title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2019 om Nederländernas nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram 2019

text:
               5.9.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 301/112

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 juli 2019
      om Nederländernas nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram 2019
      (2019/C 301/19)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. I den togs vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Nederländerna var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 9 april 2019 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken i euroområdet (3) (nedan kallad rekommendationen för euroområdet 2019), i vilken man fastställer fem rekommendationer för euroområdet.

                  (2)

                  Med tanke på de nära inbördes kopplingarna mellan ekonomierna i Ekonomiska och monetära unionen bör Nederländerna, i egenskap av medlemsstat som har euron som valuta, säkerställa att rekommendationen för euroområdet 2019, vilken återspeglas nedan i rekommendationerna 1 och 3, genomförs till fullo och utan onödiga dröjsmål. Särskilt investeringsåtgärder och åtgärder som stöder löneökningar kommer att göra det lättare att följa den första rekommendationen för euroområdet vad gäller ombalansering i euroområdet, skatteåtgärder kommer att göra det lättare att följa den andra rekommendationen för euroområdet vad gäller kampen mot aggressiv skatteplanering och färre incitament för hushållen att ta lån kommer att göra det lättare att följa den fjärde rekommendationen vad gäller att minska skattesystemets förmånliga behandling av lånefinansiering.

                  (3)

                  Landsrapporten 2019 för Nederländerna offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Nederländerna hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018 (4), med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011, vars resultat också offentliggjordes den 27 februari 2019. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Nederländerna har makroekonomiska obalanser. I synnerhet den höga privata skuldsättningen och det stora överskottet i bytesbalansen är källor till obalanser av gränsöverskridande betydelse. Till följd av den ekonomiska tillväxten fortsätter skuldkvoten att minska både när det gäller företagens och hushållens skulder, även om den fortfarande är hög. Hushållens nominella skuldsättning håller dock sakta på att öka till följd av de stigande bostadspriserna.

                  (4)

                  Den 29 april 2019 lade Nederländerna fram sitt nationella reformprogram för 2019 och sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas.

                  (5)

                  Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för perioden 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. I enlighet med artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (5) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har, i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning, beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

                  (6)

                  Nederländerna omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I sitt stabilitetsprogram för 2019 planerar regeringen en minskning av det offentliga överskottet från 1,5 % av bruttonationalprodukten (BNP) 2018 till 0,0 % av BNP 2022. På grundval av det omräknade strukturella saldot (6) fortsätter det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP – att överträffas under programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet för 2019 väntas den offentliga skuldkvoten sjunka från 52,4 % av BNP 2018 till 44,6 % av BNP fram till 2022. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Enligt kommissionens vårprognos 2019 beräknas det strukturella saldot minska från ett överskott på 0,8 % av BNP 2018 till 0,7 % av BNP 2019 och 0,2 % av BNP 2020, vilket är över det medelfristiga budgetmålet. Den offentliga skulden förväntas sjunka stadigt. Sammantaget anser rådet att Nederländerna kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler under 2019 och 2020. Samtidigt skulle det – med bibehållen respekt för det medelfristiga budgetmålet – vara viktigt att använda finans- och strukturpolitiken till att stödja en ökning av investeringarna.

                  (7)

                  När det gäller de offentliga finansernas hållbarhet pekar den väntade offentliga utgiftsökningen för långvarig vård och omsorg på en medelhög risk när det gäller den långsiktiga hållbarheten. Under 2015 överförde statsförvaltningen en stor del av den långvariga vården och omsorgen till kommunerna för att förbättra effektiviteten och minska de offentliga utgifterna. Denna reforms effekter på de offentliga finansernas hållbarhet måste övervakas.

                  (8)

                  Från och med november 2018 har medel från insättningsgarantifonden, en oberoende rättslig enhet, flyttats från ett särskilt konto vid den nederländska centralbanken till ett konto vid finansdepartementet. Den nederländska insättningsgarantifonden har byggts upp stegvis och har hittills samlat cirka en miljard euro, och ytterligare fyra miljarder euro kommer att betalas av bankerna fram till 2024; denna summa borde ha investerats i en diversifierad portfölj med lågrisktillgångar i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/49/EU av den 16 april 2014 (7) (direktivet om insättningsgarantisystemet). Överföringen av kontot minskar bruttoskuldnivån, men påverkar inte det offentliga underskottet. Efter överföringen kan finansdepartementet använda medlen till att finansiera offentliga utgifter, men de måste finnas tillgängliga om utbetalningar måste göras till insättare eller interventioner finansieras i enlighet med dess uppdrag, något som kan påverka den finansiella stabiliteten.

                  (9)

                  De nederländska hushållen kombinerar stora illikvida tillgångar i bostäder och pensioner med stora skulder. Stora skulder gör hushållen sårbara för finansiella och ekonomiska chocker. Hushållens höga skuldsättning förklaras genom de stora skattelättnaderna för räntebetalningar på bolån, men också genom avsaknaden av ett välfungerande mellansegment på hyresmarknaden och ett högt obligatoriskt pensionssparande. En stor utmaning för att minska hushållens höga skuldsättning finns på bostadsmarknaden, där stelbenthet och snedvridande incitament har byggts upp över årtionden och präglar bostadsfinansieringen och sparmönstren inom sektorn. Sedan 2012 har insatser gjorts för att delvis åtgärda detta. De planer som fanns på att ytterligare begränsa möjligheterna till skatteavdrag för bolåneräntor har nu blivit lag och kommer att börja införas 2020. Trots detta är skattelättnaderna för bolåneutgifter stora och är även fortsättningsvis ett incitament för hushållen att ta lån. Samtidigt är den privata hyresmarknaden, som det enda icke subventionerade segmentet, fortfarande underutvecklad och står för 13 % av alla bostäder. Avsaknaden av ett välfungerande mellansegment på hyresmarknaden uppmuntrar hushållen till att köpa i stället för att hyra, vilket innebär stora skulder och ekonomisk sårbarhet.

                  (10)

                  Pensionssystemet ger tillräckliga pensioner och hållbara offentliga finanser, men har problem med rättvisan mellan generationerna, insyn i pensionsrättigheterna och flexibilitet. Dessutom är tjänstepensionsavgifterna höga och varierar beroende på hur det går för pensionsfonderna. Det kan påverka hushållens utgifter på ett konjunkturförstärkande sätt. En reform av pensionssystemet skulle, över hela livscykeln, kunna leda till lägre obligatoriska pensionsbidrag och stabilare konsumtion (konsumtionsutjämning). Regeringen har för avsikt att grundligt reformera den andra pelaren i pensionssystemet för att förbättra täckningen och skapa ett mer transparent, flexiblare och försäkringstekniskt rättvisare system. Om bostadsmarknadsinstitutionerna och pensionssystemet reformeras på samma gång kan hushållens skuldsättning minska och hushållen bli mindre sårbara för finansiella och ekonomiska chocker, något som gynnar den makroekonomiska motståndskraften och den ekonomiska tillväxten.

                  (11)

                  Trots låg arbetslöshet, många vakanser och ökad brist på arbetstagare har den nominella löneökningen hittills varit återhållsam (1,1 % under 2017 och 2,4 % under 2018). De löner som omfattades av kollektivavtal steg med i genomsnitt 2,1 % under 2018, medan de offentliga lönerna steg snabbare (med 3 % under andra hälften av 2018). Dessutom kom man överens om löneavtal som leder till en nominell ökning på 7 % under två år för alla anställda inom den statliga förvaltningen. Ytterligare finansiering har tillhandahållits för att öka grundskollärarnas löner. Dessutom har regeringen antagit flera skatteåtgärder som minskar skattebördan på arbete och som syftar till att öka hushållens disponibla nettoinkomster för dem som arbetar. Att ytterligare öka hushållens disponibla inkomster genom att stärka de förutsättningar som främjar lönetillväxt och reformera pensionssystemets andra pelare för att göra den öppnare och mer motståndskraftig mot chocker samt öka rättvisan mellan generationerna skulle stödja den inhemska efterfrågan och bidra till en ombalansering i euroområdet.

                  (12)

                  Kampen mot aggressiv skatteplanering är en förutsättning för att skattesystemen ska bli mer effektiva och rättvisa, vilket framhålls i rekommendationen för euroområdet 2019. Skattebetalarnas aggressiva skatteplanering får spridningseffekter mellan medlemsstaterna och kräver att unionslagstiftningen kompletteras med samordnade nationella åtgärder. Nederländerna har vidtagit åtgärder mot aggressiv skatteplanering, men den stora andelen utdelning, royalties och räntor som görs via Nederländerna tyder på att landets skattebestämmelser utnyttjas av företag med aggressiv skatteplanering. En stor del av de utländska direktinvesteringarna innehas av ”företag för särskilda ändamål”. Det faktum att ingen källskatt uppbärs för royalties och räntor till utlandet (dvs. från personer bosatta i unionen till personer bosatta i tredjeland) kan leda till att ingen skatt över huvud taget uppbärs för de här utbetalningarna, om de heller inte omfattas av skatt i det mottagande landet. Den aviserade skattereformen, inbegripet en källskatt på royalties, och räntebetalningar vid missbruk eller utbetalningar till lågskatteländer, är ett positivt steg för att minska den aggressiva skatteplaneringen, och den bör övervakas noga.

                  (13)

                  Den ökade sysselsättningen under de senaste åren beror till stor del på tidsbegränsade anställningar och egenföretagande, även om sysselsättningen av tillsvidareanställda har ökat snabbare än sysselsättningen av visstidsanställda. Trots det är andelen flexibla anställningsförhållanden fortfarande hög och de utgör en stor del av arbetsmarknaden. Att andelen visstidsanställda är hög och att andelen egenföretagare utan anställda ökar i snabb takt tar sig uttryck i stora skillnader mellan tillämpliga arbetsrättsliga bestämmelser, skydd av arbetstagare samt skillnader i skatte- och socialförsäkringslagstiftningen. Ett åtgärdspaket har antagits (lagen om en balanserad arbetsmarknad, Wet Arbeidsmarkt in Balans) för att underlätta tillsvidareanställningar och göra flexibla kontrakt mindre flexibla. Genomförandet av dessa åtgärder (som borde träda i kraft 2020) bör övervakas noga. Dessutom har åtgärder planerats för att lätta på arbetstagares skyldighet att fortsätta betala ut lönen i två år vid sjukdom. Men inga andra konkreta åtgärder har hittills antagits. Vissa av dessa institutionella faktorer skapar därför fortfarande ekonomiska incitament för anställda att börja arbeta som egenföretagare eller gör det attraktivt att använda statusen som egenföretagare utan anställda. Egenföretagare är oftare underförsäkrade vad gäller funktionsnedsättning, arbetslöshet och pension, något som kan påverka socialförsäkringssystemets hållbarhet på lång sikt. Dessutom är genomförandet av åtgärder för att komma åt falskt egenföretagande vilande tills 2020.

                  (14)

                  Trots en välfungerande arbetsmarknad är främjande av lika möjligheter inom sysselsättningen och aktiv inkludering fortfarande en utmaning, framför allt för personer med invandrarbakgrund, för personer i utkanten av arbetsmarknaden och för personer utanför arbetskraften. Dessutom finns det fortfarande outnyttjad arbetskraftspotential, framför allt bland det stora antalet deltidsarbetande kvinnor.

                  (15)

                  Tekniska och digitala färdigheter och kvalificerad personal är viktiga för produktivitetsökningen och innovationsförmågan inom den nederländska ekonomin. Detta tyder på att det finns ett behov av att investera mer i utbildning, inbegripet i utbildning i digitala färdigheter, och att främja en flexibel kompetensutveckling och omskolning. Om man vill förbättra ett samhälles innovationsmöjligheter måste man också investera i stöd till utbildning i vetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap och matematik. Dessutom är ökade investeringar i färdigheter och utbildning viktiga för att förbättra tillgången till arbetsmarknaden och sysselsättningsmöjligheterna för dem som befinner sig i arbetsmarknadens utkant, samtidigt som man främjar lika möjligheter och aktiv inkludering.

                  (16)

                  Även om Nederländernas investeringsintensitet inom forskning och utveckling steg till över 2 %, ligger den fortfarande under det nationella målet på 2,5 % och under nivån för de mest investeringsintensiva länderna. När det gäller produktivitet hör Nederländerna till de länder som presterar bäst inom många sektorer. En fortsatt produktivitetsökning är därför starkt beroende av innovation. Ytterligare investeringar i forskning, utveckling och innovation, framför allt inom den privata sektorn, skulle stödja detta.

                  (17)

                  Energiomställningen och minskningen av växthusgasutsläppen kräver stora investeringar för att säkerställa en mer hållbar och resurseffektiv ekonomisk utveckling. Nederländerna förväntas nå sina 2020-mål när det gäller att minska växthusgasutsläppen, medan ytterligare åtgärder krävs om 2030-målen ska nås. 2020-målen för primärenergieffektivitet och förnybara energikällor kommer inte att nås utan ytterligare åtgärder. Det nederländska 2023-målet för förnybar energi enligt målet i det nederländska energiavtalet bör kunna nås, tack vare investeringar i vindkraftsparker till havs. Regeringen har för avsikt att före slutet av 2019 anta en nationell energi- och klimatplan som ska ge en överblick över dess investeringsbehov fram till 2030 för energiunionens olika dimensioner, bl.a. förnybar energi, energieffektivitet, tryggad energiförsörjning samt begränsning av och anpassning till klimatförändringarna.

                  (18)

                  Trafikstockningarna är fortfarande en utmaning i Nederländerna som är ett tättbefolkat och välutrustat land och som spelar en central roll inom unionens logistik med unionens största hamn, Rotterdam, och en av de största flygplatserna, Schiphol. Ytterligare infrastrukturarbeten har minskat på trafikstockningarna, men det är fortfarande ett problem som orsakar stora sociala kostnader och många förlorade timmar.

                  (19)

                  Programplaneringen för unionsmedel för perioden 2021–2027 kan bidra till att tillgodose en del av de behov som identifierats i rekommendationerna, särskilt inom de områden som anges i bilaga D till 2019 års landsrapport. Nederländerna skulle på detta sätt bättre kunna utnyttja dessa medel på de identifierade områdena.

                  (20)

                  Kommissionen har inom ramen för 2019 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Nederländernas ekonomiska politik och offentliggjort den i 2019 års landsrapport. Kommissionen har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2019, det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Nederländerna fått under tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Nederländerna utan också att unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

                  (21)

                  Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2019 och anser (8) att Nederländerna väntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

                  (22)

                  Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet för 2019 och stabilitetsprogrammet för 2019. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas nedan i rekommendationerna 1 och 3. Dessa rekommendationer bidrar också till genomförandet av rekommendationen för euroområdet 2019, särskilt de första och fjärde rekommendationerna för euroområdet. De finanspolitiska åtgärder som det hänvisas till i rekommendation 3 bidrar bland annat till att hantera obalanser med koppling till överskottet i bytesbalansen.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Nederländerna att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

         1.

            Minska incitamenten för hushållen att ta lån och snedvridningarna på bostadsmarknaden, inbegripet genom att stödja utvecklingen av en privat hyressektor. Säkerställa att pensionssystemets andra pelare är öppnare och mer motståndskraftig mot chocker samt öka rättvisan mellan generationerna. Driva en politik för att öka hushållens disponibla inkomster, inbegripet stärka de förutsättningar som främjar lönetillväxt, samtidigt som arbetsmarknadsparternas roll respekteras. Vidta åtgärder när det gäller sådana inslag i skattesystemet som kan underlätta aggressiv skatteplanering, särskilt genom utgående betalningar, framför allt genom att genomföra de åtgärder som aviserats.

         2.

            Minska incitamenten för egenföretagare utan anställda, och samtidigt främja ett ändamålsenligt socialt skydd för egenföretagare och genomföra åtgärder för att komma åt falskt egenföretagande. Stärka ett övergripande livslångt lärande och uppgradera kunskaperna, framför bland dem som lever i utkanten av arbetsmarknaden och bland personer utanför arbetskraften.

         3.

            Använda finans- och strukturpolitiken för att stödja en ökning av investeringarna med bibehållen respekt för det medelfristiga budgetmålet. Inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på forskning och utveckling, framför allt inom den privata sektorn, på förnybar energi, energieffektivitet och strategier för att minska växthusgasutsläpp samt på undanröjandet av flaskhalsar på transportområdet.

         Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2019.

               På rådets vägnar

            M. LINTILÄ

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

         (3)  EUT C 136, 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320, 10.9.2018, s. 80.

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den gemensamt överenskomna metoden.

         (7)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/49/EU av den 16 april 2014 om insättningsgarantisystem (EUT L 173, 12.6.2014, s. 149).

         (8)  I enlighet med artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2019 om Österrikes nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram 2019

text:
               5.9.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 301/117

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 juli 2019
      om Österrikes nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram 2019
      (2019/C 301/20)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. I den togs vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21november 2018 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), även rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Österrike inte var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 9 april 2019 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken i euroområdet (3) (nedan kallad rekommendationen för euroområdet 2019), i vilken man fastställer fem rekommendationer för euroområdet (nedan kallade rekommendationerna för euroområdet).

                  (2)

                  Med tanke på de nära inbördes kopplingarna mellan ekonomierna i Ekonomiska och monetära unionen bör Österrike, i egenskap av medlemsstat som har euron som valuta, säkerställa att rekommendationen för euroområdet 2019, vilken avspeglas i rekommendationerna 1–3, genomförs till fullo och utan onödiga dröjsmål. Särskilt om den investeringsrelaterade ekonomiska politiken inriktas på de angivna områdena kommer det att vara lättare att följa den andra rekommendationen för euroområdet vad gäller att gynna investeringar, medan rekommendationen om skatteväxling bort från arbete kommer att ge resultat för den tredje rekommendationen för euroområdet om arbetsmarknadens funktionssätt.

                  (3)

                  Landsrapporten 2019 för Österrike offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Österrike hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018 (4), med uppföljningen av tidigare års rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Den 24 april 2019 lade Österrike fram sitt nationella reformprogram för 2019 och sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas.

                  (5)

                  Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för perioden 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. I enlighet med artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (5) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har, i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning, beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

                  (6)

                  Österrike omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. I sitt stabilitetsprogram för 2019 väntar sig regeringen att det samlade saldot i de offentliga finanserna kommer att förbättras från ett överskott på 0,1 % av bruttonationalprodukten (BNP) 2018 till 0,3 % av BNP 2019 och sedan stegvis minska så att man uppnår balans i de offentliga finanserna 2023. På grundval av det omräknade strukturella saldot (6) fortsätter det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP – att överträffas under programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet väntas den offentliga skuldkvoten successivt minska från 73,8 % av BNP 2018 till 59,8 % av BNP 2023. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är gynnsamt. Riskerna för den medelfristiga budgetplaneringen verkar vara måttliga och rör främst de aviserade kostnadsbesparingarna i den offentliga förvaltningen som ska användas för att finansiera den planerade inkomst- och bolagsskattereformen.

                  (7)

                  Den 13 juli 2018 rekommenderade rådet att Österrike skulle nå det medelfristiga budgetmålet 2019, med hänsyn till den tillfälligt tillåtna avvikelsen på grund av ovanliga händelser. Detta är förenligt med att de primära offentliga utgifternas nominella tillväxt (7) får uppgå till högst 2,9 %, vilket motsvarar en förbättring av det strukturella saldot med 0,3 % av BNP. Enligt kommissionens vårprognos 2019 beräknas det strukturella saldot förbättras från - 0,1 % av BNP 2019 till 0,0 % av BNP 2020, vilket är över det medelfristiga budgetmålet. Enligt prognoserna kommer Österrike att iaktta reglerna för skuldkriteriet 2019 och 2020. Sammantaget anser rådet att Österrike kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler 2019 och 2020. Riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet i Österrike är medelhöga på lång sikt.

                  (8)

                  Riskerna beror på att utgifterna för pensioner, hälso- och sjukvård samt långvarig vård och omsorg förväntas öka. Tillgången till hälso- och sjukvård är generellt god i Österrike. Ändå förväntas de offentliga sjuk- och hälsovårdsutgifterna öka med 1,3 procentenheter till 8,3 % av BNP 2070, dvs. mer än unionsgenomsnittet på 0,9 procentenheter. De offentliga utgifterna för långvarig vård och omsorg beräknas fördubblas från 1,9 % till 3,8 % av BNP till 2070. Utgiftstaken i 2017 års skatteutjämningslag och i primärvårdsreformen, som är tänkta att minska överanvändningen av sjukhusvård, har börjat stärka hållbarheten. Den nyligen antagna socialförsäkringslagen kan komma att sänka tillsyns- och förvaltningskostnaderna men kommer att leda till igångsättningskostnader. Kvalitet och kostnadseffektivitet kan förbättras ytterligare genom effektivare upphandling (t.ex. upphandlingar i hela unionen, andra tilldelningskriterier än priset och samlad regionövergripande upphandling) och fler e-hälsolösningar. När det gäller långvarig vård och omsorg väntas senare tids åtgärder snarare öka utgifterna än begränsa dem, t.ex. beslutet att patienten inte längre behöver använda sina privata tillgångar för att finansiera sluten vård vid långvarigt vårdbehov.

                  (9)

                  Pensionsutgifterna väntas nå sin topp 2036 och ligga på 1,2 procentenheter av BNP över 2016 års referensvärde. Den senaste tidens reformer ger incitament att senarelägga pensioneringen (mellan 2014 och 2017 ökade den faktiska åldern för utträde från arbetsmarknaden med uppskattningsvis 1,5 år för män och 1 år för kvinnor). Det är dock fortfarande en utmaning att minska skillnaden mellan faktisk och lagstadgad pensionsålder, och ett längre arbetsliv bör främjas. Dessutom skulle det vara mer effektivt att anpassa lägstaåldern för både förtida och lagstadgad pensionering för att förbättra den långsiktiga hållbarheten mot bakgrund av den åldrande befolkningen. Genom att automatiskt koppla den lagstadgade pensionsåldern till den förväntade framtida ökningen av livslängden skulle man kunna minska de offentliga pensionsutgifterna med uppskattningsvis 2,4 procentenheter av BNP 2016–2070 och kompensera för den ökning som skulle följa av en oförändrad politik.

                  (10)

                  Österrikes finanspolitiska federalism leder till en stor obalans mellan befogenheterna för utgifter och skatteuppbörd på delstatsnivå. I stället för att vara skattemässigt självständiga fylls delstaternas kassor genom ett komplicerat system för skattefördelning och transfereringar. Det minskar både den finanspolitiska transparensen, det politiska ansvarstagandet och incitamenten till effektiva offentliga utgifter. Genom 2017 års skatteutjämningslag har Österrike infört en rad förändringar för att förenkla de statsfinansiella relationerna mellan de olika förvaltningsnivåerna. Bland annat förenklas fördelningen av gemensamma skatter och delstaterna får egna inkomstkällor. Dessutom har man enats om ytterligare reformer för att tydligare fördela lagstiftande och verkställande befogenheter mellan federal nivå och delstatsnivå. I lagen om kompetensjustering (Kompetenzbereinigungspaket) tar man ett första steg mot att särskilja befogenheter och omfördela gemensamma politikområden, så att de antingen sköts på federal nivå eller delstatsnivå. Dessutom minskas antalet områden där det krävs ömsesidigt godkännande. Lagen gäller dock bara för ett begränsat antal politikområden.

                  (11)

                  Österrikes skattesystem kännetecknas av ett högt tryck på arbete (löneskatt och arbetsgivaravgifter). Skattebördan kommer att öka med tiden, om inte inkomstskatteskalan indexeras efter inflationen. Skatten på arbete som andel av de totala skatteintäkterna låg 2017 på 55,3 % och var därmed en av de högsta i unionen (genomsnitt: 49,7 %). De senaste reformerna, t.ex. sänkta socialförsäkringsavgifter för låginkomsttagare och arbetsgivare samt skattelättnader för arbetande föräldrar (Familienbonus Plus), har bidragit till att minska skattekilen. Fortfarande finns utrymme för att skatteväxla till källor som i högre grad främjar hållbar tillväxt för alla. Bland annat anses fastighetsskatt vara en relativt tillväxtvänlig och progressiv skatt, eftersom höginkomsttagare kan förväntas ha större förmögenhet i form av fastigheter. Eftersom taxeringsvärdena till stor del är föråldrade är dock intäkterna från fastighetsskatten i Österrike fortsatt låga och ligger långt under unionsgenomsnittet. En omvärdering av taxeringsvärdet skulle bidra till större intäkter och minska de orättvisor som blir följden när mark- och huspriser frikopplas från marknadspriserna. Effektiva och välgenomtänkta förmögenhetsskatter skulle också göra skattesystemet rättvisare med tanke på de betydande förmögenhetsklyftorna i Österrike och avsaknaden av arvs- och gåvoskatt. Sist men inte minst bidrar miljöskatter till att internalisera de negativa externa hälso- och klimateffekterna av resursslösande och förorenande verksamhet. Man bör därför åter titta på de skatteförmåner som man för närvarande ger sådan verksamhet.

                  (12)

                  Arbetsmarknaden håller på att förbättras, men outnyttjat humankapital begränsar produktiviteten och tillväxten på lång sikt. Ändringar krävs särskilt när det gäller kvinnor, lågutbildade och äldre arbetstagare och personer med invandrarbakgrund. Trots att den totala sysselsättningen bland kvinnor är hög (Österrike 71,7 %, unionen 67,4 % 2018) är antalet heltidsanställda fortsatt relativt lågt. Andelen deltidsarbetande kvinnor ligger långt över unionsgenomsnittet (Österrike 47,6 %, unionen 30,8 % 2018) och beror främst på bristen på barnomsorg och den höga andelen kvinnor som sköter obetalda uppgifter inom vård och omsorg. Barnomsorg och ledighet av familjeskäl är för närvarande inte utformade så att de bidrar till lika möjligheter på arbetsmarknaden i tillräcklig utsträckning. Genom att investera mer i prisvärd heldagsbarnomsorg och heldagsskolor skulle man kunna hjälpa fler kvinnor att arbeta på heltid, bättre utnyttja kvinnors arbetsmarknadspotential och förbättra produktivitet och långsiktig tillväxt för alla. Den stora andelen deltidsarbetande kvinnor förklarar också till stor del varför den ojusterade löneklyftan mellan könen fortfarande ligger tydligt över unionsgenomsnittet (Österrike 19,9 %, unionen 16,0 % 2017). Andra viktiga faktorer är kvinnors överrepresentation i sektorer med lägre löner, segregation med koppling till utbildningsval, kvinnors underrepresentation på chefsjobb och avbrott i yrkeslivet. Sammantaget är den stora pensionsklyftan mellan kvinnor och män (Österrike 40,5 %, unionen 35,2 % 2017) till stor del en följd av de könsspecifika inkomstskillnaderna i yrkeslivet. Dessutom får korttidsanställda, varav de flesta är kvinnor, inga arbetslöshetsförmåner. Den höga arbetslösheten bland lågutbildade pekar på en outnyttjad arbetskraftspotential. Över 44 % av alla arbetslösa har bara gått ut grundskolan (Pflichtschule). Aktiva arbetsmarknadsstrategier som uppmuntrar fler människor att arbeta eller söka jobb, samt möjlighet till livslångt lärande, fortsätter att vara viktiga för att man ska kunna förverkliga arbetspotentialen hos lågutbildade och personer med invandrarbakgrund. Trots att arbetsmarknadens parter traditionellt har en stark ställning har deras delaktighet i beslutsfattandet om dessa strategier ifrågasatts.

                  (13)

                  Bristen på kvalificerad arbetskraft tyder på att man måste investera mer i allmän och yrkesinriktad utbildning. Utbildningsresultaten för missgynnade elever har inte blivit bättre. Resultatskillnaderna mellan inrikes födda elever och elever med invandrarbakgrund kvarstår. De nationella proven 2016 visade att nivån på de grundläggande färdigheterna är ett problem i och med att cirka en fjärdedel av eleverna i åttonde klass inte uppfyller eller bara delvis uppfyller kunskapskraven i tyska. De nationella provens resultat för elever från missgynnade grupper eller med invandrarbakgrund har knappast blivit bättre. Nyare internationella undersökningar visar också att klyftan ökar när det gäller läskunnighet hos elever från missgynnade grupper och med invandrarbakgrund. Enligt Pisa-undersökningen motsvarar skillnaden i skolresultat mellan barn födda i Österrike och första generationens invandrare nästan tre års skolgång. Senare tids utbildningsreformer undergräver delvis tidigare reformer och följer inte unionens och OECD:s bästa praxis. Exempel är att införandet av heldagsskolor har avstannat och att nivågrupperingen i grundskolan har intensifierats. Det krävs investeringar för att göra något åt de ojämlika utbildningsresultaten för missgynnade grupper och personer med invandrarbakgrund. Österrike ligger över genomsnittet i unionen när det gäller befolkningens digitala färdigheter men har börjat halka efter de bästa länderna. Bristen på kvalificerad it-personal blir allt större i ekonomin, eftersom utbudet av datautbildade inte räcker för att möta den ökande efterfrågan.

                  (14)

                  Österrike är ett land som gör stora FoU-investeringar och som har ambitiösa nationella mål. Men forsknings- och innovationsresultaten ligger inte på samma nivå som hos de innovationsledande länderna i unionen (8). Ökade FoU-investeringar leder inte alltid till innovation och produktivitetsökning. Bland annat när det gäller sysselsättning inom innovativa tillväxtföretag presterar Österrike dåligt. FoU-investeringarna skulle vara effektivare om de fullt ut resulterade i vetenskaplig spetskompetens och banbrytande innovationer. För att uppnå detta krävs fler och bättre kopplingar mellan forskning och näringsliv, och man bör uppmuntra samarbete om prioriteringar för smart specialisering mellan olika regioner och med andra länder. Betydande produktivitetsvinster och innovationsresultat skulle dessutom kunna uppnås genom fler investeringar i bland annat miljöinnovation, små och medelstora företags innovationskapacitet och kompletterande immateriella tillgångar.

                  (15)

                  Österrike gör visserligen större framsteg med digitaliseringen än unionsgenomsnittet men når inte upp till nivån för unionens innovationsledande länder, varken i fråga om digital teknik eller utveckling. Österrikes it-sektor är jämförelsevis liten och har inte haft samma tillväxt som motsvarande sektorer i de innovationsledande länderna. Dessutom saknas det höghastighetsnät på landsbygden, vilket ökar digitaliserings- och innovationsklyftan mellan regionerna. Det råder också avsevärda brister när det gäller digital infrastruktur i skolorna, t.ex. dålig täckning med trådlösa lokala nät. Österrike har infört vissa finansieringsprogram för att förbättra tillgången till snabb internetuppkoppling i hela landet. En nystart för Österrikes övergripande digitaliseringsstrategi är ett bra tillfälle att införa mål och indikatorer och övervaka framstegen med de nödvändiga offentliga och privata investeringarna i digitalisering.

                  (16)

                  Genom att öka energieffektiviteten och andelen förnybara energikällor skulle man kunna stärka Österrikes potential för hållbar tillväxt och bidra till att nå landets klimat- och energimål för 2030. Ytterligare ansträngningar kommer dock att krävas för att nå dessa mål. Dessutom ligger de offentliga FoU-investeringarna inom miljö och energi under unionsgenomsnittet. Genom att förbättra energieffektiviteten och använda förnybar energi i små och medelstora företag skulle man kunna bidra till att minska energiförbrukningen. Investeringar i renovering av fastigheter, produktion av förnybar el och hållbara transporter skulle kunna ge den österrikiska ekonomin en ny skjuts. För övergången till en mer cirkulär ekonomi krävs en övergripande strategi och fler investeringar från näringslivet.

                  (17)

                  Trots senare tids uppgång till följd av ett gynnsamt ekonomiskt klimat har Österrike ännu inte lyckats öka tillväxten i den totala faktorproduktiviteten och lämna bakom sig ett decennium av stagnation när det gäller denna viktiga drivkraft för ekonomisk tillväxt och konkurrenskraft. Faktorer som bidrar till produktivitetsutvecklingen är digitalisering av företag, företagstillväxt och konkurrens i tjänstesektorn. Österrikes stora bolag inför visserligen digitala teknologier och affärsmodeller i god takt, men småföretagen släpar efter. Digitaliseringen av små- och mikroföretag är särskilt viktig, eftersom de utgör Österrikes ekonomiska ryggrad. Det stora genomslaget för programmet KMU Digital visar att det hos små och medelstora företag finns ett behov och intresse av att få råd om digitalisering. Det skulle var bra om man kunde förlänga och utöka programmet och fokusera på företagens digitalisering i Österrikes övergripande digitaliseringsstrategi.

                  (18)

                  För nystartade och expanderande företag, och särskilt höginnovativa företag, kvarstår strukturella problem. Österrike ligger efter jämförbara medlemsstater när det gäller sysselsättning i innovativa tillväxtföretag. Det visar att det finns behov av att förbättra förutsättningarna för innovativa företag som vill expandera och som fortfarande hindras av olika faktorer, t.ex. en riskkapitalmarknad som är mindre utvecklad och diversifierad än i de innovationsledande länderna. Det finns en finansieringsflaskhals för etablerade företag som vill växa och som bland annat behöver riskkapital och tillgång till finansmarknaderna. Det nyskapade segmentet för små och medelstora företag på börsen i Wien är ett steg i rätt riktning. Företag med hög tillväxt är viktiga för spridningen av nya tekniska lösningar och affärsmodeller, även digitala, och därmed också för produktivitetsökningen.

                  (19)

                  Österrike har betydande hinder för tillträde och restriktiva regler när det gäller företagstjänster och reglerade yrken, bland annat särskilda krav på aktieinnehav, omfattande reserverade verksamhetsområden och sektorsövergripande restriktioner. Rättsliga hinder, t.ex. när det gäller affärernas öppettider, bidrar till den relativt svaga utvecklingen inom Österrikes detaljhandel. Den stora administrativa bördan fortsätter att vara ett allvarligt problem för det österrikiska näringslivet. Viktiga initiativ för att förbättra företagsklimatet är de fortsatta satsningarna på att minska bördan och den planerade utvärderingen av Österrikes närings-, handels- och industrireglering (Gewerbeordnung). Mer konkurrens i tjänstesektorn skulle hjälpa Österrike att sprida digitala tekniska lösningar och affärsmodeller.

                  (20)

                  Programplaneringen för unionsmedel för perioden 2021–2027 kan bidra till att åtgärda en del av de brister som identifierats i rekommendationerna, särskilt inom de områden som anges i bilaga D till 2019 års landsrapport. Österrike skulle på detta sätt bättre kunna utnyttja dessa medel på de identifierade områdena, med beaktande av regionala skillnader.

                  (21)

                  Kommissionen har inom ramen för 2019 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Österrikes ekonomiska politik och redogjort för den i 2019 års landsrapport. Kommissionen har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2019, det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Österrike har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Österrike utan också att unionens regler och riktlinjer har iakttagits. Detta har sin grund i behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

                  (22)

                  Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2019 och anser (9) att Österrike kan väntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Österrike att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

         1.

            Säkerställa pensionssystemets, hälso- och sjukvårdens och den långvariga vårdens och omsorgens hållbarhet, bland annat genom att anpassa den lagstadgade pensionsåldern till den förväntade ökningen av livslängden. Förenkla och rationalisera de statsfinansiella relationerna och ansvarsfördelningen mellan de olika förvaltningsnivåerna och bättre definiera ansvarsnivåerna för finansiering och utgifter.

         2.

            Skatteväxla bort från arbete till intäktskällor som är mindre skadliga för en hållbar tillväxt för alla. Stödja heltidsarbete bland kvinnor, bland annat genom bättre barnomsorg, och förbättra arbetsmarknadsresultaten för lågutbildade personer i fortsatt samarbete med arbetsmarknadens parter. Höja nivån på de grundläggande färdigheterna hos missgynnade grupper, inte minst hos personer med invandrarbakgrund.

         3.

            Inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på forskning och utveckling, innovation, digitalisering och hållbarhet, med beaktande av regionala skillnader. Stödja produktivitetsutvecklingen genom att uppmuntra digitaliseringen av företag och göra det lättare för företagen att växa genom att minska de rättsliga hindren i tjänstesektorn.

         Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2019.

               På rådets vägnar

            M. LINTILÄ

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136, 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320, 10.9.2018, s. 84.

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den gemensamt överenskomna metoden.

         (7)  De primära offentliga nettoutgifterna består av de totala offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för unionsprogram som motsvaras fullt ut av inkomster från unionsmedel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar är utjämnade över en fyraårsperiod. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

         (8)  Enligt den europeiska resultattavlan för 2018 är följande länder innovationsledande: SE, DK, FI, NL, UK, LU, och följande länder är innovationsstarka: DE, BE, IE, AT, FR, SI.

         (9)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2019 om Polens nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram 2019

text:
               5.9.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 301/123

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 juli 2019
      om Polens nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram 2019
      (2019/C 301/21)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. I den togs vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), även rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Polen inte var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

                  (2)

                  Landsrapporten 2019 för Polen offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Polen hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018 (3), med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

                  (3)

                  Polen lade fram sitt nationella reformprogram för 2019 den 26 april 2019 och sitt konvergensprogram för samma år den 29 april 2019. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas.

                  (4)

                  Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för perioden 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. I enlighet med artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har, i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning, beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

                  (5)

                  Polen omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I sitt konvergensprogram för 2019 planerar regeringen en viss försämring av det samlade saldot från ett underskott på 0,4 % av bruttonationalprodukten (BNP) 2018 till ett underskott på 0,6 % av BNP 2022, med ett underskott på 1,7 % av BNP 2019 och ett överskott på 0,2 % av BNP 2020. Det omräknade strukturella saldot med ett underskott på 1,1 % av BNP kommer att hamna nära det medelfristiga budgetmålet, som är satt till ett strukturellt underskott på 1,0 % av BNP 2022. Enligt konvergensprogrammet för 2019 kommer den offentliga förvaltningens skuldkvot att sjunka från 48,9 % av BNP 2018 till 40,6 % 2022. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Samtidigt har de operativa detaljerna i vissa av åtgärderna som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2020 och framåt inte beskrivits tillräckligt.

                  (6)

                  I konvergensprogrammet för 2019 anges att Polen genomförde kompensationsåtgärder i samband med torkan och att budgetkonsekvenserna av dessa under 2018 var betydande. Konvergensprogrammet utgör tillräcklig dokumentation som styrker dessa extra budgetkostnaders art och omfattning. Särskild behandling av utgifter i samband med torkan skulle kunna beaktas vid tillämpning av klausulen om ovanliga händelser. Enligt kommissionen uppgick de berättigade extra utgifterna i samband med detta till 0,07 % av BNP under 2018. Bestämmelserna i artiklarna 9.1 och 10.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att ta hänsyn till dessa extra utgifter, eftersom den ovanligt svåra torkan anses vara en ovanlig händelse som har stor inverkan på Polens offentliga finanser och eftersom hållbarheten inte äventyras av att man tillåter en tillfällig avvikelse från anpassningsbanan för att nå det medelfristiga budgetmålet. Kravet på anpassning mot det medelfristiga budgetmålet 2018 har därför sänkts för att beakta dessa extra kostnader.

                  (7)

                  Den 13 juli 2018 rekommenderade rådet Polen att säkerställa att den nominella ökningen av de primära offentliga nettoutgifterna (5) inte överstiger 4,2 % 2019, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på minst 0,6 % av BNP. Enligt kommissionens vårprognos 2019 finns det en risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningen under 2019.

                  (8)

                  Mot bakgrund av Polens förväntade produktionsgap på 2,0 % av BNP bör den nominella ökningen av de primära offentliga nettoutgifterna inte överstiga 4,4 % under 2020, vilket är i linje med den strukturella anpassning på 0,6 % av BNP som svarar mot stabilitets- och tillväxtpaktens matris över anpassningskrav. Enligt kommissionens vårprognos 2019 och med oförändrad politik finns det en risk för en betydande avvikelse från det kravet 2020. Allmänt sett anser rådet att de nödvändiga åtgärderna bör vidtas från 2019 om Polen ska lyckas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

                  (9)

                  Polen har gjort betydande framsteg med att förbättra efterlevnaden av skatteregler. Landet har samtidigt haft en stark ekonomisk tillväxt, en god arbetsmarknad och andelen anställningsavtal som omfattas av socialförsäkringsavgifter har ökat gradvis. Alla dessa faktorer har bidragit till en ökning av de offentliga inkomsterna. En del av de ökade inkomsterna är cykliska och kan avta när det makroekonomiska läget försämras. Samtidigt har de offentliga utgifterna som andel av BNP ökat de senaste åren. Flera nya utgiftskategorier är permanenta och kan vara svåra att ändra inom den närmaste framtiden. Polens offentliga finanser kommer framgent att utsättas för påfrestningar, särskilt på grund av den åldrande befolkningen. Dessa faktorer förstärker behovet av nya verktyg för bättre förvaltning av utgifter, bland annat regelbunden bedömning av utgifternas ändamålsenlighet och effektivitet. Polen fortsatte arbetet med att förbättra budgetsystemet under 2018, men den övergripande reformen är komplex och kommer att genomföras i etapper under flera år. Även om det finanspolitiska ramverket i allmänhet är starkt och oberoende finanspolitiska institutioners verksamhet omfattar vissa av funktionerna i ett finanspolitiskt råd, är Polen är den enda medlemsstaten som inte har ett oberoende finanspolitiskt råd. Samtidigt som Polen inte gjorde några framsteg när det gäller att begränsa den omfattande användningen av reducerade skattesatser för mervärdesskatt, införde regeringen en reform som har potential att göra skattesatserna mindre komplexa och mindre felbenägna.

                  (10)

                  Den genomsnittliga pensionsåldern steg fram till 2017, vilket återspeglar tidigare reformer om minskade möjligheter till förtida pension och en gradvis höjning av den lagstadgade pensionsåldern. Under 2018 ökade den genomsnittliga pensionsåldern för både män och kvinnor, som en följd av sänkningen av den lagstadgade pensionsåldern i slutet av 2017. En fortsatt höjning av den faktiska pensionsåldern är mycket viktig för deltagandet på arbetsmarknaden och i förlängningen den ekonomiska tillväxten, med tanke på att befolkningen i arbetsför ålder har minskat. Det är också mycket viktigt att se till att framtida pensioner är tillräckliga, att fattigdom för äldre förhindras och att förbättra pensionssystemets finanspolitiska hållbarhet. Sänkningen av den lagstadgade pensionsåldern till 60 för kvinnor och 65 för män under hösten 2017 kommer att få betydande negativa konsekvenser för de framtida pensionsförmånerna och skapar en betydande klyfta mellan män och kvinnor i detta avseende. Befintliga förmånspensionssystem medför finanspolitiska kostnader och minskar arbetstagares rörlighet mellan sektorer. Det särskilda socialförsäkringssystemet för jordbrukare, som subventioneras för en kostnad nära 0,8 % av BNP, hämmar arbetskraftens rörlighet och bidrar till dold arbetslöshet inom jordbruket.

                  (11)

                  Det gynnsamma makroekonomiska klimatet har bidragit till att den polska arbetsmarknaden har varit stark de senaste åren. Sysselsättningen har fortsatt att öka, medan arbetslösheten efter flera års nedgång har stabiliserats på en historiskt låg nivå på mindre än 4 % under 2018. Arbetskraftsdeltagandet hos vissa grupper, särskilt lågutbildade, personer med funktionsnedsättning och deras omsorgsgivare samt äldre, har varit fortsatt lågt i jämförelse med andra medlemsstater. I det polska sociala trygghetssystemet är incitamenten att arbeta otillräckliga. Barnbidraget har minskat fattigdomen och ojämlikheten, men det har haft en negativ effekt på föräldrars, framför allt kvinnors, deltagande på arbetsmarknaden på grund av dess storlek och utformning. Andelen barn under tre år i formell barnomsorg är fortfarande bland de lägsta i unionen. Långvarig vård och omsorg tillhandahålls dessutom mest av familjemedlemmar nästan helt utan institutionellt stöd, vilket hindrar dem från att arbeta. Sänkningen av den lagstadgade pensionsåldern har uppmuntrat en del äldre arbetstagare att gå i pension. Migration från länder utanför unionen har bidragit till att möta den ökade efterfrågan på arbetskraft, men det finns tecken på att ett fortsatt inflöde av migrerande arbetstagare kan vara svårt att uppnå.

                  (12)

                  Mellan 2015 och 2017 fortsatte Polen att vidta åtgärder för att ta itu med segmenteringen av arbetsmarknaden genom att begränsa möjligheten att missbruka tillfälliga anställningar, öka socialförsäkringsavgifterna för vissa atypiska anställningsformer och införa en minimilön per timme för vissa av dessa anställningsavtal. Även om andelen tidsbegränsade anställningar har minskat sedan 2015, tack vare vidtagna åtgärder och på grund av den brist på arbetskraft som blev allt större under 2018, är den är fortfarande bland de högsta i unionen. Ytterligare lagändringar för att bemöta detta problem genomfördes inte i och med att reformen av arbetslagstiftningen i slutändan inte genomfördes. Tillräckliga framtida pensioner för egenföretagare och anställda med atypiska anställningsformer framstår som ett potentiellt problem.

                  (13)

                  Ett högkvalitativt utbildningssystem med ett livstidsperspektiv som stöds av tillräckliga investeringar skulle kunna vara en avgörande faktor för framtida tillväxtutsikter i Polen. Det är av avgörande betydelse att människor ges den kompetens och de färdigheter som krävs för att hitta anställning på en arbetsmarknad i snabb förändring för att stödja både arbetskraftsdeltagandet och ekonomins innovativa kapacitet. Andelen vuxna som deltar i utbildning är mycket lägre än unionsgenomsnittet, och yrkesutbildning i företag underutnyttjas. Detta i kombination med vissa svagheter i digital kompetens samt läs- och räknefärdigheter, särskilt bland vuxna utan högre utbildning, hindrar deras anställbarhet. Den otillräckliga kvaliteten på lärarutbildningen och vissa luckor i lärarnas kompetens har sannolikt en negativ inverkan på utbildningens kvalitet. Det finns också brister i kvalitetssäkringssystemet inom den högre utbildningen. Trots den senaste tidens reformer inom yrkesutbildning och högre utbildning saknas fortfarande en verkningsfull samordning av vuxenutbildningen, och det är oklart vilken inverkan olika politiska åtgärder inriktade på utbildningens kvalitet och kompetensnivåerna har haft.

                  (14)

                  Polens långsiktiga ekonomiska utsikter hänger på utvecklingen av ekonomins innovationsförmåga. Polen rangordnas dock fortfarande lågt när det gäller innovation, i och med att lågteknologiska sektorer utgör en stor del av landets ekonomiska struktur och då det finns stora regionala skillnader i fråga om innovationsresultat. Även om vissa åtgärder har vidtagits för att förbättra samarbetet mellan forskning och näringsliv kvarstår ett flertal finansiella och icke-finansiella hinder. Komplexa administrativa förfaranden och begränsad kompetens hos akademiker när det gäller att förvalta gemensamma offentlig-privata projekt inom forskning och utveckling (FoU) utgör fortfarande centrala hinder. Klustren och de formaliserade företagsnäten, särskilt mellan små och medelstora företag och stora företag, har en begränsad roll när det gäller att sprida innovativa lösningar. 2018 års reform av den högre utbildningen förbättrar vissa aspekter av den polska vetenskapliga miljön, men är endast delvis inriktad på viktiga frågor som fragmenteringen av forskningssektorn, forskarnas löner eller den polska vetenskapens internationalisering. Inhemska bruttoutgifter för FoU låg kvar på ungefär hälften av unionsgenomsnittet under 2017, med betydande regionala skillnader.

                  (15)

                  Hälsoresultaten har fortsatt att förbättras men ligger fortfarande under unionsgenomsnittet, då den förväntade livslängden för män 2017 var 7,9 år kortare än den för kvinnor, och skillnaden mellan de högst och de lägst utbildade i Polen 2016 var 10 år. Låga utgifter och personalbrist påverkar tillgången till och ändamålsenligheten i hälso- och sjukvårdssystemet. Antalet praktiserande läkare och sjuksköterskor i förhållande till befolkningsmängden är bland det lägsta i unionen, då en fjärdedel av vårdpersonalen har passerat pensionsåldern. De icke tillgodosedda vårdbehoven minskade under 2017, men ligger fortfarande bland de högsta i unionen och väntetiderna för vissa procedurer har ökat avsevärt sedan 2010. Polen har tagit fram kartor över hälso- och sjukvårdsbehoven, men de har ännu inte kunnat användas som verktyg för att stödja beslut om köp av hälso- och sjukvårdstjänster samt investeringar. Hälso- och sjukvårdssystemet är fortfarande starkt inriktat på sjukhusvård, medan primär- och öppenvården fortfarande är underutvecklad. Systemet för långvarig vård och omsorg är bristfälligt, saknar standardiserade tjänster och ett samlat strategiskt grepp. Merparten av den långsiktiga vården tillhandahålls av anhörigvårdare, ofta familjemedlemmar utan större institutionellt stöd. 2017 uppgick Polens offentliga utgifter för hälso- och sjukvård till totalt 4,7 % av BNP, långt under unionsgenomsnittet på 7 % av BNP. Polen planerar att gradvis öka dessa utgifter under de kommande åren. Detta kan dock bli svårt att uppnå med tanke på att de nyligen tillkännagivna planerna på att öka sociala transfereringar till medel- och höginkomsthushåll kommer att begränsa utrymmet i de offentliga finanserna i framtiden.

                  (16)

                  Infrastrukturen i Polen har förbättrats avsevärt, men vissa sektorer uppvisar fortfarande stora brister i förbindelserna. Väginvesteringar som ska genomföras fram till 2024 i enlighet med det nationella vägbyggnadsprogrammet kommer huvudsakligen att koncentreras till östra Polen, vilket innebär att vissa nordliga regioner kommer att ha sämre förbindelser. Det finns fortfarande stora brister vad gäller järnvägar inom det transeuropeiska transportnätet, och investeringarna i järnvägar fortlöper långsammare än investeringar i vägar. Dödligheten i trafiken är fortfarande en av de högsta i unionen. Städerna står inför allt större utmaningar när det gäller rörlighet, t.ex. trafikstockningar och luftföroreningar som skapas av det ökade antalet personbilar och den stora andelen gamla bilar. Utsläppen av växthusgaser från vägtransporterna har ökat kraftigt under de senaste fem åren. De aktuella incitamenten för att använda kollektiva färdmedel med låga utsläpp och aktiva transportsätt är inte tillräckliga för att möta utmaningarna. Graden av fast internetanslutning i Polen är alltjämt en av de lägsta i unionen, och ultrasnabbt bredband finns till största delen i stora städer.

                  (17)

                  Den polska ekonomin är en av de minst koldioxideffektiva i unionen. Dålig isolering av offentliga och privata byggnader bidrar till ökad energiförbrukning och energifattigdom. Polen har också de mest luftförorenade städerna i unionen, särskilt i de södra och centrala regionerna. Investeringar i högre energieffektivitet, särskilt inom byggnadssektorn, ökad koldioxidsnål och renare energiproduktion samt stöd till minskade utsläpp från transporter skulle minska beroendet av fossila bränslen och begränsa luftföroreningarna, samtidigt som de sociala kostnaderna skulle minska och livskvaliteten höjas. Den nuvarande lagstiftningsmiljön, bland annat lagen om lagring av gas, lagen om frysning av elpriser och reglerna för landbaserade vindkraftparker, kan hämma investeringarna på el- och gasmarknaderna och påverka konkurrenskraften inom Polens energisektor och energiintensiva industrier på lång sikt.

                  (18)

                  Den nya och reviderade lagstiftningens kvalitet och ett stabilt och förutsägbart affärsklimat är mycket viktigt för att upprätthålla gynnsamma ekonomiska villkor och stödja ökade privata investeringar. Det instabila regelverket och andra hinder för företagens expansion inverkar negativt på investeringarnas verksamhet och produktivitet. Skapandet av en ändamålsenlig dialog med alla berörda parter skulle bidra till att förbättra lagstiftningens kvalitet och – genom att minska antalet revideringar som krävs – bidra positivt till företagsklimatets stabilitet. En stärkt roll för samråd med arbetsmarknadens parter och offentliga samråd – genom att ge tillräcklig tid för samråd, ta del av berörda parters synpunkter i större utsträckning och minska antalet lagar som undantas från samråd – skulle därför i hög grad bidra till att minska den administrativa bördan från frekventa lagändringar, öka investeringarna och främja en hållbar ekonomisk tillväxt på lång sikt. Att garantera rättsstatsprincipen och ett oberoende domstolsväsen är också nödvändigt i det här sammanhanget. Det erinras om att kommissionen i december 2017 förelade rådet ett motiverat förslag om fastslående av att det finns en klar risk för att Polen allvarligt åsidosätter rättsstatsprincipen. Dessa frågor är föremål för prövning och behandlas för närvarande i Europeiska unionens domstol. Rättslig säkerhet samt tillit till kvaliteten och förutsägbarheten när det gäller institutioner och olika politikområden, bland annat regleringspolitik och skattepolitik, är viktiga faktorer för investeringsklimatet.

                  (19)

                  Programplaneringen för unionsmedel för perioden 2021–2027 kan bidra till att åtgärda en del av de brister som identifierats i rekommendationerna, särskilt inom de områden som anges i bilaga D till 2019 års landsrapport. Polen skulle på detta sätt bättre kunna utnyttja dessa medel på de identifierade områdena, med beaktande av regionala skillnader.

                  (20)

                  De senaste åren har den statliga rollen utökats kraftigt inom bank-, försäkrings- och energisektorerna. Ett ökat statligt ägande innebär en ny utmaning för konkurrensen och ramen för tillsyn och styrning. Kvaliteten på styrningen, tillsynsmyndigheternas oberoende och övervakning blir därför allt viktigare med tanke på potentiella intressekonflikter och starkare kopplingar mellan finanssektorn och staten.

                  (21)

                  Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet för 2019 och dess yttrande (6) återspeglas nedan, särskilt i rekommendation 1.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Polen att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

         1.

            Säkerställa att de primära offentliga nettoutgifternas nominella ökning inte överstiger 4,4 % under 2020, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,6 % av BNP. Vidta ytterligare åtgärder för att förbättra effektiviteten i de offentliga utgifterna, även genom att förbättra budgetsystemet.

         2.

            Säkerställa tillräckliga framtida pensionsförmåner och ett hållbart pensionssystem genom att vidta åtgärder för att öka den faktiska pensionsåldern och genom att reformera pensionssystemen. Öka deltagandet på arbetsmarknaden, bland annat genom att förbättra tillgången till barnomsorg och långvarig vård och omsorg samt genom att undanröja återstående hinder för mer permanenta anställningsformer. Gynna utbildning av hög kvalitet och kompetens som är relevant på arbetsmarknaden, särskilt genom vuxenutbildning.

         3.

            Stärka ekonomins innovationskapacitet, bland annat genom att stödja forskningsinstitutioner och ett närmare samarbete med näringslivet. Fokusera den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på innovation, transporter, särskilt när det gäller hållbarhet, digital infrastruktur och energiinfrastruktur, hälso- och sjukvård samt renare energi, med beaktande av regionala skillnader. Förbättra regelverket, särskilt genom att stärka rollen för samråd med arbetsmarknadens parter och offentliga samråd i lagstiftningsprocessen.

         Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2019.

               På rådets vägnar

            M. LINTILÄ

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 320, 10.9.2018, s. 88.

         (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (5)  De primära offentliga nettoutgifterna består av de totala offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för unionsprogram som motsvaras fullt ut av inkomster från unionsmedel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar är utjämnade över en fyraårsperiod. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

         (6)  Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.