title: Rådets rekommendation av den 30 oktober 2020 om en väg till jobb – en förstärkt ungdomsgaranti och om ersättande av rådets rekommendation av den 22 april 2013 om att inrätta en ungdomsgaranti 2020/C 372/01

text:
               4.11.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 372/1

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 30 oktober 2020
      om en väg till jobb – en förstärkt ungdomsgaranti och om ersättande av rådets rekommendation av den 22 april 2013 om att inrätta en ungdomsgaranti
      (2020/C 372/01)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292 jämförd med artikel 149,
      med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  I november 2017 proklamerade Europaparlamentet, rådet och kommissionen den europeiska pelaren för sociala rättigheter som fastställer 20 principer och rättigheter som behövs för att arbetsmarknader och välfärdssystem ska vara rättvisa och välfungerande. I den europeiska pelaren för sociala rättigheter fastställs rätten till rättvisa arbetsvillkor, anges att lika behandling och lika möjligheter för kvinnor och män måste säkerställas på alla områden och fastställs rätten till tillgång till social trygghet och utbildning. Där anges också att provanställningar ska ha rimlig varaktighet och att missbruk av atypiska anställningsformer ska förbjudas. I princip 4 (Aktiva arbetsmarknadsåtgärder) anges att unga människor ”har rätt till fortbildning, lärlingsplats, praktik eller ett bra arbetserbjudande inom fyra månader efter att de blivit arbetslösa eller avslutat en utbildning”.

                  (2)

                  I riktlinjerna för medlemsstaternas sysselsättningspolitik, som antogs av rådet genom beslut (EU) 2019/1181 (1), särskilt i riktlinje 6, uppmanas medlemsstaterna att fortsätta att hantera ungdomsarbetslösheten och problemet med unga som varken arbetar eller studerar genom att förebygga att unga lämnar skolan med högst grundskoleutbildning och genom strukturella förbättringar av övergången från skola till arbete, bl.a. genom att ungdomsgarantin genomförs fullt ut.

                  (3)

                  I rådets rekommendation av den 20 december 2012 om validering av icke-formellt och informellt lärande (2) anges inslag och principer för validering av icke-formellt och informellt lärande som gör det möjligt för enskilda att få kunskap, färdigheter och kompetens som förvärvats via icke-formellt och informellt lärande validerade och att erhålla en fullständig kvalifikation eller, i tillämpliga fall, en partiell kvalifikation.

                  (4)

                  I rådets rekommendation av den 19 december 2016 om kompetenshöjningsvägar: nya möjligheter för vuxna (3) rekommenderas att vuxna med låg färdighets-, kunskaps- och kompetensnivå ges möjlighet att utifrån deras egna behov uppnå en miniminivå av läs-, skriv- och räknekunskaper och digital kompetens eller förvärva fler kompetenser, kunskaper och färdigheter.

                  (5)

                  I rådets rekommendation av den 22 maj 2018 om nyckelkompetenser för livslångt lärande (4) uppmanas medlemsstaterna att stödja utvecklingen av digital kompetens och att öka och förbättra den digitala kompetensen på alla utbildningsnivåer inom alla befolkningsgrupper.

                  (6)

                  Rådets rekommendation av den 10 mars 2014 om kvalitetskriterier för praktikprogram (5) ger vägledning om praktikprogram av hög kvalitet och anger kvalitetskrav i synnerhet avseende möjligheter till lärande, arbetsvillkor och öppenhet i fråga om finansiella villkor och anställningspraxis.

                  (7)

                  I rådets rekommendation av den 15 mars 2018 om en europeisk ram för ändamålsenliga lärlingsutbildningar av god kvalitet (6) anges 14 centrala kriterier som medlemsstaterna och berörda aktörer bör använda för att utveckla ändamålsenliga lärlingsutbildningar av god kvalitet för att säkerställa både utvecklingen av arbetsrelaterad kompetens och lärlingars personliga utveckling.

                  (8)

                  I Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1700 (7) fastställs en gemensam ram för sju tidigare oberoende uppgiftsinsamlingar, bl.a. EU:s arbetskraftsundersökning. Denna gemensamma ram, dvs. den integrerade europeiska socialstatistiken, ger mera detaljerade jämförande uppgifter om EU, vilket kommer att göra det möjligt att förstå unga personers övergång från utbildning till arbetsliv bättre och få en noggrannare bild av deras lärande och arbetslivserfarenhet, men även deras individuella bakgrund.

                  (9)

                  I sina slutsatser av den 15 december 2016 efterlyser Europeiska rådet en fortsättning av ungdomsgarantin. Rådet bekräftar i sina slutsatser av den 15 juni 2017 att kampen mot ungdomsarbetslöshet och inaktivitet bland unga förblir en politisk prioritering, anser att ungdomsgarantin och ungdomssysselsättningsinitiativet har gett en stark impuls till strukturreformer och politiska innovationer och understryker att det krävs starka och ihållande insatser från nationella myndigheter och sektorsövergripande samarbete för att nå ut till unga som varken arbetar eller studerar.

                  (10)

                  I sin resolution av den 18 januari 2018 om genomförandet av sysselsättningsinitiativet för unga i medlemsstaterna understryker Europaparlamentet behovet av lämpliga och skräddarsydda strategier för att nå ut till alla unga som varken arbetar eller studerar, samt av ett integrerat arbetssätt för stöd och tjänster av mer individanpassat slag till unga människor som stöter på flera olika typer av hinder. Europaparlamentet betonar behovet av att förbättra kvaliteten på erbjudandena med stöd av ungdomsgarantin och sysselsättningsinitiativet för unga, och yrkar på att det längre fram ska diskuteras om vilken åldersgrupp som kan komma i fråga för stöd.

                  (11)

                  Den europeiska gröna given är unionens nya tillväxtstrategi. Den ska ställa om unionen till ett rättvist och välmående samhälle med en modern, resurseffektiv och konkurrenskraftig ekonomi där det 2050 inte längre förekommer några nettoutsläpp av växthusgaser och där den ekonomiska tillväxten har frikopplats från resursförbrukningen.

                  (12)

                  För att bidra till att mildra covid-19-pandemins ekonomiska och sociala skadeverkningar, snabbt få igång ekonomins återhämtning från dessa skadeverkningar och bevara och skapa jobb har kommissionen föreslagit en omfattande återhämtningsplan för Europa som fullt ut tar vara på unionsbudgetens möjligheter och även föreslagit instrumentet Next Generation EU. Detta instrument kommer att vara avgörande för att bl.a. stödja både kortsiktiga åtgärder för att stödja sysselsättning, inbegripet ungdomssysselsättning, och investeringar i mer långsiktiga politiska reformer med anknytning till arbetsmarknaden samt till system för socialt skydd och utbildningssystem.

                  (13)

                  Under den föregående ekonomiska recessionen 2013 var ungdomsarbetslösheten (åldersgruppen 15–24 år) 24,4 % i unionen (upp från 16 % 2008) och över 50 % i vissa medlemsstater, och det fanns 6,5 miljoner unga i åldern 15–24 år som varken arbetade eller studerade. Som svar på detta antog rådet i april 2013 en rekommendation om att inrätta en ungdomsgaranti (8). Den utgör ett viktigt och samordnat svar på unionsnivå på de utmaningar som ungdomar står inför, och bygger på utbildningsinsatser och aktiva arbetsmarknadsåtgärder i medlemsstaterna.

                  (14)

                  Covid-19-pandemin har försatt unionen i en aldrig tidigare skådad ekonomisk recession, vilket sannolikt kommer att leda till en på nytt dramatiskt hög ungdomsarbetslöshet och andel unga som varken arbetar eller studerar. Unionens ekonomi väntas minska betydligt under 2020 och gå in i den djupaste recessionen i unionens historia. De unga, som redan befann sig i en utsatt situation på arbetsmarknaden eller som hade svårt att få arbete innan pandemin bröt ut, kommer att drabbas hårdast, medan de som söker sig ut på arbetsmarknaden vid denna period kommer att få det svårare att få sitt första jobb. Med tanke på den nuvarande krisen är det därför nödvändigt att förstärka ungdomsgarantin.

                  (15)

                  Unga kan stå inför en mängd olika utmaningar på arbetsmarknaden, bland annat på grund av de övergångsperioder i livet som de genomgår eller på grund av bristen på eller avsaknaden av yrkeserfarenhet samt andra hinder för att komma in i arbetslivet. Tidigare recessioner har visat att unga drabbas hårdare än äldre, mer erfarna arbetstagare.

                  (16)

                  Unga kvinnor är mer benägna än unga män att hamna utanför arbetskraften på grund av omsorgsansvar, t.ex. för att ta hand om barn eller vuxna i beroendeställning eller ha annat personligt ansvar eller familjeansvar. Omsorgsansvar som ett skäl till att stå utanför arbetskraften är över fem gånger vanligare bland unga kvinnor än bland unga män. Detta kan leda till en ökning av skillnaderna i sysselsättning mellan könen med bestående konsekvenser under kvinnors hela liv.

                  (17)

                  Ungdomsarbetslöshet och inaktivitet samt begränsad tillgång till inkluderande kvalitetsutbildning och sociala tjänster kan ge sådana negativa följdverkningar som ökad risk för framtida arbetslöshet, sänkta framtida inkomstnivåer, förlust av mänskligt kapital och fattigdomsöverföring mellan generationer. Dessa faktorer skapar utsatthet för enskilda och medför direkta och indirekta kostnader för samhället i stort. De bidrar också till regional ojämlikhet, där unga människor till exempel inte får möjlighet att integreras på arbetsmarknaden på ett hållbart sätt på landsbygden eller i avlägsna områden utan därför försöker hitta möjligheter på annat håll.

                  (18)

                  Den pågående utvecklingen med automatisering och digitalisering av produktion och tjänster fortsätter att förändra arbetslivet. Unga är överrepresenterade i atypiska anställningsformer, såsom plattformsarbete eller så kallat gigarbete, där de eventuellt saknar tillgång till fullgott socialt skydd. Unga människor är en av de grupper som löper risk att förlora jobbet på grund av automatisering, eftersom ingångsjobb tenderar att ha en större andel arbetsuppgifter som kan automatiseras. Samtidigt skapar den digitala tekniken nya arbetstillfällen och ökar efterfrågan på kompetens som behövs för den digitala omvandlingen i många sektorer av ekonomin.

                  (19)

                  Att investera nu i unga européers humankapital kommer att bidra till att framtidssäkra Europas sociala marknadsekonomier i fråga om demografiska förändringar, samtidigt som den digitala tidsåldern och tillväxten av arbetstillfällen i den gröna ekonomin anammas fullt ut. Sådana investeringar går hand i hand med arbetsmarknadsreformer, som kan lösa vissa av de strukturella problemen för ungdomar och ge dem ett bättre utgångsläge. Unionen kommer att kunna dra full nytta av en aktiv, innovativ och välutbildad arbetskraft och samtidigt undvika de mycket höga ekonomiska och sociala kostnaderna förknippade med unga som varken arbetar eller studerar.

                  (20)

                  En förstärkt ungdomsgaranti kan bidra till att skapa sysselsättningsmöjligheter för unga personer och främja ungt företagande, samt till att de möjligheter som den digitala och gröna omställningen ger upphov till tillvaratas. Den kan bidra till att minska de ihållande följdverkningarna på arbetsmarknaden från den kraftiga nedgången genom att uppmuntra företag att anställa arbetslösa unga, inbegripet dem som var arbetslösa före pandemin, och genom att tillhandahålla utbildning som gör det enklare att matcha unga som är arbetslösa eller står utanför arbetskraften med lediga tjänster.

                  (21)

                  En förstärkt ungdomsgaranti bör säkerställa att alla unga personer får jobberbjudanden på bra villkor, vidareutbildning, lärlingsutbildning eller praktik inom de första fyra månaderna efter att ha blivit arbetslösa eller ha lämnat den formella utbildningen. För att nå denna ambitionsnivå bör den staka ut en väg för unga mot en stabil arbetsmarknadsintegration och nå ut till och motivera ett större antal unga, oavsett de hinder de kan stå inför, och se till att ingen lämnas utanför. En förstärkt ungdomsgaranti bör sträva efter att stödja unga personer när det gäller att skaffa sig värdefull arbetslivserfarenhet och utveckla rätt kompetens för en arbetsmarknad i förändring, särskilt sådan kompetens som är relevant för tillväxtsektorer och för den gröna och digitala omställningen. Lärlingsutbildningarnas kvalitet är viktig i detta avseende. Det finns ett behov av att öka utbudet av lärlingsutbildningar, särskilt i återhämtningsfasen, och att främja företagens deltagande för att underlätta en smidigare övergång till arbete. Lärlingsutbildningar förbereder unga personer på jobb med hög efterfrågan och tillhandahåller därigenom en väg mot en hållbar integration på arbetsmarknaden, bland annat på lokal nivå.

                  (22)

                  I rådets rekommendation från 2013 om att inrätta en ungdomsgaranti åtog sig medlemsstaterna att säkerställa att alla unga under 25 års ålder får ett högkvalitativt erbjudande om sysselsättning, vidareutbildning, lärlingsutbildning eller praktik inom fyra månader efter det att de blivit arbetslösa eller avslutat sin formella utbildning. En breddning av åldersgruppen till att omfatta unga personer i åldern 25–29 år innebär ett erkännande av att övergången från skola till arbetsliv och en hållbar arbetsmarknadsintegration tar längre tid beroende på arbetslivets föränderliga karaktär, de allt längre utbildningsperioderna och den kompetens som efterfrågas. Det är viktigt att inse att den ekonomiska nedgången till följd av covid-19-pandemin kommer att leda till att en större andel av de unga i åldern 25–29 år drabbas av arbetslöshet och behöver stöd. Detta är också i linje med medlemsstaternas ungdomsrelaterade åtgärder och program, vilka i allmänhet är tillgängliga för unga människor i åldern 15–29 år.

                  (23)

                  Unga som varken arbetar eller studerar är en heterogen grupp. För vissa unga som varken arbetar eller studerar kan denna situation vara ett symtom på flertaliga och djupt rotade svårigheter som kan tyda på ett långsiktigt utanförskap och därför kräver mer långvariga insatser. Vissa unga personer är särskilt utsatta, till exempel unga med högst grundskoleutbildning eller de med otillräcklig utbildning som ofta har begränsat socialt skydd, begränsad tillgång till ekonomiska medel, osäkra anställningsförhållanden eller eventuellt utsätts för diskriminering. För andra, t.ex. högkvalificerade unga eller de som redan har en omfattande och alltjämt relevant arbetslivserfarenhet, är situationen utan arbete eller studier sannolikt tillfällig, med små hinder för inträdet på arbetsmarknaden och inga inneboende sårbarheter. En förstärkt ungdomsgaranti bör ta hänsyn till att unga som varken arbetar eller studerar har behov av en individanpassad strategi: för vissa av dem kan ett lättare tillvägagångssätt vara tillräckligt, medan andra, mer sårbara unga som varken arbetar eller studerar kan behöva mer intensiva, långvariga och omfattande insatser. Insatserna bör bygga på att hänsyn tas till jämställdhetsaspekter och ta hänsyn till skillnaderna mellan olika nationella, regionala och lokala förutsättningar.

                  (24)

                  Mer än en av fem unga människor i unionen når inte en grundnivå för digitala färdigheter, och det är tre gånger mer sannolikt att lågkvalificerade unga underpresterar i fråga om digitala färdigheter än de högkvalificerade. I och med att covid-19-pandemin påskyndar den digitala omställningen blir kompetensklyftan vad gäller digitala färdigheter en avgörande faktor för ungas anställbarhet och förmåga att utnyttja möjligheterna från omställningen. Riktad kompetenshöjning hjälper unga människor att möta den ökande efterfrågan på digitala färdigheter och bidrar till att överbrygga den digitala klyftan.

                  (25)

                  Förberedande utbildning, innan ett erbjudande antas, som genomförs i enlighet med individuella behov och med anknytning till särskilda kompetensområden såsom digitala färdigheter, grön kompetens, språkkunskaper, entreprenörsfärdigheter och karriärplaneringsförmåga, bör ingå i en förstärkt ungdomsgaranti, när så anses lämpligt. Denna praktiska utbildning kan vara en språngbräda mot en fullständig yrkesutbildning, en försmak på arbetslivet eller ett komplement till befintlig utbildning eller arbetslivserfarenhet innan ungdomsgarantierbjudandet inleds. Den kortvariga och informella karaktären hos denna förberedande utbildning, som inte bör räknas in i den förberedande fasen på fyra månader, gör att den skiljer sig från själva erbjudandet.

                  (26)

                  Effektiv samordning och effektiva partnerskap tvärs över politikområdena, inbegripet sysselsättning, utbildning, ungdomsfrågor, jämställdhet och socialpolitik, är av stor vikt för att främja kvalitativ sysselsättning samt utbildningsmöjligheter, lärlingsutbildning och praktik. Integrerade tjänster (t.ex. gemensamma kontaktpunkter eller andra modeller) erbjuder enklare tillgång till tjänster och förmåner och kan lättare tillhandahålla skräddarsydda, flexibla och mer responsiva lösningar för unga med flerdimensionella hinder för inträde på arbetsmarknaden. Integrerade tjänster kräver en förändrad arbetskultur, där unga står i mittpunkten för insatserna och där man främjar utbyte av idéer för bästa praxis på alla förvaltningsnivåer och uppbyggnad av nätverk mellan samtliga berörda aktörer. Dessutom måste dataskyddsfrågor tas upp för att ett effektivt och smidigt samarbete ska möjliggöras mellan olika offentliga förvaltningar och tjänster.

                  (27)

                  Den förstärkta ungdomsgarantin bör genomföras via ett system som består av stödåtgärder och som anpassas till nationella, regionala och lokala förhållanden. Sådana system bör ta hänsyn till att situationen ser olika ut i medlemsstaterna när det gäller antalet unga som är arbetslösa eller som står utanför arbetskraften, den institutionella strukturen och de olika arbetsmarknadsaktörernas kapacitet. De bör också ta hänsyn till de olika förhållanden som gäller för offentliga budgetar och de finansiella begränsningarna för allokering av resurser och bör övervakas och förbättras fortlöpande.

                  (28)

                  Stödåtgärder kan finansieras med unionsmedel. Sysselsättningsinitiativet för unga 2014–2020 (till vilket unionen bidrar med närmare 9 miljarder EUR) har tillsammans med ytterligare investeringar från Europeiska socialfonden (ESF) varit en viktig ekonomisk EU‐resurs för att stödja genomförandet av ungdomsgarantin. Som en del av återhämtningsplanen för Europa och instrumentet Next Generation EU kommer faciliteten för återhämtning och resiliens och återhämtningsstödet för sammanhållning och till Europas regioner (React-EU) att tillhandahålla ytterligare unionsmedel för sysselsättningsåtgärder för unga. Dessa insatser kommer att kompletteras av Europeiska socialfonden+ (ESF+) under finansieringsperioden 2021–2027, som kommer att stödja hela spektrumet av sysselsättnings- och utbildningsåtgärder inom ramen för den förstärkta ungdomsgarantin.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA ATT GÖRA FÖLJANDE:

                  1.

                  Säkerställa att alla unga under 30 års ålder inom en period av fyra månader efter att de blivit arbetslösa eller avslutat sin formella utbildning får ett högkvalitativt erbjudande om sysselsättning, vidareutbildning, lärlingsutbildning eller praktik, i linje med princip 4 i den europeiska pelaren för sociala rättigheter.
                  Utgångspunkten för att tillhandahålla ungdomsgarantin bör vara den unga personens registrering hos en ungdomsgarantileverantör. Ungdomsgarantisystemen bör grundas på följande riktlinjer, som är strukturerade kring fyra faser (kartläggning, uppsökande verksamhet, förberedelse respektive erbjudande) och bör anpassas till nationella, regionala och lokala förhållanden, med hänsyn till jämställdhetsaspekten och mångfalden i bland de unga i målgruppen:

         Kartläggning

         Identifiering av målgruppen, tillgängliga tjänster och kompetensbehov

                  2.

                  Förstärka kartläggningen av målgruppen för att möjliggöra en bättre förståelse av mångfalden bland unga som varken arbetar eller studerar och det skräddarsydda stöd de sannolikt behöver, inbegripet de som befinner sig i denna situation som en följd av den ekonomiska recessionen.

                  3.

                  Kartlägga de tjänster som finns tillgängliga för olika behov av stöd och använda nationella kompetensprognoser tillsammans med lokala kompetensprognoser (till exempel med hjälp av arbetsmarknadsinformation från stordata) för att se vilken kompetens som efterfrågas på arbetsmarknaden, med särskild hänsyn till de regionala arbetsmarknadernas särdrag och de hinder som unga människor som bor på landsbygden, i avlägsna områden eller i utsatta stadsområden möter.

         Förebyggande åtgärder genom system för spårning och tidig varning

                  4.

                  Stärka systemen för tidig varning och spårningskapaciteten för att identifiera unga människor som riskerar att hamna i en situation där de varken arbetar eller studerar, och samtidigt bidra till att förebygga att elever lämnar skolan med högst grundskoleutbildning (till exempel genom yrkesvägledning i skolor, flexiblare utbildningsvägar och mer arbetsplatsförlagt lärande), i samarbete med utbildningssektorn, föräldrar eller vårdnadshavare och lokalsamhällen, och i samverkan med ungdomstjänster, sociala tjänster, hälso- och sjukvård och arbetsförmedlingar.

         Uppsökande verksamhet

         Ökad medvetenhet och riktad kommunikation

                  5.

                  Använda moderna, ungdomsvänliga och lokala informationskanaler och uppsökande program för åtgärder som ökar medvetenheten, med hjälp av såväl digitala som icke‐digitala resurser, och samtidigt säkerställa att unga människor, ungdomsarbetare, lokala ungdomsorganisationer, familjer och föräldraorganisationer deltar.

                  6.

                  Använda en igenkännlig visuell design för all kommunikation som när det är lämpligt bygger på riktlinjer som kommissionen tillgängliggjort, samtidigt som tillgången till lättförståelig information om alla typer av stöd som finns att tillgå säkerställs, t.ex. genom en gemensam webbportal på landets språk. Vid kommunikationen bör alla stereotyper undvikas.

         Intensifierad uppsökande verksamhet för utsatta grupper

                  7.

                  Stärka inriktningen på unga som varken arbetar eller studerar (särskilt de som hör till utsatta grupper, inbegripet personer med funktionsnedsättning och med flerdimensionella problem), med hjälp av särskilt utbildade tjänsteleverantörer och kompletterande strategier såsom ungdomsarbete, unga ambassadörer och samarbete med partner som har kontakt med specifika grupper av unga personer. Undersöka samordning med tillhandahållande av förmåner och användning av mobila enheter när det gäller de unga som varken arbetar eller studerar som det är svårast att nå ut till.

         Förberedelse

         Användning av profileringsverktyg för att skräddarsy individanpassade handlingsplaner

                  8.

                  Förbättra verktyg och metoder för profilering och screening för att matcha behov och lösningar genom antagande av en multivariat och jämställdhetsinriktad strategi för profilering och screening som tar hänsyn till den berörda unga personens preferenser och motivation, kompetens och tidigare arbetslivserfarenhet samt hinder och sämre förutsättningar, bl.a. skälen till att de är arbetslösa eller står utanför arbetskraften eller de orsaker som sammanhänger med att de bor på landsbygden, i avlägsna områden eller i utsatta stadsområden.

                  9.

                  Säkerställa att rådgivningen vid offentliga arbetsförmedlingar stärks och att ungdomsgarantileverantörer har tillräcklig personalkapacitet, inbegripet personal som är särskilt utbildad för att använda och förbättra profilerings- och screeningverktyg och för att utarbeta individanpassade handlingsplaner som tar hänsyn till personcentrerade behov och lösningar.

         Rådgivning, vägledning och mentorskap

                  10.

                  Intensifiera den förberedande fasen där personcentrerad rådgivning, vägledning och mentorskap av utbildade rådgivare tillhandahålls efter personens behov och med vederbörlig uppmärksamhet på könsdiskriminering och andra former av diskriminering. Förbereda unga som varken arbetar eller studerar på det föränderliga arbetslivet och på behovet av livslångt lärande, antingen genom yrkesvägledning eller genom stöd till entreprenörskap, samtidigt som man tillhandahåller individuellt stöd, motivationsinsatser, hjälp att tillvarata sina intressen eller kamratstöd till unga som varken arbetar eller studerar.

                  11.

                  Möjliggöra en mer heltäckande strategi för rådgivning, vägledning och mentorskap genom att hänvisa unga till olika partner (såsom utbildningsinstitutioner, arbetsmarknadens parter och ungdomsorganisationer samt ungdomsarbete, hälso- och sjukvård och sociala tjänster), som kan bidra till att motivera och stödja unga personer och hjälpa dem att övervinna andra hinder för sysselsättning.

         Förbättrade digitala färdigheter med förberedande utbildning

                  12.

                  Bedöma de digitala färdigheterna hos alla unga som varken arbetar eller studerar och som registrerar sig för ungdomsgarantin, t.ex. med hjälp av den europeiska ramen för digital kompetens (DigComp) och de tillgängliga bedömnings- och självbedömningsverktygen, för att säkerställa att alla unga som, på grundval av de identifierade bristerna, har behov av en särskild förberedande utbildning erbjuds en sådan utbildning för att förbättra sina digitala färdigheter.

                  13.

                  Värna valideringen och erkännandet av icke-formella och informella läranderesultat från den förberedande utbildningen genom att använda valideringsmetoder som är inbyggda i utbildningssystemen och befintliga verktyg såsom Europass, för att möjliggöra ett mer modulärt tillvägagångssätt när det gäller att ackumulera kvalifikationer, förbättra läranderesultaten och stärka erkännandet.

         Bedömning, förbättring och validering av annan viktig kompetens

                  14.

                  Säkerställa att den förberedande fasen underlättar kompetenshöjning och vid behov omskolning med huvudsaklig inriktning på digitala färdigheter, grön kompetens, språkkunskaper, entreprenörsfärdigheter och karriärplaneringsförmåga, med användning av befintliga kompetensramar, bedömnings- och självbedömningsverktyg och valideringsverktyg för att hjälpa unga personer att ta tillvara möjligheterna i växande sektorer och förbereda dem på den föränderliga arbetsmarknadens behov.

         Erbjudande

         Fungerande stimulansåtgärder för sysselsättning och nyetablering

                  15.

                  Använda riktade och väl utformade incitament för sysselsättning – t.ex. lönesubventioner, anställningsincitament (bonus), sänkta avgifter för social trygghet, skattelättnader eller förmåner till personer med funktionsnedsättning – och stimulansåtgärder för nyetablering för att skapa goda möjligheter för en hållbar integration av unga personer på arbetsmarknaden; vid behov bör erbjudanden som främjar ungas egenföretagande kopplas till grundlig utbildning och omfattande företagsrådgivning.

         Anpassning av erbjudandet till befintliga standarder för att säkerställa kvalitet och jämlikhet

                  16.

                  Anpassa anställningserbjudanden till de relevanta principerna i den europeiska pelaren för sociala rättigheter, säkerställa lika behandling och lika möjligheter för kvinnor och män på alla områden och rätten till rättvisa arbetsvillkor, tillgång till socialt skydd och utbildning, rimlig varaktighet för provanställningar samt förbjuda missbruk av atypiska anställningsformer.

                  17.

                  Underlätta unga personers väg tillbaka till utbildning genom att diversifiera det fortsatta utbildningserbjudandet (till exempel genom flexibla utbildningsvägar, arbetsplatsförlagt lärande, överbryggande program och program för en andra chans) och vid behov säkerställa validering av icke-formellt och formellt lärande.

                  18.

                  Intensifiera stödet till högkvalitativa lärlingsutbildningar och se till att erbjudandena följer de miniminormer som fastställs i den europeiska ramen för ändamålsenliga lärlingsutbildningar av god kvalitet.

                  19.

                  Säkerställa att erbjudanden om praktik följer de miniminormer som fastställs i kvalitetskriterierna för praktikprogram.

         Tillhandahållande av stöd efter placeringen och användning av återkoppling

                  20.

                  Utöka det fortsatta stödet till unga efter placeringen så att de får hjälp att hantera nya situationer och för att vid behov anpassa individanpassade handlingsplaner och ta tillvara återkoppling efter placeringen för att säkerställa att ett högkvalitativt erbjudande gavs, och därigenom förhindra att unga personer åter hamnar i en situation där de varken arbetar eller studerar.

         Övergripande möjliggörande faktorer

         Mobilisering av partnerskap

                  21.

                  Stärka partnerskap på alla förvaltningsnivåer, mellan ungdomsgarantileverantörer och berörda aktörer, t.ex. arbetsgivare, utbildningsinstitutioner, arbetsmarknadens parter, ungdomsarbetstjänster, anordnare av solidaritets- och samhällsverksamhet, ungdomsorganisationer och andra organisationer i det civila samhället. Främja samarbetsprotokoll mellan ungdomsgarantileverantörer och andra sociala tjänster, såsom barnomsorg, hälso- och sjukvård, rehabilitering, subventionerade bostäder och tillgänglighetstjänster.

                  22.

                  Främja vidareutvecklingen av integrerade tjänstemodeller, t.ex. gemensamma kontaktpunkter, gemensam ärendehantering eller sektorsövergripande arbetsgrupper, som stärker partnerskapen och möjliggör en gemensam kontaktpunkt för unga personer.

         Förbättrad datainsamling och övervakning av systemen

                  23.

                  Öka insatserna för att komplettera uppföljningsdata genom att stärka system som gör det möjligt att följa unga personer som antagit ett erbjudande, i syfte att övervaka den långsiktiga och hållbara integrationen på arbetsmarknaden.

                  24.

                  Med respekt för reglerna om uppgiftsskydd uppmuntra till ett större utbyte av uppgifter om spårning, profilering och uppföljning mellan ungdomsgarantipartnerna för att förbättra stödet, vilket är särskilt viktigt för att insatser för utsatta unga som varken arbetar eller studerar ska lyckas.

         Ett fullt och optimalt utnyttjande av medel

                  25.

                  Avsätta tillräckliga nationella resurser för genomförandet av politiska åtgärder som föreslås av den förstärkta ungdomsgarantin och säkerställa att de är rätt riktade till unga personers individuella behov, särskilt inom de mest utsatta grupperna.

                  26.

                  Utnyttja de nuvarande unionsinstrumenten inom ramen för sammanhållningspolitiken fullt ut och på ett optimalt sätt, särskilt sysselsättningsinitiativet för unga, ESF och Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf) (2014–2020), och mobilisera en betydande andel av de ytterligare medlen inom React-EU samt ESF+ och Eruf (2021–2027) för att stödja ungdomssysselsättningen och utbildningen, förhindra att unga blir arbetslösa eller hamnar utanför arbetskraften samt genomföra relevanta politiska reformer.

                  27.

                  Utnyttja den fulla potentialen i att komplettera nationella finansieringsinsatser med andra EU-finansieringskällor som kan bidra till genomförandet av den förstärkta ungdomsgarantin, särskilt faciliteten för återhämtning och resiliens, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu), InvestEU-programmet, Asyl-, migrations- och integrationsfonden (Amif), programmet Erasmus+ och instrumentet för tekniskt stöd.

            HÄRIGENOM VÄLKOMNAS KOMMISSIONENS AVSIKT ATT GÖRA FÖLJANDE:

         Förbättrad datainsamling och övervakning av systemen

                  28.

                  Fortsätta att stödja den kvantitativa övervakningen av ungdomsgarantisystemen på grundval av den gemensamt överenskomna ramen med indikatorer och vid behov föreslå justeringar mot bakgrund av den här rekommendationen.

                  29.

                  Från och med 2022 förbättra detaljnivån i bedömningen av målgruppen unga som varken arbetar eller studerar och dra nytta av de förbättringar av EU:s arbetskraftsundersökning som gjorts genom förordning (EU) 2019/1700.

         Uppföljning av genomförandet

                  30.

                  Övervaka genomförandet av ungdomsgarantisystemen i enlighet med denna rekommendation, genom sysselsättningskommitténs multilaterala övervakning inom ramen för den europeiska planeringsterminen.

                  31.

                  Samverka regelbundet med medlemsstaterna i samband med den europeiska planeringsterminen för att säkerställa övervakning av en kontinuerlig nationell investering i politik och program för ungdomssysselsättning. Utfärda landsspecifika rekommendationer till medlemsstaterna på grundval av riktlinjerna för medlemsstaternas sysselsättningspolitik där så är lämpligt.

                  32.

                  Rapportera regelbundet till sysselsättningskommittén om ungdomsgarantisystemens genomförande och resultat.

         Ökad medvetenhet och riktad kommunikation

                  33.

                  Stärka stödet till medlemsstaternas insatser för ökad medvetenhet och kommunikation samt stärka spridningen av resultat och exempel på god praxis bland medlemsstaterna, bland annat genom Europeiska nätverket för offentliga arbetsförmedlingar.

            Rådets rekommendation av den 22 april 2013 om att inrätta en ungdomsgaranti ska ersättas av denna rekommendation.

         Utfärdad i Bryssel den 30 oktober 2020.

               På rådets vägnar

            M. ROTH

               Ordförande

         (1)  Rådets beslut (EU) 2019/1181 av den 8 juli 2019 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 185, 11.7.2019, s. 44).

         (2)  EUT C 398, 22.12.2012, s. 1.

         (3)  EUT C 484, 24.12.2016, s. 1.

         (4)  EUT C 189, 4.6.2018, s. 1.

         (5)  EUT C 88, 27.3.2014, s. 1.

         (6)  EUT C 153, 2.5.2018, s. 1.

         (7)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/1700 av den 10 oktober 2019 om fastställande av en gemensam ram för europeisk statistik om personer och hushåll, som grundas på uppgifter på individnivå som samlas in genom urvalsundersökningar, om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 808/2004, (EG) nr 452/2008 och (EG) nr 1338/2008 samt om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1177/2003 och rådets förordning (EG) nr 577/98 (EUT L 261 I, 14.10.2019, s. 1).

         (8)  EUT C 120, 26.4.2013, s. 1.


title: Rådets rekommendation (EU) 2021/1085 av den 1 juli 2021 om ändring av rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner

text:
                  2.7.2021

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  L 235/27

         RÅDETS REKOMMENDATION (EU) 2021/1085
         av den 1 juli 2021
         om ändring av rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner
         EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 77.2 b och e samt 292 första och andra meningen, och
         av följande skäl:

                     (1)

                     Den 30 juni 2020 antog rådet en rekommendation om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (1) (rådets rekommendation).

                     (2)

                     Därefter har rådet antagit rekommendationerna (EU) 2020/1052 (2), (EU) 2020/1144 (3), (EU) 2020/1186 (4), (EU) 2020/1551 (5), (EU) 2020/2169 (6), (EU) 2021/89 (7), (EU) 2021/132 (8), (EU) 2021/767 (9), (EU) 2021/892 (10) och (EU) 2021/992 (11) om ändring av rådets rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner.

                     (3)

                     Den 20 maj 2021 antog rådet rekommendation (EU) 2021/816 om ändring av rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (12) för att uppdatera de kriterier som används för att bedöma om icke nödvändiga resor från tredjeländer är säkra och bör tillåtas.

                     (4)

                     I rådets rekommendation föreskrivs att medlemsstaterna gradvis ska häva de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU från och med den 1 juli 2020 på ett samordnat sätt med avseende på personer som är bosatta i de länder som anges i bilaga I till rådets rekommendation. Förteckningen över tredjeländer i bilaga I bör ses över varannan vecka och allt efter omständigheterna uppdateras av rådet efter nära samråd med kommissionen och berörda EU-byråer och EU-organ till följd av en samlad bedömning på grundval av den metod, de kriterier och de uppgifter som avses i rådets rekommendation.

                     (5)

                     Därefter har diskussioner förts inom rådet, i nära samråd med kommissionen och berörda EU-byråer och EU-organ, om översynen av den förteckning över tredjeländer som anges i bilaga I till rådets rekommendation och med tillämpning av de kriterier och metoder som fastställs i rådets rekommendation, i dess ändrade lydelse enligt rekommendation (EU) 2021/816. Som en följd av dessa diskussioner bör förteckningen över tredjeländer i bilaga I ändras. I synnerhet bör Armenien, Azerbajdzjan, Bosnien och Hercegovina, Brunei Darussalam, Kanada, Jordanien, Montenegro, Moldavien, Qatar, Republiken Moldavien, Saudiarabien och Förenade Arabemiraten läggas till i förteckningen samt Kosovo (*) i kategorin enheter och territoriella myndigheter som inte erkänns som stater av minst en medlemsstat.

                     (6)

                     Gränskontroll är inte bara av intresse för den medlemsstat vid vars yttre gränser den utförs, utan för samtliga medlemsstater som har avskaffat inre gränskontroll. Medlemsstaterna bör därför säkerställa att de åtgärder som vidtas vid de yttre gränserna är samordnade i syfte att säkerställa att Schengenområdet fungerar väl. Från och med den 1 juli 2021 bör medlemsstaterna därför fortsätta att häva de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU på ett samordnat sätt med avseende på personer som är bosatta i de tredjeländer, särskilda administrativa regioner och andra enheter och territoriella myndigheter som anges i bilaga I till rådets rekommendation, i dess ändrade lydelse enligt denna rekommendation.

                     (7)

                     I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av denna rekommendation, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark. Eftersom denna rekommendation är en utveckling av Schengenregelverket ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna rekommendation, besluta huruvida landet ska genomföra den.

                     (8)

                     Denna rekommendation utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Irland inte deltar i enlighet med rådets beslut 2002/192/EG (13). Irland deltar därför inte i antagandet av denna rekommendation, som inte är bindande för eller tillämplig på Irland.

                     (9)

                     När det gäller Island och Norge utgör denna rekommendation, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i rådets beslut 1999/437/EG (14).

                     (10)

                     När det gäller Schweiz utgör denna rekommendation, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i beslut 1999/437/EG (15) jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG (16).

                     (11)

                     När det gäller Liechtenstein utgör denna rekommendation, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i beslut 1999/437/EG (17) jämförd med artikel 3 i beslut 2011/350/EU (18).

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
         Rådets rekommendation (EU) 2020/912, i dess ändrade lydelse enligt rekommendationerna (EU) 2020/1052, (EU) 2020/1144, (EU) 2020/1186, (EU) 2020/1551, (EU) 2020/2169, (EU) 2021/89, (EU) 2021/132, (EU) 2021/767, (EU) 2021/816, (EU) 2021/892 och (EU) 2021/992, om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner, ska ändras på följande sätt:

                     1.

                     Första stycket i punkt 1 i rådets rekommendation ska ersättas med följande:

                                 ”1.

                                 Från och med den 1 juli 2021 bör medlemsstaterna gradvis avskaffa de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU på ett samordnat sätt med avseende på personer som är bosatta i de tredjeländer som anges i bilaga I.”

                     2.

                     Bilaga I till rekommendationen ska ersättas med följande:

                           ”BILAGA I
                           Tredjeländer, särskilda administrativa regioner samt andra enheter och territoriella myndigheter vars invånare inte bör påverkas av tillfälliga restriktioner vid de yttre gränserna för icke nödvändiga resor till EU:
                           I.   STATER

                                       1.

                                       ALBANIEN

                                       2.

                                       ARMENIEN

                                       3.

                                       AUSTRALIEN

                                       4.

                                       AZERBAJDZJAN

                                       5.

                                       BOSNIEN OCH HERCEGOVINA

                                       6.

                                       BRUNEI DARUSSALAM

                                       7.

                                       KANADA

                                       8.

                                       ISRAEL

                                       9.

                                       JAPAN

                                       10.

                                       JORDANIEN

                                       11.

                                       LIBANON

                                       12.

                                       MONTENEGRO

                                       13.

                                       NYA ZEELAND

                                       14.

                                       QATAR

                                       15.

                                       REPUBLIKEN MOLDAVIEN

                                       16.

                                       REPUBLIKEN NORDMAKEDONIEN

                                       17.

                                       RWANDA

                                       18.

                                       SAUDIARABIEN

                                       19.

                                       SERBIEN

                                       20.

                                       SINGAPORE

                                       21.

                                       SYDKOREA

                                       22.

                                       THAILAND:

                                       23.

                                       AMERIKAS FÖRENTA STATER

                                       24.

                                       KINA (*1)

                                 II.   FOLKREPUBLIKEN KINAS SÄRSKILDA ADMINISTRATIVA REGIONER

                                       Hongkong SAR

                                       Macao SAR

                                 III.   ENHETER OCH TERRITORIELLA MYNDIGHETER SOM INTE ERKÄNNS SOM STATER AV MINST EN MEDLEMSSTAT

                                       Kosovo (*)

                                       Taiwan

                        (*1)  Med förbehåll för bekräftelse om ömsesidighet."

                        (*)  Denna beteckning påverkar inte ståndpunkter om Kosovos status och är i överensstämmelse med FN:s säkerhetsråds resolution 1244/1999 och med Internationella domstolens utlåtande om Kosovos självständighetsförklaring."

            Utfärdad i Bryssel den 1 juli 2021

                  På rådets vägnar

               G. DOVŽAN

                  Ordförande

            (1)  EUT L 208 I, 1.7.2020, s. 1.

            (2)  EUT L 230, 17.7.2020, s. 26.

            (3)  EUT L 248, 31.7.2020, s. 26.

            (4)  EUT L 261, 11.8.2020, s. 83.

            (5)  EUT L 354, 26.10.2020, s. 19.

            (6)  EUT L 431, 21.12.2020, s. 75.

            (7)  EUT L 33, 29.1.2021, s. 1.

            (8)  EUT L 41, 4.2.2021, s. 1.

            (9)  EUT L 165 I, 11.5.2021, s. 66.

            (10)  EUT L 198, 4.6.2021, s. 1.

            (11)  EUT L 221, 21.6.2021, s. 12.

            (12)  EUT L 182, 21.5.2021, s. 1.

            (*)  Denna beteckning påverkar inte ståndpunkter om Kosovos status och är i överensstämmelse med FN:s säkerhetsråds resolution 1244/1999 och med Internationella domstolens utlåtande om Kosovos självständighetsförklaring.

            (13)  Rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket (EGT L 64, 7.3.2002, s. 20).

            (14)  EGT L 176, 10.7.1999, s. 31.

            (15)  EUT L 53, 27.2.2008, s. 52.

            (16)  Rådets beslut 2008/146/EG av den 28 januari 2008 om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket (EUT L 53, 27.2.2008, s. 1).

            (17)  EUT L 160, 18.6.2011, s. 21.

            (18)  Rådets beslut 2011/350/EU av den 7 mars 2011 om ingående på Europeiska unionens vägnar av protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, om avskaffande av kontroller vid de inre gränserna och om personers rörlighet (EUT L 160, 18.6.2011, s. 19).


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 7 augusti 2020 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Suomen Pankki (ECB/2020/37) 2020/C 268/01

text:
               14.8.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 268/1

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
      av den 7 augusti 2020
      till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Suomen Pankki (ECB/2020/37)
      (2020/C 268/01)
      ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
      med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

                  (2)

                  Förordnandet för Suomen Pankkis nuvarande externa revisorer PricewaterhouseCoopers Oy löpte ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2019. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2020.

                  (3)

                  Suomen Pankki har utsett KPMG Oy Ab som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2020 till 2025.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      Det rekommenderas att KPMG Oy Ab utses till externa revisorer för Suomen Pankki för räkenskapsåren 2020 till 2025.

         Utfärdad i Frankfurt am Main den 7 augusti 2020.

            Christine LAGARDE

               ECB:s ordförande


title: Rådets rekommendation av den 13 juli 2021 om den ekonomiska politiken i euroområdet 2021/C 283/01

text:
               15.7.2021

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 283/1

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 13 juli 2021
      om den ekonomiska politiken i euroområdet
      (2021/C 283/01)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den kris som orsakats av Covid-19-pandemin ledde till att euroområdets ekonomi snabbt hamnade i en djup konjunkturnedgång under första halvåret 2020. Trots den starka ekonomiska återhämtningen under tredje kvartalet 2020 till följd av att man lättade på åtgärderna har den ökade spridningen av covid-19 och nya åtgärder för att begränsa spridningen under det fjärde kvartalet 2020 ytterligare ökat osäkerheten och visat att euroområdet fortfarande är sårbart för den ihållande hälsokrisen. Enligt kommissionens ekonomiska höstprognos 2020 har covid-19-krisen lett till en rad kraftiga efterfråge- och utbudsstörningar som i sin tur förväntas leda till att bruttonationalprodukten (BNP) minskar med 7,8 % 2020. Återhämtningen under 2021 beräknas därmed bli långsammare än tidigare förväntat och ett stort produktionsgap på cirka -7,0 % av euroområdets potentiella BNP 2020 kommer sannolikt inte att ha stängts i slutet av 2021. Covid-19-pandemins utveckling och de ekonomiska aktörernas ändrade beteende gör att de ekonomiska utsikterna omgärdas av stor osäkerhet. Snabba åtgärder på nationell nivå och unionsnivå, inbegripet Europeiska rådets överenskommelse om återhämtningsinstrumentet Next Generation EU, har på ett avsevärt sätt bidragit till att kompensera en del av efterfråge- och utbudsstörningarnas negativa konsekvenser och stabilisera marknaderna. Både privat konsumtion och investeringar har påverkats starkt och i sin tur haft en negativ inverkan på pris- och löneutvecklingen. Även arbetsmarknadsutsikterna har försämrats, vilket lett till ett avbrott i de senaste sju årens förbättringstrend. Den ökade arbetslösheten har hittills dämpats genom ett framgångsrikt genomförande av ambitiösa politiska åtgärder i alla medlemsstater, såsom system för korttidsarbete och annan stödpolitik som syftar till att undvika massuppsägningar och stora inkomstförluster, och en därmed sammanhängande minskning av det totala antalet arbetade timmar samt en nedgång i arbetskraftsdeltagandet.

                  (2)

                  Covid-19-krisen ökar de ekonomiska skillnaderna mellan medlemsstaterna i euroområdet. Skillnaderna förstärks av flera faktorer, inbegripet följande: covid-19-chockens intensitet och varaktighet; kontaktintensiva sektorers, såsom turism, affärsresor och hotell- och restaurangnäringen, relativa storlek och betydelse för ekonomin; samt skillnader i tillgängligt offentligfinansiellt utrymme. Dessa skillnader påverkar förtroende, investeringar och tillväxtutsikter samt de skillnader mellan regioner som fanns redan innan covid-19-krisen men som nu kan förvärras. På längre sikt kan den nuvarande krisen få bestående negativa effekter på potentiell tillväxt och inkomstklyftor på grund av minskat humankapital och materiellt och immateriellt fysiskt kapital. Dessa potentiella negativa effekter kan leda till en ännu långsammare arbetsproduktivitets- och inkomstutveckling och till ökad ojämlikhet.

                  (3)

                  Unionens snabba och kraftfulla reaktion, däribland inrättandet av Next Generation EU som omfattar faciliteten för återhämtning och resiliens (RRF), som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/241 (3), har stärkt marknadens förtroende och visat att medlemsstaterna är solidariska och står eniga bakom den samordnade insatsen för att åter få igång den ekonomiska tillväxten och stärka ekonomisk och social resiliens. Beslut fattades mycket snabbt om att inrätta flera nya instrument för unionen och euroområdet. Tack vare dessa instrument finns det redan ett skyddsnät för arbetstagare, genom det europeiska instrumentet för tillfälligt stöd för att minska risken för arbetslöshet i en krissituation (SURE), som inrättats genom rådets förordning (EU) 2020/672 (4), för företag, genom en alleuropeisk garantiordning inrättad av Europeiska investeringsbanken, och för medlemsstaterna för att stödja inhemsk finansiering av direkta och indirekta kostnader för hälso- och sjukvård, behandling och förebyggande med anledning av covid-19-krisen genom Europeiska stabilitetsmekanismens instrument för pandemikrisstöd, som antogs av Europeiska stabilitetsmekanismens råd den 15 maj 2020. En annan politisk åtgärd som vidtogs av unionen var aktiveringen av stabilitets- och tillväxtpaktens allmänna undantagsklausul och införandet av en tillfällig ram för att utnyttja flexibiliteten i unionens regler om statligt stöd. De sammanhållningspolitiska fonderna omdirigerades dit de bäst behövs genom investeringsinitiativet mot effekter av coronaviruset, enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/460 (5) och genom investeringsinitiativet mot effekter av coronaviruset plus, enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/558 (6).

                  (4)

                  Genomförandet av väl utformade strategier inom ramen för Next Generation EU och dess viktigaste instrument, faciliteten för återhämtning och resiliens, kommer att tillföra ny dynamik till medlemsstaterna för att genomföra tillväxtfrämjande reformer och bidra till fler och bättre investeringar som främjar målen om resiliens och grön och digital omställning. Det genomförandet bör bidra till att bygga upp humankapital, stödja framgångsrika övergångar på arbetsmarknaden, vilket vid sidan om de sammanhållningspolitiska fonderna kommer att vara avgörande för att säkerställa sammanhållning, främja sysselsättning och produktivitet samt stärka ekonomisk och social resiliens. Unionens tillväxtmål, och nationella strukturella utmaningar, inbegripet dem som identifierades i de landsspecifika rekommendationerna för 2019 och 2020, är avgörande i detta avseende. I den årliga strategin för hållbar tillväxt 2021 som föreskrivs i kommissionens meddelande av den 17 september 2020, som främjar dessa tillväxtmål, presenteras sju flaggskeppsinitiativ: 1) nya energikällor; 2) renoveringar; 3) laddning och tankning; 4) konnektivitet; 5) modernisering; 6) kapacitetsökning; samt 7) omskolning och fortbildning. Dessa flaggskeppsområden utgör gemensamma utmaningar som kräver samordnade investeringar och reformer. Medlemsstaterna uppmanas att kanalisera investeringar, genomföra reformer och integrera sina värdekedjor ännu mer inom dessa flaggskeppsområden. Förordning (EU) 2021/241 föreskriver att de återhämtnings- och resiliensplaner som upprättas av euroområdets medlemsstater ska vara förenliga med de utmaningar och prioriteringar som fastställs i rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet. Sådan förenlighet bör beaktas vid bedömningen av återhämtnings- och resiliensplanerna.

                  (5)

                  Euroområdet kräver en kombination av olika slags ekonomisk politik som stöder, samordnar, är omfattande och konsekvent för att dämpa effekterna av covid-19-pandemin, i full överensstämmelse med fördragets skyddsåtgärder för respektive institutioner. Målet är att begränsa eventuella negativa långsiktiga effekter på arbetsmarknaden, minska betydande ekonomiska och sociala skillnader, komma till rätta med obalanser och andra signifikanta risker på makronivå samt, mer allmänt, förhindra negativa konsekvenser för den potentiella tillväxten och prisstabiliteten och säkerställa hållbara offentliga finanser på medellång sikt. Att de tre grundläggande inslagen i euroområdets policymix – penningpolitiken, finanspolitiken och strukturpolitiken – är samstämmiga sinsemellan, samtidigt som det råder finansiell stabilitet, är avgörande för att säkerställa att politiken i euroområdet sammantaget har en stödjande inriktning.

                  (6)

                  Europeiska centralbankens (ECB) rättidiga penningpolitiska interventioner syftar till att hålla de penningpolitiska transmissionskanalerna intakta och säkra prisstabilitet på medellång sikt. ECB tillkännagav betydande köp av offentliga och privata tillgångar inom ramen för sitt stödprogram föranlett av pandemin, inrättat genom Europeiska centralbankens beslut (EU) 2020/440 (7), som uppgår till 1 850 miljarder EUR åtminstone fram till slutet av mars 2022 samt inom ramen för programmet för köp av värdepapper från företagssektorn, inrättat genom Europeiska centralbankens beslut (EU) 2016/948 (8), med nettoköp på 20 miljarder EUR per månad, tillsammans med ett ytterligare anslag på 120 miljarder EUR fram till slutet av 2020. ECB erbjuder dessutom riktade långfristiga refinansieringstransaktioner till mycket gynnsamma villkor och stöder bankernas utlåning till företag och hushåll.

                  (7)

                  Finanspolitiken var mycket expansiv under 2020 och förväntas förbli stödjande under 2021 både i euroområdet som helhet och på nationell nivå, undantaget nödåtgärder och även tack vare vissa redan aviserade återhämtningsåtgärder. Att medlemsstaternas finanspolitik samordnas med full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten är avgörande för en effektiv hantering av covid-19-krisen, för en hållbar återhämtning och för att Ekonomiska och monetära unionen (EMU) ska fungera väl. Den 20 mars 2020 slog kommissionen fast att unionens ekonomi upplevde en allvarlig konjunkturnedgång och att villkoren för aktivering av stabilitets- och tillväxtpaktens allmänna undantagsklausul var uppfyllda. Medlemsstaternas finansministrar ställde sig bakom denna slutsats den 23 mars 2020. Medlemsstaterna införde omfattande budgetåtgärder för att begränsa covid-19-krisen och ge stöd till enskilda och företag som drabbats särskilt hårt, samt exceptionellt likviditetsstöd i form av främst garantier som ställs för företag och banker för att säkerställa kreditflödet. Ytterligare samordnat finanspolitiskt stöd kommer att tillhandahållas på unionsnivå, särskilt genom faciliteten för återhämtning och resiliens, och den allmänna undantagsklausulen kommer att vara fortsatt aktiv under 2021. Kommissionen kommer under våren 2021 med beaktande av uppdaterade makroekonomiska prognoser att på nytt bedöma situationen och utvärdera tillämpningen av den allmänna undantagsklausulen.

                  (8)

                  De ekonomiska konsekvenserna av covid-19-krisen får mycket negativa följdverkningar för de offentliga finanserna. När hälsoläget och den ekonomiska situationen så tillåter kommer en omfokusering av finanspolitiken mot en återhållsam offentligfinansiell ställning på medellång sikt, inbegripet genom en utfasning av nödåtgärderna, att bidra till att säkra hållbara offentliga finanser på medellång sikt. Sådan omfokusering bör göras på ett sätt som mildrar krisens sociala effekter och effekter på arbetsmarknaden och bidrar till social hållbarhet. Reformer som syftar till att förbättra de nationella budgetarnas sammansättning och säkra hållbara offentliga finanser på längre sikt, inbegripet på ett sätt som tar hänsyn till klimatförändringarna och hälsoutmaningarna, förefaller vara särskilt relevanta. Att förbättra de nationella budgetarnas sammansättning genom i synnerhet utgiftsöversyner och ändamålsenliga ramar för offentlig upphandling kan skapa välbehövligt offentligfinansiellt utrymme. Även grön budgetering kan bidra till att hantera utmaningarna när det gäller begränsning av klimatförändringar och klimatanpassning samt miljöskydd. Adekvata, effektiva och inkluderande hälso- och sjukvårdssystem och sociala trygghetssystem ger välbehövligt skydd till dem som behöver det, har en viktig funktion som automatiska stabilisatorer och bör skydda den offentligfinansiella hållbarheten. På samma sätt ökar reformer som förbättrar arbets-, kapital-, produkt- och tjänstemarknaders funktion – förutsatt att de genomförs på rätt sätt och i lämplig ordningsföljd – den potentiella produktionen och bidrar till att undvika en negativ kortsiktig inverkan på den samlade efterfrågan.

                  (9)

                  Covid-19-krisen ökar vikten av reformer för att göra statsinkomstsystemen mer effektiva och rättvisa. Eftersom skattekilen på arbete i de flesta medlemsstater i euroområdet fortfarande är hög inbegriper dessa reformer en överflyttning av skattebördan till skattebaser som inte har en lika negativ inverkan på utbud och efterfrågan av arbetskraft, produktivitet, investeringar och tillväxt, med samtidigt beaktande av fördelningseffekterna. En ökad användning av miljöskatter och/eller andra sätt att prissätta externa effekter kan bidra till hållbar tillväxt genom att uppmuntra ”grönare” beteenden. Åtgärder mot aggressiv skatteplanering och skatteflykt, både internationellt och inom unionen, kan göra skattesystemen mer effektiva och rättvisa. Globaliseringen har dessutom gjort det nödvändigt att anpassa skattereglerna så att de passar en modern och alltmer digitaliserad ekonomi, både globalt och på unionsnivå. Arbete pågår inom ramen för Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) för att nå en global samförståndslösning om hur utmaningarna när det gäller beskattning som digitaliseringen av ekonomin ger upphov till ska hanteras.

                  (10)

                  Det är särskilt viktigt att tidigarelägga reformer som åtgärdar flaskhalsar för investeringar och utbudsbegränsningar med tanke på den stora osäkerhet som covid-19-krisen gett upphov till och dess negativa effekter på investeringar. Åtgärder som skyndar på absorbering av unionsmedel och ett ändamålsenligt och effektivt utnyttjande av resurser är avgörande, särskilt i medlemsstater som släpar efter på dessa områden och där unionsmedel finansierar en betydande andel av investeringarna. Reformer som minskar den administrativa bördan för företag, såsom digitaliseringen av offentliga förvaltningar, inbegripet elektronisk identifiering, eller reformer av rättsväsendet, och förhindrar att medel missbrukas till exempel genom bekämpning av korruption, bedrägerier eller penningtvätt, kan förbättra företagsklimatet och främja privata investeringar samt jobb- och företagsskapande.

                  (11)

                  Covid-19-krisen har lett till betydande intäktsförluster för många företag och utgör en risk för företagens solvens i hela euroområdet. Ändamålsenliga insolvensregelverk spelar en avgörande roll för att stötta livskraftiga företag som tillfälligt får problem och se till att icke livskraftiga företag kan avveckla sin verksamhet under ordnade former. Förbättrade insolvensregelverk kan även bidra till att hantera den ökning av nödlidande lån som är att förvänta och upprätthålla kreditflödet till ekonomin genom att främja en sanering av bankernas balansräkningar och på längre sikt uppmuntra investeringar över gränserna. Mot den bakgrunden antogs Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/1023 (9) för att införa miniminormer i alla medlemsstaters nationella solvenslagstiftning i syfte att säkerställa att ramar för förebyggande rekonstruktion finns tillgängliga för gäldenärer som befinner sig i ekonomiska svårigheter, att det finns förfaranden för skuldavskrivning för överskuldsatta entreprenörer och att alla typer av insolvensförfaranden effektiviseras. Det är viktigt att gå vidare med införlivandet och genomförandet av direktiv (EU) 2019/1023. I sin handlingsplan för kapitalmarknadsunionen, i sitt meddelande av den 24 september 2020 med titeln En kapitalmarknadsunion för människor och företag – ny handlingsplan, aviserade kommissionen också ett arbete för minimiharmonisering eller ökad konvergens på de områden som är centrala för insolvens utanför banksektorn. Utöver detta finns det utrymme för medlemsstaterna att ytterligare bedöma effektiviteten och ändamålsenligheten i deras insolvensregelverk i linje med internationell bästa praxis och att åtgärda kvarstående brister.

                  (12)

                  Att ytterligare fördjupa den inre marknaden för varor och tjänster och anpassa euroområdet till den digitala tidsåldern kan vara en viktig faktor för tillväxt, konvergens och resiliens. Den gemensamma valutan och den inre marknaden har tillsammans skapat bättre förutsättningar för ekonomins stabilisering och långsiktig tillväxt. Covid-19-krisen har ökat användningen av digitala verktyg, visat vikten av den digitala inre marknaden och påskyndat användningen av digitala och kontantlösa betalningsmetoder. Den inre marknaden är dock fortfarande ofullständig, framför allt på tjänsteområdet och mer specifikt när det gäller detaljhandel och fria yrken. Den inre marknaden har potential att begränsa prisstelhet och därigenom främja både penningpolitiska transmissioner och ekonomisk resiliens. Den inre marknaden underlättar även produktionsfaktorernas rörlighet, så att branscher, regioner och medlemsstater kan minimera sina ekonomiska kostnader, såsom arbetslöshet, i samband med chocker. För att ytterligare integrera den inre marknaden för varor och tjänster är det nödvändigt att undanröja alla kvarvarande onödiga restriktioner, stärka mekanismerna för marknadsövervakning och vidta åtgärder för att garantera den nödvändiga administrativa kapaciteten så att sådana mål kan uppnås.

                  (13)

                  Reformer och investeringar som förbättrar integrationen och övergångar på arbetsmarknaden och som lägger särskild vikt vid digitala och gröna arbetstillfällen är avgörande för att öka den ekonomiska och sociala resiliensen och stödja återhämtningen. De negativa ekonomiska och sociala konsekvenserna för arbetstagarna begränsades tack vare medlemsstaternas och unionens omedelbara krisåtgärder. Det har samtidigt blivit ännu viktigare att genomföra ett antal reformer som länge varit på tal: en ändamålsenlig aktiv arbetsmarknadspolitik, däribland individanpassat stöd; förbättring av utbildningssystemens kvalitet och inkludering för att stärka utbildningsresultaten från tidig ålder; kraftfulla åtgärder för omskolning och fortbildning samt investeringar i vuxenutbildning och onlineplattformar för lärande; hantering av kompetensbrister; samt förbättrade sysselsättningsutsikter för de mest sårbara delarna av den arbetande befolkningen, inbegripet unga och långtidsarbetslösa, samt minskning av skillnaderna mellan kvinnor och män. Att främja skapandet av arbetstillfällen av god kvalitet och förbättra arbetsvillkoren, i synnerhet genom att säkerställa tillräckliga minimilöner och åtgärda segmenteringen av arbetsmarknaden och hindren för arbetskraftens rörlighet, är avgörande för att stödja en hållbar och inkluderande återhämtning. Social dialog och kollektivförhandlingar spelar en viktig roll för utformningen och genomförandet av politik.

                  (14)

                  Tillgång till adekvata, inkluderande och hållbara hälso- och sjukvårdssystem och sociala trygghetssystem, som fungerar som automatiska stabilisatorer under covid-19-krisen, är viktigt för den ekonomiska och sociala resiliensen. Tillgång till dessa system bidrar till att upprätthålla social sammanhållning, en rimlig levnadsstandard och en god folkhälsa, vilket är grundläggande för en produktiv arbetsekonomi, under hela konjunkturcykeln samt till att motverka fattigdom och social utestängning. Investeringar för att stödja hälsoreformer och resilienta hälso- och sjukvårdssystem måste förbli en prioritet för medlemsstaterna. Det är mycket viktigt att den europeiska pelaren för sociala rättigheter, som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen 2017, genomförs så att den kan vägleda politiken. Till följd av covid-19-krisen har det blivit ännu viktigare att se till att det finns ett fullgott socialt skydd för alla i fråga om såväl god hälso- och sjukvård och långtidsvård som i fråga om inkomstersättning för alla arbetstagare, inklusive arbetstagare med atypiska anställningsavtal och egenföretagare. Många medlemsstater har infört tillfälligt inkomststöd och åtgärder för socialt bistånd till förmån för sårbara grupper med mycket låga inkomster och arbetstagare som inte har rätt till arbetslöshetsförmåner. Åtgärder har vidtagits i fråga om förmåner, villkor för rätt till stöd och ytterligare naturatjänster. De sociala trygghetssystemen och deras täckning måste stärkas på ett sätt som säkerställer de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet och rättvisa mellan generationerna.

                  (15)

                  Betydande framsteg har gjorts under de senaste åren, men covid-19-krisens följdverkningar för ekonomin har på nytt ökat trycket på finanssektorn. Bankerna i euroområdet gick in i den nuvarande krisen med större kapacitet att absorbera förluster än när den globala finanskrisen bröt ut. Detta har i kombination med penningpolitiska och finanspolitiska åtgärder gjort det möjligt att undvika en åtstramning av marknadsfinansieringsvillkoren efter krisens inledande fas och säkrat fortsatt kreditgivning till den privata sektorn. Krisen kommer förmodligen att pressa bankernas redan låga lönsamhetsnivåer ytterligare och öka andelen nödlidande lån. Denna utveckling kan ha en negativ inverkan på kreditgivningen till ekonomin, vilken är av avgörande betydelse för återhämtningen. Utvecklingen av sekundärmarknader för nödlidande lån, en effektiv utbyggnad av nationella kapitalförvaltningsbolag, där så är lämpligt, och reformer av insolvensregelverken är särskilt viktiga för att framsteg ska kunna göras på detta område, samtidigt som strukturella problem med låg lönsamhet hanteras. Snabba och omfattande politiska insatser har stärkt förtroendet och bidragit till att skydda den makrofinansiella stabiliteten. Statliga lånegarantisystem bidrar till att upprätthålla utlåningen till ekonomin, skydda företag och dämpa återkopplingar till banksektorn, men skapar också eventualförpliktelser för medlemsstaternas budgetar. Förlängningen av moratorier för konkurser och betalningsanstånd för nödlidande lån innebär att en svår avvägning måste göras mellan att säkerställa fortsatt stöd till livskraftiga företag och risken för felallokeringar, ökade förluster vid en potentiell konkurs och minskad tydlighet när det gäller underliggande kreditkvalitet.

                  (16)

                  Det är fortfarande mycket viktigt att fullborda EMU:s arkitektur. Att täppa till kvarvarande luckor kan öka stabiliteten och resiliensen i euroområdet och därmed stärka eurons internationella roll, som varit i stort sett oförändrad de senaste åren. Ytterligare åtgärder bör ta hänsyn till de lärdomar som dragits av Europas övergripande ekonomisk-politiska åtgärder med anledning av covid-19-krisen. Utöver dess kortsiktiga stabiliserande effekt och dess roll när det gäller att stödja återhämtningen har Next Generation EU potential att påverka EMU på längre sikt genom att stimulera tillväxtfrämjande investeringar och strukturreformer och öka euroområdets motståndskraft mot framtida chocker. Omfattande emissioner av eurodenominerade obligationer – inbegripet gröna och sociala obligationer – kommer att öka djupet och likviditeten på marknaden för eurodenominerade skuldförbindelser av hög kvalitet och kan bidra till att stärka eurons internationella roll. Fortfarande saknas dock viktiga delar i EMU, bland annat en fullbordad bankunion och en fördjupad kapitalmarknadsunion. Att bankunionen förstärks är fortfarande av avgörande betydelse. Detta kräver fortsatt arbete, utan dröjsmål och med samma ambitionsnivå, med alla aspekter, inbegripet dem som diskuteras i högnivågruppen för ett europeiskt insättningsgarantisystem, på grundval av samförstånd. Att gå vidare med den europeiska tillsynsmekanismens reformpaket och, mot bakgrund av de framsteg som gjorts i fråga om riskminskning och de ytterligare åtgärder som beskrivs i Eurogruppens uttalande av den 30 november 2020, påskynda ikraftträdandet av den gemensamma säkerhetsmekanismen för den gemensamma resolutionsfonden, som inrättades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 806/2014 (10), senast i början av 2022, utgör ytterligare ett viktigt steg mot att fullborda bankunionen och stärka EMU. Mer bör göras för att hitta lösningar på begränsningarna för likviditetsstöd vid resolution i den nuvarande strukturen. Att fördjupa kapitalmarknadsunionen är en viktig prioritet, vilket framgår av den nya handlingsplanen från september 2020. Ett starkt och motståndskraftigt EMU kommer också att vara viktigt för att stärka eurons internationella roll och säkerställa unionens ekonomiska och finansiella oberoende, enligt kommissionens meddelande av den 19 januari 2021 med titeln Det europeiska ekonomiska och finansiella systemet: främja öppenhet, styrka och motståndskraft, samtidigt som detta måste ske med full respekt för unionens inre marknad och på ett öppet och transparent sätt gentemot medlemsstater utanför euroområdet.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaterna i euroområdet att var för sig, inbegripet genom sina återhämtnings- och resiliensplaner, och gemensamt inom Eurogruppen, vidta följande åtgärder under perioden 2021–2022:

                  1.

                  Säkerställa en politisk inriktning som stödjer återhämtningen från covid-19-krisen. Eftersom hälsokrisen kvarstår, anta finanspolitik som är fortsatt stödjande i alla medlemsstater i euroområdet under hela 2021. Anta politiska åtgärder som är anpassade till landsspecifika omständigheter, vidtas vid rätt tidpunkt och som är tillfälliga och riktade. Fortsätta att samordna åtgärder för att effektivt hantera covid-19-pandemin, stötta ekonomin och understödja en hållbar återhämtning. När de epidemiologiska och ekonomiska förhållandena medger det, fasa ut nödåtgärderna samtidigt som krisens sociala och arbetsmarknadsrelaterade effekter bekämpas. Driva en finanspolitik som syftar till att uppnå en återhållsam offentligfinansiell ställning på medellång sikt och säkerställa hållbar skuldsättning, samtidigt som investeringarna ökas. Genomföra reformer som stärker hälso- och sjukvårdssystemens och de sociala trygghetssystemens täckning, tillräcklighet och hållbarhet för alla. Ägna särskild uppmärksamhet åt kvaliteten på budgetåtgärder. Förbättra ramarna för offentlig upphandling och förvaltningen av de offentliga finanserna, däribland särskilt investeringsramar och användningen av gröna budgetverktyg. Använda utgiftsöversyner för att se till att de offentliga utgifterna blir mer inriktade på återhämtnings- och resiliensbehov.

                  2.

                  Ytterligare förbättra konvergensen, resiliensen samt den hållbara och inkluderande tillväxten. Minska risken för ytterligare skillnader och stärka den ekonomiska och sociala resiliensen i euroområdet genom att fortsätta att hantera strukturella utmaningar, genom att genomföra reformer som stärker produktiviteten och sysselsättningen, säkerställer en jämn omfördelning av resurser och förbättrar marknadernas och den offentliga förvaltningens funktion, genom att öka nivån på offentliga investeringar och genom att främja privata investeringar för att stödja en rättvis och inkluderande återhämtning som är förenlig med den gröna och digitala omställningen. Ytterligare integrera den inre marknaden för varor och tjänster, inbegripet den digitala inre marknaden, genom att undanröja onödiga restriktioner, stärka marknadsövervakningen och garantera tillräcklig administrativ kapacitet. Säkerställa en ändamålsenlig aktiv arbetsmarknadspolitik och stöd till övergångar på arbetsmarknaden, i synnerhet mot en grön och digital ekonomi. Främja rättvisa arbetsvillkor, komma till rätta med segmenteringen av arbetsmarknaden och stärka inkluderingen. Säkerställa att arbetsmarknadens parter är delaktiga i utformningen av politiken, samt stärka den sociala dialogen och kollektivförhandlingarna. Stärka inkluderande utbildningssystem och investeringar i kompetens för att åtgärda kompetensbrister. Fortsätta att inom ramen för rådets arbete verka för en global samförståndslösning i syfte att hantera de utmaningar på skatteområdet som digitaliseringen av ekonomin ger upphov till inom OECD:s inkluderande ramverk mot skattebaserodering och vinstförflyttning, där en överenskommelse förväntas nås senast i mitten av 2021 i det forumet. Delta i relevanta förberedelser för det fortsatta arbetet med att hantera dessa utmaningar på skatteområdet som den digitala ekonomin ger upphov till, även i avsaknad av ett internationellt samförstånd senast i mitten av 2021. Göra ytterligare framsteg för att bekämpa aggressiv skatteplanering, minska skattekilen och stödja en övergång till koldioxidprissättning och miljöbeskattning.

                  3.

                  Stärka de nationella institutionella ramarna. Fortsätta och tidigarelägga reformer för att åtgärda flaskhalsar för investeringar och säkerställa att unionsmedel används på ett effektivt sätt och vid rätt tidpunkt, inbegripet genom faciliteten för återhämtning och resiliens. Stärka ändamålsenligheten i och digitaliseringen av den offentliga förvaltningen, inbegripet rättsväsendet och hälso- och sjukvårdssystemen, samt de offentliga arbetsförmedlingarna. Minska den administrativa bördan för företag och förbättra företagsklimatet. Fortsätta att förbättra ramarna för att bekämpa bedrägeri och korruption samt för att förhindra penningtvätt och finansiering av terrorism. Främja konkreta åtgärder för att öka insolvensregelverkens effektivitet, ändamålsenlighet och proportionalitet, fastställa nödlidande exponeringar och säkerställa en effektiv kapitalallokering.

                  4.

                  Säkerställa makrofinansiell stabilitet. Upprätthålla kreditkanalerna till ekonomin och åtgärder för att stödja livskraftiga företag så länge det behövs i den krissituation som uppstått till följd av den exceptionella covid-19-krisen. Bibehålla sunda balansräkningar inom banksektorn, inbegripet genom att fortsätta att ta itu med nödlidande lån genom att, bland annat, utveckla sekundärmarknader för nödlidande lån.

                  5.

                  Fullborda EMU och stärka eurons internationella roll. Göra framsteg med att fördjupa EMU för att öka euroområdets resiliens genom att fullborda bankunionen, genom att fortsätta att, utan dröjsmål och med samma ambitionsnivå, arbeta med alla aspekter, inbegripet dem som diskuteras i högnivågruppen för ett europeiskt insättningsgarantisystem, och genom att fördjupa kapitalmarknadsunionen, samt genom stöd till initiativ för genomförande av digital finansiering, finansiella tjänster för privatpersoner och hållbar finanspolitik. Arbeta vidare med lösningar för att övervinna begränsningarna i den nuvarande strukturen för likviditetsstöd vid resolution och stärka unionens reglerings- och tillsynsram, inbegripet genom att säkerställa konsekvent och ändamålsenlig tillsyn och tillämpning av reglerna mot penningtvätt.

            Ytterligare åtgärder som syftar till en fördjupning av EMU bör ta hänsyn till de lärdomar som dragits av unionens övergripande ekonomisk-politiska åtgärder med anledning av covid-19-krisen. Framstegen när det gäller fördjupningen av EMU kommer, med full respekt för unionens inre marknad och på ett öppet och transparent sätt gentemot medlemsstater utanför euroområdet, att bidra till att stärka eurons internationella roll och främja unionens ekonomiska intressen globalt.

         Utfärdad i Bryssel den 13 juli 2021.

               På rådets vägnar

            Andrej ŠIRCELJ

               Finansminister

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

         (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/241 av den 12 februari 2021 om inrättande av faciliteten för återhämtning och resiliens (EUT L 57, 18.2.2021, s. 17).

         (4)  Rådets förordning (EU) 2020/672 av den 19 maj 2020 om inrättande av ett europeiskt instrument för tillfälligt stöd för att minska risken för arbetslöshet i en krissituation (SURE) till följd av covid-19-utbrottet (EUT L 159, 20.5.2020, s. 1).

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/460 av den 30 mars 2020 om ändring av förordningarna (EU) nr 1301/2013, (EU) nr 1303/2013 och (EU) nr 508/2014 vad gäller särskilda åtgärder för att mobilisera investeringar i medlemsstaternas hälso- och sjukvårdssystem samt i andra sektorer av deras ekonomier som reaktion på covid-19-utbrottet (Investeringsinitiativ mot effekter av coronavirus) (EUT L 99, 31.3.2020, s. 5).

         (6)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2020/558 av den 23 april 2020 om ändring av förordningarna (EU) nr 1301/2013 och (EU) nr 1303/2013 vad gäller särskilda åtgärder för att tillhandahålla extraordinär flexibilitet vid användningen av de europeiska struktur- och investeringsfonderna för att hantera covid-19-utbrottet (EUT L 130, 24.4.2020, s. 1).

         (7)  Europeiska centralbankens beslut (EU) 2020/440 av den 24 mars 2020 om ett tillfälligt stödprogram föranlett av pandemin (ECB/2020/17) (EUT L 91, 25.3.2020, s. 1).

         (8)  Europeiska centralbankens beslut (EU) 2016/948 av den 1 juni 2016 om genomförandet av programmet för köp av värdepapper från företagssektorn (ECB/2016/16) (EUT L 157, 15.6.2016, s. 28).

         (9)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/1023 av den 20 juni 2019 om ramverk för förebyggande rekonstruktion, om skuldavskrivning och näringsförbud och om åtgärder för att göra förfaranden rörande rekonstruktion, insolvens och skuldavskrivning effektivare samt om ändring av direktiv (EU) 2017/1132 (Rekonstruktions- och insolvensdirektiv) (EUT L 172, 26.6.2019, s. 18).

         (10)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 806/2014 av den 15 juli 2014 om fastställande av enhetliga regler och ett enhetligt förfarande för resolution av kreditinstitut och vissa värdepappersföretag inom ramen för en gemensam resolutionsmekanism och en gemensam resolutionsfond och om ändring av förordning (EU) nr 1093/2010 (EUT L 225, 30.7.2014, s. 1).


title: Rådets rekommendation (EU) 2021/1170 av den 15 juli 2021 om ändring av rådets rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner

text:
                  16.7.2021

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  L 255/3

         RÅDETS REKOMMENDATION (EU) 2021/1170
         av den 15 juli 2021
         om ändring av rådets rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner
         EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 77.2 b och e samt 292 första och andra meningen, och
         av följande skäl:

                     (1)

                     Den 30 juni 2020 antog rådet en rekommendation om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (1) (rådets rekommendation).

                     (2)

                     Därefter har rådet antagit rekommendationerna (EU) 2020/1052 (2), (EU) 2020/1144 (3), (EU) 2020/1186 (4), (EU) 2020/1551 (5), (EU) 2020/2169 (6), (EU) 2021/89 (7), (EU) 2021/132 (8), (EU) 2021/767 (9), (EU) 2021/892 (10) (EU) 2021/992 (11) och (EU) 2021/1085 (12) om ändring av rådets rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner.

                     (3)

                     Den 20 maj 2021 antog rådet rekommendation (EU) 2021/816 om ändring av rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (13) för att uppdatera de kriterier som används för att bedöma om icke nödvändiga resor från tredjeländer är säkra och bör tillåtas.

                     (4)

                     I rådets rekommendation föreskrivs att medlemsstaterna gradvis ska häva de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU från och med den 1 juli 2020 på ett samordnat sätt med avseende på personer som är bosatta i de länder som anges i bilaga I till rådets rekommendation. Förteckningen över tredjeländer i bilaga I bör ses över varannan vecka och allt efter omständigheterna uppdateras av rådet efter nära samråd med kommissionen och berörda EU-byråer och EU-organ till följd av en samlad bedömning på grundval av den metod, de kriterier och de uppgifter som avses i rådets rekommendation.

                     (5)

                     Därefter har diskussioner förts inom rådet, i nära samråd med kommissionen och berörda EU-byråer och EU-organ, om översynen av den förteckning över tredjeländer som anges i bilaga I till rådets rekommendation och med tillämpning av de kriterier och metoder som fastställs i rådets rekommendation, i dess ändrade lydelse enligt rekommendation (EU) 2021/816. Som en följd av dessa diskussioner bör förteckningen över tredjeländer i bilaga I ändras. I synnerhet bör Rwanda och Thailand strykas från förteckningen och Ukraina läggas till på förteckningen.

                     (6)

                     Gränskontroll är inte bara av intresse för den medlemsstat vid vars yttre gränser den utförs, utan för samtliga medlemsstater som har avskaffat inre gränskontroll. Medlemsstaterna bör därför säkerställa att de åtgärder som vidtas vid de yttre gränserna är samordnade i syfte att säkerställa att Schengenområdet fungerar väl. Från och med den 15 juli 2021 bör medlemsstaterna därför fortsätta att häva de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU på ett samordnat sätt med avseende på personer som är bosatta i de tredjeländer, särskilda administrativa regioner och andra enheter och territoriella myndigheter som anges i bilaga I till rådets rekommendation, i dess ändrade lydelse enligt denna rekommendation.

                     (7)

                     I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av denna rekommendation, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark. Eftersom denna rekommendation är en utveckling av Schengenregelverket ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna rekommendation, besluta huruvida landet ska genomföra den.

                     (8)

                     Denna rekommendation utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Irland inte deltar i enlighet med rådets beslut 2002/192/EG (14). Irland deltar därför inte i antagandet av denna rekommendation, som inte är bindande för eller tillämplig på Irland.

                     (9)

                     När det gäller Island och Norge utgör denna rekommendation, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i rådets beslut 1999/437/EG (15).

                     (10)

                     När det gäller Schweiz utgör denna rekommendation, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i beslut 1999/437/EG (16) jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG (17).

                     (11)

                     När det gäller Liechtenstein utgör denna rekommendation, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i beslut 1999/437/EG (18) jämförd med artikel 3 i beslut 2011/350/EU (19).

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
         Rådets rekommendation (EU) 2020/912, i dess ändrade lydelse enligt rekommendationerna (EU) 2020/1052, (EU) 2020/1144, (EU) 2020/1186, (EU) 2020/1551, (EU) 2020/2169, (EU) 2021/89, (EU) 2021/132, (EU) 2021/767, (EU) 2021/816, (EU) 2021/892, (EU) 2021/992 och (EU) 2021/1085, om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner, ska ändras på följande sätt:

                     1.

                     Första stycket i punkt 1 i rådets rekommendation ska ersättas med följande:

                                 ”1.

                                 Från och med den 15 juli 2021 bör medlemsstaterna gradvis avskaffa de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU på ett samordnat sätt med avseende på personer som är bosatta i de tredjeländer som anges i bilaga I.”

                     2.

                     Bilaga I till rekommendationen ska ersättas med följande:

                           ”BILAGA I
                           Tredjeländer, särskilda administrativa regioner samt andra enheter och territoriella myndigheter vars invånare inte bör påverkas av tillfälliga restriktioner vid de yttre gränserna för icke nödvändiga resor till EU:

                                       I.

                                       STATER

                                                   1.

                                                   ALBANIEN

                                                   2.

                                                   ARMENIEN

                                                   3.

                                                   AUSTRALIEN

                                                   4.

                                                   AZERBAJDZJAN

                                                   5.

                                                   BOSNIEN OCH HERCEGOVINA

                                                   6.

                                                   BRUNEI DARUSSALAM

                                                   7.

                                                   KANADA

                                                   8.

                                                   ISRAEL

                                                   9.

                                                   JAPAN

                                                   10.

                                                   JORDANIEN

                                                   11.

                                                   LIBANON

                                                   12.

                                                   MONTENEGRO

                                                   13.

                                                   NYA ZEELAND

                                                   14.

                                                   QATAR

                                                   15.

                                                   REPUBLIKEN MOLDAVIEN

                                                   16.

                                                   REPUBLIKEN NORDMAKEDONIEN

                                                   17.

                                                   SAUDIARABIEN

                                                   18.

                                                   SERBIEN

                                                   19.

                                                   SINGAPORE

                                                   20.

                                                   SYDKOREA

                                                   21.

                                                   UKRAINA

                                                   22.

                                                   AMERIKAS FÖRENTA STATER

                                                   23.

                                                   KINA ((*))

                                       II.

                                       FOLKREPUBLIKEN KINAS SÄRSKILDA ADMINISTRATIVA REGIONER

                                                   Hongkong SAR

                                                   Macao SAR

                                       III.

                                       ENHETER OCH TERRITORIELLA MYNDIGHETER SOM INTE ERKÄNNS SOM STATER AV MINST EN MEDLEMSSTAT

                                                   Kosovo (*)

                                                   Taiwan

                        ((*))  Med förbehåll för bekräftelse om ömsesidighet."

                        (*)  Denna beteckning påverkar inte ståndpunkter om Kosovos status och är i överensstämmelse med FN:s säkerhetsråds resolution 1244/1999 och med Internationella domstolens utlåtande om Kosovos självständighetsförklaring."

            Utfärdad i Bryssel den 15 juli 2021.

                  På rådets vägnar

               G. DOVŽAN

                  Ordförande

            (1)  EUT L 208 I, 1.7.2020, s. 1.

            (2)  EUT L 230, 17.7.2020, s. 26.

            (3)  EUT L 248, 31.7.2020, s. 26.

            (4)  EUT L 261, 11.8.2020, s. 83.

            (5)  EUT L 354, 26.10.2020, s. 19.

            (6)  EUT L 431, 21.12.2020, s. 75.

            (7)  EUT L 33, 29.1.2021, s. 1.

            (8)  EUT L 41, 4.2.2021, s. 1.

            (9)  EUT L 165I, 11.5.2021, s. 66.

            (10)  EUT L 198, 4.6.2021, s. 1.

            (11)  EUT L 221, 21.6.2021, s. 12.

            (12)  EUT L 235, 2.7.2021, s. 27.

            (13)  EUT L 182, 21.5.2021, s. 1.

            (14)  Rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket (EGT L 64, 7.3.2002, s. 20).

            (15)  EGT L 176, 10.7.1999, s. 31.

            (16)  EUT L 53, 27.2.2008, s. 52.

            (17)  Rådets beslut 2008/146/EG av den 28 januari 2008 om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket (EUT L 53, 27.2.2008, s. 1).

            (18)  EUT L 160, 18.6.2011, s. 21.

            (19)  Rådets beslut 2011/350/EU av den 7 mars 2011 om ingående på Europeiska unionens vägnar av protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, om avskaffande av kontroller vid de inre gränserna och om personers rörlighet (EUT L 160, 18.6.2011, s. 19).