title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION With a view to bringing an end to the situation of an excessive government deficit in Ireland

text:
     SV

EN        EN
 ---pagebreak---                    EUROPEISKA KOMMISSIONEN

                                                        Bryssel den 3.12.2010
                                                        SEK(2010) 1515 slutlig

                                       Rekommendation till

                              RÅDETS REKOMMENDATION

     i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Irland att upphöra

                                  (Framlagt av kommissionen)

EN                                                                                EN
 ---pagebreak---                                             Rekommendation till

                                   RÅDETS REKOMMENDATION

          i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Irland att upphöra

     EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

     med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.7,
     jämförd med artikel 126.13,

     med beaktande av kommissionens rekommendation, och

     av följande skäl:

     1) Enligt artikel 126.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska medlemsstaterna
     undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns finanser.

     2) Stabilitets- och tillväxtpakten syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka
     förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad
     sysselsättning.

     3) Reformen av stabilitets- och tillväxtpakten 2005 avsåg att stärka dess effektivitet och
     ekonomiska underbyggnad samt att säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga
     hållbarhet. Syftet var särskilt att garantera att hela den ekonomiska och finanspolitiska
     bakgrunden beaktas under alla steg av förfarandet vid alltför stora underskott. Därigenom blir
     pakten ett ramverk till stöd för politiska åtgärder för att snabbt återgå till sunda offentliga
     finanser, samtidigt som den ekonomiska situationen beaktas.

     4) I artikel 3.5 i rådets förordning (EG) nr 1467/297 förskrivs att om effektiva åtgärder har
     vidtagits i enlighet med en rekommendation enligt artikel 104.7 i fördraget och oväntade
     negativa ekonomiska händelser med stora negativa effekter för de offentliga finanserna
     inträffar efter antagandet av den rekommendationen får rådet, efter rekommendation från
     kommissionen, besluta att anta en reviderad rekommendation enligt artikel 104.7.

     5) Den 27 april 2009 fastställde rådet i enlighet med artikel 104.6 i fördraget om upprättande
     av Europeiska gemenskapen (EG-fördraget) att ett alltför stort underskott förelåg i Irland och
     utfärdade rekommendationer om korrigering av det alltför stora underskottet senast 2013.
     Rådet fastställde också att effektiva åtgärder skulle vidtas senast den 27 oktober 2009.

     6) Den 2 december 2009 konstaterade rådet att de irländska myndigheterna hade vidtagit
     effektiva åtgärder i enlighet med rådets rekommendationer av den 27 april 2009 men att
     oväntade negativa ekonomiska händelser med stora negativa effekter för de offentliga
     finanserna kunde anses ha inträffat i Irland. Rådet antog därför en reviderad rekommendation
     enligt artikel 126.7 i fördraget och fristen för korrigering av det alltför stora underskottet sköt
     därigenom upp till 2014.

     7) Den 13 juli 2013 konstaterade rådet att de irländska myndigheterna hade vidtagit effektiva
     åtgärder i enlighet med rådets rekommendationer.

EN                                                    2                                                    EN
 ---pagebreak---      8) Enligt kommissionens höstprognos 2009, som låg till grund för de rekommendationer som
     rådet i december 2009 utfärdade till Irland i enlighet med artikel 104.7 i fördraget, väntades
     real BNP minska med 1,4 % under 2010, följt av en ökning med 2,6 % under 2011. Enligt
     kommissionens höstprognos 2010 och kommissionens senaste bedömningar väntas nu
     produktionsnedgången under 2010 hamna på exakt 0,2 %. Den ekonomiska utsikterna har
     dock försämrats de senaste månaderna, då den reala BNP-tillväxten beräknas till 0,9 % 2011
     och till 1,9 % 2012 i kommissionens höstprognos 2010. Vidare har krisens påverkan på
     finanssektorn visat sig bli mycket större än förutsett. De stödåtgärder som bedömts
     nödvändiga för att behålla den finansiella stabiliteten och återupprätta förtroendet för
     banksektorn och därigenom stödja återgången till en hållbar tillväxt för ekonomin innebär
     mycket stora extra budgetkostnader. På grund av de oförutsedda kapitaltillskotten inom
     banksektorn och de ökade statliga finansieringskostnaderna, väntas ränteutgifterna i samband
     med BNP öka med 2,3 procentenheter till 2014 jämfört med prognoserna i
     stabilitetsprogrammet från december 2009.

     9) Därför är den finanspolitiska situationen betydligt värre än väntat, då underskottet i de
     offentliga finanserna enligt kommissionens höstprognos 2010 väntas nå 32,3 % av BNP under
     2010. Detta beror på de omfattande engångsstödåtgärderna till förmån för banksektorn. Utan
     dessa åtgärder skulle underskottet ha väntats uppgå till 12,5 % av BNP 2010. Detta är sämre
     än de 11,6 % av BNP som väntades enligt uppdateringen av stabilitetsprogrammet i december
     2009, men markant bättre än de 14,7% av BNP som vid en oförändrad politik väntades enligt
     kommissionens höstprognos 2009 som låg till grund för rådets rekommendation i december
     2009. Mot bakgrund av scenariot med en oförändrad politik och i linje med rådets
     rekommendation från december 2009 gjordes en finanspolitiskt konsolidering på 2½ % av
     BNP i budgeten för 2010, vilken genomfördes fullt ut. Det strukturella underskottet, dvs. det
     konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder, beräknas under 2010 ha ökat med 1¼
     procentenheter av BNP till 11 % av BNP. Detta är snarare ett uttryck för inkomstelasticitetens
     utveckling under den allvarliga recessionen än en följd av diskretionära åtgärder. Tvärt om
     har det sedan mitten av 2008 antagits stora konsolideringspaket som under 2009–10 utgjorde
     omkring 9 % av BNP.

     10) Jämfört med den kraftiga högkonjunkturen under perioden före krisen väntas en lägre
     tillväxt inom den irländska ekonomin under perioden omedelbart efter krisen. I
     kommissionens höstprognos 2010 beräknas den reala BNP-tillväxten uppgå till 0,9 % under
     2011 och 1,9 % under 2012. Enligt kommissionens nuvarande beräkningar väntas en real
     BNP-tillväxt på 2,5 % under 2013. För 2014 är prognosen 3,0 % och för 2015 3,0 %.
     Prisutvecklingen väntas också bli måttlig. Nominell BNP beräknas öka med 1,3 % under 2011
     och med 2,7% under 2012 enligt kommissionens höstprognos, medan ökningar med 3,8 %
     under 2013, 4,6 % under 2014 och 4,8 % under 2015 väntas enligt nuvarande
     kommissionsprognoser. För att åstadkomma en minskning av det offentliga underskottet så att
     det hamnar under 3 % av BNP till 2015 skulle det, mot bakgrund av de makroekonomiska
     antagandena ovan, krävas en förbättring av det strukturella saldot på minst 9½ % av BNP
     under perioden 2011–2015.

     11) Mot bakgrund av vad som sägs ovan är det rimligt att anse att oväntade negativa
     ekonomiska händelser med stora negativa effekter för de offentliga finanserna har inträffat
     efter antagandet av rekommendationen enligt artikel 126.7 i fördraget. Rådets slutsats av den
     13 juli 2010 att Irland hade vidtagit åtgärder som innebär tillfredsställande framsteg mot
     korrigering av det alltför stora underskottet förblir också giltig. Slutligen har det högre
     utgångsläget för underskottet i de offentliga finanserna förstärkts av sämre makroekonomiska
     utsikter och högre ränteutgifter än väntat, vilket gör det omöjligt att genomföra den

EN                                                 3                                                  EN
 ---pagebreak---      underskottsminskning som ursprungligen planerats. Det är därför berättigat att utfärda
     reviderade rekommendationer i enlighet med artikel 126.7 i fördraget, som förlänger fristen
     för korrigering av det alltför stora underskottet med ett år till 2015.

     12) Den offentliga bruttoskulden ökade från 25 % av BNP 2007 till 65,5 % av BNP i slutet av
     2009, och överskred därmed fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Enligt kommissionens
     höstprognos väntas skuldkvoten öka till 97,4 % av BNP vid slutet av 2010. Denna ökning i
     förhållande till den låga nivån före krisen har spätts på av det stora primära offentliga
     underskott som uppstod under krisen. Åtgärder till stöd för den sårbara banksektorn bidrog
     väsentligt till att underskottet och skulden växte med ca 22½ procentenheter av BNP under
     2009 och 2010. Skuldutvecklingen har dessutom påverkats av ökade räntebetalningar. Om
     den reviderade planen för underskottsminskning lyckas och underskottet hamnar under 3 %
     av BNP, kommer skuldkvoten att stabiliseras under 2013 och därefter börjar minska.
     Skuldutvecklingen påverkas av en rad transaktioner som inte tagits med i de offentliga
     räkenskaperna och som väntas öka skuldkvoten med 5,3 procentenheter av BNP under 2011
     och 0,8 procentenheter under 2010 samt minska den med 1,3 procentenheter 2013, 1,1
     procentenheter 2014 och 1 procentenhet 2015. Dessa transaktioner omfattar kapitaltillskott i
     banker och minskningar av kassareserverna under 2011, samt skillnader mellan
     räntebetalningar baserade på upplupen ränta och de kontanta räntebetalningarna.

     13) Den 24 november 2010 offentliggjorde myndigheterna en omfattande nationell
     återhämtningsplan för 2011–-2014 med detaljerade planer för finanspolitisk konsolidering
     som syftar till att inleda en stabil minskning av den offentliga bruttoskulden genom en
     minskning av underskottet inom ramen för planens löptid. En övergripande konsolidering på
     15 miljarder euro planeras under perioden, vilket är en fördubbling av den anpassning på 7,5
     miljarder euro som planerades i uppdateringen av stabilitetsprogrammet i december 2009.
     Anpassningens tyngdpunkt ligger i början av perioden, då ett konsolideringspaket på
     6 miljarder euro planeras för 2011. Man räknar med att två tredjedelar av anpassningen
     kommer att ske på utgiftssidan. Planen innehåller även strukturreformer, framför allt på
     arbetsmarknaden. Vidare har myndigheterna utvecklat en omfattande strategi för en grundlig
     översyn av finanssektorn. Strategin syftar till att återupprätta förtroendet för sektorn, att
     väsentligt minska sektorns omfattning, att isolera de mer livskraftiga delarna i systemet och
     att återskapa en sund och välfungerande sektor. Alla dessa mål kommer att stöttas av lämplig
     rekapitalisering.

     14) För att stärka trovärdigheten för konsolideringsstrategin på medellång sikt är det av
     avgörande vikt att åtgärda svagheterna i det irländska finanspolitiska regelverket. Irland bör
     anta och genomföra en finanspolitisk regel som innebär att alla oförutsedda extra inkomster
     under 2011–2015 kommer att användas för att minska underskottet och skulden. I enlighet
     med förslaget i den nationella återhämtningsplanen 2011–2014 bör Irland upprätta ett
     rådgivande budgetråd som kan göra en oberoende bedömning av saldot för de offentliga
     finanserna och prognoserna. Till stöd för den planerade anpassningen bör det, slutligen, antas
     en lag om finanspolitiskt ansvar i syfte att inrätta ett tvingande medelfristiga utgiftsramar med
     bindande fleråriga utgiftstak för varje område. Detta måste emellertid ske med hänsyn till
     eventuella nya reformer av den ekonomiska styrningen på EU-nivå och bygga på redan
     införda reformer.

     15) I Irland påverkar befolkningens åldrande de offentliga finanserna i klart högre grad än
     genomsnittligt i EU, framför allt på grund av den relativt stora beräknade ökningen av
     pensionsutgifterna under de närmaste årtiondena. De offentliga finansernas ställning 2010
     förstärker de budgetmässiga effekterna av befolkningens åldrande på hållbarhetsgapet.

EN                                                  4                                                    EN
 ---pagebreak---      Genom att förbättra det primära saldot på medellång sikt och med hjälp av ytterligare
     reformer kan man begränsa hoten mot de offentliga finansernas hållbarhet.

     16) En stärkt övervakning inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott, vilket också
     är nödvändigt med hänsyn till tidsfristen för korrigeringen av underskottet, innebär att det
     kommer att krävas regelbunden och punktlig kontroll av hur genomförandet av den
     finanspolitiska konsolideringsstrategin framskrider. Denna fråga kan lämpligen behandlas i ett
     särskilt kapitel i de uppdateringar av det irländska stabilitetsprogrammet som utarbetas under
     perioden 2009–2015. Övervakningen av situationen vad gäller de finanspolitiska målen
     kommer att ske i linje med bestämmelserna i programmet för finansiellt stöd för Irland, vilket
     även föreskrivs i rådets beslut av den [7] december 2010 om beviljande av ekonomiskt
     bistånd från unionen till Irland.

     HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

     1.      Mot bakgrund av att den försämrade ställningen i Irlands offentliga finanser 2010
             berodde på krisens inverkan på de offentliga inkomsterna och finanssektorn, vilket
             krävt mycket omfattande stödåtgärder inom finanssektorn, bör de irländska
             myndigheterna få den rådande situationen med ett allt för stort underskott att upphöra
             till 2015.

     2.      De irländska myndigheterna bör trovärdigt och varaktigt minska det offentliga
             underskottet till under 3 % av BNP, genom att vidta åtgärder på medellång sikt. De
             irländska myndigheterna bör i detta syfte särskilt göra följande:

             a) Genomföra åtgärder som leder till att underskottet i de offentliga finanserna inte
             överstiger 10,6 % av den väntade BNP under 2011, 8,6 % av BNP 2012, 7,5 % av
             BNP 2013, 5,1 % av BNP 2014 och 2,9 % av BNP 2015, varvid den väntade
             utvecklingen för det årliga underskottet inte innefattar de eventuella direkta
             verkningarna av potentiella stödåtgärder för banksektorn inom ramen för regeringens
             strategi för finanssektorn som fastställs i memorandumet för ekonomisk politik och
             finanspolitik och som anges i det samförståndsavtal som kommer att undertecknas av
             kommissionen och de irländska myndigheterna. Irland måste vara redo att vidta
             kompletterande konsolideringsåtgärder för att se till att underskottet hamnar under
             3 % av BNP 2015 om riskerna för att underskottsmålen måste nedjusteras skulle bli
             verklighet. Denna utveckling är vidare förenlig med Eurostats preliminära
             ståndpunkt avseende den redovisningsmässiga behandlingen enligt ENS 95 av
             registreringstidpunkten för räntebetalningar för löpande skuldebrev till Anglo Irish
             Bank1, vilket innebär att en revidering av ståndpunkten skulle resultera i en
             revidering av utvecklingen för underskottet.

             b) Uppnå en förbättring i det strukturella saldot med minst 9½ % av BNP under
             perioden 2011–2015.

     3.      Dessutom bör de irländska myndigheterna utnyttja varje möjlighet, även mot
             bakgrund av bättre ekonomiska förhållanden, för att påskynda minskningen av
             bruttoskuldkvoten så att den återigen närmar sig referensvärdet på 60 % av BNP.

     1
            Se
            http://epp.eurostat.ec.europa.eu/portal/page/portal/government_finance_statistics/methodology/advice_
            member_states.

EN                                                       5                                                          EN
 ---pagebreak---      4.      För att begränsa de risker som omgärdar korrigeringen bör Irland inrätta ett
             rådgivande budgetråd som kan göra en oberoende bedömning av saldot för de
             offentliga finanserna och prognoserna. Irland bör anta en lag om finanspolitiskt
             ansvar i syfte att inrätta tvingande medelfristiga utgiftsramar med bindande fleråriga
             utgiftstak för varje område.

     5.      För att minska hoten mot de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet bör de
             irländska      myndigheterna    genomföra       ytterligare     reformer      av
             socialförsäkringssystemet.

     6.      Rådet fastställer den 7 juni 2011 som tidsfrist för Irlands regering att vidta effektiva
             åtgärder och specificera vilka åtgärder som är nödvändiga för att på sikt korrigera det
             alltför stora underskottet. Vid bedömningen av åtgärdernas effektivitet kommer den
             ekonomiska utvecklingen att beaktas och jämföras med de ekonomiska utsikterna i
             kommissionens höstprognos 2010.

     De framsteg som görs för att genomföra rekommendationerna bör rapporteras av de irländska
     myndigheterna i ett särskilt kapitel i uppdateringarna av de stabilitetsprogram som utarbetas
     under perioden 2011–2015.

     Rådet uppmanar vidare de irländska myndigheterna att genomföra reformer i syfte att öka den
     potentiella BNP-tillväxten. Dessutom uppmanas Irland att genom produktivitetshöjande
     åtgärder och lämplig lönepolitik främja en snabb anpassning till hållbar tillväxt på medellång
     sikt och därigenom återupprätta konkurrenskraften.

     Denna rekommendation riktar sig till Irland.

     Utfärdat i Bryssel den

                                                 På rådets vägnar
                                                 Ordförande

EN                                                  6                                                   EN


Viktigt rättsligt meddelande

|

52008DC0070

Rekommendation från kommissionen till rådet om Europeiska gemenskapens deltagande i förhandlingar om ett rättsligt bindande instrument avseende kvicksilver i anslutning till beslut 24/3 av styrelsen för Förenta nationernas miljöprogram (UNEP)  /* KOM/2008/0070 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 12.2.2008KOM(2008) 70 slutligREKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom Europeiska gemenskapens deltagande i förhandlingar om ett rättsligt bindande instrument avseende kvicksilver i anslutning till beslut 24/3 av styrelsen för Förenta nationernas miljöprogram (UNEP)A. MOTIVERING1. SYFTESyftet med rekommendationen är att säkerställa en entydig, konsekvent och effektiv förhandlingsposition för gemenskapen i den kommande process som initierades av styrelsen för FN:s miljöprogram (UNEP) vid dess 24:e sammanträde (beslut 24/3 om hantering av kemikalier), med sikte på att anta ett internationellt rättsligt bindande instrument avseende kvicksilver.2. ALLMÄN BAKGRUNDUNEP konstaterade redan 2003 att de betydande negativa globala effekterna av kvicksilver och kvicksilverföreningar var tillräckligt belagda för att föranleda ytterligare internationella åtgärder för att minska riskerna för människors hälsa och miljön från kvicksilver och kvicksilverföreningar som släpps ut i miljön. Beslutet omfattar ett program för internationella åtgärder avseende kvicksilver, men inte några rättsligt bindande åtgärder avseende kvicksilver på global nivå.I sitt 23:e sammanträde antog styrelsen beslut 23/9, där det fastställdes att man vid sitt nästa sammanträde skulle ta ställning till behovet av ytterligare åtgärder avseende kvicksilver, även möjligheterna för ett rättsligt bindande instrument, partnerskap och andra åtgärder.Vid styrelsens 24:e sammanträde tog man åter upp diskussionen om behovet av ett rättsligt bindande instrument på internationell nivå. Ingen enighet har hittills kunnat uppnås. Styrelsen fattade dock beslut om ett antal prioriterade åtgärder, t.ex. en global minskning av kvicksilverefterfrågan och –utbudet och bildandet av en arbetsgrupp med uppdraget att för varje prioritering granska de tänkbara åtgärderna och strategierna, genomförbarheten och effektiviteten för frivilliga och rättsligt bindande tillvägagångssätt, genomförandealternativ samt kostnad och nytta för åtgärder och strategier[1].Arbetsgruppen kommer att sammanträda två gånger, en gång före styrelsens extramöte i vecka 46 år 2007 och en andra gång mellan extramötet och styrelsens 25:e ordinarie sammanträde i februari 2009. Gruppen har fått i uppdrag att sammanställa en lägesrapport till extramötet och en slutlig rapport som redogör för tänkbara alternativ och de rekommendationer som man enats om till styrelsens 25:e sammanträde.På EU-nivå antog kommissionen 2005 gemenskapens kvicksilverstrategi[2]. Åtgärd 5 i kvicksilverstrategin har följande lydelse: ”Kommissionen har för avsikt att föreslå /…/ att kvicksilverexporten från gemenskapen skall fasas ut senast 2011. Detta för att aktivt bidra till den globalt organiserade ansträngningen att fasa ut primärproduktionen av kvicksilver och hindra överskottet från att komma in på marknaden på nytt”. I åtgärd 20 anges följande: ”För att minska den internationella kvicksilvertillgången bör gemenskapen /…/ förespråka en global utfasning av primärproduktionen, och uppmuntra andra länder att förhindra att överskott hittar vägar tillbaka till marknaden”. Rådets reaktion på denna strategi var att man i sin resolution av den 16 juni 2005 betonade vikten av denna åtgärd, men även påpekade att ”det inte kommer att vara tillräckligt för att skydda människors hälsa och miljön mot de negativa effekterna av kvicksilver som släpps ut i miljön och att ett internationellt åtagande därför också är nödvändigt, med syftet att enas om ett rättsligt bindande instrument”.EU stod fast vid denna ståndpunkt under UNEP-styrelsens 24:e sammanträde (den 5–9 februari 2007). Det fanns ett visst stöd för en rättsligt bindande global lagstiftning för kvicksilver från afrikanska och sydamerikanska länder, men andra som USA, Kanada, Kina och Indien motsatte sig detta, åtminstone i dagsläget.Därmed är det uppenbart att den struktur i fyra steg som nu antagits av UNEP, såsom beskrivs ovan, kommer att vara avgörande för om det internationella samfundet ska förbinda sig till ytterligare åtgärder genom bindande lagstiftning eller genom andra instrument. Även om gruppen inte formellt utsetts till förhandlingsorgan står det efter de sista mötena med UNEP:s styrelse klart att den i hög grad kommer att fungera som en internationell förhandlingskommitté i arbetets första fas. Gemenskapens ambition att ta fram ett globalt rättsligt bindande instrument för kvicksilver måste därför föras fram och stödjas på ett konsekvent och övertygande sätt. Det kommer att vara mycket viktigt med ett förbättrat samarbete som garanterar högkvalitativa bidrag till processen.3. BEFINTLIGA GEMENSKAPSBESTÄMMELSERKvicksilver är ett ämne som redan i hög grad regleras genom gällande lagstiftning på gemenskapsnivå. Den gemenskapslagstiftning som rör kvicksilver består av omkring tio direktiv och beslut som begränsar kvicksilverhalten i vissa produkter (från kosmetika till batterier) eller som begränsar saluföringen och användningen av produkter som innehåller kvicksilver. En översikt över kvicksilverrelaterad gemenskapslagstiftning finns i kapitel 5.3 i den konsekvensbedömning som åtföljer det nyligen framlagda förslaget till förordning om exportförbud för och säker förvaring av metalliskt kvicksilver[3]. En annan viktig gemenskapsrättsakt som fortfarande är under behandling är förslaget till direktiv om begränsning av utsläppandet på marknaden av vissa mätinstrument som innehåller kvicksilver[4]. Detta förslag åtföljs, liksom själva kvicksilverstrategin, av en konsekvensbedömning.B. REKOMMENDATIONMot bakgrund av ovanstående rekommenderar kommissionen följande:a) Att rådet bemyndigar kommissionen att, på Europeiska gemenskapens vägnar och i frågor som faller under gemenskapens behörighet, delta i förhandlingarna om ett rättsligt bindande instrument avseende kvicksilver i anslutning till beslut 24/3 fattat av UNEP:s styrelse, med början med den arbetsgrupp som inrättas enligt detta beslut.b) Att rådet bemyndigar kommissionen att föra dessa förhandlingar på Europeiska gemenskapens vägnar och i samråd med den särskilda kommitté som utses av rådet i enlighet med förhandlingsdirektiven i bilagan.c) Att kommissionen och medlemsstaterna, i den utsträckning förhandlingarna rör frågor där behörigheten delas mellan gemenskapen och medlemsstaterna, bör ha ett nära samarbete under förhandlingsprocessen i syfte att skapa enighet i den internationella representationen av Europeiska gemenskapen,BILAGAFörhandlingsdirektiv1. I bedömningen och förhandlingsprocessen under UNEP:s överinseende kommer kommissionen att se till att alla tänkbara åtgärder och alternativ för en global riskhantering av kvicksilver beaktas, med särskild tonvikt på primär kvicksilverproduktion samt begränsning av handeln med metalliskt kvicksilver, produkter som innehåller kvicksilver och användningen av kvicksilver i kloralkaliindustrin. Kommissionen kommer att sträva efter ett tidigt antagande av lämpliga rättsligt bindande åtgärder som omfattar dessa frågor och berörda aktörer på världsmarknaden.2. Kommissionen ska se till att bestämmelserna i det framtida rättsligt bindande instrumentet är förenliga med tillämplig gemenskapslagstiftning, med internationella åtaganden och med gemenskapspolitikens syften, i synnerhet gemenskapens kvicksilverstrategi.3. Kommissionen ska se till att utkastet till det rättsligt bindande instrumentet avseende kvicksilver innehåller lämpliga bestämmelser som ger gemenskapen möjlighet att bli part i protokollet.4. Kommissionen ska rapportera till rådet om utfallet av förhandlingarna och om alla eventuella problem som kan uppstå under förhandlingarna.[1] UNEP-styrelsens beslut 24/3 av den 9 februari 2007.[2] KOM(2005) 20 slutlig, 28.1.2005.[3] KOM(2006) 636 slutlig, 26.10.2006.[4] KOM(2006) 69 slutlig, 21.2.2006.


				|

		52014PC0077

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om godkännande av kommissionens ingående på Europeiska atomenergigemenskapens vägnar av ett protokoll till stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Serbien, å andra sidan, med anledning av Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen /* COM/2014/077 final */

			   	MOTIVERING
Den 24 september 2012
bemyndigade rådet kommissionen att på Europeiska unionens och dess
medlemsstaters samt Republiken Kroatiens vägnar inleda förhandlingar med
Serbien om ingående av ett protokoll till stabiliserings- och
associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å
ena sidan, och Republiken Serbien, å andra sidan, med anledning av Republiken
Kroatiens anslutning till Europeiska unionen.
Två förhandlingsomgångar ägde rum den 28
januari 2013 och den 13 mars 2013 och följdes av ytterligare tekniska
förtydliganden och skriftväxling. Protokollet paraferades av kommissionen och
Serbiens regering den 10 december 2013. Texten till utkastet till protokoll
bifogas.
Kommissionen föreslår att rådet
fattar beslut om undertecknande och provisorisk tillämpning av protokollet på
Europeiska unionens vägnar och ingår protokollet på Europeiska unionens och
dess medlemsstaters vägnar. Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) är också
part i stabiliserings- och associeringsavtalet. Vad gäller ingåendet av
protokollet på Europeiska atomenergigemenskapens vägnar föreslår kommissionen
att rådet ger sitt godkännande, i enlighet med artikel 101 andra stycket i
fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen.
Enligt artikel 101 i
Euratomfördraget ska beslutet om att underteckna avtalet antas av kommissionen,
och beslutet om att ingå avtalet antas av kommissionen med rådets godkännande.
Det är därför nödvändigt att anta separata beslut om EU:s respektive Euratoms
undertecknande och ingående av protokollet.
För ingående av protokollet på
Europeiska atomenergigemenskapens vägnar föreslår kommissionen att rådet
–
ger sitt godkännande i enlighet med artikel 101
andra stycket i fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen.
Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om godkännande av kommissionens ingående på
Europeiska atomenergigemenskapens vägnar av ett protokoll till stabiliserings-
och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras
medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Serbien, å andra sidan, med
anledning av Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om upprättandet av
Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 101 andra stycket,
med beaktande av kommissionens rekommendation,
och
av följande skäl:
(1)
Den 24 september 2012 bemyndigade rådet
kommissionen att inleda förhandlingar med Serbien om ingående av ett protokoll
till stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna
och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Serbien, å andra sidan,
med anledning av Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen (nedan
kallat protokollet).
(2)
Förhandlingarna slutfördes den 10 december 2013 i
och med att protokollet paraferades.
(3)
Kommissionens ingående av protokollet bör godkännas
när det gäller frågor som omfattas av Europeiska atomenergigemenskapens
behörighet.
(4)
Undertecknandet och ingåendet av protokollet är
föremål för ett separat förfarande vad gäller frågor som omfattas av Europeiska
atomenergigemenskapens behörighet.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Enda artikel
Härmed godkänns Europeiska kommissionens
ingående, på Europeiska atomenergigemenskapens vägnar, av protokollet till stabiliserings-
och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras
medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Serbien, å andra sidan, med
anledning av Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen.
Texten till protokollet åtföljer beslutet om
undertecknande av protokollet.
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/141

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta
   2014/C 247/27
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               De ekonomiska förhållandena i euroområdet kännetecknas just nu av en successiv men fortfarande skör ekonomisk återhämtning. Under 2013 och i början av 2014 minskade inflationen i euroområdet markant och förväntas öka endast mycket långsamt under den tid som prognoserna omfattar, vilket beror på befintligt manöverutrymme och pågående justeringar av relativpriserna i de sårbara ekonomierna i kombination med den tidigare apprecieringen av eurons växelkurs. Återhämtningen håller visserligen på att bli bredare, men skillnaderna mellan de medlemsstater som har euron som valuta (nedan kallade euroländerna) är fortfarande stora.

               (2)

               Euroområdet är mer än summan av dess medlemmar. Den ekonomiska krisen blottlade tydligt de täta sambanden i euroområdet och visade på behovet av starkare samordning av budgetpolitik, finanspolitik och strukturpolitik mellan euroländerna för att garantera en konsekvent politisk hållning för euroområdet som helhet. Euroländerna har åtagit sig att genomföra vittgående politiska reformer och politisk samordning genom att den 2 mars 2012 ingå fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen. Att de förordningar som kallas tvåpacken (3) trädde i kraft 2013 har också stärkt det budgetpolitiska och ekonomiskpolitiska samarbetet i euroområdet. Euroländerna har ett särskilt ansvar för att de nya ramarna för styrning tillämpas i praktiken. Det förutsätter ett ökat grupptryck till stöd för nationella reformer och återhållsam budgetpolitik, mer omfattande bedömningar av nationella reformer utifrån ett euroområdesperspektiv, internalisering av potentiella spridningseffekter och stimulans till politiska insatser av särskild betydelse för ett väl fungerande EMU. Detta kräver även lämplig information om strategin för euroområdet.

               (3)

               Med tanke på hur mycket euroländerna är beroende av varandra, finns det potentiellt stora spridningseffekter när strukturreformer genomförs, och hänsyn behöver tas till dem för att man ska kunna utforma och genomföra politiken på bästa sätt, både för de enskilda euroländerna och för euroområdet som helhet. Exempelvis skulle ett mer samordnat genomförande av reformerna underlätta konvergensen mellan medlemsstaterna. Här är det särskilt viktigt att tidigt diskutera reformplaner mellan euroländerna på grundval av befintlig praxis och verklig tillämpning av förfarandet vid makroekonomiska obalanser.

               (4)

               En av de allvarligaste politiska utmaningarna för euroområdet är att minska statsskulden genom en differentierad, tillväxtfrämjande budgetpolitik och samtidigt stärka euroområdets tillväxtpotential samt ta itu med krisens sociala konsekvenser. Tack vare tidigare års budgetkonsolideringar har budgetläget i euroområdet förbättrats, men ett antal euroländer behöver fortfarande fortsätta sina budgetjusteringar för att få ned sina mycket höga skuldnivåer. Alla euroländer bör öka de offentliga finansernas kvalitet i syfte att stärka produktivitet och sysselsättning.

               (5)

               Investeringarna i euroområdet föll drastiskt under krisens inledningsskede och har ännu inte återhämtat sig till sitt långtidsmedelvärde. De trendmässigt svaga investeringarna beror på den kombinerade inverkan av den privata sektorns skuldsanering, splittring på finansmarknaden och de nödvändiga åtstramningarna av de offentliga budgetarna, vilket lett till minskade offentliga investeringar. Mer investeringar i infrastruktur och färdigheter är en förutsättning för att understödja återhämtningen och stärka tillväxtpotentialen. Investeringarna måste i mångt och mycket komma från den privata sektorn, men den offentliga sektorn kan lämna ett viktigt bidrag genom att skapa förutsättningarna.

               (6)

               På euroområdet är kreditflödet till den reala ekonomin fortsatt dämpat och splittringen av finansmarknaden är fortfarande hög trots ett minskat statsskuldstryck. Tillgång till finansiering, särskilt för små och medelstora företag, är fortsatt kärv i många medlemsstater, och det riskerar att äventyra den ekonomiska återhämtningen. Därför krävs initiativ för att återställa kreditflödena, fördjupa kapitalmarknaderna och stärka ekonomins finansiering på lång sikt. Åtgärder som att färdigställa reparationen av bankernas balansräkningar, vid behov stärka deras egna kapital, genomföra översyner av tillgångarnas kvalitet och stresstester för att uppspåra återstående sårbara områden och stärka förtroendet för bankväsendet som helhet. Avsevärda framsteg har gjorts med bankunionen, framför allt när det gäller upprättandet av den gemensamma tillsynsmekanismen och överenskommelsen om den gemensamma rekonstruktionsmekanismen.

               (7)

               Finanskrisen har blottat luckor i den ekonomiska och monetära unionens uppbyggnad. Den 28 november 2012 lade kommissionen fram en plan för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union i syfte att inleda en europeisk debatt. Den 5 december 2012 lade Europeiska rådets ordförande i samarbete med Europeiska kommissionens ordförande, Eurogruppens ordförande och Europeiska centralbankens ordförande fram en rapport på grundval av ett antal idéer i kommissionens plan, bland annat en tidsplan och en etappindelad väg mot färdigställandet av den ekonomiska och monetära unionen. Europaparlamentet yttrade sig i en resolution den 20 november 2012. Viktiga steg har tagits sedan dess. Europeiska rådet lämnade ytterligare synpunkter i december 2013. Att vidareutveckla EMU förutsätter en stegvis väg där disciplin förenas med solidaritet. Enligt de s.k. sexpacken och tvåpacken (4) ska genomförandet av dem ses över i slutet av 2014.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att medlemsstaterna i euroområdet vidtar enskilda och kollektiva åtgärder, utan påverkan på rådets befogenheter vid samordningen av medlemsstaternas ekonomiska politik, men särskilt vid samordningen av den ekonomiska politiken inom ramen för Eurogruppen under perioden 2014–2015 i syfte att uppnå följande:

               1.

               I samarbete med kommissionen främja och övervaka genomförandet av strukturreformer på de områden som har störst betydelse för euroområdets funktion i syfte att främja tillväxt, konvergens och justeringar av interna och externa obalanser. Bedöma och uppmuntra till framsteg med fullgörandet av reformåtagandena i de euroländer som har alltför stora obalanser och genomförandet av reformer i de euroländer vars obalanser kräver beslutsamma åtgärder för att begränsa negativa spridningseffekter till övriga euroområdet. Uppmuntra lämplig politik i länder med stora överskott i bytesbalansen för att bidra till positiva spridningseffekter. Regelbundet hålla tematiska diskussioner om strukturreformer på arbets- och produktmarknaderna med potentiellt stora spridningseffekter, särskilt när det gäller att minska den höga skattekilen på arbete och reformera tjänstemarknaderna.

               2.

               Samordna euroländernas budgetpolitik i samarbete med kommissionen, särskilt vid bedömningar av utkast till budgetplaner, för att garantera en konsekvent och tillväxtfrämjande budgetpolitisk hållning i hela euroområdet. Öka de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet genom att prioritera materiella och immateriella investeringar nationellt och på EU-nivå. Se till att de nationella finanspolitiska ramarna, inbegripet nationella finanspolitiska råd, är starka.

               3.

               Se till att banksystemet är motståndskraftigt, särskilt genom att vidta nödvändiga åtgärder för att följa upp översyner av tillgångarnas kvalitet och stresstester och genom att tillämpa förordningarna om bankunionen och arbeta vidare med de ytterligare åtgärder som planeras under övergången till den gemensamma rekonstruktionsmekanismen. Stimulera den privata sektorns investeringar och öka kreditflödet till ekonomin genom åtgärder för att förbättra de små och medelstora företagens tillgång till kredit, fördjupa kapitalmarknaderna och få ny fart på värdepapperiseringsmarknaden på grundval av förslagen och tidsplanen i kommissionens meddelande om långsiktig finansiering av den europeiska ekonomin.

               4.

               Gå vidare med arbetet för att fördjupa den ekonomiska och monetära unionen och bidra till en förbättrad ekonomisk övervakning i samband med översynerna i slutet av 2014.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P.C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 472/2013 av den 21 maj 2013 om förstärkning av den ekonomiska övervakningen och övervakningen av de offentliga finanserna i medlemsstater i euroområdet som har, eller hotas av, allvarliga problem i fråga om sin finansiella stabilitet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 1) och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (4)  Rådets förordning (EU) nr 1177/2011 av den 8 november 2011 om ändring av förordning (EG) nr 1467/97 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (EUT L 306, 23.11.2011, s. 33), rådets direktiv 2011/85/EU av den 8 november 2011 om krav på medlemsstaternas budgetramverk (EUT L 306, 23.11.2011, s. 41), Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1173/2011 av den 16 november 2011 om effektiv övervakning av de offentliga finanserna i euroområdet (EUT L 306, 23.11.2011, s. 1), Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1174/2011 av den 16 november 2011 om verkställighetsåtgärder för att korrigera alltför stora makroekonomiska obalanser i euroområdet (EUT L 306, 23.11.2011, s. 8), Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1175/2011 av den 16 november 2011 om ändring av rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (EUT L 306, 23.11.2011, s. 12) och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1175/2011 av den 16 november 2011 om ändring av rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).


Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Spaniens uppdaterade stabilitetsprogram för 2004–2008


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Litauens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Litauens konvergensprogram för 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/67

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Litauens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Litauens konvergensprogram för 2014
   2014/C 247/13
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (3) om Litauens nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2012–2016.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen även, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (4), rapporten om varningsmekanismen, i vilken Litauen inte angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 1 april 2014 lade Litauen fram sitt nationella reformprogram för 2014 och den 22 april 2014 sitt konvergensprogram för 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Målet för den finanspolitiska strategin i konvergensprogrammet för 2014 är att uppfylla det medelfristiga budgetmålet senast 2015 och att uppnå ett strukturellt överskott på 0,9 % av BNP vid konvergensprogrammets slut 2017. I konvergensprogrammet bekräftas det tidigare medelfristiga målet på ‐ 1 % av BNP, vilket speglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Baserat på den (omräknade) strukturella budgetbalansen motsvarar den årliga utvecklingen i riktning mot det medelfristiga budgetmålet minst 0,5 % av BNP under 2014 och 2015. Samtidigt finns det 2015 risk för avvikelse från riktmärket för utgifter. Totalt sett är anpassningsbanan mot det medelfristiga målet i stort sett i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Konvergensprogrammet visar att skulden minskar betydligt under programperioden till omkring 35 % senast 2017. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i programmet är i stort sett rimligt. Samtidigt återstår det att ange konsolideringsåtgärder för åren 2015–2017. Enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2014 förväntas den strukturella anpassningen 2014 och 2015 uppgå till 0,2 % respektive 0,6 % av BNP och därmed för 2014 ligga 0,3 % av BNP under den nödvändiga åtstramningen på 0,5 % av BNP. Dessutom finns det 2014 risk för en betydande avvikelse från riktmärket för utgifter, och en ytterligare om än mer begränsad avvikelse 2015. Baserat på en bedömning av konvergensprogrammet och kommissionens prognos enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det finns risk för en betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet från och med 2014.

               (9)

               Den relativa betydelsen av skatter som anses vara mindre tillväxthämmande, som fastighets- och miljöskatter, är fortsatt låg. Skatteintäkterna kommer till stor del från indirekt beskattning och beskattning av arbete medan den andel som miljöbeskattning står för är fortsatt låg. Ökade intäkter från mer tillväxtfrämjande skatter skulle kunna användas för att minska skattetrycket på låginkomsttagare, i synnerhet lågutbildade arbetstagare. En delöversyn av skattesystemet gjordes i början av 2013 och regeringen beslutade att anpassa kapitalbeskattningen, höja tröskeln för skattepliktig inkomst, vilket medför ökad progressivitet i beskattningen av inkomsten för fysiska personer för att gynna låginkomsttagarna, och höja punktskatterna på tobak och alkohol. Totalt sett kommer dock dessa åtgärder snarast att påverka inkomsterna negativt. Det är därför även i fortsättningen viktigt med ytterligare steg för att förbättra de offentliga finansernas hållbarhet och för att förstärka intäktssidan. Inga större åtgärder har vidtagits angående miljöbeskattning sedan 2013 års landsspecifika rekommendation. Endast begränsade framsteg har gjorts med att stärka det finanspolitiska ramverket, eftersom utgiftstaken fortfarande är otillräckligt bindande och förändringar i lagstiftningen ännu inte har godkänts. När det gäller uppfyllelsen av skattskyldighet står Litauen även fortsättningsvis inför utmaningar när landet genom bland annat förstärkta riskhanteringsåtgärder ska ta sig an momsbedrägerier. Handlingsplanen för 2013–2014 för uppfyllelse av skattskyldighet är under genomförande och de första uppskattningarna tyder på vissa positiva effekter. Ett antal åtgärder vidtogs 2013 för att förbättra uppfyllelsen av skattskyldighet när det gäller moms och punktskatter. En ny riktad strategi har initierats för 2014–2015.

               (10)

               En ogynnsam demografisk utveckling skapar tveksamhet om Litauens långsiktiga finanspolitiska hållbarhet. Utgifterna för pensioner väntas öka betydligt och beräknas uppgå till nästan dubbla EU-genomsnittet om 50 år. Den gradvisa ökningen av den lagstadgade pensionsåldern som inleddes 2012 är inte tillräcklig för att hålla jämna steg med arbetskraftens minskning och den ökade förväntade livslängden. Den kraftiga ökningen av fattigdom och allvarlig materiell fattigdom bland äldre medborgare visar dessutom på problemen i fråga om tillräckliga pensioner. Litauen har gjort viktiga men isolerade steg i rätt riktning och betydligt större förändringar behövs för att genomföra en övergripande reform. Landet har slutfört reformen av den andra pensionspelaren, men varken tjänstepensionsplaner eller frivillig ackumulering av pensioner används i större utsträckning. Vid sidan om höjningen av den lagstadgade pensionsåldern är åtgärder som säkerställer äldre arbetstagares anställbarhet och en arbetsmiljö som underlättar för äldre arbetstagare också nödvändiga.

               (11)

               Den totala arbetslösheten har sjunkit men den strukturella arbetslösheten är fortsatt hög, vilket tyder på ett kompetensglapp, särskilt för lågutbildade. Ungdomsarbetslösheten och andelen ungdomar som varken arbetar eller studerar minskar, men är fortsatt höga. Den aktiva arbetsmarknadspolitiken brister fortfarande i omfattning och måste bli ändamålsenligare och på ett bättre sätt sättas in i tid. Bristen på utbildad arbetskraft beräknas bli ännu större i framtiden. För att öka ungdomars anställbarhet är det viktigt att förbättra yrkesutbildningens och den högre utbildningens relevans för arbetsmarknaden samt höja kvaliteten i system för lärlingsutbildning och lärande på arbetsplatsen, i samarbete med den privata sektorn, däribland små och medelstora företag. Ökningen av deltagandet i program för livslångt lärande förblir otillräcklig. En övergripande arbetsrättslig översyn i samarbete med arbetsmarknadens parter behövs för att finna sätt att lätta de administrativa bördorna för arbetsgivare. I första hand är det nödvändigt att kartlägga och undanröja onödiga restriktioner som påverkar flexibla avtal, uppsägningsregler och arbetstidssystem.

               (12)

               Trots förbättringar på senaste tiden fortsätter fattigdomen i arbetsför ålder att ligga över EU-genomsnittet. Höjningar av minimimånadslönen och tröskeln för att betala skatt har bidragit till att motverka fattigdomen. Fattigdom och allvarlig materiell fattigdom bland äldre medborgare har dock ökat kraftigt under senare år. Ett pilotprojekt med en reform av de kontanta socialbidragen under 2012–2013 resulterade i ett lägre antal socialbidragstagare och minskade utgifter för kontanta socialbidrag. Under 2014 utsträcktes pilotprojektet till samtliga kommuner. Det finns ett behov av att säkerställa övervakning och utvärdering när det gäller reformens effekter på de mest behövande. Långtidsarbetslösa bidragstagare omfattas inte i tillräcklig utsträckning av aktiveringsåtgärder. Dessutom är dessa åtgärder fortfarande inriktade på system för offentliga arbeten och de erbjuder därmed inkomststöd men ökar inte bidragstagarnas anställbarhet. Reformens effekter på låginkomsttagare behöver utvärderas. Litauen har antagit en handlingsplan för att öka den sociala integrationen under perioden 2014–2020. Det finns dock fortfarande ett behov att fastställa huvudsakliga målgrupper, budget och konkreta åtgärder och att specificera hur målen ska uppnås och hur de olika ministerier, lokalförvaltningar och aktörer i det civila samhället som genomför handlingsplanen ska samarbeta.

               (13)

               Sedan 2010 genomför regeringen en långtgående reform av de statligt ägda företagen. De slutliga rättsakterna godkändes i december 2013 och ändrar riktlinjerna om insyn så att alla statligt ägda företag blir skyldiga att tillhandahålla separata uppgifter om kommersiell och icke-kommersiell verksamhet i sina årsrapporter från och med 2014. En första rapport som beskriver denna uppdelning planeras till augusti 2014. Den bör medge en mer detaljerad bedömning av framgången med denna ändring. Antalet oberoende styrelseledamöter i statligt ägda företag är dock fortfarande lågt, delvis beroende på de rättsliga restriktioner som gäller för statliga och kommunala företag. Förslag finns om rättsliga ändringar som skulle göra det möjligt att utnämna oberoende ledamöter till styrelserna i alla statligt ägda företag. Det måste utvärderas hur ändamålsenlig uppdelningen mellan kommersiella och icke-kommersiella funktioner och professionaliseringen av styrelserna är, när detta väl genomförts fullt ut.

               (14)

               El- och gasförbindelserna med grannmedlemsstaterna är fortsatt underutvecklade, vilket resulterar i begränsad konkurrens och höga priser. Konkurrensen på de inhemska marknaderna har ökat genom liberaliseringen av gas- och elmarknaderna, men än så länge har kunderna inte utnyttjat sin rätt att byta leverantörer. Även om regeringen har gjort sammankopplingar av energinät till en prioritet så har dessa ännu inte slutförts. En viktig gasledning har beställts och LNG-terminalen i Klaipeda beräknas att tas i drift i december 2014. Vissa framsteg har gjorts när det gäller sammankopplingen av det litauiska energinätet med EU:s energimarknad. Energieffektiviteten behöver också förbättras. Litauen har gjort vissa framsteg när det gäller byggnaders energieffektivitet, bland annat med avseende på investeringar inom ramen för holdingfonden Jessica. Under 2013 vidtogs lagstiftningsåtgärder för att påskynda holdingfondens absorption. I början av 2014 hade vissa projekt slutförts och de inledande ansökningarna ökat betydligt. De rättsliga förändringarna innebär att värmesubventioner reduceras om de boende inte accepterar en renovering, så att de negativa incitamenten för renovering alltså försvinner.

               (15)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Litauens ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Litauen utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6.

               (16)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Litauen att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Förstärka budgetåtgärderna för 2014 mot bakgrund av utgiftsökningen som överskrider riktmärket och det framväxande gapet på 0,3 % av BNP i fråga om strukturåtgärder baserade på kommissionens avdelningars vårprognos 2014, vilket visar på att det finns risk för en betydlig avvikelse i förhållande till stabilitets- och tillväxtpaktens preventiva aspekt. Förstärka budgetstrategin under 2015 för att säkerställa den nödvändiga anpassningen på 0,5 % av BNP mot det medelfristiga målet. Därefter se till att det medelfristiga målet verkligen uppnås. Komplettera budgetstrategin med ett än mer förstärkt finanspolitiskt ramverk, framför allt genom att säkerställa bindande utgiftstak när den medelfristiga budgetramen fastställs. Dessutom se över skattesystemet och överväga att höja de skatter som är minst tillväxthämmande, såsom återkommande fastighetsskatter och miljöskatter, och samtidigt fortsätta att förbättra uppfyllelsen av skattskyldighet.

               2.

               Anta och genomföra lagstiftning om en genomgripande reform av pensionssystemet. I synnerhet anpassa den lagstadgade pensionsåldern till den förväntade livslängden, begränsa möjligheterna till förtida pensionering, fastställa tydliga regler för indexering av pensioner och främja användningen av tilläggspensionssystem. Underbygga pensionsreformen med åtgärder som ökar anställbarheten för äldre arbetstagare.

               3.

               På ett bättre sätt rikta de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna mot lågutbildade och långtidsarbetslösa. Förbättra arbetslöshetsersättningens omfattning och tillräcklighet och koppla den till aktivering. Motarbeta det ihållande kompetensglappet genom att förbättra utbildningens relevans för arbetsmarknaden bland annat på grundval av system för kvalifikationsprognoser och genom att främja livslångt lärande. Prioritera att erbjuda lärlingsplatser av hög kvalitet och andra former av lärande på arbetsplatsen och förstärka samarbetet med den privata sektorn i syfte att öka ungdomars anställbarhet. I samråd med arbetsmarknadens parter se över arbetslagstiftningens ändamålsenlighet, framför allt när det gäller ramverket för anställningsavtal och arbetstidssystem.

               4.

               Se till att de mest behövande omfattas i tillräcklig utsträckning och fortsätta att stärka kopplingen mellan kontanta socialbidrag och aktiveringsåtgärder.

               5.

               Slutföra genomförandet av reformen av de statligt ägda företagen enligt planen, framför allt genom att finalisera uppdelningen mellan kommersiell och icke-kommersiell verksamhet, ytterligare professionalisera styrelserna och noggrant övervaka efterlevnaden av reformens krav.

               6.

               Intensifiera åtgärder för energieffektivisering av byggnader, bland annat genom ett snabbt genomförande av holdingfonden. Fortsätta utvecklingen av gränsöverskridande förbindelser för el och gas med grannmedlemsstaterna i syfte att diversifiera energiförsörjningen och främja konkurrensen genom en förbättrad integration av de baltiska energimarknaderna.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P. C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  EGT C 217, 30.7.2013, s. 51.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (5)  Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


Viktigt rättsligt meddelande

|

52008PC0577

Rekommendation från kommissionen till rådet om bemyndigande för kommissionen att inleda och föra förhandlingar med Internationella vinorganisationen (OIV) om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutning  /* KOM/2008/0577 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 26.9.2008KOM(2008) 577 slutligREKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom bemyndigande för kommissionen att inleda och föra förhandlingar med Internationella vinorganisationen (OIV) om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutningREKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom bemyndigande för kommissionen att inleda och föra förhandlingar med Internationella vinorganisationen (OIV) om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutningA. MOTIVERING1. INLEDNINGInternationella vinorganisationen (nedan kallad OIV) är en mellanstatlig organisation med vetenskaplig och teknisk inriktning som är verksam på områdena vinodling, vin, vinbaserade drycker, bordsdruvor, russin och andra produkter från vinodling. Organisationen inrättades genom den internationella överenskommelsen om upprättande av internationella vinorganisationen som undertecknades i Paris den 3 april 2001. Organisationen är en omedelbar efterföljare till Office international du vin (på svenska Internationella vinkontoret ), som skapades 1924 genom den internationella överenskommelsen av den 29 november 1924 och som döptes om till Office international de la vigne et du vin (på svenska Internationella vinkontoret ) genom ett beslut av den 4 september 1958.Den 3 april 2006 bestod OIV av 43 medlemsstater; dessutom hade de f.d. medlemsstaterna i Internationella vinkontoret tillfällig observatörsstatus. Sex av EU:s medlemsstater har inte anslutit sig till OIV, närmare bestämt Förenade kungariket, Polen, Danmark, Litauen, Lettland och Estland.OIV:s mål och behörighetsområden fastställs i artikel 2.1 och 2.2 i överenskommelsen om inrättande av organisationen. På grundval av detta har OIV, inom ramen för sin behörighet, följande syften:1. Att informera medlemsstaterna om åtgärder för beaktande av problem som förekommer bland producenter, konsumenter och andra aktörer inom sektorn för vin och vinprodukter.2. Att biträda andra internationella organisationer, såväl mellanstatliga som icke-statliga, särskilt organisationer med standardiseringsverksamhet.3. Att bidra till internationell harmonisering av nuvarande praxis och standarder och, vid behov, till utarbetandet av nya internationella standarder för att förbättra villkoren för produktion och saluförande av vin och vinprodukter och till att säkerställa att konsumenternas intressen beaktas.De uppgifter som OIV tilldelas enligt överenskommelsen om inrättande av organisationen har senare definierats och fastställts i en strategisk treårsplan som fungerar som referensplan för organisationens verksamhet. På grundval av den strategiska treårsplanen utarbetas årliga program.En uttömmande beskrivning av hur OIV är uppbyggd och hur organisationen fungerar finns på dess webbplats på webbadressen www.oiv.org.För att säkra koherens i gemenskapens ståndpunkter gentemot omvärlden och för att möjliggöra en bättre samordning av de interna åtgärder som gemenskapen vidtar inom sitt behörighetsområde förefaller det lämpligt och nödvändigt att gemenskapen blir medlem av OIV.Gemenskapens anslutning till OIV ger inte upphov till några ändringar av den grundläggande överenskommelsen om inrättande av organisationen (den internationella överenskommelsen om upprättande av internationella vinorganisationen som undertecknades i Paris den 3 april 2001). I avvaktan på att det fattas beslut om gemenskapens anslutning och för att stärka gemenskapens medverkan i OIV bör gemenskapen och medlemsstaterna vidta åtgärder för bättre samverkan inom ramen för organisationen och stärka gemenskapens roll som observatör.Å andra sidan anges i rådets förordning (EG) nr 479/2008 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin att kommissionen[1], när det gäller tillstånd för nya oenologiska metoder ska ”… grunda sig på de oenologiska metoder som har rekommenderats och offentliggjorts av Internationella vinorganisationen (OIV) ”, och när det gäller analysmetoder anges att ” De analysmetoder som ska användas för att bestämma sammansättningen av de produkter som omfattas av denna förordning och de föreskrifter som gör det möjligt att fastställa om dessa produkter har genomgått någon behandling som står i strid med tillåtna oenologiska metoder, ska vara de som har rekommenderats och offentliggjorts av OIV. ”.På grundval av förordning (EG) nr 479/2008 kommer det därför, när det gäller villkoren för saluföring på EU-marknaden av vin med ursprung i tredjeland, att räcka att de standarder för oenologiska metoder som rekommenderas av OIV har uppfyllts.Detta är ett skäl för att skapa ett närmare band mellan gemenskapen och OIV.Kommissionen rekommenderar med anledning härav att rådet-  bemyndigar kommissionen att inleda och föra förhandlingar med OIV om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutning till OIV i enlighet med bestämmelserna i artikel 300 i fördraget,-  tillsätter en lämplig kommitté som kan bistå kommissionen i det arbetet,-  antar de föreslagna förhandlingsdirektiven. Kommissionen rekommenderar också rådet att uppmana medlemsstaterna att ge sitt stöd till dessa åtgärder.2. GEMENSKAPENS BEHÖRIGHET PÅ DE OMRÅDEN DÄR OIV ÄR VERKSAMOIV är en mellanstatlig organisation som bedriver viktig standardiseringsverksamhet som ger konkreta resultat i form av resolutioner, rekommendationer och förslag rörande olika aspekter av vinproduktion och saluföring av vinprodukter. Det kan bland annat vara fråga om oenologiska metoder, beskrivning och definition av olika produkter, saluföringsvillkor, analysmetoder, produktbedömning, skydd av geografiska beteckningar och växtförädlarrätt.Oftast integreras resolutionerna, utan att den rättsliga verkan ändras, med mer omfattande regelverk, vilka regelbundet uppdateras på grundval av de resolutioner som organisationen antar. I dagsläget har OIV offentliggjort flera regelverk som används som referensregelverk av medlemsstaterna, som en internationell oenologisk kodex, en internationell regelsamling över oenologiska metoder, en sammanställning av internationella metoder för analys av vin och druvmust, en sammanställning av internationella metoder för analys av spritdrycker, en internationell standard för tävlingar för vin och spritdrycker som framställs av vinprodukter samt en internationell standard för märkning av vin och spritdrycker som framställs av vin.Sedan den gemensamma marknadsorganisationen för vin- och vinprodukter skapades har gemenskapen bibehållit och utökat sin behörighet på vinområdet, vilket har lett till att gemenskapen har ensam behörighet i de frågor som rör den gemensamma marknadsordningen. Dessa frågor regleras för närvarande genom förordning (EG) nr 479/2008 och dess tillämpningsförordningar.På de områden där OIV är verksam gäller följande rättsakter i gemenskapslagstiftningen:-  Rådets förordning (EG) nr 1493/1999 av den 17 maj 1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin (EGT L 179, 14.7.1999).-  Rådets förordning (EG) nr 479/2008 av den 29 april 2008 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin (EUT L 148, 6.6.2008).-  Kommissionens förordning (EG) nr 423/2008 av den 8 maj 2008 om vissa tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 1493/1999 och om införandet av en gemenskapskodex för oenologiska metoder och behandlingar (kodifierad version) ( EUT L 127, 15.5.2008).-  Kommissionens förordning (EG) nr 753/2002 av den 29 april 2002 om vissa tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 1493/1999 när det gäller beteckning, benämning, presentation och skydd av vissa vinprodukter (EGT L 118, 4.5.2002).-  Kommissionens förordning (EG) nr 1607/2000 av den 24 juli 2000 om fastställande av vissa tillämpningsföreskrifter för förordning (EG) nr 1493/1999 om den gemensamma organisationen av marknaden för vin, särskilt rörande kvalitetsvin framställt inom specificerade områden (EGT L 185, 25.7.2000).-  Kommissionens förordning (EEG) nr 2676/90 av den 17 september 1990 om fastställande av gemensamma analysmetoder för vin (EGT L 272, 3.10.1990).-  Rådets förordning (EEG) nr 1601/91 av den 10 juni 1991 om allmänna bestämmelser för definition, beskrivning och presentation av aromatiserade viner, aromatiserade vinbaserade drycker och aromatiserade drinkar baserade på vinprodukter (EGT L 149, 14.6.1991).-  Kommissionens förordning (EG) nr 122/94 av den 25 januari 1994 om tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EEG) nr 1601/91 om definition, beskrivning och presentation av aromatiserade viner, aromatiserade vinbaserade drycker och aromatiserade cocktails av vinprodukter (EGT L 21, 26.1.1994).-  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 110/2008 av den 15 januari 2008 om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, spritdrycker, samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1576/89 (EUT L 39, 13.2.2008).-  Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel (EGT L 109, 6.5.2000).-  Rådets förordning (EG) nr 1234/2007 av den 22 oktober 2007 om upprättande av en gemensam organisation av jordbruksmarknaderna och om särskilda bestämmelser för vissa jordbruksprodukter (enda förordningen om de gemensamma organisationerna av marknaden) (EUT L 299, 16.11.2007), ändrad genom rådets förordning (EG) nr 361/2008 av den 14 april 2008 (EUT L 121, 7.5.2008), genom vilken det införs regler för frukt- och grönsakssektorn.-  Kommissionens förordning (EG) nr 2789/1999 av den 22 december 1999 om handelsnormer för bordsdruvor (EGT L 336, 29.12.1999).-  Rådets direktiv 2001/112/EG av den 20 december 2001 om fruktjuice och vissa liknande produkter avsedda som livsmedel (EGT L 10, 12.1.2002).De delar av OIV:s verksamhet som kräver ensam behörighet för medlemsstaterna är mycket få och av relativt liten betydelse i förhållande till de övergripande målen för OIV:s verksamhet.Den situation som råder i gemenskapen överensstämmer således inte med den position som gemenskapen har inom OIV där det för närvarande endast är medlemsstaterna som har rätt att aktivt delta i beslutsprocessen.Gemenskapen har således inte den status som den behöver för att kunna utöva sin behörighet direkt inom OIV, eftersom varje medlemsstat uttrycker en individuell åsikt, oavsett om medlemsstaten ifråga är medlem i gemenskapen eller inte.Dessutom omfattar gemenskapslagstiftningen redan de beslut som OIV har fattat beträffande analysmetoder i och med att man inom den gemensamma marknadsorganisationen för vin har erkänt sammanställningen av internationella metoder för analys av vin och druvmust och genom att man, stegvis och i den mån det är möjligt, försöker följa de övriga standarder som OIV har utfärdat, som den internationella regelsamlingen över oenologiska metoder och den internationella oenologiska kodexen.Gemenskapens anslutning till OIV blir också ett led i arbetet med att reformera den gemensamma marknadsorganisationen för vin, då rådet har beslutat att skapa ett ännu starkare band mellan gemenskapslagstiftningen och de akter som utfärdas av OIV genom sitt beslut om att grunda gemenskapens bestämmelser om oenologiska metoder på OIV:s rekommendationer och om att de analysmetoder som ska tillåtas ska vara de som rekommenderas och offentliggörs av OIV.3. EUROPEISKA GEMENSKAPENS ANSLUTNING3.1 Europeiska gemenskapens status och kommissionen medverkan i OIVEuropeiska gemenskapen har i dagsläget ingen officiell status inom OIV, trots att det i artikel 8 i överenskommelsen av den 3 april 2001 om upprättande av internationella vinorganisationen anges uttryckligen att det är möjligt för mellanstatliga organisationer att bli fullvärdiga medlemmar av OIV.För närvarande inbjuds kommissionen, i sin roll som företrädare för Europeiska gemenskapen, regelbundet att närvara vid OIV:s generalförsamling, i dess expertgrupper, dess kommissioner och underkommissioner, men kommissionen kan inte delta i den verkställande kommitténs arbete (kommissionen bjuds in som särskild observatör) och kommissionen erlägger inte heller något frivilligt bidrag till OIV.Mot bakgrund av ovanstående kan slutsatsen dras att gemenskapens nuvarande status, enligt vilken kommissionens företrädare endast kan spela en passiv roll i OIV:s arbete, är otillräcklig och olämplig.3.2 Behovet av anslutningMed tanke på att gemenskapslagstiftningen numera helt omfattar OIV:s samtliga behörighetsområden är det önskvärt att formalisera och stärka gemenskapens status inom OIV, så att gemenskapen kan verka för koherens på internationell nivå och skydda gemenskapens intressen.Det förefaller lämpligast att gemenskapen blir fullvärdig medlem. Enligt de grundläggande bestämmelserna för organisationen skulle gemenskapen också kunna tilldelas särskild observatörsstatus eller bjudas in att delta som gäst, men ingen av dessa lösningar är lämplig.Om gemenskapen bjuds in som gäst eller tilldelas särskild observatörsstatus kan gemenskapen inte delta i OIV:s arbete utan bara framföra åsikter och närvara i vissa utskott och liknande, men inte lägga fram förslag eller ändringsförslag. Den status som gemenskapen har för närvarande tillåter således inte att gemenskapen uttalar sig på det område där den är ensam behörig och inte heller att gemenskapen gör de beslut som har fattats på gemenskapsnivå gällande.Dessutom anges i överenskommelsen om inrättande av OIV att mellanstatliga organisationer med en särskild status ska lämna ett finansiellt bidrag. Gemenskapen kan inte godta detta krav då det finansiella bidraget inte leder till någon form av motprestation när det gäller rösträtten.Av samma skäl är den möjlighet som internationella organisationer har att ingå ett samarbetsprotokoll med OIV inte någon tillräcklig lösning.3.3 Ansökan om anslutninga) AnslutningsprocessenI överenskommelsen av den 3 april 2001 anges uttryckligen att det är möjligt för mellanstatliga organisationer att bli medlemmar av OIV.Europeiska gemenskapens anslutning bör ske i följande etapper:-  Rådet bemyndigar kommissionen att förhandla om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutning till OIV.-  Kommissionen inleder och slutför förhandlingar med OIV om ett protokoll om gemenskapens anslutning.-  Kommissionen antar ett förslag till rådets beslut om gemenskapens anslutning till OIV och lägger fram detta för rådet.-  Rådet antar ett beslut som tillåter att Europeiska gemenskapen blir medlem av OIV. Undertecknande- och godkännandeinstrument deponeras hos Republiken Frankrikes utrikesministerium (kapitel IX, artikel 15 i överenskommelsen om upprättande av internationella vinorganisationen).-  Gemenskapens anslutning träder ikraft i enlighet med tillämpliga bestämmelser i överenskommelsen om upprättande av internationella vinorganisationen.b) ProcedurreglerI enlighet med artikel 2 i de allmänna bestämmelserna i OIV:s interna regler är det nödvändigt att OIV och Europeiska gemenskapen enas om ett protokoll om specifika anslutningsvillkor för Europeiska gemenskapen och närmare bestämmelser för utövandet av rösträtten.Protokollet ska antas efter det att det har godkänts av generalförsamlingen och på förslag av verkställande kommittén. Protokollet ska emellertid vara resultatet av förhandlingar mellan OIV och Europeiska gemenskapen, i vilka de båda parterna ska vara jämbördiga, och protokollet får inte vara en akt som utfärdas unilateralt av OIV.Under alla omständigheter förefaller det lämpligt att medlemsstaterna gör gemensam sak inom den verkställande kommittén i samband med att förslaget om anslutningsprotokollet utarbetas. Det är särskilt viktigt att det råder enighet mellan medlemsstaterna när det gäller ett antal viktiga punkter i anslutningsförhandlingarna, som villkoren för gemenskapens deltagande i organisationens olika organ, gemenskapens roll i röstningsförfarandet, fastställandet av gemenskapens finansiella bidrag, samt generellt när det gäller alla de praktiska aspekter som måste beaktas av OIV och i samband med anslutningsprotokollet; syftet härmed är att säkra att Europeiska gemenskapen kan utöva sina befogenheter till fullo utan juridiska eller administrativa begränsningar. Det bör vara möjligt för gemenskapen att utöva dessa befogenheter utan att det behöver skapas nya rösträttigheter.3.4 Samordning och fördelning av behörighet mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstaterSå snart Europeiska gemenskapens anslutning träder i kraft kommer kommissionen och medlemsstaterna att delta gemensamt i OIV:s arbete. De måste därför, på grundval av vad som har fastställts i samband med andra internationella organisationers anslutning, komma överens om interna samordningsförfaranden som säkrar att gemenskapens intressen företräds på ett effektivt sätt inom OIV.Särskilt viktigt är det att det fastställs särskilda förfaranden på följande områden:-  Förberedelser inför OIV:s möten, särskilt arbetet i Bryssel och på plats med att samordna gemensamma ståndpunkter och gemenskapens ståndpunkter samt med att ta fram gemensamma metoder när det gäller att besvara organisationens enkäter.-  Fördelning av rösträtterna och rätterna att göra inlägg utifrån vilken typ av behörighet det är fråga om (ensam behörighet, nationell behörighet, delad behörighet).Reglerna för samordningen bör vara tämligen detaljerade så att de kan tillämpas på ett enkelt sätt, men samtidigt måste de vara så flexibla att det är möjligt att göra anpassningar vid behov.Reglerna för samordningen kan eventuellt konkretiseras i form av ett avtal mellan kommissionen och rådet som fogas till rådets slutliga beslut om gemenskapens anslutning till OIV.Samtidigt som det antas regler för effektiv samordning måste Europeiska gemenskapen, i samband med anslutningen till OIV och med hänsyn tagen till samordningsreglerna, anta en allmän behörighetsförklaring. Förklaringen kan fogas till det beslut om anslutning som rådet fattar på förslag av kommissionen och även införlivas med det anslutningsprotokoll som ingås mellan gemenskapen och OIV. När det gäller gemenskapens deltagande i OIV:s arbete bör det dessutom, på grundval av förklaringen, tas fram en särskild behörighetsförklaring inför varje sammanträde.4. ÖVERGÅNGSÅTGÄRDERSom en övergångsåtgärd och för att förbättra relationerna med OIV inför gemenskapens anslutning förefaller det lämpligt att Europeiska gemenskapen beviljas en lämpligare status än den status som den har för närvarande.Gemenskapen bör stärka sin institutionella relation till OIV genom att gemenskapens status som inbjuden gäst förbättras så att gemenskapen, på grundval av artikel 5 i överenskommelsen om inrättande av organisationen, kan delta i arbetet i OIV:s samtliga organ (med undantag för den vetenskapliga och tekniska kommittén); detta bör uppnås genom att gemenskapen lämnar en begäran till OIV:s generaldirektör (som sedan begär godkännande från verkställande kommittén) om att få status som permanent gäst. Formellt ändrar detta inte gemenskapens status inom OIV utan gemenskapen förblir en gäst och det krävs således inget bemyndigande från rådet.Vidare bör gemenskapen och medlemsstaterna samarbeta för att förbättra sin interna samordning och sörja för att det systematiskt utarbetas en gemensam ståndpunkt i de frågor som faller under gemenskapens behörighet. Medlemsstaterna och kommissionen bör därför samarbeta för att, genom förslag till OIV:s sekretariat, förbättra och effektivisera Europeiska gemenskapens deltagande i OIV:s arbete.5. SLUTSATSERGemenskapen måste bli medlem av OIV då ingen annan status är politiskt och juridiskt förenlig med gemenskapens behörighet på de områden där OIV är verksam.Med tanke på den tid som krävs för anslutningsförfarandet och förhandlingarna om detta är det också nödvändigt att finna en övergångslösning som gör det möjligt att förbättra och stärka de interna förfarandena för samordning av ståndpunkter inom OIV och att stärka gemenskapens roll inom organisationen.Med beaktande av ovanstående rekommenderar kommissionen rådet att bemyndiga kommissionen att inleda och föra förhandlingar med OIV om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutning till OIV och, i enlighet med artikel 300 i fördraget, att inrätta en särskild kommitté som ska biträda kommissionen i detta arbete och att anta förhandlingsdirektiven i bilagan.Förhandlingsdirektiven i bilagan har utarbetats med målsättningen att gemenskapen ska kunna bli medlem i OIV. Som medlem kommer gemenskapen att få följande befogenheter (inom ramen för sin behörighet och på lika villkor som medlemsstaterna):1. Befogenhet att framföra synpunkter under förhandlingar eller vid sammanträden inom OIV:s organ.2. Befogenhet, i de fall då beslut fattas efter omröstning, att rösta med det antal röster som motsvarar det antal EU-medlemsstater som är representerade i det aktuella OIV-organet och som är bundna av den gemenskapslagstiftning på vilken den externa behörigheten grundas.3. Befogenhet att i eget namn samtycka till att ikläda sig de rättigheter och skyldigheter som följer av de texter som antas inom ramen för OIV.Enligt artikel 300 i EG-fördraget ska kommissionen föra förhandlingarna i samråd med en särskild kommitté som tillsatts av rådet. De medlemsstater som för närvarande är medlemmar av OIV måste ge sitt fulla stöd till gemenskapens anslutning till organisationen.Efter det att förhandlingarna har avslutats, och på grundval av förhandlingsresultaten, kommer kommissionen att lägga fram ett förslag till rådets beslut om Europeiska gemenskapens anslutning till OIV.B. REKOMMENDATIONMot bakgrund av ovanstående rekommenderar kommissionen-  att rådet bemyndigar kommissionen att förhandla med OIV om villkor och närmare bestämmelser om Europeiska gemenskapens anslutning till OIV,-  att rådet inrättar en särskild kommitté som kan bistå kommissionen, eftersom kommissionen i enlighet med fördraget kommer att föra förhandlingarna på Europeiska gemenskapens vägnar, och-  att rådet antar förhandlingsdirektiven i bilagan till denna rekommendation.BILAGAFörhandlingsdirektiv1. Gemenskapen bör få status som fullvärdig medlem av OIV på lika villkor som medlemsländerna i OIV.2. Gemenskapens status ska innebära att gemenskapen kan delta i förhandlingar och sammanträden på lika villkor som medlemsländerna i OIV.3. Gemenskapen ska inte lämna något finansiellt bidrag till OIV:s budget. Om denna ståndpunkt inte kan genomdrivas, eller om den visar sig kunna leda till att OIV:s medlemmar inte godkänner gemenskapens anslutning, kan gemenskapen i andra hand gå med på att gemenskapen bidrar med ett belopp som täcker de administrativa och andra utgifter som följer av dess medlemskap. Detta belopp bör dock inte fastställas ensidigt av OIV, utan i samråd med gemenskapen.4. Som fullvärdig medlem bör gemenskapen kunna ansluta sig till alla texter som förhandlas fram inom ramen för OIV och som rör områden där gemenskapen har behörighet.[1] EUT L 148, 6.6.2008, s. 1.