, under förutsättning att respekten för vissa grundläggande principer kan garanteras, eftersom kostnaderna för regleringen av konsumenttvisterna blir lägre och handläggningen tar kortare tid.Om dessa principer skulle kunna fastslås på europeisk nivå skulle det underlätta ett inrättande av förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol. I fråga om tvister över gränserna skulle det öka det ömsesidiga förtroende för de instanser som finns i olika medlemsstater för tvistelösning utanför domstol och även konsumenternas tilltro till de olika nationella förfarandena. Principerna skulle göra det enklare för dem som tillhandahåller extrajudiciella tjänster i en medlemsstat att även tillhandahålla dem i en annan medlemsstat.Bland slutsatserna i grönboken finns antagandet av en rekommendation från kommissionen för att åstadkomma en förbättring av hur systemet med ombudsmän för konsumenttvister fungerar.Behovet av en sådan rekommendation underströks under samrådet om grönboken och bekräftades under samrådet om kommissionens handlingsplan (3) av en stor majoritet av de berörda.Denna rekommendation bör begränsas till förfaranden vilka, oberoende av vad de kallas, leder till att en tvist löses av en tredje part som föreslår eller ålägger parterna en lösning. Följaktligen avses inte förfaranden där man endast försöker få parterna att frivilligt enas om en lösning.De extrajudiciella instansernas beslut kan vara tvingande för parterna eller endast utgöra rekommendationer eller förslag till transaktioner som parterna måste godta. I denna rekommendation från kommissionen används termen "beslut" för alla dessa fall.De beslutsfattande instanserna måste vara opartiska och objektiva, för att konsumenternas rättigheter skall kunna garanteras och för att konsumenternas tilltro till de alternativa mekanismerna för reglering av konsumenttvister skall kunna ökas.En instans kan endast vara opartisk om den under utövandet av sina funktioner inte är utsatt för påtryckningar som kan påverka dess beslut. Därför måste dess oberoende säkerställas utan att man inför lika stränga krav på oberoende som gäller för domare i de normala rättsliga systemen.När beslutet fattas individuellt kan den ansvariga personens opartiskhet endast garanteras om personen i fråga kan styrka att han/hon är oberoende och har erforderliga kvalifikationer samt agerar i en omgivning som gör det möjligt att fatta självständiga beslut. Detta innebär att personen skall vara tillsatt på tillräckligt lång tid och inte kunna avsättas utan tillräcklig grund.När besluten fattas kollegialt garanteras denna opartiskhet lämpligast genom att konsumenter och näringsidkare företräds av samma antal representanter.För att tillförsäkra de berörda nödvändig information, måste öppenheten garanteras i förfarandet utanför domstol och i den ansvariga instansens verksamhet. Frånvaron av öppenhet kan vara till skada för parternas rättigheter och göra parterna negativt inställda till förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol.Parternas intressen kan bara tillvaratas om förfarandet gör det möjligt för dem att inför den behöriga instansen lägga fram sin ståndpunkt och i förekommande fall förhöra sig om sakkunnigutlåtanden och om de omständigheter som åberopats av motparten. Detta innebär inte nödvändigtvis att parterna måste höras muntligen.Förfaranden utanför domstol skall förbättra konsumenternas rätt att få sin sak prövad. Genom att eftersträva effektivitet bör dessa förfaranden komma till rätta med vissa problem som uppstår inom rättsväsendet, som höga kostnader, långa handläggningstider och komplicerade förfaranden.För att öka effektiviteten och garantera lika villkor i förfarandet bör den behöriga instansen ges en aktiv roll, som gör det möjligt att beakta alla omständigheter som kan leda till en reglering av tvisten. Denna aktiva roll är så mycket viktigare som parterna i förfaranden utanför domstol ofta agerar utan att biträdas av något juridiskt ombud.De extrajudiciella instanserna kan fatta beslut inte enbart på grundval av rättsliga bestämmelser, utan också med beaktande av skälighet och god sed. Denna flexibilitet vad beträffar de rättsliga grunderna för deras beslut får emellertid inte leda till ett sämre skydd för konsumenten än det konsumenten skulle få i enlighet med gemenskapsrätten, om domstolarna tillämpade denna rätt.Parterna har rätt att få ta del av de fattade besluten och av motiven till dessa. Motiven till besluten är nödvändiga för att garantera öppenhet och parternas tilltro till de förfaranden som handläggs utanför domstol.Enligt artikel 6 i Europakonventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna är talerätten en grundläggande rättighet som inte medger några undantag. Då fri rörlighet för varor och tjänster på den inre marknaden säkerställs av gemenskapsrätten, följer det av dessa friheter att aktörer, inbegripet konsumenter, har rätt att vända sig till en medlemsstats rättsvårdande myndigheter för att få tvister som kan uppkomma i samband med deras ekonomiska verksamhet lösta på samma villkor som denna stats medborgare. Användandet av förfaranden utanför domstol får inte ha som målsättning att ersätta domstolsväsendet. Följaktligen får bruket av ett sådant förfarande inte innebära att konsumenten fråntas rätten att vända sig till domstol, utom då konsumenten uttryckligen godtar detta, när alla omständigheter är kända och tvisten är ett faktum.Ibland, och oavsett föremålet för tvisten eller det omtvistade värdet, kan parterna och särskilt konsumenten, "såsom varande den ekonomiskt svagare och juridiskt mindre erfarna avtalsparten", vara i behov av juridisk rådgivning från en utomstående part för att bättre kunna ta till vara sina rättigheter.För att uppnå den grad av insyn i och kännedom om de extrajudiciella förfaranden som krävs för att garantera att principerna i denna rekommendation efterlevs, och för att underlätta inrättandet av ett nätverk, tar kommissionen initiativ till att skapa en databas över de instanser som reglerar tvister utanför domstol och som erbjuder dessa garantier. Databasens innehåll skall bestå av de uppgifter som lämnas till kommissionen av de medlemsstater som vill delta i initiativet. För att uppgifterna skall kunna standardiseras och för att förenkla uppgiftslämnandet kommer ett standardiserat informationsblad (återfinns i bilagan till denna rekommendation) att ställas till medlemsstaternas förfogande.Under dessa omständigheter förefaller det nödvändigt att på gemenskapsnivå fastställa minimiprinciper för hur förfaranden för reglering av konsumenttvister utanför domstol skall inrättas och fungera, för att på ett viktigt område stödja och komplettera medlemsstaternas initiativ att uppnå ett gott konsumentskydd i enlighet med artikel 129a i fördraget. Detta går inte utöver vad som krävs för att garantera att förfarandena utanför domstol skall fungera och stämmer följaktligen överens med subsidiaritetsprincipen.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att alla nu existerande eller framtida instanser med behörighet att reglera konsumenttvister utanför domstol respekterar följande principer:I Principen om oberoende Den beslutsfattande instansens oberoende skall säkerställas så att man kan garantera att denna agerar opartiskt.När beslutet fattas individuellt skall oberoendet garanteras av bland annat följande åtgärder:- Den utsedda personen skall ha den kunskap, den erfarenhet och den behörighet, särskilt i juridiska frågor, som krävs för utövandet av funktionen.- Den utsedda personen skall ha ett mandat som sträcker sig så långt i tiden att hans oberoende kan garanteras, och mandatet skall inte kunna återkallas utan tillräcklig grund.- När personen i fråga utses eller avlönas av en yrkesorganisation eller ett företag skall vederbörande inte ha arbetat för denna organisation eller någon av dess medlemmar eller för företag i fråga under de tre år som föregår tillträdet.När beslutet fattas kollegialt, kan den beslutsfattande instansens oberoende garanteras genom att konsumenterna och näringsidkarna företräds av lika många representanter eller genom att man följer nedanstående principer.II Öppenhetsprincipen Lämpliga medel skall inrättas för att garantera förfarandets öppenhet. Dessa medel skall innefatta:1) Ett meddelande, skriftligt eller i någon annan lämplig form, till varje person som begär det, innehållande följande information:- En detaljerad beskrivning av de typer av tvister som kan behandlas vid instansen och eventuella gränser för geografiskt täckning eller för hur stort det omtvistade värdet får vara.- Reglerna för hur man inleder ett förfarande vid instansen i fråga, däribland eventuella åtgärder som konsumenten först är skyldig att vidta, liksom andra processuella regler, t.ex. om förfarandet är skriftligt eller muntligt, om det krävs personlig inställelse, vilka språk man kan använda i förfarandet.- Parternas eventuella kostnader för förfarandet, däribland reglerna för hur kostnaderna fördelas när förfarandet avslutats.- Den typ av regler instansen grundar sina beslut på (rättsregler, skälighet, god sed, etc.).- Hur instansen fattar sina beslut.- Beslutens juridiska värde, med tydlig uppgift om beslutet är tvingande eller ej för näringsidkaren eller för båda parterna. Om beslutet är tvingande, skall tillämpliga sanktioner uppges för den händelse beslutet inte respekteras. Det skall också finnas uppgifter om eventuella möjligheter att överklaga för den part som inte är nöjd med beslutet.2) En årsrapport från den behöriga instansen över fattade beslut som skall göra det möjligt att utvärdera resultaten och fastställa vilka typer av tvistar som instansen har handlagt.III Den kontradiktoriska principen Förfarandet skall ge alla berörda parter möjlighet att på lika villkor redogöra för sin ståndpunkt inför den behöriga instansen och få ta del av samtliga omständigheter som åberopats av den andra parten samt eventuella sakkunnigutlåtanden.IV Effektivitetsprincipen Förfarandets effektivitet skall säkerställas genom att man garanterar att- konsumenten själv kan inleda förfarandet direkt, utan tvång att företrädas av ombud,- förfarandet är kostnadsfritt eller har en rimlig kostnad,- en kort tidsfrist fastställs från det att ärendet inkommer till instansen till dess att beslut fattas,- den behöriga instansen ges en aktiv roll så att den kan beakta alla omständigheter som kan leda till en reglering av tvisten.V Legalitetsprincipen Instansens beslut får inte leda till att konsumenten fråntas det skydd han garanteras av tvingande rättsregler i rätten i den stat där instansen har sitt säte. När det rör sig om tvister över gränserna får instansens beslut inte leda till att konsumenten fråntas det skydd han garanteras av lagstiftningen i den medlemsstat där han är stadigvarande bosatt, i de fall som avses i artikel 5 i Romkonventionen av den 19 juni 1980 om tillämplig lag på avtalsförpliktelser.Alla beslut skall motiveras och meddelas de berörda parterna skriftligen eller på något annat lämpligt sätt, snarast möjligt.VI Frihetsprincipen Instansens beslut kan endast vara tvingande för parterna om de har informerats om detta i förväg och uttryckligen godtagit det.Det faktum att konsumenten använder sig av ett extrajudiciellt förfarande får inte leda till åtaganden med retroaktiv verkan, om åtagandet får till följd att konsumenten fråntas sin rätt att vända sig till den domstol som är behörig för rättslig reglering av tvisten.VII Representationsprincipen Förfarandet får inte frånta parterna möjligheten att när som helst under förfarandet låta sig företrädas eller biträdas av en annan person.DENNA REÊOMMÅNDATION vänder sig till de instanser som har ansvaret för reglering av konsumenttvister utanför domstol, till alla fysiska och juridiska personer som har ansvaret för att sådana instanser inrättas och för hur de fungerar, liksom till medlemsstaterna i den mån de är delaktiga.Utfärdad i Bryssel den 30 mars 1998.På kommissionens vägnarEmma BONINOLedamot av kommissionen(*) Ett meddelande om reglering av konsumenttvister utanför domstol antogs av kommissionen den 30 mars 1998. Meddelandet, som innehåller denna rekommendation och den europeiska reklamationsblanketten för konsumenter, finns på Internet-adressen http://europa.eu.int/comm/dg24.(1) Europaparlamentets resolution av den 14 november 1996 om kommissionens meddelande "Handlingsplan om utvidgning av konsumenters talerätt och reglering av konsumenttvister inom den inre marknaden", EGT C 362, 2.12.1996, s. 275.(2) Grönbok om konsumenters rätt att få sin sak prövad och reglering av konsumenttvister inom den inre marknaden, KOM(93) 576 slutligt, 16 november 1993.(3) Handlingsplan om utvidgning av konsumenters rätt att få sin sak prövad och reglering av konsumenttvister inom den inre marknaden, KOM(96) 13 slutlig, 14 februari 1996.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Slovakiens nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Slovakiens konvergensprogram för 2012–2016

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/71

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Slovakiens nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Slovakiens konvergensprogram för 2012–2016
   2013/C 217/18
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som är ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (3) om Slovakiens nationella reformprogram för 2012 och avgav ett yttrande om Slovakiens stabilitetsprogram för 2012–2015.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2013 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Slovakien inte identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 24 april 2013 lade Slovakien fram sitt nationella reformprogram för 2013 och den 30 april 2013 sitt stabilitetsprogram som omfattar perioden 2012–2016. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Baserat på en bedömning av stabilitetsprogrammet enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att Slovakien har minskat underskottet i de offentliga finanserna från 7,7 % av BNP under 2010 till 4,3 % av BNP under 2012, tack vare en genomgripande konsolidering och är, på grundval av nuvarande förväntningar, på väg att korrigera det alltför stora underskottet. Det makroekonomiska scenariot bakom de finanspolitiska beräkningarna i stabilitetsprogrammet är trovärdigt. Jämfört med kommissionens prognoser gör myndigheterna antaganden om liknande BNP-tillväxt, men med en något annorlunda sammansättning. Målet för stabilitetsprogrammets budgetstrategi är att uppnå ett budgetsaldo som garanterar hållbara offentliga finanser på lång sikt. För att uppnå detta bekräftar regeringen målet att minska det nominella underskottet så att det hamnar under referensvärdet på 3 % av BNP under 2013, i linje med rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Den justerade genomsnittliga årliga finanspolitiska insatsen under 2010–2013 uppgår till 1,4 % av BNP, vilket är gott och väl över den insats på 1 % av BNP som rekommenderats av rådet. En stor del av utgiftsbesparingarna under 2013 väntas komma från lokala myndigheter och andra förvaltningar inom offentliga sektorn över vilka den centrala förvaltningen inte har något direkt inflytande. Uppnåendet av målet kan därför äventyras, också mot bakgrund av de utgiftsöverskridanden som registrerats tidigare år.
               Stabilitetsprogrammet bekräftar att det tidigare fastställda medelfristiga budgetmålet på - 0,5 % kommer att uppnås 2018. Det medelfristiga budgetmålet är i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. För åren som följer på den dag då korrigeringen av det alltför stora underskottet väntas ske är den beräknade förbättringen i det (omräknade) strukturella budgetsaldot tillfredsställande under 2014 och 2015 (0,6 respektive 0,7 procentenheter av BNP), men otillräcklig under 2016 (0,3 procentenheter av BNP). Slovakien väntas iaktta utgiftsriktmärket i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt stabilitetsprogrammet väntas den offentliga bruttoskulden att ligga kvar under referensvärdet på 60 % av BNP fram till 2016. I kommissionens avdelningars vårprognos beräknas en ökning av skuldkvoten till 54,6 % av BNP under 2013 och 56,7 % av BNP under 2014.
               För att kunna garantera den omfattande minskningen av det nominella underskottet sedan 2011 har myndigheterna utöver engångsåtgärder, även förlitat sig på minskningar i sådana investeringar som finansieras genom den offentliga budgeten, vilket kan visa sig vara icke hållbart eller mindre önskvärt på medellång till lång sikt. I ett framtidsperspektiv kommer den pågående konsoliderings- och konvergensprocessen att kräva att man skyddar utgifterna inom tillväxtfrämjande kategorier som utbildning, innovation och transportinfrastruktur.

               (10)

               Slovakien har utrymme att få in ytterligare medel genom att bredda skattebasen, hindra skatteundandragande och brott mot skattedisciplin, och genom att i högre grad tillämpa skatter som är mindre skadliga för tillväxten, som t.ex. fastighetsbeskattning och miljöskatter. En handlingsplan för att bekämpa skattebedrägeri, med särskild fokus på mervärdesskatt antogs 2012. För att strategin ska bli framgångrisk krävs fler åtgärder, särskilt för att förbättra IT-infrastrukturen, utöka myndigheternas befogenheter och granskningskapacitet och säkra rättslig uppföljning.

               (11)

               Slovakien antog en pensionsreform under 2012 för att öka de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. Detta har minskat det förväntade långsiktiga hållbarhetsgapet med 2 % av BNP; gapet på 4,9 % av BNP fortsätter dock att ligga väl över EU-genomsnittet på 3 % av BNP. Det återspeglar de övergripande effekterna av en åldrande befolkning med pensionsutgifter som står för 1,5 procentenheter av BNP och en hälsovård vars utgifter står för 2 procentenheter av BNP. Med tanke på att Slovakiens utgifter för hälso- och sjukvård beräknas öka avsevärt på lång sikt, måste framstegen med att förbättra pensionssystemets hållbarhet kombineras med en reform av hälso- och sjukvården så att de offentliga finanserna kan bli hållbara. Införandet av effektiva incitamentsstrukturer och kontrollmekanismer skulle bidra till att förbättra hälso- och sjukvårdssystemets effektivitet.

               (12)

               Den alltjämt höga arbetslösheten, särskilt i samband med den långsamma återhämtningen efter krisen, förblir en av de stora utmaningarna för Slovakiens ekonomi. De senaste månaderna har Slovakien vidtagit åtgärder för att reformera arbetsmarknadspolitiken. Hur framgångsrik reformen blir kommer emellertid i stor utsträckning att vara beroende av arbetsförmedlingarnas kapacitet att genomföra den. Det krävs kompletterande åtgärder som inriktas på de mest utsatta grupperna bland arbetssökande. Socialhjälpen bör anknytas bättre till aktivering, och man behöver få bort de delar av skattesystemet som avskräcker från att ta ett låglönejobb. Ett ökat deltagande på arbetsmarknaden för kvinnor och äldre skulle bidra till att öka den totala sysselsättningsnivån, så att man kan nå det nationella sysselsättningsmålet på 72 % till 2020. Bristen på tillräckligt väl utbyggd barnomsorg, särskilt för barn under tre år, gör det svårare för mödrar att återvända till arbetsmarknaden.

               (13)

               Ungdomsarbetslösheten i Slovakien är bland de högsta i EU. Trots reformåtgärderna under 2012 för att höja kvaliteten på utbildningen och öka dess relevans för arbetsmarknaden, förblir övergången från skola till jobb besvärlig och utbildningssystemet svarar inte alltid mot arbetsmarknadens behov. Den finansiering per capita som avsätts för utbildning främjar kvantitet snarare än kvalitet och den andel som avsätts för utbildningsverksamhet (lärare, material och utrustning) är låg. En förbättrad kvalitet på den högre utbildningen och ett ökat samarbete mellan företag och utbildningsinstitut skulle också bidra till att utveckla en välfungerande kunskapstriangel, öka effektiviteten inom forskning och utveckling och göra det mer attraktivt att investera i sådan verksamhet, samt öka innovationskapaciteten inom Slovakiens ekonomi.

               (14)

               Situationen med underutnyttjade arbetskraftsresurser berör även marginaliserade befolkningsgrupper som stöter på stora hinder när de försöker ta sig in på arbetsmarknaden eller få tillgång till utbildningssystemet. Efter antagandet av Republiken Slovakiens strategi för integrering av romer fram till 2020 har inga åtgärder egentligen vidtagits under 2012 och levnadsvillkoren för de marginaliserade befolkningsgrupperna, bland annat romerna, förblir besvärliga. Det är viktigt att trappa upp ansträngningarna att förbättra utbildningsresultaten inom marginaliserade grupper och se till att det finns riktade aktiveringsåtgärder för vuxna.

               (15)

               Trots markerade framsteg ligger Slovaken bland de fem energiintensivaste medlemsstaterna, delvis därför att industrins andel av ekonomin är högst (25,9 % av BNP). Samtidigt är elpriserna relativt höga, särskilt för små och medelstora industriella användare. Slovakien har under senare år gjort ansträngningar för att delvis avreglera energimarknaden, men det finns mer utrymme för att förbättra marknadens funktionssätt, särskilt genom större insyn – bland annat genom att det fastställs nättariffer – och genom att förbättra den ekonomiska basen och förutsebarheten vad gäller regleringsbeslut. Det finns också utrymme för att förbättra försörjningstryggheten och att sätta mer långtgående mål vad gäller energieffektiviteten.

               (16)

               Under 2012 startade Slovakien en omfattande reform av den offentliga förvaltningen för att göra de offentliga tjänsterna mer kundinriktade både för enskilda och för företag. I det här stadiet, med undantag av de lokala myndigheterna, fokuserar reformen inte på den centrala regeringen och dess kvalitet och effektivitet totalt sett. Då reformen av rättsystemet inte har gått framåt förblir de rättsliga förfarandena långdragna, särskilt vad gäller insolvensmål, och alternativa former för tvistlösning tillämpas inte i tillräcklig utsträckning. Slovakien reformerade nyligen sina regler för offentlig upphandling, vilket även innebar ökad självständighet för myndigheten för offentlig upphandling; erfarenheterna från genomförandet av EU:s strukturfonder tyder på att tillämpningen av reglerna för offentlig upphandling förblir problematisk.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Slovakiens ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet bedömt stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendationerna 1 och 2 nedan.

               (19)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer till de medlemsstater som har euron som valuta (6). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Slovakien även säkerställa ett fullständigt och snabbt genomförande av dessa rekommendationer.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Slovakien att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:

               1.

               Som planerat genomföra budgeten för år 2013, i syfte att korrigera det alltför stora underskottet på ett hållbart sätt och uppnå den finanspolitiska ansträngning som anges i rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Efter att ha korrigerat det alltför stora underskottet, fortsätta den strukturanpassning som kommer att möjliggöra för Slovakien att uppnå det medelfristiga budgetmålet senast 2017. Undvika nedskärningar i tillväxtfrämjande åtgärder och påskynda ansträngningarna att göra de offentliga utgifterna kostnadseffektivare. Bygga vidare på den redan antagna pensionsreformen, ytterligare förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att minska finansieringsgapet i det offentliga pensionssystemet samt öka kostnadseffektiviteten inom hälso- och sjukvårdssektorn.

               2.

               Påskynda genomförandet av handlingsplanen för att bekämpa skattebedrägeri och fortsätta ansträngningarna att förbättra mervärdesskatteuppbörden, särskilt genom att stärka skatteförvaltningens analytiska kapacitet och granskningskapacitet. Förbättra skattedisciplinen. Koppla fastighetsbeskattningen till marknadsvärdet på egendom.

               3.

               Vidta åtgärder för att öka de offentliga arbetsförmedlingarnas kapacitet att tillhandahålla individanpassade tjänster till arbetssökande och stärka kopplingen mellan aktiveringsåtgärder och socialt bistånd. Hantera långtidsarbetslösheten på ett mer ändamålsenligt sätt genom aktiveringsåtgärder och skräddarsydd yrkes- och fortbildning. Förbättra incitamenten för kvinnor i arbetslivet genom att bygga ut barnomsorgen, särskilt för barn under tre år. Minska skattekilen för lågavlönat arbete och anpassa socialförsäkringssystemet.

               4.

               Öka ansträngningarna för att åtgärda ungdomsarbetslösheten, till exempel genom en ungdomsgaranti. Vidta åtgärder för att locka unga människor till läraryrket och förbättra utbildningsresultaten. Inom yrkesutbildning och fortbildning, öka möjligheterna till arbetsplatsbaserad utbildning på företag. Inom den högre utbildningen, skapa fler yrkesorienterade kandidatprogram. Underlätta effektiv kunskapsöverföring genom att främja samarbetet mellan den akademiska världen, forskningen och företagssektorn. Öka ansträngningarna för att förbättra tillgången till högkvalitativ förskole- och skolutbildning för marginaliserade befolkningsgrupper, bland annat romer.

               5.

               Intensifiera ansträngningarna för att få en bättre fungerande energimarknad, särskilt när det gäller att öka öppenheten i tariffmekanismen och öka regleringsmyndighetens ansvarighet. Stärka sammanläkningarna med intilliggande länders elnät. Förbättra energieffektiviteten särskilt inom byggsektorn och inom industrin.

               6.

               Vidta åtgärder, inbegripet genom att ändra lagen om offentlig anställning i syfte att stärka den offentliga sektorns oberoende. Förbättra personaladministrationen inom offentlig förvaltning. Öka ansträngningarna att stärka den analytiska kapaciteten inom centrala ministerier, även i syfte att förbättra utnyttjandet av EU-medlen. Genomföra åtgärder för att förbättra rättssystemets effektivitet. Främja alternativa förfaranden för tvistlösning och uppmuntra att de används i högre grad.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (3)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 74.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (6)  Se sidan 97 i detta nummer av EUT.


title: 2011/516/EU: Kommissionens rekommendation av den 23 augusti 2011 om minskning av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel  Text av betydelse för EES

text:
               24.8.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 218/23

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 23 augusti 2011
   om minskning av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel
   (Text av betydelse för EES)
   (2011/516/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Flera åtgärder har vidtagits som delar av en allmän strategi för att minska förekomsten av dioxiner, furaner och PCB i miljön, livsmedel och foder.

               (2)

               Gränsvärden för dioxiner, summan av dioxiner och dioxinlika PCB har fastställts för foder genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/32/EG av den 7 maj 2002 om främmande ämnen och produkter i djurfoder (1) och för livsmedel genom kommissionens förordning (EG) nr 1881/2006 av den 19 december 2006 om fastställande av gränsvärden för vissa främmande ämnen i livsmedel (2).

               (3)

               Åtgärdsgränser för dioxiner och dioxinlika PCB i livsmedel har fastställts i kommissionens rekommendation 2006/88/EG av den 6 februari 2006 om reduktion av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel (3) för att uppmuntra till en aktiv hållning i syfte att minska halterna av dioxiner och dioxinlika PCB i livsmedel. Dessa åtgärdsgränser är ett redskap som gör det möjligt för behöriga myndigheter och aktörer att lyfta fram de fall där det är lämpligt att identifiera en föroreningskälla och vidta åtgärder för att reducera eller eliminera den. Eftersom källorna till dioxin och dioxinlika PCB inte är desamma, bör separata åtgärdsgränser bestämmas för dioxiner respektive dioxinlika PCB.

               (4)

               Åtgärdsgränser för dioxiner och dioxinlika PCB i foder har fastställts i direktiv 2002/32/EG.

               (5)

               Världshälsoorganisationen (WHO) anordnade ett expertmöte den 28–30 juni 2005 om översyn av de toxiska ekvivalentfaktorer (TEF) som WHO fastställde 1998. Ett antal TEF ändrades, bland annat för PCB, oktaklorerade kongener och pentaklorerade furaner. Uppgifter om inverkan av de nya TEF-värdena och den senaste utvecklingen har sammanställts i en vetenskaplig rapport från Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) med titeln Results of the monitoring of dioxin levels in food and feed
                   (4). Därför bör åtgärdsgränserna ses över med ledning av de nya TEF-värdena.

               (6)

               Erfarenheten har visat att det inte krävs någon undersökning när åtgärdsgränserna överskrids i vissa livsmedel. I sådana fall kan överskridandet av åtgärdsgränsen inte knytas till en enskild föroreningskälla som kan reduceras eller elimineras, utan överskridandet beror på allmän miljöförorening. Därför bör inga åtgärdsgränser fastställas för de livsmedlen.

               (7)

               Följaktligen bör rekommendation 2006/88/EG ersättas av den här rekommendationen.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   1.   Medlemsstaterna bör i proportion till sin produktion, användning och konsumtion av foder och livsmedel göra stickprovskontroller av förekomsten av dioxiner, dioxinlika PCB och icke-dioxinlika PCB i foder och livsmedel.
   2.   I fall där bestämmelserna i direktiv 2002/32/EG och förordning (EG) nr 1881/2006 inte efterlevs och i fall där det påvisas halter av dioxiner och/eller dioxinlika PCB som överstiger åtgärdsgränserna i bilagan till denna rekommendation för livsmedel och i bilaga II till direktiv 2002/32/EG för foder, bör medlemsstaterna i samarbete med olika aktörer

               a)

               inleda undersökningar för att identifiera föroreningskällan,

               b)

               vidta åtgärder för att reducera eller eliminera föroreningskällan.

         3.   Medlemsstaterna bör underrätta kommissionen och övriga medlemsstater om resultaten av sina undersökningar och om de åtgärder som vidtagits för att reducera eller eliminera föroreningskällan.
   Rekommendation 2006/88/EG ska upphöra att gälla den 1 januari 2012.

      Utfärdad i Bryssel den 23 augusti 2011.

            På kommissionens vägnar

         John DALLI

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 140, 30.5.2002, s. 10.

      (2)  EUT L 364, 20.12.2006, s. 5.

      (3)  EUT L 42, 14.2.2006, s. 26.

      (4)  The EFSA Journal, vol. 8(2010):3 artikelnr 1385, http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/doc/1385.pdf

      BILAGA
      Dioxiner (summan av polyklorerade dibenso-para-dioxiner (PCDD) och polyklorerade dibensofuraner (PCDF), uttryckt i toxiska ekvivalenter enligt Världshälsoorganisationen (WHO) med användning av de av WHO fastställda toxiska ekvivalentfaktorerna (WHO-TEF)), och dioxinlika polyklorerade bifenyler (PCB), uttryckt i toxiska ekvivalenter enligt Världshälsoorganisationen (WHO) med användning av WHO-TEF. WHO-TEF för bedömning av risker för människor är baserade på slutsatserna från Världshälsoorganisationens internationella kemisäkerhetsprograms (IPCS) expertmöte i Genève i juni 2005, Martin van den Berg m.fl., The 2005 World Health Organization Re-evaluation of Human and Mammalian Toxic Equivalency Factors for Dioxins and Dioxin-like Compounds. Toxicological Sciences 93(2), 223–241 (2006).

                  Livsmedel

                  Åtgärdsgränser för dioxiner + furaner (WHO-TEQ) (1)

                  Åtgärdsgränser för dioxinlika PCB (WHO-TEQ) (1)

                  Kött och köttprodukter (utom ätbara slaktbiprodukter) (2) av

                              —

                              nötkreatur och får,

                  1,75 pg/g fett (3)

                  1,75 pg/g fett (3)

                              —

                              fjäderfä,

                  1,25 pg/g fett (3)

                  0,75 pg/g fett (3)

                              —

                              svin.

                  0,75 pg/g fett (3)

                  0,5 pg/g fett (3)

                  Blandade fetter

                  1,00 pg/g fett (3)

                  0,75 pg/g fett (3)

                  Muskelkött från uppfödd fisk och uppfödda fiskeriprodukter

                  1,5 pg/g färskvikt

                  2,5 pg/g färskvikt

                  Obehandlad mjölk (2) och mjölkprodukter (2), inklusive smörfett

                  1,75 pg/g fett (3)

                  2,0 pg/g fett (3)

                  Hönsägg och äggprodukter (2)

                  1,75 pg/g fett (3)

                  1,75 pg/g fett (3)

                  Frukt, grönsaker och spannmål

                  0,3 pg/g produkt

                  0,1 pg/g produkt

         (1)  Övre koncentrationer: övre koncentrationer beräknas med antagandet att alla värden av de olika kongener som ligger under bestämningsgränsen är lika med bestämningsgränsen.

         (2)  Livsmedel förtecknade i denna kategori enligt definitionen i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 853/2004 av den 29 april 2004 om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung (EUT L 139, 30.4.2004, s. 55).

         (3)  Åtgärdsgränserna gäller inte livsmedel som innehåller < 2 % fett.


				|

		52012PC0005

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om fastställande av om Ungern har vidtagit effektiva åtgärder för att följa rådets rekommendation av den 7 juli 2009 /* COM/2012/05 final - 2012/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om fastställande av om Ungern har vidtagit
effektiva åtgärder för att följa rådets rekommendation av den 7 juli 2009
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska unionens
funktionssätt, särskilt artikel 126.8,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation, och
av följande skäl:
(1)
Enligt artikel 126 i fördraget ska medlemsstaterna
undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns finanser.
(2)
Stabilitets- och tillväxtpakten grundas på målet om
sunda offentliga finanser, som ett sätt att stärka förutsättningarna för
prisstabilitet och stark varaktig tillväxt som kan bidra till ökad
sysselsättning. Stabilitets- och tillväxtpakten omfattar rådets förordning (EG)
nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen
av förfarandet vid alltför stora underskott[1],
som antogs i syfte att främja en snabb korrigering av alltför stora underskott
i de offentliga finanserna.
(3)
På kommissionens rekommendation fastslog rådet i
sitt beslut av den 5 juli 2004 i enlighet med artikel 104.6 att det förelåg ett
alltför stort underskott i Ungern[2].
På kommissionens rekommendation antog rådet samma dag också rekommendationer
enligt artikel 104.7, där de ungerska myndigheterna uppmanades att vidta
åtgärder på medellång sikt för att senast 2008 få ned underskottet under
3 % av BNP.
(4)
I januari 2005 ansåg rådet i enlighet med artikel
104.8 i fördraget att Ungern inte hade vidtagit effektiva åtgärder för att
följa dess rekommendation och utfärdade i mars 2005 en ny rekommendation i
enlighet med artikel 104.7 i fördraget om upprättandet av Europeiska
gemenskapen (nedan kallat fördraget). I denna bekräftades tidsfristen
2008 för korrigeringen av det alltför stora underskottet. Sedan utsikterna för
Ungerns offentliga finanser försämrats väsentligt, beslöt rådet i november 2005
att landet för andra gången inte följt rekommendationerna enligt artikel 104.7
i fördraget. Därför riktade rådet i oktober 2006 en tredje rekommendation till
Ungern enligt artikel 104.7 i fördraget. Samtidigt senarelades tidsfristen för
korrigeringen av det alltför stora underskottet till 2009. I juli 2009 drogs
slutsatsen att de ungerska myndigheterna kunde anses ha vidtagit effektiva
åtgärder för att följa rådets rekommendation från oktober 2006. Mot bakgrund av
den allvarliga konjunkturnedgången under finanskrisen utfärdades ändrade
(tredje) rekommendationer enligt artikel 104.7 i fördraget.
(5)
I rådets rekommendation från juli 2009 anmodades de
ungerska myndigheterna att få situationen med ett alltför stort underskott att
upphöra senast 2011. Särskilt rekommenderades Ungern att hejda försämringen av
de offentliga finanserna under 2009 genom att strikt genomföra de antagna och
aviserade korrigeringarna för att säkerställa att målet på 3,9 % av BNP
uppnås. Landet rekommenderade också att från och med 2010 strikt genomföra de
nödvändiga konsolideringsåtgärderna, för att säkerställa en fortsatt minskning
av det strukturella underskottet och en ytterligare sänkning av det nominella
underskottet, med ökat utnyttjande av strukturella åtgärder för att garantera
en varaktig förbättring av de offentliga finanserna. Rådet rekommenderade också
Ungern att klart ange och i tid besluta om de konsolideringsåtgärder som skulle
komma att krävas för att uppnå korrigeringen av det alltför stora underskottet
senast 2011 och säkerställa en samlad förbättring av de offentliga finanserna
motsvarande 0,5 % av BNP under 2010 och 2011. Vidare rekommenderades de
ungerska myndigheterna att se till att den offentliga skuldkvoten fås att
sjunka stadigt.
(6)
Den 27 januari 2010 antog kommissionen ett
meddelande till rådet. Utifrån då tillgängliga uppgifter drogs där slutsatsen
att Ungern hade vidtagit effektiva åtgärder för att följa rådets
rekommendationer från juli 2009, särskilt med hänvisning till
konsolideringsåtgärder på 1½ % av BNP för att nå underskottsmålet på
3,9 % för 2009, respektive strukturreformer inom pensionssystemet och
sociala förmåner för att uppnå underskottsmålet på 3,8 % för 2010. Även
framsteg vid genomförandet av det nya finanspolitiska ramverket angavs men det
samtidigt varnades för betydande risker.
(7)
En ny bedömning leder till följande slutsatser om
de åtgärder som Ungern vidtagit för att till 2011 korrigera det alltför stora
underskottet och efterkomma rådets rekommendation enligt artikel 104.7 i
fördraget. Slutsatserna baseras på bland annat den nionde lägesrapport inom
ramen för förfarandet vid alltför stora underskott som lämnades till
kommissionen och rådet den 15 december 2011:
–
Under 2010 överskred det faktiska
budgetunderskottet målet med 0,4 % av BNP. Samtidigt var den ekonomiska
tillväxten under 2010 starkare än i kommissionens vårprognos 2009, som låg till
grund för rådets rekommendation från juli 2009. Under 2011 väntas saldot i de
offentliga finanserna förvandlas till ett överskott (både i regeringens och
kommissionens höstprognos 2011). Emellertid beror detta enbart på avgifter på
9¾ % av BNP i samband med överföring av pensionsmedel från privata pensionsordningar
till den statliga pelaren samt på avgifter på cirka 6 % av BNP (som tagits
ut på telecom, energi och detaljhandel och den finansiella sektorn). Utan
engångsåtgärderna skulle underskottet ha hamnat på cirka 6 % av BNP och
vida överskridit referensvärdet på 3 % i fördraget. De ungerska
myndigheterna förutspådde ett överskott på 3,9 % av BNP i sin anmälan
hösten 2011 om alltför stora underskott. I kommissionens höstprognos 2011
beräknades överskottet bli något lägre (3,6 % av BNP), bland annat till följd
av att en del av de offentliga transportföretagens skulder väntades tas över
(0,2 % av BNP). Överskottet kan även bli lägre, enligt uppgifter om
engångsintäkter som inkom efter brytdatum för höstprognosen 2011. När det
gäller det strukturella underskottet, försämrades detta med 1½ % år 2010
och med 1¼ % år 2011, dvs. kumulativt med 2¾ %. Detta strider mot
rådets rekommendation om att under dessa två år säkra en kumulativ
finanspolitisk ansträngning på åtminstone 0,5 % a BNP, vilket krävdes för
att på ett hållbart sätt korrigera underskottet till 2011. Denna strukturella
försämring beror på att strukturella åtgärder inte i tillräcklig utsträckning
kompenserade skattesänkningar på drygt 2 % av BNP.
–
För 2012 är budgetförslagets underskottsmål
2,5 % av BNP, vilket är i linje med uppdateringen av konvergensprogrammet
för 2011. För att uppnå detta innehåller budgetförslaget flera åtgärder som
enligt myndigheterna sammantaget motsvarar knappt 4 % av BNP, samtidigt
som 0,7 % förs till en särskild reserv. I kommissionens höstprognos 2011
beräknas däremot underskottet i de offentliga finanserna för 2012 bli
2,8 % av BNP. Detta större underskott än i budgetförslaget beror på flera
faktorer, bland annat en lägre tillväxtprognos på 1 procentenhet för 2012 och
en mer försiktig bedömning av inkomst- och utgiftsutvecklingen. I enlighet med
gällande lagstiftning väntas samtidigt inte den särskilda reserven utnyttjas.
Noteras bör dock att referensvärdet på 3 % av BNP bara kan hållas genom
engångsintäkter på cirka 0,9 % i form av ovannämnda särskilda
engångsavgifter.
–
Enligt kommissionens höstprognos 2011 väntas
budgetunderskottet återigen försämras och hamna på 3,7 % år 2013, vid
antagande av oförändrad politik. Detta beror främst på att utfasningen av
engångsavgifterna på cirka 0,9 % av BNP under det året inte väntas
uppvägas av ytterligare besparingar genom strukturreformprogrammet.
–
Sedan höstprognosen 2011 offentliggjordes tyder den
finanspolitiska utvecklingen på att beräknade 2,8 % av BNP fortfarande är
ett sannolikt underskott för 2012 (oaktat den senaste tidens försämring av den
makroekonomiska situationen). Detta beror på att det konsolideringspaket på
0,4 % av BNP som regeringen antog den 15 december 2011 visserligen minskar
underskottet men i stort sett uppvägs av de underskottsökande tillägg till den
preliminära budgeten som antagits och av nettokostnaderna för budgeten till
följd av avtalet med banksektorn av den 15 december 2011. De senare har ännu
inte kompenserats med ytterligare konsolideringsåtgärder.
–
När det gäller 2013, kan det beräknade underskottet
för detta år i höstprognosen 2011 sjunka från 3,7 % av BNP till 3¼ %,
vilket ligger klart över referensvärdet på 3 %. Detta beror på den
positiva baseffekten från 2012 och nettokostnaderna till följd av avtalet med banksektorn,
med beaktande av ytterligare specificeringar i strukturreformprogrammet
(relaterade regerings- och parlamentsbeslut anges i lägesrapporten från
december 2011). Skillnaderna mellan denna uppdaterade bedömning och det
officiella underskottsmålet (på 2,2 % av BNP) beror främst på att ungefär
hälften av strukturreformprogrammet inte kan beaktas, eftersom det saknas
specificerade insatser. Resten av avvikelsen från det officiella målet beror på
högre beräknade utgifter för de statsägda transportföretagen och för
vägunderhållet samt på något olika tillväxtantaganden.
–
Riskerna som omgärdar dessa uppdaterade beräkningar
på medellång sikt är snarare nedåtrisker. Det finns vissa positiva risker,
bland annat att bättre intäktsflöden än väntat fortsätter både 2012 och 2013.
Emellertid väntas negativa risker dominera. Bland annat har räntorna ökat för
alla löptider, växelkursen har försvagats och utsikterna på medellång sikt har
försämrats sedan höstprognosen 2011 offentliggjordes den 10 november 2011. Beaktas
alla dessa faktorer, skulle de beräknade underskotten för både 2012 och 2013
öka med ½ % av BNP, vilket skulle ge underskott på drygt 3 %
respektive 3¾ %.
–
I höstprognosen 2011 väntas den offentliga
bruttoskulden återigen öka och år 2013 hamna på knappt 77 % av BNP,
baserat på både underskottsberäkningarna och antagandena om växelkursen. Den
offentliga bruttoskulden minskade däremot tillfälligt år 2011 på grund av
övertagandet av privata pensionstillgångar.Om de finanspolitiska beräkningarna
på medellång sikt uppdaterades endast med avseende på de nya åtgärder som
antagits efter prognosens brytdatum, skulle den beräknade skuldkvoten för 2012
i stort sett förbli oförändrad och förbättras något år 2013. Emellertid kan
fler tänkbara revideringar av budgetberäkningar ge en skuldkvot på cirka
80 % år 2011, som sedan skulle stabiliseras kring cirka 78,5 % både
2012 och 2013. I dessa revideringar vägs särskilt in att obligationsräntorna
stigit, att växelkursen HUF/EUR i slutet av år 2011 var 311 (cirka 12 %
svagare än det tekniska antagandet i höstprognosen) och att den makroekonomiska
situationen försämrats. Tvärtemot rekommenderade rådet att bruttoskuldkvoten
skulle fås att minska stadigt.
(8)
Sammantaget är slutsatsen att Ungern för år 2011
visserligen formellt följer referensvärdet på 3 % av BNP, men att detta
inte baseras på en strukturell och hållbar korrigering. Budgetöverskottet år
2011 beror av betydande engångsintäkter på drygt 10 % av BNP och åtföljs
av en kumulativ strukturell försämring år 2010 och 2011 på 2¾ % av BNP,
vilket kan jämföras med en rekommenderad kumulativ förbättring av de offentliga
finanserna med 0,5 %. Samtidigt som myndigheterna under år 2012 genomför
betydande strukturella åtgärder, är det bara tack vare engångsåtgärder på knappt
1 % som referensvärdet på 3 % av BNP kan följas.Slutligen väntas
underskottet år 2013 (på 3¼ % av BNP) på nytt överskrida referensvärdet i
fördraget, även om de ytterligare åtgärder beaktas som aviserats sedan
kommissionens höstprognos 2011. Det högre underskottet år 2013 beror främst på
att de tillfälliga engångsintäkterna fasas ut som planerat, samtidigt som vissa
planerade strukturreformer inte är tillräckligt specificerade. Detta utmynnar i
slutsatsen att de ungerska myndigheternas insatser inte har varit tillräckliga
för att följa rådets rekommendation av den 7 juli 2009 i enlighet med artikel
104.7 i fördraget.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Ungern har inte vidtagit effektiva åtgärder
för att följa rådets rekommendation av den 7 juli 2009 i enlighet med artikel
104.7 i fördraget.
Artikel 2
Detta beslut
riktar sig till Ungern.
Utfärdat i Bryssel den 11.1.2012
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 6.
[2]               EUT L 389, 30.12.2004, s. 27. Alla handlingar som rör det alltför stora
underskottet i Ungern återfinns på följande webbplats:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/deficit/index_en.htm.


				|

		52014DC0407

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Estlands nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2014 /* COM/2014/0407 final */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Estlands nationella reformprogram 2014,
med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av ekonomiska och finansiella
kommitténs yttrande,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och regeringscheferna
om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för
insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla
tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som
ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande
att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika
rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Estlands nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om Estlands
uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2017. Den 15 november 2013 avgav
kommissionen i enlighet med förordning (EU) nr 473/2013[4] sitt yttrande om
Estlands utkast till budget för 2014[5].
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[6],
som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av
förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen[7], i vilken Estland inte
identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en
fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa
en normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 8 maj 2014 lade Lettland fram sitt nationella
reformprogram 2014 och den 29 april 2014 sitt stabilitetsprogram 2014. I syfte
att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.
(8)
Målet för den budgetstrategi som anges i
stabilitetsprogrammet 2014 är att uppfylla det medelfristiga budgetmålet och
att bygga upp tillräckliga finanspolitiska reserver för ekonomiskt sämre tider.
I programmet bekräftas det tidigare medelfristiga budgetmålet på ett
strukturellt överskott, vilket överstiger kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten. Estlands omräknade strukturella balans förväntas försämras med
0,1 procentenheter av BNP 2014, och avviker därmed från kraven i anpassningsbanan,
innan den förbättras med 0,4 procentenheter av BNP 2015 och för att vara i det
närmaste balanserad 2016–2017. Programmet visar dessutom på en risk för
avvikelse från utgiftsriktmärket 2014 och en risk för betydande avvikelse 2015.
Totalt sett uppvisar den planerade anpassningsbanan till det medelfristiga
budgetmålet risker i förhållande till kraven i stabilitets- och tillväxtpakten.
Det makroekonomiska scenario som inte har framtagits av en oberoende enhet och
som ligger till grund för de finanspolitiska prognoserna i programmet är
rimligt och i stort sett i linje med kommissionens vårprognos 2014. Enligt
kommissionens prognos beräknas det strukturella underskottet försämras med 0,1 %
av BNP 2014, vilket leder till ett gap på 0,3 % av BNP jämfört med den
nödvändiga anpassningen och en betydande avvikelse bedömt över två år. För 2015
förutspår kommissionen en ytterligare försämring av den strukturella balansen med
0,2 % av BNP vilket pekar på en betydande avvikelse från den nödvändiga
anpassningen mot det medelfristiga budgetmålet. En betydande avvikelse förväntas
också med avseende på utgiftsriktmärket under 2014–2015. Baserat på en
bedömning av stabilitetsprogrammet 2014 och kommissionens prognos, enligt
förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att det finns risk för en betydande
avvikelse från det medelfristiga budgetmålet 2014 och 2015. Bestämmelsen om
strukturell balans för att uppfylla kraven i fördraget om stabilitet,
samordning och styrning trädde i kraft genom Estlands nya statliga budgetlag av
den 23 mars 2014, men bestämmelsen ska fortfarande kompletteras med att de
fleråriga utgiftsmålens bindande karaktär förstärks.
(9)
När det gäller arbetsmarknaden har betydande
framsteg gjorts med att minska ungdoms- och långtidsarbetslösheten. Åtgärder
som ger låginkomsttagare incitament att arbeta måste ges särskild
uppmärksamhet. Ytterligare åtgärder behövs för att motverka den ökande
arbetskraftbristen, inbegripet de som orsakas av utträden från arbetsmarknaden
på grund av ålder, hälsa eller funktionsnedsättning. Det är därför i hög grad
angeläget att i god tid anta och genomföra arbetskapacitetsreformen samtidigt
som tillgången på möjliggörande tjänster säkerställs. De familjepolitiska
utgifternas kostnadseffektivitet kan ytterligare förbättras, bland annat genom
att omfördela finansiering från föräldraförmåner till åtgärder som barnomsorg.
Detta förväntas främja kvinnors snabba återgång till arbetsmarknaden och minska
de fortsatte höga inkomstskillnaderna mellan könen. Åtgärder för att främja
entreprenörskap och skapande av arbetstillfällen i regioner utanför Tallinn och
Tartu måste intensifieras för att förhindra att skillnaden i ekonomisk
utveckling ökar och för att minska arbetslösheten, framför allt bland de
lågutbildade.
(10)
När det gäller utbildning så har reformer för att
anpassa utbildningen till arbetsmarknadens krav nyligen antagits. Ytterligare
ansträngningar behövs för att underlätta övergången från utbildning till arbetslivet.
Systematiska ansträngningar behövs, framför allt i samarbete med
arbetsmarknadens parter, för att öka deltagandet i yrkesutbildning och lärande
på arbetsplatsen, särskilt lärlingsplatser. Genomförandet av strategin för
livslångt lärande kräver betydande ansträngningar för att tillhandahålla den
vidareutbildning, omskolning och de kvalifikationsnivåer som det finns ett
stort behov av, särskilt för människor med en svag ställning på
arbetsmarknaden. Ett ramverk för smart specialisering finns som omfattar
strategin för entreprenörskap och tillväxt och strategin för forskning,
utveckling och innovation med tonvikten på gemensamma prioriteringar samtidigt
som de tematiska områden ytterligare specialiseras. Med tanke på ekonomins
ringa storlek bör åtgärderna för internationalisering och prioritering av
systemet för forskning, utveckling och innovation fortsätta.
(11)
Estland har en fortsatt hög resursintensitet.
Framsteg har gjorts när det gäller offentliga byggnaders energieffektivitet,
men åtgärderna behöver bibehållas och ökas, framför allt i bostadssektorn och
inom industrin. Betydande framsteg har gjorts när det gäller avfallshantering
och deponering, medan den ekonomiska hållbarheten för återvinning måste
säkerställas. Åtgärderna i planen för transportutveckling måste genomföras,
framför allt för att göra det möjligt för Estland att begränsa
koldioxidutsläppen i de sektorer som inte omfattas av utsläppshandelssystemet.
Godstransporternas energieffektivitet kan förbättras genom att mer hållbara
transportsätt kommer till användning. Användningen av offentliga transporter
kan ökas genom att samordningen mellan regionala nätverk och mellan
persontransporter med buss och med järnväg förbättras. Användningen av privata
bilar ökar, samtidigt som genomsnittsåldern på personbilarna är nästan dubbelt
så hög som EU-genomsnittet och de nya personbilarna är bland de mest förorenande
i EU. En betydande förstärkning av miljöincitament, däribland beskattning,
behövs. Lovande steg har tagits när det gäller gränsöverskridande
energiförbindelser, men den fullständiga sammankopplingen av Estlands
energimarknad med EU:s kommer att kräva tid och investeringar
(12)
Ökande regionala skillnader tillsammans med en
negativ demografisk utveckling, ineffektivitet och bristande samarbete mellan
lokala myndigheter hämmar Estlands utvecklingspotential. Detta avspeglar delvis
ett ihållande glapp mellan finanspolitisk kapacitet och decentraliserat ansvar
i små kommuner, samt begränsade möjligheter till stordriftsfördelar.
Effektivare och mer lättillgängliga offentliga tjänster av hög kvalitet på
lokal nivå, baserade på tjänsteområden och minimitjänstenivåer, framför allt
när det gäller transport, vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov,
förskoleverksamhet och socialtjänst, är en förutsättning för att
aktiveringsåtgärder och arbetsmarknadspolitiska åtgärder ska vara effektiva.
(13)
Kommissionen har inom ramen för den europeiska
planeringsterminen gjort en omfattande analys av Estlands ekonomiska politik.
Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet.
Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i
finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Estland utan också i vilken
mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att
stärka den övergripande ekonomiska styrningen i Europeiska unionen genom att
framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.
Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5.
(14)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Estlands stabilitetsprogram, och dess yttrande[8]
återspeglas särskilt i rekommendation 1.
(15)
I samband med den europeiska planeringsterminen har
kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som
helhet. På grundval av denna analys har rådet utfärdat särskilda rekommendationer
till de medlemsstater som har euron som valuta. Estland bör också se till att
de rekommendationerna genomförs fullt ut inom rimlig tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Estland att
vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Förstärka
budgetåtgärderna för 2014 i ljuset av det framväxande gapet på 0,3 % av
BNP, mot bakgrund av kommissionens vårprognos 2014 som visar att det finns risk
för en betydande avvikelse gentemot kraven i stabilitets- och tillväxtpakten.
Avsevärt förstärka budgetstrategin för att under 2015 uppnå det medelfristiga
budgetmålet och därefter fortsätta att uppfylla det. Komplettera
budgetföreskrifterna med mer bindande fleråriga utgiftsregler inom den
medelfristiga budgetramen och fortsätta att effektivisera de offentliga utgifterna.
2.           Öka incitamenten för att
arbeta genom åtgärder riktade mot låginkomsttagare. Rikta aktiveringsåtgärder
mot dem som står allra längst från arbetsmarknaden, framför allt genom att i
god tid anta och genomföra arbetskapacitetsreformen. Öka familjepolitikens
verkan och kostnadseffektivitet samtidigt som tillgången på och
tillgängligheten av barnomsorg förbättras. Införa samordnade åtgärder för att
gynna ekonomisk utveckling och entreprenörskap i regioner med hög arbetslöshet.
3.           Förbättra kompetens- och kvalifikationsnivåer,
i syfte att säkerställa utbildningens relevans för arbetsmarknaden, genom att
utöka åtgärderna för livslångt lärande och systematiskt öka deltagandet i
yrkesutbildning, inbegripet på lärlingsplatser. Ytterligare intensifiera
prioritering och specialisering i system för forskning och innovation och
förbättra samarbetet mellan näringslivet, den högre utbildningen och
forskningsinstitutioner i syfte att bidra till internationell konkurrenskraft.
4.           Intensifiera ansträngningarna
för att förbättra energieffektiviteten, särskilt i bostäder och
industribyggnader. I betydande mån förstärka miljöincitamenten inom
transportsektorn för att bidra till en mindre resursintensiv mobilitet.
Fortsätta utvecklingen av gränsöverskridande förbindelser med grannmedlemsstaterna
för att diversifiera elförsörjningen och främja konkurrens genom en ökad
integration mellan de baltiska energimarknaderna.
5.           Uppnå bättre balans mellan
lokala myndigheters inkomster och de ansvarsområden de tilldelats. Förbättra
effektiviteten hos de lokala myndigheterna och säkerställa tillhandahållandet
av offentliga tjänster av god kvalitet på lokal nivå, framför allt sociala tjänster
som kompletterar aktiveringsåtgärder.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 407 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 och
P7_TA(2014)0129.
[4]               EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.
[5]               C(2013) 8002 final.
[6]               COM(2013) 800 final.
[7]               COM(2013) 790 final.
[8]               I enlighet med artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr
1466/97.


title: Rådets rekommendation av den  14 mars 2006  om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) för räkenskapsåret 2004

text:
               18.3.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 81/12

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 14 mars 2006
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) för räkenskapsåret 2004
   (2006/223/EG)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD
   som beaktar fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   som beaktar AVS–EG-partnerskapsavtalet, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 (1),
   som beaktar den interna överenskommelsen om finansiering och förvaltning av gemenskapsstödet inom ramen för finansprotokollet till AVSEG-patnerskapsavtalet (2), genom vilken bland annat nionde Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) inrättas, särskilt artikel 32.3,
   som beaktar budgetförordningen av den 27 mars 2003, tillämplig på nionde Europeiska utvecklingsfonden (3), särskilt artiklarna 96–103,
   som har granskat räkenskaperna och balansräkningen för nionde EUF:s operationer till och med den 31 december 2004, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2004, tillsammans med kommissionens svar (4),
   som beaktar att kommissionen i enlighet med artikel 32.3 i den ovannämnda interna överenskommelsen skall beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av nionde EUF av Europaparlamentet på rådets rekommendation,
   som beaktar att kommissionens genomförande av nionde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2004 i sin helhet har varit tillfredsställande,
   UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION.
   HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av nionde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2004.

      Utfärdad i Bryssel den 14 mars 2006.

            På rådets vägnar

         K.-H. GRASSER

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 355.

      (3)  EUT L 83, 1.4.2003, s. 1.

      (4)  EUT C 301, 30.11.2005, s. 249.


Avis juridique important

|

32004H0024

Kommissionens rekommendation av den 19 december 2003 om ett samordnat program för offentlig kontroll av livsmedel för 2004 (Text av betydelse för EES) [delgivet med nr K(2003) 4878]

Europeiska unionens officiella tidning nr L 006 , 10/01/2004 s. 0029 - 0037

Kommissionens rekommendationav den 19 december 2003om ett samordnat program för offentlig kontroll av livsmedel för 2004[delgivet med nr K(2003) 4878](Text av betydelse för EES)(2004/24/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 89/397/EEG av den 14 juni 1989 om offentlig kontroll av livsmedel(1), särskilt artikel 14.3 i detta,efter samråd med Ständiga livsmedelskommittén om livsmedelskedjan och djurhälsa, ochav följande skäl:(1) För att den inre marknaden skall fungera väl är det nödvändigt att inrätta samordnade program för livsmedelskontroll på gemenskapsnivå som har till syfte att harmonisera genomförandet av officiella kontroller i medlemsstaterna.(2) I sådana program bör tyngdpunkten ligga på efterlevnad av gemenskapens livsmedelslagstiftning, som framför allt utformats till att skydda folkhälsan och konsumentintressen och garantera god handelssed.(3) Enligt artikel 3 i rådets direktiv 93/99/EEG av den 29 oktober 1993 om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel(2), ändrat genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003(3), skall de laboratorier som avses i artikel 7 i direktiv 89/397/EEG uppfylla de kriterier som fastställs i Europastandardens EN 45000-serie som nu ersatts av EN ISO 17025:2000.(4) När nationella program och samordnade program genomförs samtidigt kan resultaten ge upplysningar och erfarenheter som framtida kontrollverksamhet och lagstiftning kan grundas på.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Under 2004 bör medlemsstaterna genomföra inspektioner och kontroller och i tillämpliga fall ta prov och analysera dessa i laboratorier i syfte att- bedöma den bakteriologiska säkerheten hos ost av obehandlad eller termiserad mjölk,- bedöma den bakteriologiska säkerheten hos färskt, kylt fjäderfäkött för termofila Campylobacter,- bedöma den bakteriologiska och toxikologiska säkerheten hos kryddor.2. Även om det i denna rekommendation inte fastställs hur ofta provtagningar och inspektioner skall ske, bör medlemsstaterna ändå se till att sådana sker tillräckligt ofta för att man skall få en överblick över situationen med avseende på den aktuella frågan i varje medlemsstat.3. För att underlätta jämförelsen av resultaten bör medlemsstaterna lämna in de begärda uppgifterna uppställda enligt de rapportblanketter som ingår i bilagan. Informationen bör sändas till kommissionen senast den 1 maj 2005 tillsammans med en förklarande rapport med kommentarer om resultaten och de genomförandeåtgärder som vidtagits.4. Livsmedel som skall analyseras i enlighet med detta program bör lämnas till laboratorier som uppfyller bestämmelserna i artikel 3 i direktiv 93/99/EEG. Om sådana laboratorier inte finns i medlemsstaterna för vissa analyser i denna rekommendation, kan medlemsstaterna dock utse andra laboratorier som kan utföra dessa analyser.5. Bakteriologisk säkerhet hos ost av obehandlad eller termiserad mjölk5.1 Programmets omfattningKontaminerad ost av obehandlad eller termiserad mjölk har lett till utbrott av matförgiftning hos människor som orsakats av flera typer av bakterier, såsom Salmonella, Listeria monocytogenes, verotoxinbildande Escherichia coli och enterotoxiner från stafylokocker.Produktion och konsumtion av ost av obehandlad mjölk har långa anor i gemenskapen. För att kunna fortsätta denna tradition samtidigt som säkra livsmedel garanteras, har betydande förbättringar gjorts av systemet för produktion, insamling och lagring av obehandlad mjölk för produktion av ost. De berörda livsmedelsföretagen har fäst särskild vikt vid hygien och kontroll genom hela produktionskedjan.Syftet med den här delen av programmet är att undersöka den mikrobiologiska säkerheten hos ost av obehandlad eller termiserad mjölk för att främja en hög konsumentskyddsnivå och samla in information om förekomsten av patogena mikroorganismer och indikatormikroorganismer i dessa produkter. Undersökningen gäller ett ettårigt program och kommer att följas upp av ett mera omfattande program om bakteriologisk säkerhet hos ost. Syftet med detta mera omfattande program är att fastställa den generella kontamineringen i andra ostkategorier för att kunna dra meningsfulla slutsatser om den särskilda risken för ost av obehandlad eller termiserad mjölk. Resultaten av den första delen av undersökningen om ost av obehandlad eller termiserad mjölk kommer att analyseras och läggas fram med hänsyn till de resultat av den allmänna genomgången av denna sektor som kommer att bli tillgängliga efter det andra året.5.2 Provtagning och analysmetodUndersökningarna bör gälla färskost, mjukost och halvhård ost av obehandlad eller termiserad mjölk. Medlemsstaternas behöriga myndigheter bör ta stickprov på dessa produkter, både i produktionsledet och i detaljhandelsledet och även på importerade produkter, för kontroll av förekomsten av Salmonella, Listeria monocytogenes och termofila Campylobacter samt för räkning av Staphylococcus aureus och Escherichia coli. Om Listeria monocytogenes upptäcks, bör antalet bakterier anges. Om stickprover tas i detaljhandelsledet får proverna begränsas till förekomst av Salmonella och termofila Campylobacter och räkning av Listeria monocytogenes. Stickproven, som vart och ett utgör minst 100 gram eller en hel ost om denna är på mindre än 100 gram, bör behandlas på ett hygieniskt sätt, placeras i kyld behållare och omedelbart skickas till laboratorium för analys.Laboratorierna bör själva kunna välja vilken metod de vill använda, under förutsättning att resultaten motsvarar de mål som skall uppnås. Dock rekommenderas användningen av den senaste versionen av standarden ISO 6785 eller EN/ISO 6579 för upptäckt av Salmonella, de senaste versionerna av standarderna EN/ISO 11290-1 och 2 rekommenderas för upptäckt av Listeria monocytogenes, den senaste versionen av standarden ISO 10272:1995 rekommenderas för upptäckt av termofila Campylobacter, den senaste versionen av standarden EN/ISO 6888-1 eller 2 rekommenderas för räkning av Staphylococcus aureus och den senaste versionen av standarden ISO 11866-2,3 eller ISO 16649-1,2 rekommenderas för räkning av Escherichia coli. Andra likvärdiga metoder som godkänts av behöriga myndigheter får användas.Medlemsstaternas behöriga myndigheter bör själva få bestämma på vilken nivå provtagning skall ske.Resultaten från kontrollerna bör protokollföras på rapportblanketten i bilaga I.6. Bakteriologisk säkerhet hos färskt, kylt fjäderfäkött när det gäller termofila Campylobacter6.1 Programmets omfattningTermofila Campylobacter är den främsta orsaken till livsmedelsburna sjukdomar hos människor. Antalet rapporterade fall bland människor har ökat under de senaste åren och epidemiologiska studier har visat att fjäderfäkött är en betydande infektionskälla och att en stor andel av färskt fjäderfäkött som är avsett som livsmedel kontamineras av dessa bakterier.För närvarande finns det inte tillräckligt med vetenskapliga belägg för fastställande av kriterier i gemenskapslagstiftningen för Campylobacter, och ytterligare studier förbereds för närmare förståelse av epidemiologin för denna patogen och vilken roll andra animalieprodukter och livsmedel i allmänhet har.Syftet med den här delen av programmet är att bedöma den mikrobiologiska säkerheten hos färskt fjäderfäkött när det gäller Campylobacter för att främja en hög konsumentskyddsnivå och samla in information om förekomsten av dessa bakterier i sådana produkter.6.2 Provtagning och analysmetodUndersökningarna skall gälla färskt, kylt fjäderfäkött, särskilt kyckling och kalkon. Medlemsstaternas behöriga myndigheter bör ta stickprov på dessa produkter, både i slakteriledet och i detaljhandelsledet och även på importerade produkter, i syfte att kontrollera förekomsten av termofila Campylobacter. Stickproverna, som vart och ett utgör 10 gram och tas från nackskinn innan slaktkropparna kyls ned eller, om proverna tas på detaljhandelsnivå, 25 gram eller 25 kvadratcentimeter från bröstkött, bör behandlas på ett hygieniskt sätt, placeras i kyld behållare och omedelbart skickas till laboratorium för analys. För bättre jämförbarhet av resultaten rekommenderas det dessutom att stickproverna tas under perioden från maj till oktober.Laboratorierna bör själva kunna välja vilken metod de vill använda, under förutsättning att resultaten motsvarar de mål som skall uppnås. Dock rekommenderas användningen av den senaste versionen av standarden ISO 10272:1995 för upptäckt av termofila Campylobacter. Andra likvärdiga metoder som godkänts av behöriga myndigheter får användas.Medlemsstaternas behöriga myndigheter bör själva få bestämma på vilken nivå provtagning skall ske.Resultaten från kontrollerna bör protokollföras på rapportblanketten i bilaga II.7. Bakteriologisk och toxikologisk säkerhet hos kryddor7.1 Programmets omfattningKryddor, örter och smakgivande ingredienser av vegetabiliskt ursprung (kryddor) värdesätts för sin särpräglade smak, färg och arom. Kryddor kan dock innehålla en stor mängd mikroorganismer, såsom patogena bakterier, mögel och jäst. Om rätt åtgärder inte vidtas kan det leda till att de livsmedel kryddorna skall förbättra istället snabbt blir skämda. Kryddor har rapporterats som primär källa för livsmedelsburna utbrott i fall där de tillsatts i livsmedel i vilka ytterligare tillväxt av patogener varit möjlig. Möjligheten till detta ökar om kryddor används i livsmedel som inte upphettas ordentligt. Kontaminering med vissa mögelsvampar kan även leda till toxinbildning, t.ex. bildning av aflatoxiner, vars halt om den överstiger de gränsvärden som föreskrivs i kommissionens förordning (EG) nr 466/2001 av den 8 mars 2001 om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i livsmedel(4) kan medföra allvarlig risk för konsumenters hälsa.Syftet med den här delen av programmet är att bedöma den bakteriologiska och toxikologiska säkerheten hos kryddor, samla in information om förekomsten av patogena mikroorganismer och verifiera att kryddor som släpps ut på marknaden inte överstiger de gränsvärden för aflatoxiner som fastställs i gemenskapslagstiftningen för att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå.7.2 Provtagning och analysmetodMedlemsstaternas behöriga myndigheter bör ta stickprov på kryddor, både i importledet, produktionsledet/förpackningsanläggningar, grossistledet, inrättningar som använder kryddor i livsmedelstillverkning och detaljhandelsledet i syfte att kontrollera följande:a) Antalet Enterobacteriaceae, förekomsten av Salmonella och räkning av Bacillus cereus och Clostridium perfringensAntalet Enterobacteriaceae används som indikator på eventuell bestrålning eller annan liknande behandling av kryddor. Stickproven, som vart och ett utgör minst 100 gram eller en hel förpackning om denna är på mindre än 100 gram, bör behandlas på ett hygieniskt sätt och omedelbart skickas till laboratorium för analys. Laboratorierna kan själva välja vilken metod de vill använda, under förutsättning att resultaten motsvarar de mål som skall uppnås. Dock rekommenderas användningen av den senaste versionen av standarden ISO 6579:2002 för upptäckt av Salmonella, den senaste versionen av standarden EN ISO 5552:1997 rekommenderas för räkning av Enterobacteriaceae, den senaste versionen av standarden ISO 7932:1993 för räkning av Bacillus cereus och den senaste versionen av standarden ISO 7937:1997 för räkning av Clostridium perfringens. Andra likvärdiga metoder som godkänts av behöriga myndigheter får användas.Medlemsstaternas behöriga myndigheter bör själva få bestämma på vilken nivå provtagning skall ske.Resultaten från de efterföljande kontroller bör protokollföras på rapportblanketten i avsnitt 1 och 2 i bilaga III.b) Att aflatoxinhalten inte överstiger det gränsvärde som fastställs i gemenskapslagstiftningenProvtagningen och analysen bör utföras i enlighet med kommissionens direktiv 98/53/EG av den 16 juli 1998 om fastställande av provtagnings- och analysmetoder för officiell kontroll av högsta tillåtna halt av vissa främmande ämnen i livsmedel(5). Enligt det direktivet skall provstorleken vara mellan 1 och 10 kg beroende på storleken på det parti som skall kontrolleras.Medlemsstaternas behöriga myndigheter bör själva få bestämma på vilken nivå provtagning skall ske.Resultaten från de efterföljande kontrollerna bör protokollföras på rapportblanketten i bilaga IV till denna rekommendation.Utfärdad i Bryssel den 19 december 2003.På kommissionens vägnarDavid ByrneLedamot av kommissionen(1) EGT L 186, 30.6.1989, s. 23.(2) EGT L 290, 24.11.1993, s. 14.(3) EUT L 284, 31.10.2003, s. 1.(4) EGT L 77, 16.3.2001, s. 1.(5) EGT L 201, 17.7.1998, s. 93.BILAGA I>PIC FILE= "L_2004006SV.003302.TIF">BILAGA II>PIC FILE= "L_2004006SV.003402.TIF">BILAGA IIIAVSNITT 1>PIC FILE= "L_2004006SV.003502.TIF">AVSNITT 2>PIC FILE= "L_2004006SV.003601.TIF">BILAGA IV>PIC FILE= "L_2004006SV.003702.TIF">