title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Belgiens nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

text:
               15.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 209/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Belgiens nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014
   2011/C 209/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.3,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för sysselsättning och arbetstillfällen, Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stärka den hållbara tillväxten och konkurrenskraften inom EU.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (4)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och den 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Det underströk behovet av att prioritera ett återställande av sunda offentliga finanser och hållbar finanspolitik, en minskning av arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (5)

               Den 25 mars 2011 inbjöd Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 15 april 2011 överlämnade Belgien sitt uppdaterade konvergensprogram för 2011 som täcker perioden 2011–2014, och sitt nationella reformprogram för 2011. För att man ska kunna beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de granskats samtidigt.

               (7)

               Belgien hade en stabil BNP-tillväxt med i genomsnitt 2,3 % per år under perioden 1998–2008. Under 2009 drabbades landet av hela effekten av den globala ekonomiska recessionen och BNP sjönk med 2,8 %. Recessionens effekter på sysselsättningen var relativt begränsad. En tillfällig nedgång i antalet arbetade timmar och en nedgång i arbetsproduktiviteten per timme dämpade effekterna. Efter en minskning på 0,4 % under 2009 ökade sysselsättningen igen under 2010. Arbetslösheten ökade emellertid från 7 % före recessionen till 8,3 % 2010. Tack vare uppgången i världshandeln var återhämtningen under 2010 starkare än förväntat, och BNP växte med 2,2 %. På grund av de automatiska stabilisatorernas inverkan och de diskretionära åtgärder som vidtogs i reaktion på krisen ökade det offentliga underskottet från 1,3 % 2008 till 5,9 % av BNP 2009.

               (8)

               Baserat på en bedömning av det uppdaterade stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för stabilitetsprogrammets beräkningar av de offentliga finanserna är rimligt. Även om det är baserat på något mindre gynnsamma tillväxtantaganden för 2011 ligger det i stort sett i linje med kommissionens senaste vårprognos för 2011. Efter ett underskott på 4,1 % 2010, vilket var bättre än förväntat, är syftet med den finanspolitiska strategi som beskrivs i stabilitetsprogrammet att ytterligare minska det till 3,6 % 2011 och under referensvärdet på 3 % senast 2012, som är den tidsfrist som rådet fastställt för korrigering av alltför stora underskott. Den minskning av underskottet som planeras för 2011 förefaller möjlig med tanke på de ganska försiktiga ekonomiska beräkningarna. Den finanspolitiska insatsen kommer emellertid sannolikt att hamna under den genomsnittliga insats på 0,75 % av BNP per år som rådet rekommenderar, särskilt under 2011 och 2012 då den bara skulle uppgå till 0,4 respektive 0,3 % av BNP (i strukturella termer). Dessutom finns inga särskilda anpassningsåtgärder för att underskottsmålen ska kunna uppfyllas för 2012 och därpå följande år. Slutligen förväntas inte målet på medellång sikt – ett strukturellt överskott på 0,5 % av BNP – uppnås inom stabilitetsprogramperioden 2011–2014.

               (9)

               Mot bakgrund av det bättre än förväntade resultatet under 2010 skulle en större minskning av underskottet 2011 och snabbare framsteg än beräknat mot referensvärdet på 3 % av BNP vara lämpligt. Utan ytterligare konsolideringsåtgärder kommer det dessutom inte att vara möjligt att få ett slut på det alltför stora underskottet senast 2012 och att fortsätta att närma sig målet på medellång sikt. Eftersom skattetrycket, särskilt på arbetsinkomster, redan är mycket högt i Belgien, bör sådana konsolideringsåtgärder i huvudsak vara utgiftsbaserade.

               (10)

               Den ekonomiska och finansiella krisen bröt den tidigare långsiktiga utvecklingen av en minskande offentlig skuld. Skuldkvoten, som hade sjunkit sedan 1993 (då den nådde en toppnotering på 134 % av BNP, varefter den fortsatte att sjunka tills den nådde 84 % av BNP under 2007), har ökat igen sedan 2008 och uppgick i slutet av 2010 till 96,8 % av BNP. Den höga nivån på den offentliga skulden är fortfarande en betydande utmaning, i synnerhet eftersom de långsiktiga effekterna på de offentliga finanserna av befolkningens åldrande är större än genomsnittet i EU, huvudsakligen till följd av en relativt stor ökning av pensionsutgifterna, vilket kommer att anstränga de offentliga finanserna ytterligare. I stabilitetsprogrammet beskriver myndigheterna en tredelad strategi för att stävja den förutsedda betydande ökningen av åldersrelaterade utgifter (minska den offentliga skuldsättningsnivån, öka sysselsättningen och arbetskraftdeltagandet och skapa ett starkt, solidaritetsgrundat socialförsäkringssystem). Genom att säkerställa tillräckliga primära överskott på medellång sikt och ytterligare reformera det belgiska socialförsäkringssystemet, och särskilt pensionssystemet, bör de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet förbättras.

               (11)

               Att se till att den finansiella sektorn är stabil och väl fungerande och kan uppfylla realekonomins behov av finansiella förmedlingstjänster är en stor utmaning för Belgien. Under de senaste två åren har den finansiella sektorn i Belgien drabbats hårt av finanskrisen, vilket har lett till krympta balansräkningar, omfattande statligt stöd och ändrad tillsyn av banksektorn. Banksektorns finansiella ställning är fortfarande svag. I Belgien är dessutom banksektorn starkt koncentrerad och relativt stor i förhållande till ekonomins storlek.

               (12)

               Enligt 1996 års lag om främjande av sysselsättningen och förebyggande skydd av konkurrenskraften ska utvecklingen av lönerna i Belgien vara i linje med löneutvecklingen i de tre grannländerna (Frankrike, Tyskland, Nederländerna), och därigenom hålla arbetskostnaderna under kontroll. Denna lag har dock inte kunnat förhindra en snabbare ökning av lönerna i Belgien under perioden 2005–2010 än i de tre grannländerna, medan produktivitetstillväxten har varit lägre. Följaktligen har enhetsarbetskostnaderna ökat snabbare i Belgien jämfört med dess grannländer och genomsnittet i euroområdet. Detta är särskilt problematiskt eftersom Belgien är specialiserat på varor med relativt lågt teknikinnehåll och står inför hård konkurrens från lågkostnadsländer. Även om lönenormen bidrar till att anpassa löneförhandlingarna kan den förbättras genom att hänsyn tas till skillnader i produktivitetstillväxt och genom att ett mer effektivt system skapas för att genomföra korrigeringar i efterhand om målen inte uppfylls.

               (13)

               Arbetsmarknaden kännetecknas i flera avseenden av en inflexibilitet som skapar betydande avhållande effekter i fråga om att ta en anställning: arbetslöshetsersättning under obegränsad tid, höga effektiva marginalskattesatser och en hög skattekil (särskilt för lågavlönade arbetstagare), kombinationen av indragning av sociala förmåner och höga skatter när man börjar arbeta. Det finns dessutom flera incitament för äldre arbetstagare att lämna arbetsmarknaden före den lagstadgade pensionsåldern på 65 år. Ytterligare reformering av aktiva arbetsmarknadsåtgärder, och en utvidgning av dem till att omfatta personer över 50 år, skulle bidra till att öka den totala sysselsättningsgraden och förbättra incitamenten för att söka arbete. Dessutom skulle ytterligare successiva sänkningar av arbetslöshetsersättningen och ersättningens varaktighet ge yngre arbetstagare större incitament att ge sig in på arbetsmarknaden. En uppstramning av kriterierna för förtidspensionering skulle uppmuntra äldre arbetstagare att stanna kvar i den förvärvsarbetande befolkningen, och äldre arbetstagare som har varit utan arbete under en tid att återvända till arbetsmarknaden. Slutligen är sysselsättningsgraden för tredjelandsmedborgare (40,9 %), vilket är mycket lägre än genomsnittet i EU.

               (14)

               Det totala skattetrycket på arbete i Belgien är ett av de högsta i EU; en minskning av detta skulle därför bidra till att göra det mer attraktivt att arbeta. Med tanke på de stora konsolideringsinsatser som ligger framåt i tiden måste detta emellertid kompenseras med motsvarande ökningar av mindre snedvridande skatter (t.ex. på konsumtion eller genom en övergång mot miljöskatter). Belgien har mycket lägre implicita skattesatser på energi än angränsande länder. I kombination med den höga skattekilen på arbete har Belgien den lägsta andelen miljöskatter i förhållande till skatterna på arbete i hela EU. Detta har bidragit till en situation med hög arbetslöshet tillsammans med relativt hög energianvändning, vilket gör det svårare att uppnå målen för sysselsättning och energieffektivitet.

               (15)

               Priserna på många varor och tjänster är i allmänhet högre än i andra medlemsstater, vilket tyder på ett lågt konkurrenstryck – särskilt inom detaljhandeln och nätverksindustrin – och på dålig tillsyn. Inom detaljhandeln är inträdeshinder och operativa begränsningar stora. Konkurrensbegränsande regler begränsar fortfarande öppettiderna, skyddar dominerande företag mot nya konkurrenter och hindrar spridningen av nya affärsmodeller och ny teknik. Ett vanligt konkurrensproblem inom nätverksindustrin i Belgien är de dominerande företagens starka ställning och de höga inträdeshindren jämfört med andra medlemsstater, vilket innebär att de tidigare monopolinnehavarna inom denna sektor fortfarande kan göra större vinster genom att ta ut högre priser än vad som skulle vara möjligt på en konkurrensutsatt marknad.

               (16)

               De belgiska myndigheterna har gjort ett antal åtaganden avseende europluspakten. Åtagandena avser fyra områden i pakten. De är inriktade på åtgärder för att minska underskottet, hålla energipriserna under kontroll och uppmuntra konkurrens, kontrollera reallöneökningarna, införa bestämmelser för tillsyn av den finansiella sektorn och införa åtgärder för att höja den faktiska pensionsåldern. Det finns dock inga uppgifter om de åtgärder som ska vidtas för att nå det mål som krävs på det finanspolitiska området, inte heller om hur reallöneökningar eller energipriser skulle kunna kontrolleras. Beträffande systemen för förtidspensionering står det inte klart om och när översynen av generationspakten kommer att göras, och vilken effekten av översynen skulle bli i form av konkreta åtgärder. Dessa åtaganden har bedömts och beaktats i rekommendationerna.

               (17)

               Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet, inklusive europluspakten. Den har beaktat deras relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Belgien, och i vilken utsträckning de överensstämmer med EU:s regler och riktlinjer, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot denna bakgrund anser kommissionen att en större minskning av underskottet 2011 bör vara möjlig, och att ytterligare konsolideringsåtgärder bör fastställas för 2012 och därefter. I syfte att förbättra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt krävs ytterligare reformer av pensionssystemet. Ytterligare åtgärder bör också vidtas för att stärka konkurrenskraften, hjälpa människor in på arbetsmarknaden och omfördela skattetrycket från arbete till konsumtion och energi samt för att skapa fler möjligheter för investeringar och tillväxt inom tjänstesektorn och nätverksindustrin.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation av den 2 december 2009 i enlighet med artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011, och dess yttrande (3) återspeglas i synnerhet i dess rekommendationer (1) och (2) nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Belgien att vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:

               1.

               Utnyttja den pågående ekonomiska återhämtningen för att påskynda korrigeringen av det alltför stora underskottet. I detta syfte bör de nödvändiga specificerade åtgärderna vidtas – framför allt på utgiftssidan – för att senast i 2012 års budget uppnå genomsnittliga finanspolitiska ansträngningar i linje med rekommendationerna enligt förfarandet vid alltför stora underskott, och på så sätt få den höga offentliga skuldsättingsgraden att minska. Detta bör leda till att det offentliga underskottet hamnar klart under referensvärdet på 3 % av BNP senast 2012. Garantera att man närmar sig målet på medellång sikt med minst 0,5 % av BNP per år.

               2.

               Vidta åtgärder för att förbättra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. I linje med tidsramen för den tredelade strategin, bör fokus ligga på att hålla tillbaka de åldersrelaterade utgifterna, särskilt genom att förebygga tidigt utträde från arbetsmarknaden i syfte att markant öka den faktiska pensionsåldern. Åtgärder som att koppla den lagstadgade pensionsåldern till medellivslängden kan övervägas.

               3.

               Ta itu med de strukturella svagheterna inom den finansiella sektorn, i synnerhet genom att slutföra omstruktureringen av banker med behov av en lämpligt finansierad och hållbar affärsmodell.

               4.

               Vidta åtgärder för att, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, reformera systemet för löneförhandling och löneindexering, för att se till att löneökningarna bättre återspeglar utvecklingen av arbetskraftens produktivitet och konkurrenskraft.

               5.

               Öka deltagandet på arbetsmarknaden genom att sänka de höga skatterna och de höga sociala avgifterna för de lågavlönade på ett budgetmässigt neutralt sätt och genom att införa ett system där arbetslöshetsersättningen gradvis minskar med längden på arbetslöshetsperioden. Vidta åtgärder för att omfördela skattetrycket från arbete till konsumtion och för att göra skattesystemet mer miljövänligt. Förbättra den aktiva sysselsättningspolitikens effektivitet genom åtgärder som är inriktade på äldre arbetstagare och utsatta grupper.

               6.

               Införa åtgärder för att öka konkurrensen inom detaljhandelssektorn genom att sänka inträdeshinder och minska operativa begränsningar, och införa åtgärder för att stärka konkurrensen på el- och gasmarknaderna genom att ytterligare förbättra effektiviteten inom de sektoriella tillsynsorganen och konkurrensmyndigheterna.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Enligt artikel 5.3 i förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

32003H0734

Kommissionens rekommendation av den 29 september 2003 om gemensam praxis för ändringar i utformningen av de nationella framsidorna av euromynt i omlopp [delgivet med nr K(2003) 3388]

Europeiska unionens officiella tidning nr L 264 , 15/10/2003 s. 0038 - 0039

Kommissionens rekommendationav den 29 september 2003om gemensam praxis för ändringar i utformningen av de nationella framsidorna av euromynt i omlopp(1)[delgivet med nr K(2003) 3388](Endast de engelska, finska, franska, grekiska, italienska, nederländska, portugisiska, spanska, svenska og tyska texterna är giltiga)(2003/734/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 i detta, ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 106.2 i fördraget får medlemsstaterna ge ut mynt i den omfattning som godkänns av Europeiska centralbanken.(2) Rådet har i enlighet med den andra meningen i artikel 106.2 i fördraget vidtagit harmoniseringsåtgärder på detta område genom rådets förordning (EG) nr 975/98 av den 3 maj 1998 om valörer och tekniska specifikationer för mynt i euro som skall sättas i omlopp(2), ändrad genom förordning (EG) nr 423/1999(3).(3) Enligt artikel 11 i rådets förordning (EG) nr 974/98 av den 3 maj 1998 om införande av euron(4), ändrad genom förordning (EG) nr 2596/2000(5), skall mynt i euro eller i cent som överensstämmer med valörerna och de tekniska specifikationerna vara de enda mynt som är lagliga betalningsmedel i alla deltagande medlemsstater såsom de definieras i den förordningen. Sedan de satts i omlopp den 1 januari 2002 har dessa mynt varit i omlopp inom hela euroområdet.(4) Vid sitt informella möte i Verona i april 1996 enades Ekofinrådet om att euromynten bör ha en gemensam europeisk baksida och en särskiljande nationell framsida. De gemensamma utformningarna för de olika valörerna valdes ut av medlemsstaternas stats- och regeringschefer vid Europeiska rådets möte i Amsterdam i december 1997 sedan en tävling anordnats av Europeiska kommissionen. Varje enskild medlemsstat beslutade om utformningarna av de nationella sidorna av euromynten i omlopp.(5) Rådet beslöt den 23 november 1998 att "ett moratorium för utgivning av jubileumsmynt avsedda att sättas i omlopp bör införas under de första åren som sedlar och mynt i euro är i omlopp". Jubileumsmynt i euro är särskilda mynt i omlopp och de uppfyller de tekniska specifikationer som föreskrivs i förordning (EG) nr 975/98, men där den standardiserade nationella framsidans utformning ersätts av en annan nationell utformning i syfte att ihågkomma en viss händelse eller personlighet.(6) En överenskommen gemensam praxis för ändringar i utformningen av de nationella framsidorna av euromynten i omlopp skulle i synnerhet medverka till att säkerställa att de parter som yrkesmässigt hanterar mynt liksom allmänheten i tillräckligt god tid i förväg informeras om framtida förändringar av det slaget.(7) Medlemsstaterna har rådfrågats om den gemensamma praxis som anges i denna rekommendation, i syfte att beakta deras olika nationella traditioner och preferenser på detta särskilda område. Denna gemensamma praxis bör ge medlemsstaterna tillräckligt spelrum för att kunna bibehålla sina traditioner på det här området.(8) Utgivningar av jubileumsmynt bör endast ske för att ihågkomma händelser eller personligheter av mycket stor betydelse, eftersom sådana mynt kommer att vara i omlopp i hela euroområdet. Mindre betydelsefulla ämnen bör helst hedras genom utgivning av samlarmynt, som ej är avsedda att sättas i omlopp och lätt måste kunna skiljas från mynt i omlopp.(9) Begränsningen av utgivningen av eurojubileumsmynt i omlopp till en enda valör motsvarar befintlig praxis i en rad medlemsstater och skapar en lämplig ram för sådana myntutgivningar. Den mest lämpliga valören för detta ändamål är 2-euromyntet, särskilt på grund av myntets stora diameter och dess tekniska kännetecken som ger ett adekvat skydd mot förfalskning.(10) Det är nödvändigt att införa vissa volymbegränsningar för jubileumsmynt i omlopp i syfte att säkerställa att sådana mynt även i fortsättningen kommer att utgöra en liten procentandel av det totala antalet 2-euromynt i omlopp. För att jubileumsmynten effektivt skall kunna sättas i omlopp, åtminstone under en begränsad period, bör dessa volymbegränsningar samtidigt medge att ett tillräckligt antal mynt ges ut.(11) Gemenskapen har slutit monetära avtal med Furstendömet Monaco, Republiken San Marino och Vatikanstaten, som ger dessa stater rätt att ge ut vissa kvantiteter euromynt i omlopp. Denna gemensamma praxis bör även gälla de mynt i omlopp som ges ut av dessa stater.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1Ändringar av de nationella sidorna av de normala euromynten i omloppUtan att det påverkar tillämpningen av artikel 2 i denna rekommendation bör de utformningar som används för de nationella framsidorna av mynten i omlopp, med valörer i euro eller i cent, inte ändras före utgången av 2008, utom i de fall statsöverhuvudet som avbildas på ett mynt har skiftat. Före utgången av denna period bör kommissionen förbereda en översyn och undersöka huruvida detta moratorium bör förlängas eller om en annan praxis bör införas.Artikel 2Utgivning av eurojubileumsmynt i omloppFrån och med 2004 bör utgivningen av eurojubileumsmynt i omlopp med en utformning av den nationella framsidan som skiljer sig från den för de normala euromynten i omlopp följa följande regler:a) Antalet utgivningar bör begränsas till en per utgivande stat och år, med förbehåll för punkt c i. Denna begränsning kommer inte att gälla för eventuella eurojubileumsmynt i omlopp som gemensamt ges ut av alla länder i euroområdet.b) 2-euromyntet bör vara den enda valören som används för dessa utgivningar.c) Det totala antalet mynt i omlopp för varje enskild utgivning bör inte överstiga det högre av följande två utgivningstak:i) 0,1 % av det totala antalet 2-euromynt som har satts i omlopp av alla utgivande stater fram till början av det år som föregår jubileumsmyntets utgivningsår. Detta tak höjs till 2,0 % av det totala antalet 2-euromynt i omlopp i alla utgivande stater om utgivningen görs till minne av en verkligt global händelse av högt symbolvärde, men medlemsstaten i fråga bör i detta fall samtidigt avstå från att ge ut ett annat liknande jubileumsmynt i omlopp under de följande fyra åren och bör vidare ange skälen till valet av detta höjda utgivningstak inom ramen för de bestämmelser om förhandsinformation som anges i punkt b i artikel 3, ellerii) 5,0 % av det totala antalet 2-euromynt som den utgivande staten har satt i omlopp fram till början av det år som föregår jubileumsmyntets utgivningsår.Artikel 3Utformning av de nationella sidorna och offentliggörande av framtida ändringarFöljande regler bör gälla för samtliga mynt i omlopp med valörer i euro eller cent:a) I enlighet med fastställd praxis, bör den nationella sidans utformning och årsangivelse omges av tolv stjärnor.b) Kommissionen bör informeras om planerade förändringar i de nationella utformningarna av framsidorna av euromynten minst sex månader före myntens utgivning. Den kommer att hänvisa till Ekonomiska och finansiella kommittén för godkännande av alla utgivningar av jubileumsmynt i omlopp som har en planerad utgivningsvolym som överstiger det tak på 0,1 % som det hänvisas till i punkt c i i artikel 2.c) All relevant information om nya nationella myntutformningar kommer att offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.Artikel 4AdressaterDetta rekommendation är riktat till Kungariket Belgien, Förbundsrepubliken Tyskland, Republiken Grekland, Kungariket Spanien, Republiken Frankrike, Irland, Republiken Italien, Storhertigdömet Luxemburg, Kungariket Nederländerna, Republiken Österrike, Republiken Portugal och Republiken Finland.Utfärdad i Bryssel den 29 september 2003.På kommissionens vägnarPedro Solbes MiraLedamot av kommissionen(1) Se även kommissionens meddelande om denna rekommendation (EUT C 247, 15.10.2003).(2) EGT L 139, 11.5.1998, s. 6.(3) EGT L 52, 27.2.1999, s. 2.(4) EGT L 139, 11.5.1998, s. 1.(5) EGT L 300, 29.11.2000, s. 2.


title: Kommissionens rekommendation av den 10 april 2008 om förvaltningen av immateriella rättigheter i samband med kunskapsöverföring och en uppförandekod för universitet och andra offentliga forskningsorganisationer [delgivet med nr K(2008) 1329] (Text av betydelse för EES)

text:
               5.6.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 146/19

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 10 april 2008
   om förvaltningen av immateriella rättigheter i samband med kunskapsöverföring och en uppförandekod för universitet och andra offentliga forskningsorganisationer
   [delgivet med nr K(2008) 1329]
   (Text av betydelse för EES)
   (2008/416/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 165, och
   av följande skäl:

               (1)

               När Lissabonstrategin nylanserades 2005 betonade EU:s stats- och regeringschefer vilken viktig funktion som bättre förbindelser mellan offentliga forskningsorganisationer, som universiteten, och näringslivet har för arbetet med att främja cirkulering och användning av idéer i ett dynamiskt kunskapssamhälle och förbättra konkurrenskraften och välfärden.

               (2)

               Insatser bör göras för att bättre omvandla kunskap till socioekonomiska vinster. Därför behöver offentliga forskningsorganisationer sprida och använda offentligfinansierade forskningsresultat effektivare så att de kan utnyttjas för nya produkter och tjänster. Detta kan ske genom exempelvis samarbeten mellan näringslivet och den akademiska världen (forskningssamverkan eller kontraktsforskning som genomförs eller finansieras tillsammans med en privata sektorn) licensavtal och bildandet av avknoppningsföretag.

               (3)

               Ett effektivt utnyttjande av offentligfinansierade forskningsresultat förutsätter en fungerande förvaltning av immateriella rättigheter (dvs. kunskap i bredast tänkbara bemärkelse, som omfattar allt från uppfinningar och mjukvara till databaser och mikroorganismer, oavsett om dessa skyddas av rättsliga instrument, som patent), utveckling av en entreprenörsanda och entreprenörsfärdigheter inom offentliga forskningsorganisationer samt bättre kommunikation och interaktion mellan offentlig och privat sektor.

               (4)

               De offentliga organisationerna behöver delta aktivt i förvaltningen av immateriella rättigheter och kunskapsöverföringen för att socioekonomiska vinster ska kunna genereras och för att man ska kunna locka till sig studenter, forskare och nya forskningsmedel.

               (5)

               På senare år har medlemsstaterna tagit olika initiativ för att främja kunskapsöverföring på nationell nivå, men det finns kvar stora skillnader mellan medlemsstaternas regelverk, politik och praxis, och metoderna för förvaltning av immateriella rättigheter inom offentliga forskningsorganisationer varierar, vilket kan förhindra eller hämma den gränsöverskridande kunskapsöverföringen i Europa och genomförandet av ett europeiskt område för forskningsverksamhet.

               (6)

               Efter kommissionens meddelande från 2007 (1), som behandlar tillvägagångssätten för en gemensam europeisk ram för kunskapsöverföring, uppmanade Europeiska rådet i juni 2007 kommissionen att utarbeta riktlinjer för de offentliga forskningsorganisationernas förvaltning av immateriella rättigheter i form av en rekommendation till medlemsstaterna.

               (7)

               Avsikten med den här rekommendationen är att ge medlemsstaterna och regionerna politiska riktlinjer för utvecklingen eller uppdateringen av nationella riktlinjer och ramar samt att ge de offentliga forskningsorganisationerna en uppförandekod, för att förbättra de offentliga forskningsorganens förvaltning av immateriella rättigheter och kunskapsöverföring.

               (8)

               Samverkan inom området forskning och utveckling och kunskapsöverföring mellan gemenskapen och tredjeländer bör bygga på tydliga och enhetliga rekommendationer och metoder som säkrar rättvis och lika tillgång till sådana immateriella rättigheter som uppkommer genom internationell forskningssamverkan, till gagn för alla berörda parter. Den bifogade uppförandekoden bör användas som referens i detta sammanhang.

               (9)

               Ett antal goda metoder, som bör hjälpa medlemsstaterna att genomföra den här rekommendationen, anges. Medlemsstaterna kan själva välja vilka förfaranden och metoder som bäst kan säkerställa att principerna i den här rekommendationen följs, med hänsyn till förhållandena i det egna landet, eftersom de metoder som fungerar bra i en medlemsstat inte nödvändigtvis fungerar lika bra i en annan. Hänsyn bör också tas till befintliga riktlinjer på gemenskaps- och OECD-nivå.

               (10)

               Kommissionen och medlemsstaterna bör övervaka genomförandet av den här rekommendationen och dess effekter samt främja ett utbyte av goda metoder för kunskapsöverföring.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS ATT MEDLEMSSTATERNA

               1.

               ser till att alla offentliga forskningsorganisationer sätter upp kunskapsöverföring som ett strategiskt uppdrag,

               2.

               uppmuntrar offentliga forskningsorganisationer att utarbeta och offentliggöra strategier och förfaranden för förvaltning av immateriella rättigheter i enlighet med uppförandekoden i bilaga I,

               3.

               stöder utvecklingen av kunskapsöverföringskapacitet och -kompetenser i offentliga forskningsorganisationer och av åtgärder för att öka studenters medvetenhet och kompetens (framför allt inom teknik och vetenskap) när det gäller immateriella rättigheter, kunskapsöverföring och företagande,

               4.

               främjar spridning på bred front av kunskap som skapas med hjälp av offentliga medel, genom att vidta åtgärder för att främja öppen tillgång till forskningsresultat och samtidigt göra det möjligt att skydda eventuella immateriella rättigheter som berörs,

               5.

               samarbetar och vidtar åtgärder för att förbättra enhetligheten för sina respektive ordningar för ägande av immateriella rättigheter på ett sådant sätt att det främjar samverkan över gränser och kunskapsöverföring inom forsknings- och utvecklingsområdet,

               6.

               använder de principer som beskrivs i den här rekommendationen som underlag för införande eller ändring av nationella riktlinjer och lagar för förvaltningen av immateriella rättigheter och för offentliga forskningsorganisationers kunskapsöverföring, för överenskommelser om forskningssamarbete med tredjeländer och för varje annan åtgärd för att främja kunskapsöverföring, liksom i samband med utarbetandet av politiska strategier eller finansieringssystem inom detta område, med beaktande av bestämmelserna om statligt stöd,

               7.

               vidtar åtgärder för att se till att uppförandekoden genomförs i största möjliga utsträckning, antingen direkt eller genom de regler som fastställs av nationella forskningsorgan,

               8.

               ser till att deltagare i internationella forskningsprojekt som kommer från medlemsstater respektive tredjeländer behandlas lika och rättvist när det gäller ägande och tillgång till immateriella rättigheter, till ömsesidig gagn för alla berörda parter,

               9.

               utser en nationell kontaktpunkt som ska ha till uppgift att samordna åtgärder som rör kunskapsöverföring mellan offentliga forskningsorganisationer och den privata sektorn (även transnationella frågor) i samarbete med liknande kontaktpunkter i andra medlemsstater,

               10.

               granskar och tillämpar bästa praxis enligt bilaga II, med beaktande av de nationella förhållandena,

               11.

               senast den 15 juli 2010 och därefter vartannat år informerar kommissionen om de åtgärder som vidtagits utifrån den här rekommendationen och om de effekter de haft.

      Utfärdad i Bryssel den 10 april 2008.

            På kommissionens vägnar

         Janez POTOČNIK

            Ledamot av kommissionen

      (1)  KOM(2007) 182.

      BILAGA I
      Uppförandekod för universitet och andra offentliga forskningsorganisationer om förvaltningen av immateriella rättigheter i samband med kunskapsöverföring
      Den här uppförandekoden består av tre huvudgrupper av principer.
      Principerna för en intern policy för immateriella rättigheter, som består av de grundläggande principer som offentliga forskningsorganisationer bör genomföra för att på ett effektivt sätt förvalta de immateriella rättigheter som deras forsknings- och utvecklingsverksamhet (egen eller i samverkan) ger upphov till.
      Principerna för kunskapsöverföring kompletterar principerna för immateriella rättigheter genom att mer specifikt inriktas på aktiv överföring och användning av sådana immateriell egendom, oavsett om den är skyddad av immateriella rättigheter.
      Principerna för forskningssamverkan och kontraktsforskning är avsedda att omfatta alla typer av forskningsverksamhet som utförs eller finansieras gemensamt av ett offentligt forskningsorgan och den privata sektorn, framför allt forskningssamverkan (där alla parter utför FoU-uppgifter) och kontraktsforskning (där ett privat företag lägger ut FoU på ett offentligt forskningsorgan).
      Principer för en intern policy för immateriella rättigheter

                  1.

                  Utveckla en policy för immateriella rättigheter som ett led i den offentliga forskningsorganisationens långsiktiga strategi och uppdrag. Den ska offentliggöras internt och externt och en enda ansvarig kontaktpunkt ska utses.

                  2.

                  Denna policy ska innehålla tydligt formulerade regler för personal och studenter om hur nya idéer som kan vara av kommersiellt intresse ska tillkännages och om äganderätten till forskningsresultat, dokumentation, hantering av intressekonflikter och interaktion med tredje part.

                  3.

                  Främja kartläggning, utnyttjande och, vid behov, skydd av immateriella rättigheter, i enlighet med den offentliga forskningsorganisationens strategi och uppdrag och i syfte att maximera de socioekonomiska vinsterna. För detta ändamål kan olika strategier antas – eventuellt differentierade efter respektive vetenskapligt/tekniskt område – exempelvis strategin för allmän egendom och strategin för öppen innovation.

                  4.

                  Tillhandahålla lämpliga incitament som säkerställer att all berörd personal deltar aktivt i genomförandet av policyn för immateriella rättigheter. Dessa incitament ska inte uteslutande vara av finansiell art utan bör också främja karriärutveckling, genom att aspekter som rör immateriella rättigheter och kunskapsöverföring beaktas i bedömningsförfaranden, vid sidan av akademiska kriterier.

                  5.

                  Överväga att se till att den offentliga forskningsorganisationen skapar enhetliga portföljer av immateriella rättigheter – t.ex. inom särskilda teknikområden – och när så är lämpligt inrättar pooler av patent och immateriella rättigheter, som inkluderar andra offentliga forskningsorganisationers immateriella rättigheter. Detta kan främja utnyttjandet, i och med att en kritisk massa skapas och transaktionskostnaderna minskas för tredje part.

                  6.

                  Öka kunskaperna och de grundläggande kompetenserna när det gäller immateriella rättigheter och kunskapsöverföring, genom utbildning av studenter och forskningspersonal och genom att se till att personal med ansvar för förvaltning av immateriella rättigheter och kunskapsöverföring har den kompetens som krävs och får den utbildning som de behöver.

                  7.

                  Utveckla och offentliggöra en policy för offentliggörande och spridning som främjar en bred spridning av forsknings- och utvecklingsresultat (t.ex. genom publicering med fri tillgång) och samtidigt acceptera eventuella fördröjningar i de fall då skydd av den immateriella rättigheten planeras, även om detta bör begränsas till ett minimum.

            Principer för en policy för kunskapsöverföring

                  8.

                  För att främja användningen av offentligfinansierade forskningsresultat och maximera deras socioekonomiska effekter, överväga alla tänkbara utnyttjandemekanismer (som licensavtal och avknoppningsföretag) och alla tänkbara partner i utnyttjandet i detta avseende (som avknoppningsföretag eller befintliga företag, andra offentliga forskningsorganisationer, investerare eller stödtjänster eller -stödorgan) och välja de lämpligaste.

                  9.

                  En proaktiv policy för immateriella rättigheter och kunskapsöverföring kan generera ytterligare medel för den offentliga forskningsorganisationen, men detta får inte betraktas som huvudmålet.

                  10.

                  Se till att den offentliga forskningsorganisationen har tillgång till eller besitter professionella kunskapsöverföringstjänster, t.ex. enheter för juridiska, finansiella och affärsrelaterade frågor samt för skydd av immateriella rättigheter samt personal med teknisk bakgrund.

                  11.

                  Utveckla och offentliggöra en policy för licensavtal, för att harmonisera arbetsmetoderna inom den offentliga forskningsorganisationen och säkerställa att alla överenskommelser är rättvisa. Överhuvudtaget bör överföring av ägandet till immateriella rättigheter som tillhör den offentliga forskningsorganisationen och beviljandet av exklusiva licenser (1) vara föremål för en ingående bedömning, särskilt när det gäller tredje part från länder utanför Europa. Licenser för utnyttjandeändamål bör omfatta lämplig ersättning, finansiell eller annan.

                  12.

                  Utveckla och offentliggöra en policy för bildandet av avknoppningsföretag, som möjliggör och uppmuntrar att den offentliga forskningsorganisationens personal deltar i bildandet av avknoppningsföretag när så är lämpligt och som klargör förhållandena på längre sikt mellan avknoppningsföretagen och den offentliga forskningsorganisationen.

                  13.

                  Fastställa entydiga principer för hur man ska dela upp finansiell avkastning på inkomster från kunskapsöverföring mellan den offentliga forskningsorganisationen, avdelningen och uppfinnarna.

                  14.

                  Övervaka skyddet av immateriella rättigheter och kunskapsöverföring och framgångarna inom sådan verksamhet samt regelbundet offentliggöra dessa. Den offentliga forskningsorganisationens forskningsresultat, expertis och immateriella rättigheter bör synliggöras för den privata sektorn, för att främja utnyttjandet.

            Principer för forskningssamverkan och kontraktsforskning (2)

                  15.

                  Bestämmelserna för forskningssamverkan och kontraktsforskning ska vara förenliga med varje parts uppdrag. De bör ta hänsyn till nivån på den privata finansieringen och vara förenliga med forskningsverksamhetens syften. Man ska framför allt inrikta sig på att maximera forskningens kommersiella och socioekonomiska effekter, att främja den offentliga forskningsorganisationens mål att locka privata forskningsmedel, att inta ett förhållningssätt till immateriella rättigheter som möjliggör ytterligare akademisk forskning och forskningssamverkan och att se till att spridningen av FoU-resultat inte hindras.

                  16.

                  Frågor som rör immateriella rättigheter bör klargöras på ledningsnivå så tidigt som möjligt i forskningsprojektet, helst innan det inleds. Dessa frågor omfattar fördelning av ägandet till sådana immateriella rättigheter som uppstår inom ramen för projektet (nedan kallade förgrund), kartläggning av de immateriella rättigheter som parterna äger innan projektet inleds (nedan kallade bakgrund) och som behövs för genomförandet av projektet eller för utnyttjandeändamål, liksom tillträdesrätter (3) avseende förgrund och bakgrund för dessa ändamål, samt fördelningen av inkomster.

                  17.

                  I ett projekt för forskningssamverkan ska ägandet av förgrunden kvarstå hos den part som genererat den, men det kan tilldelas de olika parterna på grundval av avtal som sluts i förväg; dessa ska på lämpligt sätt återspegla respektive parts intressen, uppgifter och finansiella eller andra bidrag till projektet. Vid kontraktsforskning ska den förgrund som genereras av den offentliga forskningsorganisationen ägas av parten från den privata sektorn. Ägarskapet till bakgrunden ska inte påverkas av projektet.

                  18.

                  Tillträdesrätter (3) bör klargöras av parterna så tidigt som möjligt i forskningsprojektet, helst innan det inleds. När det är nödvändigt för utförandet av forskningsprojektet, eller för utnyttjandet av en parts förgrund, bör tillträdesrätt kunna ges till andra parters förgrund och bakgrund, enligt villkor som på lämpligt sätt återspeglar respektive parts intressen, uppgifter och finansiella eller andra bidrag till projektet.

         (1)  För FoU-resultat som har flera tänkbara tillämpningsområden bör man undvika exklusiva licenser som utfärdas utan att begränsas till något visst användningsområde. I princip ska också offentliga forskningsorganisationen reservera de rättigheter som behövs för att underlätta spridning och ytterligare forskning.

         (2)  När en offentlig forskningsorganisation deltar i kontraktsforskning eller forskningssamverkan med en partner från näringslivet kommer kommissionen automatiskt (dvs. utan något anmälningskrav) att anse att inget indirekt statligt stöd beviljas till näringslivspartnern via den offentliga forskningsorganisationen om de villkor som fastställs i Gemenskapens rambestämmelser för statligt stöd till forskning, utveckling och innovation (EUT C 323, 30.12.2006 – särskilt punkterna 3.2.1 och 3.2.2) uppfylls.

         (3)  Tillträdesrätter avser rättigheter som parterna beviljar varandra, till skillnad från licenser till tredje part. De bör fastställa vilka parter som har rätt att använda vilka delar av förgrunden/bakgrunden, i forskningssyfte och/eller för utnyttjande av forskningsresultat, samt villkoren för detta.

      BILAGA II
      Identifierad myndighetspraxis för att underlätta förvaltningen av immateriella rättigheter vid kunskapsöverföring från universitet och andra offentliga forskningsorganisationer
      Kunskapsöverföring som ett strategiskt uppdrag vid offentliga forskningsorganisationer

                  1.

                  Kunskapsöverföring mellan universitet och näringsliv måste bli en permanent politisk och verksamhetsanknuten prioritering för alla offentliga organ för forskningsfinansiering i en medlemsstat, både på nationell och regional nivå.

                  2.

                  Ansvaret för frågan faller utan tvekan på det ministerium som har hand om att samordna initiativ för att främja kunskapsöverföring med andra ministerier.

                  3.

                  Varje ministerium och regional myndighet som arbetar med kunskapsöverföring ska utse en person som är officiellt ansvarig för att övervaka effekterna. De ska sammanträda regelbundet för att utbyta information och diskutera olika sätt att förbättra kunskapsöverföringen.

            Strategier för att förvalta immateriella rättigheter

                  4.

                  Man bör främja en god förvaltning av immateriella rättigheter som uppstår till följd av offentlig finansiering. Förvaltningen bör alltså ske enligt etablerade principer som tar hänsyn till näringslivets rättmätiga intressen (t.ex. tillfälliga sekretesskrav).

                  5.

                  Den forskningspolicy som tillämpas bör bygga på att den privata sektorn hjälper till att kartlägga tekniska behov och främja privata investeringar i forskning, samt uppmuntra utnyttjandet av offentligfinansierade forskningsresultat.

            Kunskapsöverföringskapacitet och -kompetenser

                  6.

                  Offentliga forskningsorganisationer och deras personal måste få tillräckliga resurser och incitament för att kunna ägna sig åt kunskapsöverföring.

                  7.

                  Det måste vidtas åtgärder som garanterar att de offentliga forskningsorganisationerna har tillgång till och kan anställa utbildad personal (särskild personal med ansvar för kunskapsöverföring).

                  8.

                  Det ska finnas en uppsättning standardkontrakt och ett verktyg som, på grundval av en rad parametrar, ska tjäna som beslutsunderlag vid valet av lämpligt standardkontrakt.

                  9.

                  Innan det fastställs nya mekanismer för att främja kunskapsöverföring (som mobilitets- eller finansieringsordningar) ska lämpliga intressegrupper som små och medelstora företag och storföretag såväl som offentliga forskningsorgan konsulteras.

                  10.

                  Sammanslagning av resurser mellan offentliga forskningsorganisationer på lokal eller regional nivå ska främjas när dessa inte har den kritiska massa av forskningsutgifter som motiverar att de förfogar över ett eget kontor för kunskapsöverföring eller egen tjänst för förvaltning av immateriella rättigheter.

                  11.

                  Det ska startas program för stöd till avknoppningsföretag där det ingår utbildning i företagande och där de offentliga forskningsorganen arbetar i närkontakt med lokala företagskuvöser, investerare, stödtjänster för näringslivet etc.

                  12.

                  Statliga medel ska göras tillgängliga för stöd till kunskapsöverföring och engagemang i näringslivet vid offentliga forskningsorganisationer, bland annat genom inhyrda experter.

            Enhetlighet inom det transnationella samarbetet

                  13.

                  För att främja transnationell kunskapsöverföring och underlätta samarbetet med parter från andra länder, ska ägaren till immateriella rättigheter från offentligfinansierad forskning definieras enligt tydliga regler och denna information, tillsammans med eventuella finansieringsvillkor som kan påverka kunskapsöverföringen, ska göras lättåtkomliga. I de flesta medlemsstater är det huvudsakligen institutionerna – och inte forskarna – som står som ägare till de immateriella rättigheterna.

                  14.

                  Vid undertecknandet av internationella avtal om forskningssamarbete ska de villkor och bestämmelser som rör de projekt som finansieras av båda länder ge samma rättigheter åt alla parter, särskilt i fråga om immateriella rättigheter och begränsningar av utnyttjanderätten.

            Kunskapsspridning

                  15.

                  Organ som finansierar offentlig forskning ska se till att vetenskapliga publikationer som utarbetas på grundval av den offentliga forskningen och som är godkända av alla parter blir fritt tillgängliga.

                  16.

                  Fri tillgång till forskningsdata ska främjas, i enlighet med OECD:s principer och riktlinjer för tillgång till data från offentligt finansierad forskning och med hänsyn till begränsningar i samband med kommersiellt utnyttjande.

                  17.

                  För att garantera fri tillgång ska det med hjälp av offentliga medel inrättas arkiv för forskningsresultat (som t.ex. Internetbaserade databaser).

            Uppföljning av genomförandet

                  18.

                  Det ska införas mekanismer för att övervaka och se över utvecklingen inom de offentliga forskningsorganisationernas kunskapsöverföring, t.ex. genom årliga rapporter från de enskilda offentliga forskningsorganisationerna. Denna information ska tillsammans med bästa praxis göras tillgänglig för andra medlemsstater.


Viktigt rättsligt meddelande

|

52005SC0230

Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för perioden 2003/2004-2009/2010  /* SEK/2005/0230 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 16.2.2005SEK(2005) 230 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEi enlighet med artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för perioden 2003/2004-2009/2010(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGI rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1] fastställdes att alla länder som ännu inte infört den gemensamma valutan för första gången skulle lägga fram konvergensprogram till rådet och kommissionen senast den 1 mars 1999. Rådet skulle i enlighet med artikel 9 i förordningen granska dessa program på grundval av bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté som inrättats genom artikel 114 i fördraget, Ekonomiska och finansiella kommittén. Kommissionen utfärdade rekommendationer om samtliga program, och rådet granskade sedan programmen och avgav sina yttranden med utgångspunkt från kommissionens rekommendationer och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén. Därefter skall dessa medlemsstater enligt förordningen årligen lägga fram uppdaterade konvergensprogram, som även kan granskas av rådet enligt samma förfarande.Förenade kungarikets första konvergensprogram som omfattade perioden 1997/1998–2003/2004, lades fram den 22 december 1998 och granskades av rådet den 8 februari 1999. Uppdaterade program lades därefter fram varje år. Förenade kungariket överlämnade den senaste uppdateringen av sitt konvergensprogram den 17 december 2004. Kommissionens avdelningar har gjort en teknisk utvärdering av detta uppdaterade program med beaktande av uppgifter med hänsyn till resultaten av 2004 års höstprognoser från kommissionens avdelningar och med beaktande av uppförandekoden[2], den allmänt vedertagna metoden för att uppskatta potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon, rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken avseende perioden 2003-2005 samt de principer som fastställts i kommissionens meddelande till rådet av den 27 november 2002 om bättre samordning av finanspolitiken[3]. Denna utvärdering ger anledning till följande bedömning:-  Förenade kungarikets myndigheter lade fram den sjätte och senaste uppdateringen av sitt konvergensprogram (hädanefter kallat uppdateringen) den 17 december 2004 och det omfattar perioden budgetåret 2003/04 till och med budgetåret 2009/10. I uppdateringen ingår myndigheternas senaste beräkningar över de offentliga finanserna såsom de presenterats i den preliminära budgetrapporten (PBR) av den 2 december 2004. Programmet uppfyller delvis uppgiftskraven i den reviderade “uppförandekoden om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning”. Sifferuppgifter avseende totala utgifter och inkomster följer emellertid inte det harmoniserade systemet i ENS 95, samtidigt som information inte lämnas med användning av de standardiserade tabeller som man enats om i uppförandekoden. I uppdateringen fortsätter intäkter från försäljning av UMTS att behandlas som en årlig inkomstström snarare än försäljning av en tillgång och ingen information lämnas om hur tungt de väger i beräkningarna över de offentliga finanserna.-  Den centrala makroekonomiska prognosen visar på en stark ekonomisk tillväxt som från och med år 2006 avtar för att närma sig den trendmässiga tillväxten. En viss omfördelning av tillväxten förväntas, där den inhemska efterfrågan beräknas avta samtidigt som den negativa bromseffekten på tillväxten från nettoexporten förväntas upphöra. På grundval av den information som nu finns till hands förefaller de makroekonomiska prognoserna i programmet generellt sett rimliga, trots risker för att tillväxten på kort sikt blir lägre än väntat. Prognosen verkar optimistisk för 2005, men ligger i linje med prognosen från kommissionens avdelningar för 2006. Därefter är myndigheternas beräkningar av den trendmässiga tillväxten från år 2007 och framåt något lägre än kommissionens avdelningars senaste uppskattningar av den potentiella tillväxten.-  Det är inte desto mindre viktigt att notera att Förenade kungarikets myndigheter grundar sina beräkningar för de offentliga finanserna på ett scenario i vilket den trendmässiga produktionstillväxten är en kvarts procentenhet lägre än det tillväxtantagande som används i den centrala makroekonomiska prognosen. Även i detta lägre tillväxtscenario finns det en risk för att BNP-tillväxten år 2005 blir lägre än väntat. Antagandena på medellång sikt om den trendmässiga produktionstillväxten kommer emellertid troligtvis att visa sig vara en försiktig uppskattning.-  Trots en stark arbetsmarknad och en uppgång i genomsnittliga inkomster, förblev inflationen, mätt som förändringen i konsumentprisindex, dämpad under hela 2004 och låg i allmänhet under det officiella inflationsmålet på 2 %. För att förekomma ett framväxande tryck uppåt på priserna höjde Bank of England sin styrränta fyra gånger under året, vilket resulterade i en sammanlagd höjning av reporäntan på 125 räntepunkter sedan november 2003, till 4,75 %. Det brittiska pundets effektiva växelkurs steg måttligt i nominella termer under årets första sex månader men föll därefter tillbaka och mot slutet av 2004 stod kursindexet på nästan samma nivå som i början av året. Som en avspegling av denna utveckling apprecierades den bilaterala växelkursen gentemot euron under det första halvåret 2004 för att därefter vid slutet av året ligga mycket nära växelkursen tolv månader tidigare. Utvecklingen av avkastningen på obligationer i Storbritannien följde i stort sett utvecklingen på de internationella obligationsmarknaderna, medan räntedifferensen på tioåriga statsobligationer i förhållande till Tyskland ökade från 50 räntepunkter i början av 2004 till en högsta nivå för året på 100 räntepunkter i mitten på november, till följd av ökad räntespridning mellan de kortfristiga räntesatserna och högre nettoemissioner av offentlig skuld i Förenade kungariket jämfört med tidigare år.-  Förenade kungarikets finanspolitik grundas på två inhemska principer för den offentliga sektorn som helhet: den ”gyllene regeln”, som syftar till att säkerställa att regeringen över en konjunkturcykel endast lånar för att finansiera nettoinvesteringar, och inte för att täcka löpande utgifter, och ”regeln om hållbara investeringar”, som syftar till att hålla den offentliga sektorns nettoskuld på en stabil och betryggande nivå under 40 % av BNP över konjunkturcykeln. Inom denna ram räknar man i det uppdaterade programmet med en minskning av underskottet från 3,2 % av BNP budgetåret 2003/2004 till under referensvärdet 3 % 2004/2005 (det budgetår som utgör referensperioden vid bedömningen av Förenade kungarikets offentliga finanser enligt stabilitets- och tillväxtpakten). Därefter beräknas underskottet gradvis minska på medellång sikt, men endast ned till 1,7 % budgetåret 2008/2009. Utgiftskvoten fortsätter att öka i linje med regeringens politiska prioriteringar, inberäknat en ökning av nettoinvesteringarna, men den förväntade ökningen i inkomstkvoten förväntas leda till en generell förbättring av saldot i de offentliga finanserna. Prognoserna över underskottet fram till 2006/2007 har skrivits upp i förhållande till den tidigare uppdateringen trots i huvudsak oförändrade makroekonomiska utsikter medan de bibehållits för 2007/2008. Följaktligen planeras en lättare finanspolitik på kort sikt efter 2005/2006 följas av en mer kraftfull konsolidering av de offentliga finanserna än i den tidigare uppdateringen.-  Riskerna för att underskottet blir högre än beräknat förefaller större på kort sikt. Särskilt för budgetåret 2004/2005 kan underskottet komma att överstiga 3 % av BNP. På både kort och lång sikt föreligger det risker till följd av den relativt optimistiska prognosen för tillväxten 2005 och en eventuellt svagare återhämtning i offentliga inkomster än väntat, särskilt vad gäller bolagsskatt. I synnerhet i perioder av lägre beräknad utgiftsökningstakt från och med budgetåret 2006/2007 kan offentliga myndigheter få svårigheter att anpassa verksamheten till stramare budgetar, och skulle i så fall kunna tänkas förbruka ackumulerade oanvända reserverade medel. Från och med budgetåret 2006/2007 uppvägs emellertid dessa negativa risker av de relativt försiktiga makroekonomiska prognoserna.-  Mot bakgrund av denna riskbedömning förefaller inte den finanspolitiska inriktningen ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att undvika att tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP överskrids vid normala konjunktursvängningar vid någon tidpunkt under prognosperioden. Det räcker inte att säkerställa att stabilitets- och tillväxtpaktens mål på medellång sikt med offentliga finanser som är nära balans uppnås under budgetåret 2009/2010. Det bör dock samtidigt noteras att skuldkvoten är relativt låg och att de beräknade saldona påverkas av genomförandet av det ovan nämnda betydande offentliga investeringsprogrammet.-  Skuldkvoten brutto beräknas stiga måttligt under den period som omfattas av uppdateringen (i stor utsträckning som ett resultat av underskott i det primära saldot) och nå en högsta nivå på nästan 43 % av BNP 2007/2008, betydligt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP.-  Programmet innehåller en genomgång av regeringens program för strukturella reformer sedan den föregående uppdateringen och information om reformer inom arbets-, produkt- och kapitalmarknaderna. I uppdateringen skisseras också ytterligare åtgärder för att förbättra de offentliga finansernas kvalitet genom ett stort program för att höja effektiviteten i den offentliga sektorn, vilket är i överensstämmelse med rekommendationen i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2003-2005 till Förenade kungarikets myndigheter att säkerställa att offentliga tjänster medföljer den planerade utgiftsökningen ” …tillhandahålls effektivt och med sikte på att säkerställa kostnadseffektivitet ”. I uppdateringen noteras också betydande pågående ansträngningar att förbättra förmågan att mäta den offentliga sektorns produktion.-  Förenade kungariket förefaller befinna sig i ett tämligen gynnsamt läge med avseende på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Den relativt låga skuldkvoten och den stora tonvikt myndigheterna i Förenade kungariket i sin nuvarande politik har lagt vid de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet är i detta hänseende positivt. Den strategi som skisseras i programmet baseras i huvudsak på att uppnå hög och stabil långsiktig ekonomisk tillväxt, där sunda och hållbara offentliga finanser betraktas som en förutsättning. Även om högre åldersrelaterade utgifter inte kan uteslutas då det finns en risk för otillräckliga privata pensionsavsättningar som skulle kunna få konsekvenser för Förenade kungarikets offentliga finanser, avser myndigheterna införa en så kallad pensionsskyddsfond (”Pension Protection Fund”) från och med april 2005 som är tänkt att skydda medlemmar i privata förmånssystem som kommit på obestånd. Det måste emellertid först upp till bevis hur effektivt detta system är. Med tillämpning av Förenade kungarikets inhemska finanspolitiska regler skulle dessutom varje ökning i offentliga pensionsavsättningar (i genomsnitt över konjunkturcykeln) behöva finansieras från ökade inkomster eller omläggning av utgifter. Förenade kungarikets relativt låga skatteuttag skulle kunna göra det lättare att ackommodera eventuella obalanser på lång sikt.-  Allmänt sett är den ekonomiska politik som beskrivs i uppdateringen delvis förenlig med de landspecifika rekommendationer för de offentliga finanserna som riktades till Förenade kungariket i 2004 års uppdatering av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, nämligen att Förenade kungariket bör förbättra den konjunkturrensade ställningen för de offentliga finanserna i överensstämmelse med målet på medellång sikt med offentliga finanser som är nära balans eller som visar överskott. När det gäller budgetåret 2004/2005 saknas fortfarande belägg för betydande framsteg i siffrorna över det ekonomiska utfallet och det finns en betydande grad av osäkerhet beträffande både utgifter och inkomster, vilket gör att den ovan nämnda risken för att underskottet blir högre än 3 % av BNP kvarstår. Den planerade svagt expansiva inriktningen av finanspolitiken för budgetåret 2005/2006 och den finanspolitiska inriktningen på medellång sikt är dessutom inte i linje med rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.-  Med anledning av vad som angivits ovan vore det lämpligt att Förenade kungariket säkerställer att underskottet såsom planerat kommer att understiga 3 % av BNP för budgetåret 2004/2005 och förbättra den konjunkturrensade ställningen för att säkerställa att en situation med offentliga finanser som är nära balans eller som visar överskott på medellång sikt uppnås och bibehålls.På grundval av denna bedömning har kommissionens antagit den bifogade rekommendationen till rådets yttrande över Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram och översänder den till rådet.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEi enlighet med artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för perioden 2003/2004-2009/2010EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDE,med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken [4], särskilt artikel 9.3 i denna,med beaktande av kommissionens rekommendation,efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén,HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.1.  Rådet granskade den 8 mars 2005 Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram som omfattar perioden 2003/2004-2009/2010. Programmet uppfyller delvis uppgiftskraven i den reviderade “uppförandekoden om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning”. Sifferuppgifter avseende totala utgifter och inkomster följer emellertid inte det harmoniserade systemet i ENS 95, samtidigt som information inte lämnas med användning av de standardiserade tabeller som man enats om i uppförandekoden. I uppdateringen fortsätter intäkter från försäljning av UMTS att behandlas som en årlig inkomstström snarare än försäljning av en tillgång och ingen information lämnas om hur tungt de väger i beräkningarna över de offentliga finanserna. Förenade kungariket uppmanas följaktligen att se till att överensstämmelse uppnås med uppgiftskraven.2.  Programmet innehåller två olika scenarier för de makroekonomiska och finanspolitiska prognoserna: ett makroekonomiskt huvudscenario och ett lågtillväxtscenario grundat på ett antagande om en trendmässig tillväxt som ligger en kvarts procentenhet under den prognostiserade tillväxten i huvudscenariot. Det sistnämnda scenariot ligger till grund för de beräkningar som avser de offentliga finanserna. Det lägre tillväxtscenariot utgör därför referensscenariot vid bedömningen av de budgetmässiga beräkningarna och avspeglar i stort sett rimliga antaganden. I scenariot förväntas en real BNP-tillväxt 2005 på 3 %, bara något lägre än tillväxten för 2004 på 3½ %, varefter tillväxten beräknas sjunka till 2¼ % budgetåret 2007/2008. På grundval av nu tillgänglig information, finns det en risk för att BNP-tillväxten år 2005 blir lägre än prognosen, eftersom den beräknade tillväxten förefaller ligga i överkant av det nuvarande prognosintervallet. De trendmässiga tillväxtantaganden på medellång sikt som ligger till grund för den beräknade utvecklingen av de offentliga finanserna kommer emellertid troligen att visa sig vara en försiktig uppskattning. Programmets inflationsberäkningar förefaller också realistiska.3.  Förenade kungarikets finanspolitik grundas på två inhemska principer för den offentliga sektorn: den ”gyllene regeln”, som syftar till att säkerställa att regeringen över en konjunkturcykel endast lånar för att finansiera nettoinvesteringar, och inte för att täcka löpande utgifter, och ”regeln om hållbara investeringar”, som syftar till att hålla den offentliga sektorns nettoskuld på en stabil och betryggande nivå under 40 % av BNP över konjunkturcykeln. Inom denna ram räknar man i det uppdaterade programmet med en minskning av underskottet från 3,2 % av BNP budgetåret 2003/2004 till under referensvärdet 3 % 2004/2005 (det budgetår som utgör referensperioden vid bedömningen av Förenade kungarikets offentliga finanser enligt stabilitets- och tillväxtpakten). Därefter beräknas underskottet gradvis minska på medellång sikt, men endast ned till 1,7 % budgetåret 2008/2009. Utgiftskvoten fortsätter att öka i linje med regeringens politiska prioriteringar, inberäknat en ökning av nettoinvesteringarna, men den förväntade ökningen i inkomstkvoten förväntas leda till en generell förbättring av saldot i de offentliga finanserna. Inom ramen för den totala utgiftsnivån håller ett betydande offentligt investeringsprogram på att genomföras som syftar till att höja den offentliga sektorns netto investeringar från 1,9 % av BNP 2004/2005 till 2,4 % 2007/2008. I förhållande till 2003 års uppdatering har det beräknade underskottet för såväl det innevarande som det påföljande budgetåret reviderats upp. Efter 2005/2006 resulterar emellertid beräkningarna på medellång sikt i programmet i en något snabbare konsolidering av de offentliga finanserna än vad som var fallet i den tidigare uppdateringen.4.  Det finns en klar risk för att utfallet för de offentliga finanserna på kort sikt kan bli sämre än vad som beräknats i programmet. Särskilt för budgetåret 2004/05 kan underskottet komma att överstiga 3 % av BNP. På både kort och lång sikt föreligger det risker till följd av den relativt optimistiska prognosen för tillväxten 2005 och en eventuellt svagare återhämtning i offentliga inkomster än väntat, särskilt vad gäller bolagsskatt. I synnerhet i perioder av lägre beräknad utgiftsökningstakt från och med budgetåret 2006/2007 kan offentliga myndigheter få svårigheter att anpassa verksamheten till stramare budgetar, och skulle i så fall kunna tänkas förbruka ackumulerade oanvända reserverade medel. Från och med budgetåret 2006/2007 uppvägs emellertid dessa negativa risker av de relativt försiktiga makroekonomiska prognoserna.5.  Mot bakgrund av denna riskbedömning förefaller inte den finanspolitiska inriktningen ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att undvika att tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP överskrids vid normala konjunktursvängningar vid någon tidpunkt under prognosperioden. Det räcker inte att säkerställa att stabilitets- och tillväxtpaktens mål på medellång sikt med offentliga finanser som är nära balans uppnås under budgetåret 2009/2010. Det bör dock samtidigt noteras att skuldkvoten är relativt låg och att de beräknade saldona påverkas av genomförandet av det ovan nämnda betydande offentliga investeringsprogrammet.6.  Skuldkvoten brutto beräknas ha uppgått till 39,5 % av BNP budgetåret 2003/2004, betydligt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. I programmet beräknas skuldkvoten öka måttligt med mindre än två procentenheter över perioden fram till 2009/2010.7.  Förenade kungariket förefaller befinna sig i ett tämligen gynnsamt läge med avseende på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, trots den beräknade budgetmässiga kostnaden till följd av befolkningens ökande medelålder. Den relativt låga skuldkvoten och den stora tonvikt myndigheterna i Förenade kungariket i sin nuvarande politik har lagt vid de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet är i detta hänseende positivt. Högre åldersrelaterade utgifter kan inte uteslutas då det finns en risk för otillräckliga privata pensionsavsättningar som skulle kunna få konsekvenser för Förenade kungarikets offentliga finanser, avser myndigheterna införa en så kallad pensionsskyddsfond (”Pension Protection Fund”) från och med april 2005 som är tänkt att skydda medlemmar i privata förmånssystem som kommit på obestånd. Dessa åtgärder är välkomna, även om det återstår att se hur effektiva de blir. Förenade kungarikets relativt låga skatteuttag skulle kunna göra det lättare att ackommodera eventuella obalanser på lång sikt.8.  Den ekonomiska politik som beskrivs i uppdateringen är delvis förenlig med de landspecifika rekommendationer för de offentliga finanserna som riktades till Förenade kungariket i 2004 års uppdatering av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, nämligen att Förenade kungariket rekommenderades att förbättra den konjunkturrensade ställningen för de offentliga finanserna, i överensstämmelse med målet på medellång sikt med offentliga finanser som är nära balans eller som visar överskott”. För budgetåret 2004/2005 finns en risk för att underskottet kan bli högre än 3 % av BNP. Den planerade svagt expansiva inriktningen av finanspolitiken för budgetåret 2005/2006 och den finanspolitiska inrikningen på medellång sikt är dessutom inte i linje med rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.* * *På grundval av ovanstående bedömning anser rådet att Förenade kungariket bör (i) säkerställa att underskottet hålls under 3 % av BNP för budgetåret 2004/2005 såsom planerat, och (ii) förbättra den konjunkturrensade ställningen för de offentliga finanserna för att säkerställa att en situation på medellång sikt med offentliga finanser som är nära balans eller som visar överskott uppnås och bibehålls.Jämförelse mellan beräknade makroekonomiska och finanspolitiska nyckeltal1. Makroekonomisk prognos – huvudscenario | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Real BNP – huvudprognos (förändring i %) | KP 12/2004 | 3¼ | 3 - 3½ | 2½ - 3 | 2¼ -2¾ | ej.tillämpl |KOM | 3,3 | 2,8 | 2,8 | ej.tillämpl | ej.tillämpl |KP 12/2003 | 3 - 3½ | 3 - 3½ | 2½ - 3 | ej.tillämpl | ej.tillämpl |HIKP-inflation (i %) | KP 12/2004 | 1¼ | 1¾ | 2 | 2 | n/d |KOM | 1,4 | 1,9 | 2,0 | ej.tillämpl | ej.tillämpl |KP 12/2003 | 1¾ | 2 | 2 | ej.tillämpl | ej.tillämpl |2. Makroekonomiska prognoser som ligger till grund för beräkningarna avseende de offentliga finanserna | 2004/05 | 2005/06 | 2006/07 | 2007/08 | 2008/09 |Real BNP– offentliga finanser2 (förändring i %) | KP 12/2004 | 3¼ | 3 | 2½ | 2¼ | 2¼ |KOM3 | 3,3 | 2,8 | 2,8 | n/d | n/d |KP 12/2003 | 3¼ | 2¾ | 2½ | 2¼ | 2¼ |HIKP-inflation (i %) | KP 12/2004 | 1¼ | 1¾ | 2 | 2 | 2 |KOM 3 | 1,4 | 1,9 | 2,0 | ej.tillämpl.. | ej.tillämpl |KP 12/2003 | 1¾ | 2 | 2 | 2 | 2 |Saldo i den offentliga sektorns finanser4 (i % av BNP) | KP 12/2004 | -2,9 | -2,8 | -2,3 | -2,1 | -1,7 |KOM 3 | -2,8 | -2,6 | -2,4 | ej.tillämpl. | ej.tillämpl. |KP 12/2003 | -2,7 | -2,5 | -2,2 | -2,1 | -1,9 |Primärt saldo5 (i % av BNP) | KP 12/2004 | -0,9 | -0,7 | -0,2 | -0,1 | ej.tillämpl |KOM 3 | -0,9 | -0,6 | -0,4 | ej.tillämpl | ej.tillämpl |KP 12/2003 | -0,5 | -0,4 | n.d. | ej.tillämpl | ej.tillämpl |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | KP 12/2004 | -2,8 | -2,9 | -2,3 | -2,0 | -1,6 |KOM 3 | -2,7 | -2,4 | -2,1 | ej.tillämpl | ej.tillämpl. |KP 12/2003 1 | -2,4 | -2,4 | -2,2 | -2,0 | -1,8 |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | KP 12/2004 | 40,9 | 41,8 | 42,4 | 42,8 | 42,8 |KOM 3 | 40,4 | 40,9 | 41,2 | ej.tillämpl | ej.tillämpl |KP 12/2003 | 40,2 | 40,8 | 41,1 | 41,4 | 41,5 |Anmärkningar: 1 Kommissionens avdelningars beräkningar med tillämpning av uppgifterna i det uppdaterade programmet. 2 BNP-prognos som ligger till grund för Förenade kungarikets myndigheters beräkningar för de offentliga finanserna; baserat på en uppskattning av den trendmässiga tillväxten som ligger en kvarts procentenhet under myndigheternas huvudscenario. 3 Kommissionens uppgifter är per kalenderår (kalenderåret 2004 motsvarar exempelvis budgetåret 2004/05). 4 I sina beräkningar av saldot i de offentliga finanserna inräknar Förenade kungarikets myndigheter årliga inbetalningar på omkring 1,4 miljarder pund sterling från försäljning av UMTS-licenser år 2000. När man justerar för detta för att få beräkningarna att överensstämma med förfarandet vid alltför stora underskott blir effekten att saldot försämras med cirka 0,1 procentenhet (dvs. en ökning av underskottet). Alla uppgifter som redovisas i denna tabell anges efter denna justering av uppgifterna i uppdateringen, vilken gjorts av kommissionens avdelningar. 5 Förenade kungarikets myndigheter anger primärbalanserna exklusive räntenetto och inte enbart räntebetalningar vilket är kommissionens praxis. De siffror som anges har omräknats av kommissionens avdelningar på grundval av de uppgifter som rapporterats i tabell 4.4 i det uppdaterade programmet. Källor: Konvergensprogram(KP); 2004 års höstprognos från kommissionens avdelningar (KOM); Kommissionens avdelningars beräkningar |[1] EGT L 209, 2.8.1997. De dokument det hänvisas till i denna text återfinns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Reviderat yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning, godkänt av Ekofinrådet den 10.7.2001.[3] KOM(2002) 668., 27.11.2002.[4] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument det hänvisas till i denna text återfinns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm


				|

		52013DC0362

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Italiens nationella reformprogram 2013 med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram för 2012-2017 /* COM/2013/0362 final - 2013/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Italiens nationella reformprogram 2013
med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram för 2012-2017
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt
artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2], särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets yttrande[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential för
hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)       Rådet antog den 13 juli 2010
en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens
ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer
för medlemsstaternas sysselsättningspolitik[5], vilka tillsammans utgör de så kallade
integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade
riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 29 juni 2012 antog rådet
en tillväxt- och sysselsättningspakt som utgör en systematisk ram för insatser
på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå. Den innehåller alla
tillgängliga medel, instrument och politik. Rådet beslöt om insatser som ska
utföras på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i
strategin Europa 2020 och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.
(4)       Den 6 juli 2012 antog rådet
en rekommendation om Italiens nationella reformprogram för 2012 och avgav sitt
yttrande om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2015.
(5)       Den 28 november 2012 antog
kommissionen den tredje årliga tillväxtöversikten[6] som
markerar inledningen av den tredje europeiska planeringsterminen för samordning
av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen den andra
rapporten om varningsmekanismen[7],
på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011. I rapporten angavs att Italien var
en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)       Den 14 mars 2013 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Rådet
betonade också behovet av att genomföra en differentierad, tillväxtfrämjande
finanspolitisk konsolidering för att återställa normala lånevillkor i ekonomin,
främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens
sociala följder samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(7)       Den 10 april 2013
offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning[8] av
Italien i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen
drog kommissionen slutsatsen att Italien har makroekonomiska obalanser som
kräver beslutsamma politiska åtgärder. Som Italiens främsta makroekonomiska
obalanser anges fortfarande förlorad konkurrenskraft mot utlandet och hög
offentlig skuldsättning i en situation med fortsatt svag tillväxt.
(8)       Den 11 april 2013 lade
Italien fram sitt stabilitetsprogram 2013 som omfattar perioden 2012–2017 och
även sitt nationella reformprogram för 2013. Efter detta har den nya regering
som utsågs den 28 april deklarerat sin avsikt att förstärka strukturreformerna,
samtidigt som den bekräftat stabilitetsprogrammets mål för de offentliga finanserna.
Den 17 maj antogs ett lagdekret med nya bestämmelser om fastighetsbeskattning
och förlängning av lönekompletteringssystemet för undersysselsatta
arbetstagare. För beaktande av inbördes samband har de båda programmen och
regeringens nya åtgärder bedömts samtidigt.
(9)       Utifrån en bedömning av
stabilitetsprogrammet för 2013–2017 enligt rådets förordning (EG)
nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till
grund för programmets prognoser om de offentliga finanserna är optimistiskt för
2014, jämfört med kommissionens vårprognos 2013. Det är rimligt från och med
2015, men under förutsättning de antagna strukturella reformerna genomförs
fullt ut, vilket förblir en utmaning. Programmets finanspolitiska strategi har
bekräftats av den nya regeringen och godkänts av parlamentet. Den syftar till
att hålla underskottet under 3 % av BNP under hela programperioden och nå
målet på medellång sikt under 2013 samt få skuldkvoten att minska från och med
2014. I programmet bekräftas målet på medellång sikt om en balanserad budget i
strukturella termer, vilket ligger i linje med stabilitets- och tillväxtpakten.
Underskottet nedbringades till 3 % av BNP år 2012 och enligt kommissionens
vårprognos 2013 som offentliggjordes den 3 maj beräknas det år 2013–2014 ligga
kvar under referensvärdet. De bestämmelser som den italienska regeringen antog
den 17 maj bedöms inte ha någon betydande inverkan på underskottet, om de
genomförs konsekvent. Efter att kumulativt ha förbättrats med 2,7 % av BNP
mellan 2009 och 2012 beräknas det strukturella saldot som andel av BNP
förbättras med ytterligare en procentenhet under 2013 med oförändrad politik
och hamna på -0,5 %, för att sedan försämras marginellt under 2014. Det
strukturella primära saldot skulle uppgå till nästan 5 % av BNP år 2014.
Den beräknade strukturella anpassningen för 2013 är tillfredsställande, också
på grundval av en analys av utgifterna (exklusive diskretionära åtgärder på
inkomstsidan), medan den för 2014 uppvisar en avvikelse från anpassningsbanan mot
målet på medellång sikt. Enligt programmet ska den offentliga skulden nå en
kulmen 2013 och därefter börja sjunka, också tack vare planerade
privatiseringsintäkter på motsvarande 1 % av BNP per år. I prognosen
beräknas emellertid skuldkvoten fortsätta öka, delvis beroende på regleringen
av skulder till privata leverantörer. Detta innebär en påspädning med cirka 2,5
procentenheter under 2013–2014, exklusive privatiseringsintäkter eftersom
närmare uppgifter fortfarande saknas. Från och med 2013 är Italien i en treårig
övergångsperiod när det gäller iakttagandet av skuldkriteriet och
stabilitetsprogrammets skuldsättningsutveckling säkerställer tillräckliga
framsteg mot dess uppfyllande. Emellertid vilar programmets underskotts- och
skuldberäkningar på att de finanspolitiska åtgärderna genomförs fullt ut och
att strukturreformer antas, vilket är viktigt för att säkra marknadens
förtroende samt främja tillväxt och sysselsättning.
(10)     Visserligen har viktiga
reformer antagits för att främja hållbara offentliga finanser och stimulera
tillväxten, men det fullständiga genomförandet är ett problem och det finns
utrymme för ytterligare insatser. Flera föreslagna nyckelåtgärder har ännu inte
godkänts eller kräver genomförandelagstiftning och det finns risk för att den
praktiska tillämpningen inte konsekvent följs upp på den offentliga
förvaltningens olika nivåer. Den offentliga förvaltningen lider fortfarande av
betydande svagheter när det gäller förfarandenas och regelverkens effektivitet,
styrningens kvalitet och den administrativa kapaciteten, vilket påverkar
reformernas genomförande och affärsklimatet.
(11)     För att förbättra
företagsklimatet krävs att den civilrättsliga reformen slutförs skyndsamt genom
att domstolsorganisationen förändras och att de alltför långa handläggningstiderna,
domstolarnas eftersläpning och det alltför omfattande processandet minskas.
Efter ett utslag om medling i författningsdomstolen i oktober 2012 måste
åtgärder vidtas för att främja användningen av tvistlösning utanför domstol.
Korruption är ett allvarligt problem som innebär kostnader i storleksordningen
4 % av BNP, vilket allvarligt bromsar möjligheterna till ekonomisk
återhämtning. I antikorruptionslagen från november 2012 krävs
uppföljningsinsatser och korruptionsbekämpningen skulle kunna effektiviseras,
särskilt när det gäller de för närvarande korta preskriptionstiderna.
(12)     Den ambitiösa finanspolitiska
konsolideringsstrategi som beslutats har inneburit att en budgetbalansregel
skrevs in i författningen i april 2012 och har inbegripit insatser för att
förbättra de offentliga utgifternas ändamålsenlighet och kvalitet. Emellertid
har brister i genomförandet hämmat åtgärdernas effektivitet, särskilt när det
gäller den offentliga sektorns sysselsättningsinsatser och minskandet av antalet
provinser. Genom åtgärdsplanen för sammanhållning kunde utnyttjandet av
strukturfondsmedel på 12,1 miljarder euro påskyndas under tre etapper i rad.
Förbättrandet av fondförvaltningen saknar emellertid fortfarande ambitioner,
särskilt i södra Italien, vilket väcker allvarliga farhågor om
programplaneringen för perioden 2014–2020. Det finns således stora möjligheter
att effektivisera de offentliga utgifterna.
(13)     Bankerna har traditionellt
spelat en avgörande roll för den italienska ekonomin, särskilt genom utlåning
till småföretag, men den utdragna lågkonjunkturen har kringskurit deras
möjligheter. Ökade kreditrisker, med en stor och ökande andel nödlidande lån,
har lett till minskad utlåning och försämrat bankernas dåliga lönsamhet. Som
reaktion på detta utvärderar den italienska centralbanken – med inspektioner på
plats – hur tillräckliga reserveringarna för nödlidande lån är. Särskilda
inslag i styrningen av italienska banker kan göra deras finansiella förmedling
mindre effektiv. Åtgärder har vidtagits för att främja användningen av annan
finansiering än bankfinansiering (särskilt finansiering med eget kapital) och
främja innovationskapaciteten. Åtgärdernas räckvidd är dock begränsad och de
har ännu inte genomförts fullt ut. Införlivandet av EU-direktivet om
betalningsfrister vid handelstransaktioner och den planerade regleringen av
förfallna skulder till privata leverantörer kommer att bidra till att förbättra
företagens likviditet.
(14)     I juni 2012 antogs en
omfattande arbetsmarknadsreform som ska åtgärda en stelbent och fragmenterad
arbetsmarknad. Reformen måste slutföras genom att genomförandelagstiftning
antas och dess konkreta tillämpning måste övervakas noga. Som bidrag till
effektivare sysselsättningsstrategier behöver vidare den statliga arbetsförmedlingen
samordnas med förvaltningen av arbetslöshetsunderstöd. Arbetsmarknadens
parter fastställde en ny lönebildningsmodell i successiva överenskommelser
under 2011–2013. Den stöds av skatteincitament för att bättre koppla lönerna
till produktivitet respektive lokal arbetsmarknadssituation. Denna ram bör
genomföras effektivt och gradvis anpassas genom resultatuppföljning.
(15)     I slutet av 2012 hade
ungdomsarbetslösheten och andelen ungdomar som inte är i arbete eller
utbildning ökat till 37 % respektive 21,1 %. Både andelen
högskolestudenter och sysselsättningsgraden för unga högskoleutbildade är bland
de lägsta i EU, vilket visar att de senares kunskaper inte motsvarar
arbetsmarknadens behov. Avbruten skolgång minskar något men är fortfarande hög.
Detta väcker frågor om utbildningssystemets effektivitet. En av
nyckelfaktorerna är lärarkåren, som i dag saknar alternativa karriärmöjligheter
och har små möjligheter till kompetensutveckling. Kvinnors deltagande på
arbetsmarknaden är fortsatt lågt och sysselsättningsklyftan mellan könen är en
av de största i EU. På klar uppgång är riskerna för fattigdom och socialt
utanförskap, särskilt då grav materiell nöd. Samtidigt har det sociala
skyddsnätet allt större svårigheter att hantera de sociala behoven, eftersom det
domineras av pensionsutgifter. Dessutom är de sociala transfereringarna
(exklusive pensioner) inte tillräckligt inriktade på att bekämpa fattigdom och
främja social integration.
(16)     Skattesystemet är komplicerat,
med tung skattebörda på arbete och kapital. Åren 2010–2011 gjordes
ansträngningar att skatteväxla från arbete och kapital till konsumtion, fast
egendom och miljö, men därefter har inte mycket skett. Det behövs fortfarande
åtgärder för att förenkla skattesystemet, rationalisera skatteutgifter, koppla
förmögenhetsskatten till marknadsvärden, förbättra efterlevnaden och avskräcka
från skatteundandragande. I väntan på en översyn av fastighetsregistrets värden
ska den planerade reformen av fastighetsskatten göra den rättvisare, inom ramen
för stabilitetsprogrammets finanspolitiska strategi. Begränsningar av den
svarta ekonomin och svart arbete kan förbättra de offentliga finanserna och
positivt påverka eget kapital. För att minska skatteeffekterna kan vissa
justeringar av de sociala överföringarna krävas när undantag och lägre
skattesatser ses över inom mervärdesskatten respektive direkta skatter.
(17)     Betydande ansträngningar har
gjorts för att liberalisera tjänstesektorn. Emellertid kunde reformen av
reglerade yrken varit mer radikal för att ta itu med kvarvarande begränsningar
och dess huvudprinciper bör skyddas mot eventuella bakslag, särskilt på grund
av reformen av juristyrket. Efter författningsdomstolens utslag i juli 2012 är
det också viktigt att konkurrensutsätta lokala offentliga tjänster.
(18)     Reformen av
nätverksindustrierna pågår för att öppna upp marknaderna och öka
infrastrukturens kapacitet, men betydande problem kvarstår. Uppdelningen av
gassektorn ska vara avslutad i september 2013 och den nationella
energistrategin från mars 2013 väntar på att genomföras. Konkurrensutsättning
av telekommunikationer är ett annat möjligt insatsområde. Ännu inte inrättad är
den nya transportmyndigheten med ansvar för motorvägar, flygfält, hamnar och
järnvägar. Denna bör vara självständig, ha nödvändiga resurser och
sanktionsmöjligheter. Ett annat allvarligt problem är infrastrukturens brister
nationellt och vid gränserna, med fortsatt stora skillnader mellan norr och
söder. Detta resulterar i höga energipriser, låg bredbandspenetration och
transportflaskhalsar.
(19)     Inom ramen för den europeiska
planeringsterminen har kommissionen gjort en omfattande analys av Italiens
ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella
reformprogrammet samt lagt fram en fördjupad granskning. Den har bedömt inte
bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk
politik i Italien utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och
riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet av att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att beakta synpunkter på
EU-nivå när framtida nationella beslut fattas. Kommissionens rekommendationer
inom ramen för den Europeiska planeringsterminen återspeglas i
rekommendationerna 1 till 6 nedan.
(20)     Mot bakgrund av denna bedömning
har rådet granskat Italiens stabilitetsprogram och dess yttrande[9] avspeglas
särskilt i rekommendation 1 nedan.
(21)     Mot bakgrund av kommissionens
fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella
reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt
artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av
makroekonomiska obalanser återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.
(22)     I samband med den europeiska
planeringsterminen har kommissionen också analyserat den ekonomiska politiken i
euroområdet. På denna grundval har rådet utfärdat särskilda rekommendationer
till medlemsstaterna som har euro som valuta. Italien bör också se till att
dessa rekommendationer följs i sin helhet och i tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Italien att
vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:
1.           Se till att underskottet inte
överstiger 3 % av BNP år 2013, genom att fullt ut genomföra de antagna
åtgärderna. Fortsätta den strukturella anpassningen i lämplig takt och genom
tillväxtfrämjande finanspolitisk konsolidering, för att från och med 2014 uppnå
och hålla fast vid målet på medellång sikt. Uppnå de planerade strukturella
primära överskotten för att stadigt börja sänka den mycket höga skuldkvoten
(beräknas till 132,2 % av BNP 2014). Fortsätta att eftersträva en varaktig
förbättring av de offentliga utgifternas effektivitet och kvalitet, genom att
fullt ut genomföra de åtgärder som antogs 2012 och fortsätta ansträngningen
genom regelbunden ingående utgiftsöversyn på den offentliga förvaltningens alla
nivåer.
2.           Trygga att de pågående
reformerna genomförs i tid genom att snabbt anta den nödvändiga
genomförandelagstiftningen, följa upp den med konkreta insatser på alla
förvaltningsnivåer och med alla berörda parter samt övervaka effekterna.
Effektivisera den offentliga förvaltningen och förbättra samordningen mellan
dess olika nivåer. Förenkla de administrativa och rättsliga ramverken för
privatpersoner och företag samt minska handläggningstiderna och det civilrättsliga
processandets stora omfattning, inklusive främja användning av tvistlösning
utanför domstol. Stärka korruptionsbekämpningens regelverk, inklusive en
översyn av bestämmelserna om preskriptionstider. Anta strukturåtgärder för att
förbättra EU-fondernas förvaltning i de södra regionerna under programperioden
2014–2020.
3.           Främja
företagsstyrningspraxis inom banksektorn för att öka effektivitet och lönsamhet
och främja kreditflödet till produktiv verksamhet. Driva på banksektorns
pågående tillgångsvärdering och underlätta avvecklingen av nödlidande lån på
bankernas skuldsida. Främja kapitalmarknadernas diversifiering och öka
företagens kredittillgång, särskilt för eget kapital, respektive främja deras
innovationsmöjligheter och innovation.
4.           Säkerställa ett effektivt
genomförande av arbetsmarknads- och lönesättningsreformerna, för att möjliggöra
en bättre koppling mellan löner och produktivitet. Vidta ytterligare
sysselsättningsfrämjande åtgärder, särskilt för kvinnor och ungdomar, till
exempel genom en ungdomsgaranti. Förstärka yrkesutbildningen, effektivisera de
offentliga arbetsförmedlingarna och förbättra yrkesvägledningen för
högskolestudenter. Undanröja ekonomiska hinder för den andra försörjarens
yrkesarbete och förbättra tillgången till barnomsorg och aktiviteter efter
skolan. Intensifiera insatserna mot avbruten skolgång och förbättra skolornas
kvalitet och resultat, även genom att reformera lärarnas kompetens- och
karriärutveckling. Säkerställa effektiva sociala transfereringar, särskilt
genom bättre riktade bidrag, särskilt för låginkomsthushåll med barn.
5.           Skatteväxla från arbete och
kapital till konsumtion, fast egendom och miljö på ett budgetneutralt sätt. I
detta syfte granska mervärdesskattens undantag och reducerade skattesatser samt
direkta skatteutgifter, respektive reformera fastighetsregistret för att koppla
fastighetsskattebasen till marknadsvärden. Fortsätta bekämpa
skatteundandragande, förbättra skattemoralen och vidta beslutsamma åtgärder mot
den svarta ekonomin och svart arbete.
6.           Säkerställa att
liberaliseringen av tjänstesektorn genomförs korrekt. Undanröja kvarvarande
begränsningar inom fria yrken och främja marknadstillträdet, exempelvis när det
gäller tillhandahållande av lokala offentliga tjänster där användningen av
offentlig upphandling bör främjas (stället för koncessioner). Fortsätta
utveckla vidtagna åtgärder för att förbättra tillträdesvillkoren till
nätverksindustrier, särskilt genom att prioritera inrättandet av
transportmyndigheten. Uppgradera infrastrukturens kapacitet, med särskild
hänsyn till sammanlänkning, intermodala transporter och höghastighetsbredband
inom telekommunikationer, särskilt för att åtgärda de fortsatta skillnaderna
mellan norr och söder.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT
L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT
L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2013)
362 final.
[4]               P7_TA(2013)0052
och P7_TA(2013)0053.
[5]               Rådets
beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013.
[6]               KOM(2012) 750 slutlig.
[7]               KOM(2012) 751 slutlig.
[8]               SWD(2013) 118 final.
[9]               Enligt
artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 3 februari 2015 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Latvijas Banka (ECB/2015/3)

text:
               13.2.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 51/4

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 3 februari 2015
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Latvijas Banka
   (ECB/2015/3)
   (2015/C 51/02)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för de nuvarande externa revisorerna för Latvijas Banka löper ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2014. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2015.

               (3)

               Latvijas Banka har utsett KPMG Baltics SIA som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2015–2019.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att KPMG Baltics SIA utses till externa revisorer för Latvijas Banka för räkenskapsåren 2015–2019.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 3 februari 2015.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande