title: Rådets rekommendation av den 22 maj 2017 om den europeiska referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande och om upphävande av Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 23 april 2008 om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande

text:
                  15.6.2017

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  C 189/15

            RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 22 maj 2017
      om den europeiska referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande och om upphävande av Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 23 april 2008 om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande
      (2017/C 189/03)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 165 och 166,
      med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Kvalifikationer används för en rad olika ändamål. De visar för arbetsgivarna vad innehavarna i princip vet och kan göra (”läranderesultat”). De kan vara en förutsättning för tillträde till vissa reglerade yrken. De hjälper utbildningsmyndigheter och utbildningsanordnare att avgöra vad en person har lärt sig och på vilken nivå. De är även viktiga för den enskilde som ett uttryck för personliga framsteg. Kvalifikationer bidrar därför i hög grad till att öka anställbarheten samt underlätta rörlighet och tillträde till vidareutbildning.

                  (2)

                  Kvalifikationer är det formella resultatet av en bedömnings- och valideringsprocess som utförts av en behörig myndighet och tar vanligen formen av sådana handlingar som utbildnings- och examensbevis. De visar att en person har uppnått läranderesultat enligt vissa bestämda standarder. Läranderesultaten kan ha uppnåtts på många olika sätt i formella, icke-formella och informella nationella och internationella sammanhang. Uppgifter om läranderesultaten bör vara lättillgängliga och tydliga.

                  (3)

                  Genom Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 23 april 2008 om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande (1) skapades en gemensam referensram med åtta kvalifikationsnivåer, som uttrycks som läranderesultat med stigande kompetensnivå. Dessa fungerar som ett verktyg för översättning mellan olika kvalifikationssystem och deras olika nivåer. Syftet med den europeiska referensramen för kvalifikationer för livslångt lärande (nedan kallad den europeiska referensramen) är att göra människors kvalifikationer tydligare och lättare att jämföra och överföra.

                  (4)

                  De bredare målen för denna rekommendation är att bidra till att modernisera utbildningssystemen och att öka arbetstagares och inlärares anställbarhet, rörlighet och sociala integrering. Vidare syftar den till att förbättra kopplingen mellan formellt, icke-formellt och informellt lärande och stödja validering av läranderesultat som uppnåtts i olika sammanhang.

                  (5)

                  Medlemsstaterna har utarbetat eller håller på att utarbeta nationella referensramar för kvalifikationer på grundval av läranderesultat och kopplar dessa till den europeiska referensramen genom en hänvisningsprocess. Deskriptorerna för de olika nivåerna i den europeiska referensramen och för läranderesultat bidrar till att kvalifikationer enligt olika nationella system blir tydligare och lättare att jämföra. De bidrar också till att man inom utbildningen allmänt går över till ett synsätt inriktat på läranderesultat. Hänvisning till den europeiska referensramen bör ske genom de nationella referensramarna för kvalifikationer eller, om sådana inte finns, genom de nationella kvalifikationssystemen (nedan kallade nationella referensramar eller system för kvalifikationer).

                  (6)

                  Kvalifikationer är tydligare och lättare att jämföra om de läggs fram i handlingar som innehåller en hänvisning till tillämplig nivå i den europeiska referensramen och en beskrivning av de uppnådda läranderesultaten.

                  (7)

                  Ett brett urval av aktörer bör delta i genomförandet av den europeiska referensramen på unionsnivå och nationell nivå, så att ett brett stöd säkerställs. Viktiga aktörer inbegriper alla inlärare, utbildningsanordnare, kvalifikationsmyndigheter, kvalitetssäkringsorgan, arbetsgivare, fackliga organisationer, branschorganisationer, handels- och hantverkskammare, organ som arbetar med erkännande av akademiska kvalifikationer och yrkeskvalifikationer, arbetsförmedlingar och organ som ansvarar för migranters integrering.

                  (8)

                  I sin rapport till Europaparlamentet och rådet av den 19 december 2013 om utvärdering av den europeiska referensramen för kvalifikationer drog kommissionen slutsatsen att den europeiska referensramen allmänt godtas som en referens för utvecklingen av nationella referensramar för kvalifikationer, för genomförande av en strategi baserad på resultat av lärande och ökad tydlighet i fråga om färdigheter och kompetenser och erkännande av sådana. I rapporten framhålls att unionen bör göra det möjligt för inlärare och arbetstagare att bättre synliggöra göra sina färdigheter och sin kompetens, oavsett var dessa har förvärvats.

                  (9)

                  I den rapporten kom kommissionen också fram till att den rådgivande gruppen för den europeiska referensramen för kvalifikationer har tillhandahållit effektiv vägledning för nationella hänvisningsprocesser och har byggt upp förtroende och förståelse mellan de deltagande länderna. Den kom också fram till att effektiviteten hos den europeiska referensramens nationella samordningspunkter till stor del är beroende av hur nära knutna de är till den nationella styrningen av hänvisningsprocessen.

                  (10)

                  Med tanke på den positiva utvärderingen av den rådgivande gruppen är det avgörande för ett konsekvent, samstämmigt, öppet och samordnat genomförande av denna rekommendation att denna grupp fortsätter sitt arbete.

                  (11)

                  Tydlighet i och erkännande av färdigheter och kvalifikationer är en av de nya prioriteringarna enligt 2015 års gemensamma rapport från rådet och kommissionen om genomförandet av den strategiska ramen för europeiskt utbildningssamarbete (Utbildning 2020). I denna rapport framhåller man att den europeiska referensramen bör utvecklas ytterligare för förbättrad öppenhet och jämförbarhet beträffande kvalifikationer. När det gäller nyanlända migranter betonas det också att de befintliga tydlighetsinstrumenten också skulle kunna bidra till en bättre förståelse inom EU av kvalifikationer som införskaffats i ett tredjeland och vice versa.

                  (12)

                  Den europeiska referensramen och de därtill kopplade nationella referensramarna eller systemen för kvalifikationer kan stödja befintlig praxis för erkännanden, genom att de leder till större förtroende för, förståelse av och jämförbarhet för kvalifikationer. Detta kan underlätta erkännandet av kvalifikationer för studier eller arbete. Övergripande referensramar för kvalifikationer, såsom den europeiska referensramen, skulle kunna tjäna som informationsverktyg för erkännandepraxis i enlighet med rekommendationen om användning av referensramar för erkännande av utländska kvalifikationer, som antogs enligt konventionen om erkännande av bevis avseende högre utbildning i Europaregionen.

                  (13)

                  Nationella referensramar och kvalifikationssystem förändras med tiden och hänvisningarna till den europeiska referensramen bör därför i förekommande fall ses över och uppdateras.

                  (14)

                  Förtroende för kvaliteten och nivån hos de kvalifikationer som ingår i de nationella referensramarna eller systemen för kvalifikationer som hänvisar till den europeiska referensramen (nedan kallade kvalifikationer motsvarande en nivå inom den europeiska referensramen) är väsentligt som stöd för inlärarnas och arbetstagarnas rörlighet inom och över sektoriella och geografiska gränser. Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 23 april 2008 om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande innehöll gemensamma principer för kvalitetssäkring inom högre utbildning och yrkesinriktad utbildning. Dessa principer beaktade medlemsstaternas ansvar för kvalitetssäkringsåtgärder för nationella kvalifikationer i enlighet med subsidiaritetsprincipen. De europeiska standarderna och riktlinjerna för kvalitetssäkring i det europeiska området för högre utbildning och den europeiska referensramen för kvalitetssäkring av yrkesutbildning utgör ett underlag för sådana gemensamma principer.

                  (15)

                  Möjligheten att utanför området högre utbildning utarbeta ett europeiskt register över organ som övervakar systemen för kvalitetssäkring av kvalifikationer skulle kunna utredas.

                  (16)

                  Meritsystem kan hjälpa enskilda personer att göra framsteg i lärandet genom att de underlättar flexibla utbildningsvägar och förflyttning mellan olika nivåer och typer av utbildning och över nationella gränser, vilket gör det möjligt för inlärare att ackumulera och överföra olika läranderesultat som uppnåtts i olika inlärningssammanhang, inbegripet online-inlärning, icke-formell inlärning och informell inlärning. En strategi baserad på läranderesultat kan också göra det lättare att utforma, leverera och bedöma fullständiga kvalifikationer eller kvalifikationskomponenter.

                  (17)

                  Meritsystem på både nationell och europeisk nivå används i institutionella sammanhang som högre utbildning eller yrkesutbildning. På europeisk nivå har det europeiska systemet för överföring och ackumulering av studiemeriter utarbetats för högre utbildning inom det europeiska området för högre utbildning. När det gäller yrkesutbildning, utarbetas för närvarande det europeiska systemet för meritöverföring inom yrkesutbildningen i enlighet med Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 18 juni 2009 om inrättande av ett europeiskt system för meritöverföring inom yrkesutbildningen (ECVET) (2). Kopplingar mellan nationella referensramar och meritsystem skulle i lämpliga fall kunna främjas.

                  (18)

                  Trots att EU:s regelverk om laglig migration och asyl föreskriver likabehandling i förhållande till medborgarna i värdmedlemsstaten när det gäller erkännande av kvalifikationer och även stödåtgärder för personer som beviljats internationellt skydd i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU (3), råder fortfarande hög överkvalificering och undersysselsättning bland tredjelandsmedborgare med eftergymnasial utbildning. Samarbete mellan unionen och tredjeländer när det gäller tydliga kvalifikationer kan gynna migranters integrering på arbetsmarknaderna i unionen. Med tanke på de ökande migrationsströmmarna till och från unionen behövs det en bättre förståelse för kvalifikationer som förvärvats utanför unionen.

                  (19)

                  De centrala aspekterna av den europeiska referensramen, nämligen strategin baserad på läranderesultat, fastställande av nivådeskriptorer och inrättandet av de hänvisningskriterier som utarbetats av den rådgivande gruppen för den europeiska referensramen för kvalifikationer har varit en inspirationskälla för utarbetandet av nationella och regionala referensramar i hela världen. Allt fler tredjeländer och regioner strävar efter en närmare koppling mellan den egna och den europeiska referensramen.

                  (20)

                  I Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG (4) sägs att gemensamma utbildningsramar för reglerade yrken kan införas genom att kommissionen antar en delegerad akt med en gemensam uppsättning kunskaper, färdigheter och kompetenser. De gemensamma utbildningsramarna ska bygga på nivåerna i den europeiska referensramen för kvalifikationer. Hänvisningar till nivåerna i den europeiska referensramen ska inte påverka tillträdet till arbetsmarknaden i de fall där yrkeskvalifikationer har erkänts i enlighet med direktiv 2005/36/EG.

                  (21)

                  Referensramen för kvalifikationer i det europeiska området för högre utbildning innehåller deskriptorer för den korta utbildningen (som kan kopplas till eller ingår i den första nivån) och den första, andra och tredje nivån inom den högre utbildningen. Varje nivådeskriptor innehåller en uppgift om det resultat och den kompetens som förknippas med kvalifikationerna vid utbildningsperiodens slut. Den europeiska referensramen för kvalifikationer är förenlig med referensramen för kvalifikationer inom det europeiska området för högre utbildning och dess nivådeskriptorer. Den korta utbildning (som kan kopplas till eller ingår i den första nivån) och den första, andra och tredje nivån i referensramen för kvalifikationer inom det europeiska området för högre utbildning motsvarar nivåerna 5–8 inom den europeiska referensramen.

                  (22)

                  Europaparlamentets och rådets beslut nr 2241/2004/EG (5) är avsett att hjälpa människor att på ett bättre sätt lägga fram sina färdigheter, kompetenser och kvalifikationer.

                  (23)

                  En europeisk klassificering av färdigheter, kompetenser, kvalifikationer och yrken (Esco) håller på att utarbetas av kommissionen. Om den används på frivillig basis, kan den stödja en bättre koppling mellan utbildning och sysselsättning. De data som tagits fram av medlemsstaterna inom ramen för den europeiska referensramen kunde fungera som bidrag till denna klassificering.

                  (24)

                  Information om hänvisningen av nationella referensramar eller system för kvalifikationer till den europeiska referensramen och om kvalifikationer motsvarande en nivå inom den europeiska referensramen för kvalifikationer bör vara lättillgänglig för allmänheten. Användningen av gemensamma datastrukturer och dataformat skulle bidra till att detta mål uppnås. Detta skulle även att göra det lättare att förstå och använda offentliggjorda uppgifter om kvalifikationer.

                  (25)

                  Den europeiska referensramen bör genomföras på ett sätt som på nationell nivå och unionsnivå är förenligt med, kompletterar och samverkar med nationella referensramar eller system för kvalifikationer och verktyg för tydlighet i och erkännande av färdigheter, kompetenser och kvalifikationer, bland annat verktyg för kvalitetssäkring, ackumulering och överföring av meriter samt verktyg som utvecklats inom det europeiska området för högre utbildning för tydlighet i och erkännande av färdigheter, kompetenser och kvalifikationer.

                  (26)

                  Utvecklingen av den europeiska referensramen bör ske i fullständig överensstämmelse med det befintliga europeiska samarbetet inom utbildning enligt den strategiska ramen Utbildning 2020 och framtida europeiska strategiska utbildningsramar.

                  (27)

                  Denna rekommendation ersätter eller fastställer inte nationella referensramar eller system för kvalifikationer. I den europeiska referensramen beskrivs varken specifika kvalifikationer eller en enskild persons kompetens, och bestämda kvalifikationer bör hänföras till lämplig nivå i den europeiska referensramen via de relevanta nationella kvalifikationssystemen.

                  (28)

                  Genom denna rekommendation stärks den europeiska referensramen som gemensam referensram med åtta nivåer uttryckta i form av läranderesultat, som fungerar som ett verktyg för översättning mellan olika referensramar eller system för kvalifikationer och deras olika nivåer.

                  (29)

                  Denna rekommendation är icke bindande och därmed förenlig med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna, genom att den stöder och kompletterar medlemsstaternas insatser genom att underlätta ytterligare samarbete mellan dem för att öka tydligheten, jämförbarheten och överförbarheten i människors kvalifikationer. Den bör genomföras i enlighet med nationell rätt och praxis.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA ATT I ÖVERENSSTÄMMELSE MED NATIONELLA FÖRHÅLLANDEN

                  1.

                  använda den europeiska referensramen som en referens för nationella referensramar eller system för kvalifikationer för jämförelse mellan alla kvalifikationstyper och -nivåer i unionen som ingår i nationella referensramar eller system, särskilt genom koppling av kvalifikationsnivåerna till nivåerna i den europeiska referensramen enligt bilaga II och användning av kriterierna i bilaga III,

                  2.

                  se över och om lämpligt uppdatera hänvisningarna mellan nivåerna i de nationella referensramarna eller systemen för kvalifikationer och de nivåer i den europeiska referensramen som anges i bilaga II, i enlighet med kriterierna i bilaga III och med vederbörlig hänsyn till nationella omständigheter,

                  3.

                  säkerställa att kvalifikationer motsvarande en nivå inom den europeiska referensramen stämmer överens med de gemensamma principer för kvalitetssäkring som anges i bilaga IV, utan att detta påverkar de nationella kvalitetssäkringsprinciper som tillämpas på nationella kvalifikationer,

                  4.

                  om lämpligt främja kopplingar mellan meritsystem och nationella referensramar eller system för kvalifikationer, med beaktande av de gemensamma principer för meritsystem som anges i bilaga V, utan att detta påverkar nationella beslut om att i) använda meritsystem och ii) koppla dem till nationella referensramar eller system för kvalifikationer; dessa gemensamma principer kommer inte att leda till ett automatiskt erkännande av kvalifikationer,

                  5.

                  om så är lämpligt vidta åtgärder så att alla nya handlingar avseende kvalifikationer som utfärdats av behöriga myndigheter (t.ex. utbildningsbevis, examensbevis och kvalifikationstillägg) och/eller register över kvalifikationer innehåller en tydlig hänvisning till rätt nivå i den europeiska referensramen,

                  6.

                  offentliggöra resultaten av hänvisningsprocessen på nationell nivå och unionsnivå och om möjligt säkerställa att uppgifter om kvalifikationer och motsvarande läranderesultat finns tillgängliga och offentliggörs i de datafält som anges i bilaga VI,

                  7.

                  uppmuntra arbetsmarknadens parter, offentliga arbetsförmedlingar, utbildningsanordnare, kvalitetssäkringsorgan och offentliga myndigheter att använda den europeiska referensramen för att underlätta jämförelser av kvalifikationer och tydliggörande av läranderesultat,

                  8.

                  säkerställa fortsättning och samordning av de uppgifter som utförs av den europeiska referensramens nationella samordningspunkter; den europeiska referensramens nationella samordningspunkter har som huvuduppgift att stödja de nationella myndigheterna vid hänförandet av nationella referensramar eller system för kvalifikationer till den europeiska referensramen och att föra den europeiska referensramen närmare enskilda och organisationer.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS KOMMISSIONEN ATT I SAMARBETE MED MEDLEMSSTATERNA OCH BERÖRDA PARTER INOM DEN RÅDGIVANDE GRUPPEN FÖR DEN EUROPEISKA REFERENSRAMEN FÖR KVALIFIKATIONER

                  9.

                  främja konsekvens i det fortsatta genomförandet av den europeiska referensramen i alla medlemsstater genom att jämföra och diskutera de metoder som används för att ange nivåer för kvalifikationer i nationella referensramar eller system för kvalifikationer, med vederbörlig hänsyn till nationella förhållanden,

                  10.

                  med vederbörlig hänsyn till nationella förhållanden, stödja utarbetandet av metoder för beskrivning, användning och tillämpning av läranderesultat för att öka tydligheten i samt förståelsen av och möjligheten att jämföra kvalifikationerna,

                  11.

                  stödja inrättandet av frivilliga förfaranden för angivande av nivåer för internationella kvalifikationer genom nationella referensramar eller system för kvalifikationer och informationsutbyte och samråd mellan medlemsstaterna om dessa förfaranden för att säkerställa enhetlighet,

                  12.

                  utarbeta vägledning för hur man informerar om den europeiska referensramen, särskilt om hur man ska ange nivåerna inom den europeiska referensramen på nyutfärdade utbildningsbevis, examensbevis och kvalifikationstillägg och/eller i register över kvalifikationer, i enlighet med nationella system och föreskrifter om utbildnings- och examensbevis,

                  13.

                  utreda möjligheterna att utveckla och tillämpa kriterier och förfaranden för att i enlighet med internationella avtal göra det möjligt att jämföra tredje länders nationella och regionala referensramar för kvalifikationer med den europeiska referensramen,

                  14.

                  inrätta utbyten som omfattar peer learning och god praxis mellan medlemsstaterna och i förekommande fall underlätta kollegial rådgivning på begäran av medlemsstaterna.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS KOMMISSIONEN ATT

                  15.

                  säkerställa att genomförandet av denna rekommendation stöds genom åtgärder som finansieras av de relevanta unionsprogrammen,

                  16.

                  säkerställa effektiv styrning av genomförandet av den europeiska referensramen genom att upprätthålla och till fullo stödja den 2009 inrättade rådgivande gruppen för den europeiska referensramen för kvalifikationer, som består av företrädare för medlemsstaterna och andra deltagande länder, arbetsmarknadens parter och i förekommande fall andra intressenter; den rådgivande gruppen för den europeiska referensramen för kvalifikationer bör säkerställa övergripande konsekvens och främja öppenhet och förtroende för processen för hänvisning till nationella referensramar eller system för kvalifikationer till den europeiska referensramen,

                  17.

                  om lämpligt rapportera om framstegen efter det att denna rekommendation har antagits i relevanta utbildnings- och sysselsättningspolitiska sammanhang,

                  18.

                  i samarbete med medlemsstaterna och efter att ha rådfrågat de berörda parterna bedöma och utvärdera de åtgärder som vidtagits till följd av denna rekommendation och senast 2022 rapportera till rådet om erfarenheterna och konsekvenserna för framtiden, vilket om nödvändigt kan inbegripa en översyn och revidering av denna rekommendation.

            Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 23 april 2008 om en europeisk referensram för kvalifikationer för livslångt lärande ska upphävas.

         Utfärdad i Bryssel den 22 maj 2017.

               På rådets vägnar

            E. BARTOLO

               Ordförande

         (1)  EUT C 111, 6.5.2008, s. 1.

         (2)  EUT C 155, 8.7.2009, s. 11.

         (3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU av den 13 december 2011 om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar och personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet (EUT L 337, 20.12.2011, s. 9).

         (4)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG av den 7 september 2005 om erkännande av yrkeskvalifikationer (EUT L 255, 30.9.2005, s. 22).

         (5)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 2241/2004/EG av den 15 december 2004 om en enhetlig gemenskapsram för tydlighet i kvalifikationer och meriter (Europass) (EUT L 390, 31.12.2004, s. 6).

         BILAGA I
         Definitioner
         I denna rekommendation gäller följande definitioner:

                     a)

                        kvalifikation: ett formellt resultat av en bedömnings- och valideringsprocess varigenom en behörig myndighet fastställer att en person har uppnått läranderesultat enligt en viss standard.

                     b)

                        nationellt kvalifikationssystem: alla aspekter av en medlemsstats verksamhet som gäller erkännande av lärande och andra mekanismer som kopplar utbildning till arbetsmarknaden och till civilsamhället. Detta inkluderar utarbetandet och genomförandet av institutionella åtgärder och processer som gäller kvalitetssäkring, bedömning och utfärdande av kvalifikationsbevis. Ett nationellt kvalifikationssystem kan bestå av flera delsystem och inbegripa en nationell referensram för kvalifikationer.

                     c)

                        nationell referensram för kvalifikationer: ett instrument för att klassificera kvalifikationer i förhållande till en rad kriterier för angivna lärandenivåer, vars syfte är att integrera och samordna delsystem för nationella kvalifikationer och förbättra kvalifikationernas tydlighet, tillgänglighet, framsteg och kvalitet i förhållande till arbetsmarknaden och till civilsamhället.

                     d)

                        internationell kvalifikation: en kvalifikation som utfärdas av ett lagligen etablerat internationellt organ (förening, organisation, sektor eller företag) eller av ett nationellt organ på ett internationellt organs vägnar, används i mer än ett land och omfattar läranderesultat som bedöms mot bakgrund av standarder som fastställts av ett internationellt organ.

                     e)

                        läranderesultat: uppgifter som rör vad en inlärare vet, förstår och kan göra efter att ha avslutat en inlärningsprocess, vilket uttrycks i kunskaper, färdigheter, ansvar och självständighet.

                     f)

                        kunskap: resultatet av tillgodogörande av information genom lärande. Kunskap utgörs av fakta, principer, teorier och praxis som är kopplade till ett arbets- eller studieområde. I samband med den europeiska referensramen beskrivs kunskap som teoretisk eller faktabaserad.

                     g)

                        färdigheter: förmåga att tillämpa kunskaper och beprövad erfarenhet för att utföra uppgifter och lösa problem. I samband med den europeiska referensramen beskrivs färdigheter som kognitiv (inbegriper logiskt, intuitivt och kreativt tänkande) eller praktisk (inbegriper manuell skicklighet och användning av metoder, material, verktyg och redskap).

                     h)

                        ansvar och självständighet: inlärarens förmåga att tillämpa kunskap och färdigheter självständigt och ansvarsfullt.

                     i)

                        kompetens: visad förmåga att använda kunskaper, färdigheter samt personliga, sociala och/eller metodologiska förmågor i arbets- eller studiesituationer samt i yrkesrelaterad och personlig utveckling.

                     j)

                        validering av icke-formellt och informellt lärande: process varigenom en behörig myndighet bekräftar att en person har uppnått läranderesultat i icke-formella och informella lärandemiljöer som uppmätts mot en relevant standard, bestående av följande fyra skilda faser: samtal för att fastställa en persons erfarenheter, dokumentation för att synliggöra erfarenheterna, formell bedömning av erfarenheterna och certifiering av bedömningsresultaten som kan leda till en partiell eller full kvalifikation.

                     k)

                        formellt erkännande av läranderesultat: process varigenom en behörig myndighet tilldelar uppnådda läranderesultat en officiell status inför framtida studier eller anställningar genom att i) utfärda kvalifikationer (utbildningsbevis, examensbevis eller benämningar), ii) validera icke-formellt och informellt lärande, iii) fastställa likvärdighet, meriter eller undantag.

                     l)

                        merit: bekräftelse av att en del av en kvalifikation, bestående av en sammanhängande uppsättning läranderesultat, har bedömts och validerats av en behörig myndighet enligt en fastställd standard. Meriter tilldelas av behöriga myndigheter, när en person har uppnått de fastställda läranderesultaten enligt lämpliga bedömningar, och kan uttryckas kvantitativt (t.ex. som meritpoäng) för att visa hur mycket arbete en person normalt behöver lägga ned för att uppnå motsvarande läranderesultat.

                     m)

                        meritsystem: öppenhetsverktyg för att underlätta erkännande av meriter. Dessa system kan omfatta bland annat likvärdighet, undantag, enheter/moduler som kan samlas och föras över, anordnare som självständigt kan individualisera utbildningsvägar samt validering av icke-formellt och informellt lärande.

                     n)

                        överföring av meriter: värdering och erkännande i en viss miljö av meriter som förvärvats i en annan miljö.

         BILAGA II
         Deskriptorer för att definiera nivåerna i den europeiska referensramen för kvalifikationer

                     Var och en av de åtta nivåerna definieras i en rad deskriptorer som anger de läranderesultat som krävs för kvalifikationerna på den nivån i varje kvalifikationssystem

                     Kunskap

                     Färdigheter

                     Ansvar och självständighet

                     I samband med den europeiska referensramen beskrivs kunskap som teoretisk eller faktabaserad

                     I samband med den europeiska referensramen beskrivs färdigheter som kognitiva (inbegriper användning av logiskt, intuitivt och kreativt tänkande) och praktiska (inbegriper manuell skicklighet och användning av metoder, material, verktyg och redskap)

                     I samband med den europeiska referensramen beskrivs ansvar och självständighet som inlärarens förmåga att tillämpa kunskap och färdigheter självständigt och ansvarsfullt

                     Nivå 1
                     Läranderesultat för nivå 1

                     Grundläggande allmän kunskap

                     Grundläggande färdigheter för att utföra enkla uppgifter

                     Arbetar eller studerar under direkt övervakning i ett strukturerat sammanhang

                     Nivå 2
                     Läranderesultat för nivå 2

                     Grundläggande faktabaserad kunskap inom ett arbets- eller studieområde

                     Grundläggande kognitiva och praktiska färdigheter som behövs för att använda relevant information för att utföra uppgifter och lösa rutinmässiga problem med hjälp av enkla regler och verktyg

                     Arbetar eller studerar under övervakning, med viss självständighet

                     Nivå 3
                     Läranderesultat för nivå 3

                     Kunskap om fakta, principer, processer och allmänna begrepp inom ett arbets- eller studieområde

                     En rad kognitiva och praktiska färdigheter som behövs för att utföra uppgifter och lösa problem genom att välja och tillämpa grundläggande metoder, verktyg, material och information

                     Ansvarar för fullgörandet av arbets- eller studieuppgifter
                     Anpassar vid problemlösning det egna beteendet efter omständigheterna

                     Nivå 4
                     Läranderesultat för nivå 4

                     Faktabaserad och teoretisk kunskap i breda sammanhang inom ett arbets- eller studieområde

                     En rad kognitiva och praktiska färdigheter som behövs för lösningar på specifika problem inom ett arbets- eller studieområde

                     Arbetar under självledning enligt riktlinjerna i arbets- eller studiesammanhang som vanligtvis är förutsägbara men kan ändras
                     Övervakar andras rutinarbete, med visst ansvar för bedömning och förbättring av arbets- eller studieverksamhet

                     Nivå 5 (*1)

                     Läranderesultat för nivå 5

                     Övergripande, specialiserad, faktabaserad och teoretisk kunskap inom ett arbets- eller studieområde samt medvetenhet om gränserna för denna kunskap

                     Omfattande kognitiva och praktiska färdigheter som behövs för att utarbeta kreativa lösningar på abstrakta problem

                     Leder och övervakar arbets- eller studieverksamhet där oförutsägbara förändringar förekommer
                     Granskar och förbättrar eget och andras resultat

                     Nivå 6 (*2)

                     Läranderesultat för nivå 6

                     Avancerade färdigheter inom ett arbets- eller studieområde som inbegriper kritisk förståelse för teorier och principer

                     Avancerad kompetens som visar på behärskning av ämnet och innovation, vilka behövs för att lösa komplicerade och oförutsägbara problem inom ett specialiserat arbets- eller studieområde

                     Leder komplexa tekniska eller specialiserade verksamheter eller projekt och har beslutsansvar i oförutsägbara arbets- eller studiesammanhang
                     Ansvarar för individers och gruppers yrkesutveckling

                     Nivå 7 (*3)

                     Läranderesultat för nivå 7

                     Mycket specialiserad kunskap, delvis i spetsen för kunskapen inom ett arbets- eller studieområde, som grund för eget tänkande och/eller forskning
                     Kritisk medvetenhet om kunskapsfrågor inom ett område och i beröringspunkterna mellan olika områden

                     Specialiserade problemlösningsfärdigheter som behövs inom forskning och/eller innovation för att utveckla ny kunskap och nya metoder och integrera kunskap från olika områden

                     Leder och omvandlar arbets- eller studiesammanhang som är komplexa, oförutsägbara och kräver nya strategier
                     Ansvarar för att bidra till yrkesrelaterad kunskap och praxis och/eller för att granska arbetslagens strategiska prestationer

                     Nivå 8 (*4)

                     Läranderesultat för nivå 8

                     Kunskap på den mest avancerade nivån inom ett arbets- eller studieområde och i beröringspunkterna mellan olika områden

                     De mest avancerade och specialiserade färdigheterna och teknikerna, inbegripet den överblick och bedömning som behövs för att lösa kritiska problem inom forskning och/eller innovation och för att utvidga och omdefiniera befintlig kunskap eller yrkespraxis

                     Uppvisar betydlig auktoritet, innovation, självständighet, akademisk och yrkesrelaterad integritet samt varaktigt engagemang för utveckling av nya idéer eller processer i spetsen för arbets- eller studiesammanhang, inbegripet forskning

                     Referensramen för kvalifikationer i det europeiska området för högre utbildning innehåller deskriptorer för tre nivåer, som ministrarna för högre utbildning enades om vid mötet i Bergen i maj 2005 inom ramen för Bolognaprocessen. Varje nivådeskriptor innehåller en allmän uppgift om de resultat och den kompetens som normalt sett förväntas i samband med kvalifikationer som markerar avslutningen på nivån i fråga.

            (*1)  Deskriptorn för korta utbildningar inom den högre utbildningen (som ingår i eller är kopplade till den första nivån), vilken utarbetats av det gemensamma kvalitetsinitiativet som en del av Bolognaprocessen, motsvarar läranderesultaten för nivå 5 i den europeiska referensramen för kvalifikationer.

            (*2)  Deskriptorn för första nivån motsvarar läranderesultaten för nivå 6 i den europeiska referensramen för kvalifikationer.

            (*3)  Deskriptorn för andra nivån motsvarar läranderesultaten för nivå 7 i den europeiska referensramen för kvalifikationer.

            (*4)  Deskriptorn för tredje nivån motsvarar läranderesultaten för nivå 8 i den europeiska referensramen för kvalifikationer.

         BILAGA III
         Kriterier och förfaranden för koppling av nationella referensramar eller system för kvalifikationer till den europeiska referensramen för kvalifikationer

                     1.

                     Ansvarsområden och/eller rättslig behörighet för alla berörda nationella organ som deltar i hänvisningsprocessen fastställs tydligt och offentliggörs av de behöriga myndigheterna.

                     2.

                     Det finns en tydlig och konkret koppling mellan kvalifikationsnivåerna i de nationella referensramarna och systemen för kvalifikationer och nivådeskriptorerna i den europeiska referensramen för kvalifikationer.

                     3.

                     De nationella referensramarna eller systemen för kvalifikationer och deras kvalifikationer bygger på principen och målet läranderesultat och är kopplade till systemen för validering av icke-formellt och informellt lärande och om lämpligt till meritsystem.

                     4.

                     Förfarandena för att inkludera kvalifikationer i de nationella referensramarna för kvalifikationer eller för att beskriva kvalifikationernas placering i det nationella kvalifikationssystemet är tydliga.

                     5.

                     De nationella kvalitetssäkringssystemen för utbildning avser de nationella referensramarna eller systemen för kvalifikationer och är förenliga med de principer för kvalitetssäkring som fastställs i bilaga IV till denna rekommendation.

                     6.

                     Hänvisningsprocessen ska inbegrip ett godkännande från det behöriga kvalitetssäkringsorganet som visar att hänvisningsrapporten överensstämmer med gällande nationella överenskommelser, bestämmelser och rutiner för kvalitetssäkring.

                     7.

                     Internationella experter ska delta i hänvisningsprocessen och hänvisningsrapporten ska innehålla skriftliga yttranden om hänvisningsprocessen från minst två internationella experter från två olika länder.

                     8.

                     Den behöriga myndigheten eller de behöriga myndigheterna ska certifiera kopplingen mellan de nationella referensramarna eller systemen för kvalifikationer och den europeiska referensramen för kvalifikationer. En utförlig rapport om hänvisningsprocessen, där varje kriterium ska behandlas separat, ska tillsammans med underlaget till rapporten offentliggöras av de behöriga myndigheterna, inbegripet den europeiska referensramens nationella samordningspunkter. Samma rapport kan användas för självcertifiering för referensramen för kvalifikationer för det europeiska området för högre utbildning, i enlighet med dess kriterier för självcertifiering.

                     9.

                     Senast sex månader efter det att hänvisningsrapporten har offentliggjorts eller uppdaterats ska medlemsstaterna och övriga deltagande länder offentliggöra hänvisningsrapporten och tillhandahålla relevant information för jämförelser på den berörda europeiska portalen.

                     10.

                     Till följd av hänvisningsprocessen bör alla nyligen utfärdade handlingar som rör kvalifikationer som ingår i de nationella referensramarna eller systemen för kvalifikationer (t.ex. utbildningsbevis, examensbevis och kvalifikationstillägg) och/eller register över kvalifikationer som utfärdas av behöriga myndigheter innehålla en tydlig hänvisning, med hjälp av nationella referensramar eller system för kvalifikationer, till lämplig nivå i den europeiska referensramen för kvalifikationer.

         BILAGA IV
         Principer för kvalitetssäkring av kvalifikationer som ingår i de nationella referensramar eller system för kvalifikationer som hänförts till den europeiska referensramen
         Alla kvalifikationer motsvarande en nivå inom den europeiska referensramen för kvalifikationer bör kvalitetssäkras, så att förtroendet för deras kvalitet och nivå ökas.
         I överensstämmelse med nationella förhållanden och med beaktande av skillnader mellan olika sektorer bör kvalitetssäkring av kvalifikationer motsvarande en nivå inom den europeiska referensramen för kvalifikationer uppfylla följande villkor (1)
             (2):

                     1.

                     Både utformningen av kvalifikationer och tillämpningen av strategin baserad på läranderesultat bör omfattas.

                     2.

                     En giltig och tillförlitlig bedömning enligt överenskomna och tydliga läranderesultat baserade på standarder bör säkerställas och certifieringsprocessen omfattas.

                     3.

                     System och förfaranden för återkoppling för kontinuerliga förbättringar bör ingå.

                     4.

                     Alla berörda parter bör delta i alla stadier i processen.

                     5.

                     Konsekventa utvärderingsmetoder som kombinerar självbedömning och extern granskning bör ingå.

                     6.

                     Den bör vara en integrerad del av den interna styrningen, inbegripet utkontrakterad verksamhet, i organ som utfärdar kvalifikationer motsvarande en nivå inom den europeiska referensramen för kvalifikationer.

                     7.

                     Den bör bygga på tydliga och mätbara mål, standarder och riktlinjer.

                     8.

                     Den bör stödjas av tillräckliga resurser.

                     9.

                     Den bör omfatta en regelbunden översyn av befintliga externa tillsynsorgan eller tillsynsmyndigheter som utför kvalitetssäkring.

                     10.

                     Den bör innefatta elektronisk tillgång till utvärderingsresultat.

            (1)  Dessa gemensamma principer är helt förenliga med de europeiska standarderna och riktlinjerna för kvalitetssäkring i det europeiska området för högre utbildning och den europeiska kvalitetssäkringen av yrkesutbildning (Eqavet).

            (2)  Beroende på de nationella förhållandena är dessa principer eventuellt inte tillämpliga på allmän utbildning.

         BILAGA V
         Principer för meritsystem med koppling till de nationella referensramar eller system för kvalifikationer som hänförts till den europeiska referensramen (1)

         Genom att tillämpa en strategi baserad på läranderesultat bör den europeiska referensramen för kvalifikationer och de nationella referensramarna eller systemen för kvalifikationer bättre stödja människor när de rör sig i) mellan olika lärandenivåer, ii) inom och mellan olika utbildningssektorer, iii) mellan utbildning och arbetsmarknad och iv) inom och över gränser. Utan att det påverkar nationella beslut om att i) att använda meritsystem och ii) koppla dem till nationella referensramar eller system för kvalifikationer bör olika meritsystem, i förekommande fall, samverka med nationella referensramar eller system för kvalifikationer för att stödja övergångar och underlätta framsteg. Därför bör meritsystem kopplade till nationella referensramar eller system för kvalifikationer i tillämpliga fall beakta följande principer:

                     1.

                     Meritsystemen bör stödja flexibla utbildningsvägar till fördel för den enskilde.

                     2.

                     När kvalifikationer utformas och utarbetas, bör strategin baserad på läranderesultat användas systematiskt för att göra det lättare att överföra kvalifikationer (eller kvalifikationskomponenter) och framsteg i lärandet.

                     3.

                     Meritsystemen bör göra det lättare att överföra läranderesultat och framsteg i lärandet mellan olika institutioner och länder.

                     4.

                     Meritsystemen bör bygga på uttrycklig och tydlig kvalitetssäkring.

                     5.

                     De meriter som förvärvas bör dokumenteras, med uppgift om de förvärvade läranderesultaten, namnet på den behöriga meritgivande institutionen och i förekommande fall motsvarande meritpoäng.

                     6.

                     Systemen för att föra över och samla meriter bör samverka med system för validering av tidigare lärande, så att överföring och framsteg underlättas och stimuleras.

                     7.

                     Meritsystemen bör utvecklas och förbättras genom samarbete mellan de berörda parterna på lämplig nationell nivå och unionsnivå.

            (1)  Dessa gemensamma principer är fullt förenliga med det europeiska systemet för överföring av studiemeriter (ECTS) och det europeiska systemet för meritöverföring inom yrkesutbildningen (Ecvet).

         BILAGA VI
         Uppgifter för datafält för elektroniskt offentliggörande av information om kvalifikationer motsvarande en nivå inom den europeiska referensramen för kvalifikationer

                        UPPGIFT

                        Obligatorisk/frivillig

                     Kvalifikationens benämning

                     Obligatorisk

                     Fält (*1)

                     Obligatorisk

                     Land/region (kod)

                     Obligatorisk

                     Nivå i den europeiska referensramen för kvalifikationer

                     Obligatorisk

                     Beskrivning av kvalifikationen (*3)

                     antingen

                     kunskap

                     Obligatorisk

                     färdigheter

                     Obligatorisk

                     ansvar och självständighet

                     Obligatorisk

                     eller

                     textfält för beskrivning av vad inläraren förväntas veta, förstå och kunna göra

                     Obligatorisk

                     Utfärdande organ eller behörig myndighet (*2)

                     Obligatorisk

                     Meritpoäng/teoretisk arbetsinsats för det uppnådda läranderesultatet

                     Frivillig

                     Interna kvalitetssäkringsprocesser

                     Frivillig

                     Externt organ för kvalitetssäkring/tillsynsorgan

                     Frivillig

                     Ytterligare information om kvalifikationen

                     Frivillig

                     Informationskälla

                     Frivillig

                     Länk till relevanta tillägg

                     Frivillig

                     Kvalifikationens webbadress

                     Frivillig

                     Språk för informationen (kod)

                     Frivillig

                     Inträdeskrav

                     Frivillig

                     Giltighetstid (om relevant)

                     Frivillig

                     Sätt att förvärva kvalifikationen

                     Frivillig

                     Koppling till yrken eller yrkesområden

                     Frivillig

            (*1)  ISCED FoET2013.

            (*2)  Här krävs minst uppgifter som gör det möjligt att hitta information om det utfärdande organet eller den behöriga myndigheten, vilket omfattar dess namn eller eventuellt namnet på gruppen av utfärdande organ eller behöriga myndigheter samt webbadress eller kontaktuppgifter.

            (*3)  Denna beskrivning ska bestå av öppna textfält i vilka användning av standardiserad terminologi inte är obligatorisk. Medlemsstaterna ska inte heller vara skyldiga att översätta beskrivningen till andra EU-språk.


				|

		52013DC0369

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Nederländernas nationella reformprogram 2013 och rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram för 2012-2017 /* COM/2013/0369 final - 2013/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Nederländernas nationella reformprogram
2013
och rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram för 2012-2017
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt
artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2], särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets yttrande[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och
sysselsättning – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och god
konkurrenskraft i Europa.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet
på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 29 juni 2012 beslutade
stats- och regeringscheferna om en "tillväxt- och
sysselsättningspakt" som ska ge samstämmiga ramar för insatser på
nationell nivå, EU-nivå och i euroområdet, under utnyttjande av alla tänkbara
hjälpmedel, instrument och strategier. De beslutade också om åtgärder som ska
vidtas på medlemsstatsnivå, och uttalade bland annat medlemsstaternas fasta
engagemang att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de
landsspecifika rekommendationerna.
(4)       Den 6 juli 2012 antog rådet
en rekommendation om Nederländernas nationella reformprogram för 2012 och avgav
sitt yttrande om Nederländernas uppdaterade stabilitetsprogram för 2011-2015.
(5)       Den 28 november 2012 antog
kommissionen sin årliga tillväxtöversikt[6], och inledde därmed den 2013 års europeiska
planeringstermin för samordningen av den ekonomiska politiken. Den 28 november
2012 antog kommissionen rapporten om varningsmekanismen[7], på
grundval av förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av
makroekonomiska obalanser. I rapporten angavs att Nederländerna var en av de
medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)       Den 14 mars 2013 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att åstadkomma finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande insatser. Rådet betonade
också behovet att genomföra en differentierad, tillväxtfrämjande finanspolitisk
konsolidering för att återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt
och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följder, och
modernisera den offentliga förvaltningen.
(7)       Den 10 april 2013
offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning[8] av
Nederländerna i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av
analysen drog kommissionen slutsatsen att Nederländerna har makroekonomiska
obalanser, även om dessa inte är alltför stora.
(8)       Den 29 april 2013 lämnade
Nederländerna in sitt stabilitetsprogram för 2013, som täcker perioden
2012–2017, och det nationella reformprogrammet för 2013 in. Av hänsyn till
deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt. (9)   Utgående
från en bedömning av 2013 års stabilitetsprogram i enlighet med rådets
förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att Nederländerna har genomfört
betydande konsolideringsinsatser under perioden 2011-2013, men att den
finanspolitiska ansträngningen förmodligen inte kommer att räcka för att
korrigera det alltför stora underskottet till 2013, främst i ljuset av den
sämre än väntade ekonomiska utvecklingen. Det makroekonomiska scenariot för
budgetprognoserna i programmet är i stora drag trovärdigt. För 2013 och 2014
förutspår stabilitetsprogrammet en real ekonomisk tillväxt på -0,4 %
respektive 1,1 %, vilket är ganska nära kommissionens vårprognos 2013, som
var -0,8 % respektive 0,9 %. Programmets uttalade mål är att på ett
hållbart sätt minska det nominella underskottet till under 3 % av BNP från
2014. Programmet innehåller inga uttryckliga hänvisningar till det
medelfristiga målet, vilket tyder på att det medelfristiga mål på -0,5 %
som angavs i förra årets stabilitetsprogram bekräftas. Det medelfristiga målet
är i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Medan programmet för
2015 planerar en minskning av strukturbalansen med 0,5 % av BNP i
strukturella termer, i enlighet med de årliga strukturella minimikraven,
förväntas strukturbalansen dessutom för 2016 försämras med 0,4 % av BNP
och att förbättras med 0,1 % av BNP under 2017, varigenom den lämpliga
anpassningen inte följs. Utgående från kommissionens vårprognos är den
genomsnittliga finanspolitiska ansträngningen på ca. 0,7 % av BNP under
perioden 2010-2013 i linje med den strukturella anpassning på ¾ % av BNP
som rådet föreslagit. Budgetanpassningen under 2011 och 2012 var i första hand
inriktad på utgiftssidan, men byggde under 2013 i stor utsträckning på
intäktsåtgärder. Det planerade nominella underskott som stabilitetsprogrammet
innehåller är förenligt med en korrigering av det alltför stora underskottet
till 2014, ett år efter det att den tidsfrist som rådet satte i samband med
förfarandet vid alltför stora underskott i slutet av 2009. Rådet anser att den
finanspolitiska ansträngning som myndigheterna planerat inte är förenlig med en
faktisk korrigering Av det alltför stora underskottet till 2014. Tänkbara
ytterligare konsolideringsåtgärder som angetts i stabilitetsprogrammet har
dragits tillbaka tillfälligt, och skulle i alla händelser vara otillräckliga.
Nederländerna måste definiera ytterligare åtgärder för att på ett hållbart sätt
få ned det nominella allmänna offentliga underskottet under tröskeln på
3 % av BNP till 2014 Enligt 2013 års stabilitetsprogram förväntas
förhållandet mellan skuld och BNP öka ytterligare under 2013, till 74 % av
BNP, och att sedan ytterligare växa en aning till 75 % av BNP 2014.
Skuldkvoten förväntas således ligga kvar en bra bit över referensvärdet på
60 %. För 2015 förväntas det i programmet att skuldkvoten ska sjunka till
71,4 % av BNP och sedan fortsätta att sjunka en aning, till 70,8 %
2017. Denna minskning av skuldkvoten efter 2014 är emellertid otillräckligt
underbyggd av politiska åtgärder.
(10)     I syfte att främja
Nederländernas framtida tillväxtpotential är det av största vikt att den
konsolidering som krävs genomförs så att tillväxtfrämjande utgifter skyddas, om
man vill garantera en hållbar korrigering av det alltför stora underskottet och
uppnå det medelfristiga målet på kort till medellång sikt. I synnerhet kommer
åtgärder för att främja innovation och forskning, inbegripet grundforskning,
och utbildning att vara avgörande för en välavvägd anpassning. Det skulle inte
bara bidra till en ekonomisk återhämtning, utan också till att underbygga
innovation och humankapital, förbättra konkurrenskraften och tullväxtutsikterna
på medellång och lång sikt.
(11)     Bostadsmarknaden är en stor
utmaning; stelhet och snedvridande incitament har byggts upp över årtionden och
präglar nu bostadsfinansieringen och sparmönstren inom sektorn. Hushållens
tendens att öka på sina bostadslån i takt med stigande fastighetsvärden speglar
i stort omfång de skatteincitament som länge givits, bland annat att räntan på
bostadslån är helt avdragsgill. Sedan april 2012 har en serie åtgärder delvis
genomförts. Vissa av dessa har att göra med en anpassning av
skattebestämmelserna för bostadsfinansiering. En stegvis övergång till
begränsad avdragsrätt för bostadslåneräntor och en ökning av incitamenten att
amortera lånen pågår, men utfasningen är för långsam för att i nämnvärd
utsträckning påverka amorteringsbeteendet. Hyresmarknaden är inskränkt av
reglering och av en mycket stor socialbostadssektor med långa väntelistor.
Införandet, nyligen, av hyresskillnader beroende på inkomst inom den sociala
bostadssektorn är ett steg i rätt riktning, men effekterna är begränsade. Även
om de föreslagna åtgärderna går åt rätt håll går reformerna därför i allmänhet
sakta när det gäller att ta itu med grundläggande problem, och de måste därför
skyndas på; samtidigt måste man se till att sociala bostäder förblir
tillgängliga för mindre gynnade personer som inte kan hitta bostad på
marknadsvillkor, till exempel i områden med hög efterfrågan på bostäder.
(12)     Pensionssystemets långsiktiga
hållbarhet har ökat till följd av den stegvisa höjningen av den lagstadgade
pensionsåldern från 65 år 2012 till 67 år 2023. Därigenom har Nederländerna
till fullo följt den del av 2012 års rekommendationer som avser höjningen av
den lagstadgade pensionsåldern och koppling av denna till den förväntade
livslängden, både för den första och den andra pensionspelaren.  Bland de
problem som fortfarande återstår märks avsaknaden av en lämplig fördelning av
kostnader och risker inom och mellan generationer. En översyn av förvaltningen
av den andra pelarens pensionsfonder borde redan ha genomförts för att bidra
till att göra samhället tåligare för problemet med en åldrande befolkning. De
offentliga finanserna skulle därför vara hållbarare om planerna för en reform
av långvården genomfördes så att de snabbt ökande kostnaderna för den åldrande
befolkningen kunde begränsas.  Samtidigt måste långvårdens kvalitet och
tillgänglighet bevaras på tillräcklig nivå.
(13)     De reformer av arbetsmarknaden
som Nederländerna föreslagit syftar till att öka delaktigheten på
arbetsmarknaden och främja rörlighet. Reformen av lagen om deltagande är
ambitiös och kan kraftigt stimulera deltagandet på arbetsmarknaden. Däremot är
reformerna ännu inte införda i lagstiftningen, och tidsfristen för genomförande
förefaller kort. Det krävs dessutom ytterligare insatser för att öka
arbetstagares anställbarhet i arbetsmarknadens utkant, inbegripet kvinnor,
personer med migrationsbakgrund, funktionshindrade, ungdomar och äldre.
Nederländerna har anmält reformer av arbetslöshetsförmånssystemet och landets
relativt stränga anställningsskyddsslagstiftning. I kombination med
skattelättnader för rörlighet (mobiliteitsbonus) för arbetsgivare som
anställer personer över 50 som erhåller socialförsäkringsstöd eller personer
med funktionsnedsättning är dessa reformer mycket väl inställda på grupper med
låg delaktighet på arbetsmarknaden.  Men även om åtgärderna går åt rätt håll
kan de först bedömas i sin helhet när de är antagna. Om man slutligen drev på
undanröjandet av hindren för den person som inte tjänar huvudinkomsten i
hushållet att öka sin arbetstid skulle man ytterligare kunna lindra framtida
arbetskraftsbrister.
(14)     Betydande framsteg har gjorts
med 2012 års rekommendationer om innovation och kopplingen mellan företag och
forskning. Det företagspolitiska initiativet To the Top med sin
sektorsvisa metod för offentlig-privata partnerskap inom forskning, innovation
och utbildning (top-sektorn) håller nu på att genomföras. Utöver
sektorsinriktade innovationsstrategier krävs också strategier för
tvärvetenskaplig forskning och innovation, och en tillräcklig nivå av offentlig
finansiering måste bibehållas för grundforskning som inte öronmärkts.
(15)     Kommissionen har inom ramen
för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av
Nederländernas ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det
nationella reformprogrammet samt lagt fram en fördjupad granskning. Den har
beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Nederländerna utan även i vilken utsträckning som EU:s
regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet av att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att beakta synpunkter på
EU-nivå när framtida nationella beslut fattas. Kommissionens rekommendationer
inom ramen för den Europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationer
1 till 4 nedan.
(16)     Mot bakgrund av denna
bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande[9] avspeglas
särskilt i rekommendation 1 nedan.
(17)     Mot bakgrund av kommissionens
fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella
reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Rådets rekommendationer enligt
artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av
makroekonomiska obalanser avspeglas i rekommendation 2 nedan.
(18)     I samband med den europeiska
planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska
politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat
särskilda rekommendationer till de medlemsstater vars valuta är euron. Även
Nederländerna bör se till att de genomför dessa rekommendationer snabbt och
fullständigt.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Nederländerna
att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:
1.           Förstärka och genomföra
budgetstrategin, kompletterad med tillräckligt specificerade åtgärder, för år
2014 och därefter, för att på ett hållbart sätt garantera en snabb korrigering
av det alltför stora underskottet till 2014 och uppnå de strukturanpassningar
som specificeras i rådets rekommendationer enligt förfarandet vid alltför stora
underskott. Skydda utgifterna på områden som direkt inverkar på tillväxten, som
utbildning, innovation och forskning. Efter korrigering av det alltför stora
underskottet, fortsätta strukturanpassningarna så att Nederländerna kan uppnå
det medelfristiga målet till 2015.
2.           Öka insatserna för att
stegvis reformera bostadsmarknaden genom att skynda på den planerade
minskningen av möjligheterna för skatteavdrag för bostadslåneränta och
införandet av en mer marknadsinriktad prissättningsmekanism på hyresmarknaden,
samt anpassa hyrorna till hushållens inkomster inom den sociala bostadssektorn.
Se över socialbostadsföreningarnas principer för att stödja de hushåll som mest
behöver det.
3.           Anpassa den andra pensionspelaren,
i samarbete med arbetsmarknadens parter, för att bibehålla en lämplig kostnads-
och riskfördelning inom och mellan generationerna. Komplettera den stegvisa
höjningen av pensionsåldern med åtgärder för att öka anställbarheten för äldre
arbetstagare.  Genomföra den planerade reformen av långtidsvården för att göra
det systemet kostnadseffektivt, och komplettera den med ytterligare åtgärder
för att begränsa kostnadsökningen, i syfte att garantera hållbarhet.
4.           Vidta
ytterligare åtgärder för att öka deltagandet i arbetsmarknaden, i synnerhet för
personer i arbetsmarknadens utkant. Fortsätt att minska skattehindren för
arbete bland annat genom att snabbare fasa ut överförbara skatteavdrag för den
person som inte tjänar huvudinkomsten i hushållet. Främja övergångar på
arbetsmarknaden och ta itu med stelheter på marknaden, bland annat genom att
driva på reformen av anställningsskyddslagstiftningen och
arbetslöshetsförmånssystemet.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT
L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L
306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2013) final [to be updated with
2013 ref.].
[4]               P7_TA(2013)0052
och P7_TA(2013)0053.
[5]               Rådets
beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[6]               KOM(2012) 750 slutlig.
[7]               KOM(2012) 751 slutlig.
[8]               SWD(2013) xx final.
[9]               Enligt
artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 7 januari 2014 om utnämning av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion

text:
               11.1.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 8/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 7 januari 2014
   om utnämning av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion
   2014/C 8/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 283.2,
   med beaktande av protokoll (nr 4) om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 11.2.
   HÄRIGENOM REKOMMENDERAS EUROPEISKA RÅDET ATT
   utse Sabine LAUTENSCHLÄGER till ledamot i Europeiska centralbankens direktion för en mandattid på åtta år.

      Utfärdad i Bryssel den 7 januari 2014.

            På rådets vägnar

         D. KOURKOULAS

            Ordförande


Avis juridique important

|

52001HB0002

Europeiska centralbankens rekommendation av den 1 mars 2001 till en rådsförordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2531/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens tillämpning av minimireserver (ECB/2001/2)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 089 , 20/03/2001 s. 0004 - 0006

Europeiska centralbankens rekommendationav den 1 mars 2001till en rådsförordning om ändring av rådets förordning (EG) nr 2531/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens tillämpning av minimireserver(ECB/2001/2)(2001/C 89/05)MOTIVERINGI. InledningEnligt artikel 123.1 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (nedan kallat fördraget) skall Europeiska unionens råd (nedan kallat rådet) - omedelbart efter det att det bekräftat vilka medlemsstater som uppfyller de nödvändiga villkoren för införande av en gemensam valuta - anta de tilläggsföreskrifter som avses i artikel 107.6 i fördraget och i artikel 42 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad stadgan)(1). Ett särskilt förfarande föreskrivs i fördraget för antagande av de bestämmelser som avses i artikel 107.6: Rådet skall anta dem antingen på förslag av kommissionen eller på rekommendation av Europeiska centralbanken (ECB). För att undvika dubbelarbete inför starten av tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen enades Europeiska monetära institutet och kommissionen om att ECB skulle utarbeta en rekommendation till förordning i enlighet med artikel 19.2 i stadgan. Den 7 juli 1998 överlämnade ECB till rådet rekommendationen 98/C 246/06 till en rådsförordning om Europeiska centralbankens tillämpning av minimireserver(2). Den 23 november 1998 antog rådet förordning (EG) nr 2531/98 om Europeiska centralbankens tillämpning av minimireserver(3). Det finns anledning att för konsekvensens skull tillämpa samma förfarande för att införa de ändringar som föreslås av förordning (EG) nr 2531/98.I den första meningen i artikel 7.2 i förordning (EG) nr 2531/98 anges att principerna och förfarandena i rådets förordning (EG) nr 2532/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner(4) skall tillämpas när en sanktion föreläggs enligt punkt 1. I den andra meningen i artikel 7.2 i förordning (EG) nr 2531/98 anges emellertid vissa avvikelser, främst att den tidsfrist som anges i artikel 3.7 i förordning (EG) nr 2532/98 skall förkortas.I artikel 3.7 i förordning (EG) nr 2532/98 anges följande: Om inget beslut fattas av ECB-rådet inom två månader från framställningen, kan det berörda företaget begära juridisk överprövning av direktionens beslut i överensstämmelse med fördraget. Genom artikel 7.2 i förordning (EG) nr 2531/98 förkortas denna tidsfrist till 15 dagar enligt följande: När en sanktion föreläggs enligt punkt 1 skall principerna och förfarandena i förordning (EG) nr 2532/98 tillämpas. Artikel 2.1 och 2.3 och artikel 3.1-3.4 i den förordningen skall dock inte vara tillämpliga, och de tidsfrister som avses i artikel 3.6, 3.7 och 3.8 skall förkortas till femton dagar.ECB:s handläggning av framställningar om att ECB-rådet skall överpröva direktionens beslut att förelägga sanktioner för underlåtenhet att uppfylla förpliktelsen att hålla föreskrivna minimireserver har visat att den förkortade tidsfristen på 15 dagar inte ger ECB-rådet tillräcklig tid för att i) göra en fullständig bedömning av ärendet, ii) iaktta de krav rörande handläggningen som sammanhänger med företagets rätt till försvar och iii) iaktta de krav som gäller för ECB-rådets beslutsfattande. På grund av dessa krav är det omöjligt för ECB-rådet att fatta beslut och ett företag kommer därför att efter utgången av femtondagarsfristen kunna begära juridisk överprövning direkt hos EG-domstolen utan att ECB-rådet meddelat beslut rörande en framställning om överprövning.ECB skulle därför, för att undvika situationer där överprövningsförfarandet blir verkningslöst, vilja föreslå att rådet utsträcker den femtondagarsfrist som gäller för överprövning av sanktioner rörande minimireserver så att överprövningen kan få avsett resultat.Därför föreslås att man återinför den normala tvåmånadersfristen genom att upphäva hänvisningen i artikel 7.2 i förordning (EG) nr 2531/98 till artikel 3.7 i förordning (EG) nr 2532/98 enligt följande: "När en sanktion föreläggs enligt punkt 1 skall principerna och förfarandena i förordning (EG) nr 2532/98 tillämpas. Artikel 2.1 och 2.3 och artikel 3.1-3.4 i den förordningen skall dock inte vara tillämpliga, och de tidsfrister som avses i artikel 3.6 och 3.8 skall förkortas till femton dagar".II. Kommentarer till artiklarnaArtikel 1 - ÄndringGenom denna artikel föreslås att nu gällande hänvisning till den förkortade tidsfrist som gäller för Europeiska centralbankens råd att fatta beslut rörande en framställning om överprövning av direktionens beslut om sanktioner skall utgå. Därigenom skulle den normala tidsfristen på två månader som anges i förordning (EG) nr 2532/98 även gälla för fall av underlåtenhet att hålla föreskrivna minimireserver.Artikel 2 - SlutbestämmelserDenna förordning skall träda i kraft samma dag som den offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning och tillämpas på framställningar som görs efter dagen för offentliggörandet.(1) Artikel 42 i stadgan lyder: "Enligt artikel 107 i detta fördrag skall rådet omedelbart efter beslutet om tidpunkten för början av den tredje etappen, antingen på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet och ECB eller på rekommendation av ECB och efter att ha hört Europaparlamentet och kommissionen, med kvalificerad majoritet anta de bestämmelser som avses i artikel 4, artiklarna 5.4 och 19.2, artiklarna 20. och 28.1, 29.2, 30.4 och 34.3 i denna stadga".(2) EGT C 246, 6.8. 1998, s. 6.(3) EGT L 318, 27.11.1998, s. 1.(4) EGT L 318, 27.11.1998, s. 4.FÖRESLAGEN ÄNDRING AV RÅDETS FÖRORDNING (EG) nr 2531/98 OM EUROPEISKA CENTRALBANKENS TILLÄMPNING AV MINIMIRESERVER"EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNINGmed beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad stadgan), särskilt artikel 19.2 i denna,med beaktande av Europeiska centralbankens (ECB) rekommendation,med beaktande av Europaparlamentets yttrande,med beaktande av kommissionens yttrande, samti enlighet med det förfarande som anges i artikel 107.6 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen och i artikel 42 i stadgan samt i enlighet med vad som anges i artikel 43.1 i stadgan, punkt 8 i Protokollet om vissa bestämmelser angående Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland och punkt 2 i Protokollet om vissa bestämmelser angående Danmark, ochav följande skäl:(1) Rådet antog den 23 november 1998 förordning (EG) nr 2531/98 om Europeiska centralbankens tillämpning av minimireserver(1).(2) I förordning (EG) nr 2531/98 anges särskilda sanktioner och förfaranden som möjliggör ett förenklat förfarande när det gäller att förelägga sanktioner för vissa fall av åsidosättanden, samtidigt som hänvisning görs till rådets förordning (EG) nr 2532/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner(2) beträffande principerna och förfarandena för sådana förelägganden.(3) Erfarenheterna av det överprövningsförfarande som anges i artikel 3.7 i förordning (EG) nr 2532/98 och förenklingarna i artikel 7.2 av förordning (EG) nr 2531/98 har visat att den förkortade tidsfristen på femton dagar inte ger ECB-rådet tillräcklig tid för att fatta beslut.(4) För att överprövningsförfarandet skall fungera väl måste ECB-rådets tidsfrist för beslutsfattande förlängas till två månader.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE:Artikel 1ÄndringI artikel 7.2 i förordning (EG) nr 2531/98 skall hänvisningen till artikel 3.7 i förordning (EG) nr 2532/98 utgå.Artikel 2SlutbestämmelserDenna förordning skall träda i kraft samma dag som den offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Bestämmelserna i denna förordning skall tillämpas på framställningar som görs efter dagen för offentliggörandet. Avgörande är härvid den dag framställningen kommer in till ECB.Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater."Denna rekommendation riktar sig till Europeiska unionens råd.Denna rekommendation skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Utfärdad i Frankfurt am Main den 1 mars 2001.ECB:s ordförandeWillem F. Duisenberg(1) EGT L 318, 27.11.1998, s. 1.(2) EGT L 318, 27.11.1998, s. 4.


Avis juridique important

|

31995H0112

95/112/EG: Rådets rekommendation av den 20 mars 1995 om att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 1993

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 080 , 08/04/1995 s. 0044 - 0044

RÅDETS REKOMMENDATION av den 20 mars 1995 om att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 1993 (95/112/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 206 i detta,med beaktande av andra AVS-EEG-konventionen, som undertecknades i Lomé den 8 december 1984,med beaktande av rådets beslut 86/283/EEG av den 30 juni om utomeuropeiska länders och territoriers associering med Europeiska ekonomiska gemenskapen (1),med beaktande av den interna överenskommelsen om finansiering och förvaltning av gemenskapens bistånd (2), som undertecknades i Bryssel den 19 februari 1985, ändrad genom beslut 86/281/EEG (3) och särskilt artikel 29.3 i denna,med beaktande av budgetförordningen av den 11 november 1986 som är tillämplig på sjätte Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artikel 66-73 i denna, ochmed beaktande av följande:Rådet har granskat räkenskaperna och balansräkningen för Europeiska utvecklingsfondens (1984) operationer (sjätte EUF) till och med den 31 december 1993, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 1993, tillsammans med kommissionens svar (5).I enlighet med artikel 29.3 i den interna överenskommelsen beviljas kommissionen ansvarsfrihet för förvaltningen av Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) av parlamentet på rådets rekommendation.I sin helhet har kommissionens genomförande av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1984) (sjätte EUF) under räkenskapsåret 1993 varit tillfredsställande.HÄRIGENOM REKOMMENDERASatt Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 1993.Utfärdad i Bryssel den 20 mars 1995.På rådets vägnarE. ALPHANDÉRYOrdförande(1) EGT nr L 175, 1.7.1986, s. 1.(2) EGT nr L 86, 31.3.1986, s. 210.(3) EGT nr L 178, 2.7.1986, s. 13.(4) EGT nr L 325, 20.11.1986, s. 42.(5) EGT nr C 327, 24.11.1994, s. 264-300 och 421-435.


Avis juridique important

|

31996H0733

96/733/EG: Kommissionens rekommendation av den 9 december 1996 om miljöavtal som genomför gemenskapsdirektiv (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 333 , 21/12/1996 s. 0059 - 0061

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 9 december 1996 om miljöavtal som genomför gemenskapsdirektiv (Text av betydelse för EES) (96/733/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt andra strecksatsen i artikel 155 i detta, ochI rådets och medlemsstatsregeringarnas representanters resolution, antagen vid mötet inom rådet den 1 februari 1993, om ett gemenskapsprogram för politik och åtgärder som avser miljön och en hållbar utveckling (1) konstateras att ett engagemang från alla samhällsnivåer i en anda av gemensamt ansvar kräver ett fördjupat och utökat utbud av styrmedel för att komplettera den normativa lagstiftningen.Detta gemenskapsprogram visar att endast lagstiftningsmässiga åtgärder inte räcker för att åstadkomma en ändring i rådande trender och praxis.Trots vissa framsteg har en utökning av utbudet av styrmedel visat sig svårare än förutspått och därför krävs större insatser för att gynna marknadsorienterade styrmedel.Avtal i kontraktsform mellan offentliga myndigheter och industrin ("miljöavtal") utgör ett politiskt styrmedel som på ett kostnadseffektivt sätt kan bidra till att miljömålen uppnås genom att aktivt förebyggande insatser från industrin uppmuntras.Kommissionen vill främja användningen av miljöavtal och har i sitt meddelande till rådet och Europaparlamentet om miljöavtal (2) presenterat fördelarna med sådana avtal och kriterierna för att de skall bli framgångsrika.När miljöavtal användas som ett medel för att genomföra vissa bestämmelser i direktiv, kan de under vissa förhållanden komplettera lagstiftning eller ersätta lagstiftning som annars hade behövt vara mer detaljerad.Direktiv är bindande för varje medlemsstat när det gäller de resultat som skall uppnås, vilket innebär att de medlemsstater som använder avtal för att genomföra ett direktiv, alltid måste kunna garantera de resultat som föreskrivs i det aktuella direktivet.För att säkerställa att gemenskapsdirektiven helt respekteras bör miljöavtal som genomför vissa bestämmelser i direktiven vara bindande till sin form samt uppfylla villkor som garanterar insynen i avtalen, deras trovärdighet och tillförlitlighet.Direktiven bör uttryckligen ange de bestämmelser i ett direktiv som kan genomföras genom ett miljöavtal.Bindande villkor för avtal genom vilka de angivna bestämmelserna i ett direktiv genomförs bör fastställas i dessa direktiv.Medlemsstaterna skall säkerställa att miljöavtalen är förenliga med fördraget, och i synnerhet med bestämmelserna för den inre marknaden och konkurrensreglerna samt med direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (3), senast ändrat genom kommissionens beslut 96/139/EG (4).Miljöavtal och all tillhörande relevant information bör formellt anmälas till kommissionen tillsammans med andra nationella åtgärder som vidtagits för att genomföra ett direktiv för att möjliggöra kontroll av deras verkan som ett medel för införlivandet med nationell lagstiftning.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Syftet med denna rekommendation är att ange riktlinjer för användning av avtal mellan offentliga myndigheter och de berörda näringsgrenarna ("Miljöavtal") som ett medel att genomföra gemenskapsdirektiv på miljöområdet.2.1 När bestämmelserna i direktiv som rör miljöområdet uttryckligen möjliggör ett genomförande genom avtal, bör medlemsstaterna följa följande riktlinjer:2.2 Avtalen bör i samtliga falla) ha formen av ett kontrakt, som kan genomdrivas med antingen civilrättsliga eller offentligrättsliga medel,b) specificera kvantifierade mål och ange delmål med ifrågavarande tidsgränser,c) offentliggöras i den nationella officiella tidningen eller som en offentlig handling som på motsvarande sätt är tillgänglig för allmänheten,d) föreskriva övervakning av de uppnådda resultaten, regelbunden rapportering till de behöriga myndigheterna och ändamålsenlig information till allmänheten,e) vara öppna för alla parter som vill uppfylla villkoren i avtalen.2.3 Avtalen bör, där så är tillämpligt,a) inrätta en verksam ordning för insamling, utvärdering och kontroll av de uppnådda resultaten,b) kräva att deltagande företag tillhandahåller information som gäller genomförandet av avtalet till tredje part enligt samma villkor som gäller för offentliga myndigheter enligt rådets direktiv 90/313/EEG av den 7 juni 1990 om rätt att ta del av miljöinformation (5),c) införa avskräckande sanktioner såsom böter, viten eller indragande av tillstånd vid eventuella överträdelser.3.1 När miljöavtal ingås skall den behöriga myndigheten se till att de uppnådda framstegen enligt avtalet undersöks och att ytterligare åtgärder vidtas i god tid, om detta är nödvändigt för att uppfylla förpliktelserna enligt direktivet.3.2 Såsom avtalspart bör den nationella myndigheten också säkerställa förenligheten med fördraget och i synnerhet med fördragets bestämmelser för den inre marknaden och dess konkurrensregler samt med direktiv 83/189/EEG.4. Om miljöavtal användas som ett medel för genomförande av gemenskapsdirektiv skall de, tillsammans med all tillhörande relevant information, anmälas till kommissionen samtidigt med andra nationella åtgärder som vidtagits för att genomföra detta direktivet för att möjliggöra kontroll av deras verkan som ett medel för införlivandet med nationell lagstiftning.5. Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 9 december 1996.På kommissionens vägnarRitt BJERREGAARDLedamot av kommissionen(1) EGT nr C 138, 17.5.1993, s. 1.(2) KOM(96) 561 slutlig.(3) EGT nr L 109, 26.4.1983, s. 8.(4) EGT nr L 32, 10.2.1996, s. 31.(5) EGT nr L 158, 23.6.1990, s. 56.


Avis juridique important

|

52002HB0013

Europeiska Centralbankens rekommendation av den 19 december 2002 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Europeiska centralbanken och Finlands Bank (ECB/2002/13)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 331 , 31/12/2002 s. 0056 - 0056

Europeiska Centralbankens rekommendationav den 19 december 2002till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Europeiska centralbanken och Finlands Bank(ECB/2002/13)(2002/C 331/08)ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1 i denna, ochav följande skäl:(1) Europeiska centralbankens (ECB:s) och de nationella centralbankernas räkenskaper skall granskas av oavhängiga externa revisorer som rekommenderats av ECB-rådet och godkänts av Europeiska unionens råd.(2) Förordnandet för ECB:s nuvarande externa revisor löper ut 2003. En extern revisor måste därför utses för tiden från och med 2003. Förordnandet för den externa revisorn bör gälla för fem år.(3) Förordnandet för Finlands Banks externa revisor har inte förnyats för tiden från och med 2003, eftersom den externa revisorns verksamhet förväntas upphöra vid mitten av 2003 och anbudsförfaranden bör genomföras med jämna mellanrum. En extern revisor måste därför utses för tiden från och med 2003. Förordnandet för den externa revisorn bör gälla för fem år,HÄRIGENOM REKOMMENDERASKPMG Deutsche Treuhand-Gesellschaft AG Wirtschaftsprüfungsgesellschaft som ECB:s externa revisor ochErnst &  Young Oy som Finlands Banks externa revisor.Denna rekommendation skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Utfärdad i Frankfurt am Main den 19 december 2002.Willem F. DuisenbergECB:s ordförande


Avis juridique important

|

31981K0772

81/772/EKSG: Kommissionens rekommendation av den 10 september 1981 om ändring av Höga myndighetens rekommendation nr 1-64 om höjning av skyddstullen på järn- och stålprodukter vid gemenskapens yttre gränser

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 285 , 07/10/1981 s. 0033 - 0033 Finsk specialutgåva Område 13 Volym 11 s. 0181  Svensk specialutgåva Område 13 Volym 11 s. 0181  Spansk specialutgåva: Område 11 Volym 15 s. 0003  Portugisisk specialutgåva: Område 11 Volym 15 s. 0003

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 10 september 1981 om ändring av Höga myndighetens rekommendation nr 1-64 om höjning av skyddstullen på järn- och stålprodukter vid gemenskapens yttre gränser (81/772/EKSG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSIONEN HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 74 i detta, ochmed beaktande av följande:Höga myndigheten begärde genom sin rekommendation nr 1-64(1), senast ändrad genom rekommendation nr 1905/78/EKSG(2), att medlemsstaterna skulle höja skyddstullen på järn- och stålprodukter vid gemenskapens yttre gränser.Rekommendationen utformades så att den är fullt förenlig med ett konstruktivt deltagande för gemenskapen i de multilaterala handelsavtalsförhandlingarna inom ramen för GATT.Företrädarna för Europeiska kol- och stålgemenskapens medlemsstaters regeringar har sammanträtt inom rådet och genom beslut av den 10 december 1979(3) godkänt Genèveprotokollet (1979), som blev resultatet av de multilaterala handelsförhandlingar som förts från 1973 till 1979 till den del detta protokoll berör varor som omfattas av Parisfördraget och vederbörligen angivits som sådana i gemenskapens lista över koncessioner som bifogas protokollet. Koncessionerna är tillämpliga med verkan från 1 januari 1982.Det bör anges i artikel 2 i ovan nämnda rekommendation att bestämmelsen i fråga också gäller för åtaganden som följer av Genèveprotokollet (1979) eller av andra tulltaxeöverenskommelser som slutits inom ramen för GATT.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1Artikel 2.1 i rekommendation nr 1-64 skall ersättas med följande:"1. Denna rekommendation skall inte tillämpas när det i fråga om bestämda KN-nummer skulle medföra åsidosättande av de bundna koncessioner som har beviljats de fördragsslutande parterna i GATT, däribland åtaganden som följer av tullavtal som gemenskapen eller dess medlemsstater i samverkan ingått inom ramen för GATT."Artikel 2Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Den skall offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Utfärdad i Bryssel den 10 september 1981.På kommissionens vägnarWilhelm HAFERKAMPVice ordförande(1) EGT nr 8, 22.1.1964, s. 99/64.(2) EGT nr L 217, 8.9.1978, s. 5.(3) EGT nr L 71, 17.3.1980, s. 179.