Avis juridique important

|

31996H0280

96/280/EG: Kommissionens rekommendation av den 3 april 1996 om definitionen på små och medelstora företag (Text ar betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 107 , 30/04/1996 s. 0004 - 0009

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 3 april 1996 om definitionen på små och medelstora företag (Text ar betydelse för EES) (96/280/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 andra strecksatsen i detta, ochmed beaktande av följande:Genomförandet av det integrerade programmet för små och medelstora företag (SMF) samt hantverkssektorn (1), nedan kallat det integrerade programmet, i enlighet med Vitboken om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, kräver att det upprättas ett sammanhängande, synligt och effektivt ramverk, inom vilket företagspolitiken för små och medelstora företag kan bedrivas.Även före genomförandet av det integrerade programmet hade olika områden inom gemenskapens politik de små och medelstora företagen som målgrupp, men varje åtgärd använde olika kriterier för att definiera dem. Många av gemenskapens åtgärder har utvecklats gradvis utan något gemensamt synsätt eller övergripande beaktande av vad ett litet eller medelstort företag objektivt sett är, vilket har lett till att en mängd olika kriterier används för att definiera ett litet eller medelstort företag och att en mångfald definitioner för närvarande används på gemenskapsnivå, förutom de definitioner som används av Europeiska investeringsbanken (EIB) och Europeiska investeringsfonden (EIF), samtidigt som det används ett stort antal definitioner i medlemsstaterna.Många medlemsstater har ingen allmän definition och arbetar med ad-hoc-bestämmelser, som grundas på lokal praxis eller som kan tillämpas på särskilda sektorer, medan andra medlemsstater strikt följer den definition som finns i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag (2).Förekomsten av olika definitioner på gemenskapsnivå och på nationell nivå kan leda till bristande överensstämmelse och det kan också snedvrida konkurrensen mellan företag. Det integrerade programmet syftar till en mer kraftfull samordning mellan, å ena sidan de olika gemenskapsinitiativen för små och medelstora företag och, å andra sidan mellan dessa och de initiativ som vidtas på nationell nivå. Dessa mål kan inte förverkligas framgångsrikt om inte frågan om en definition på små och medelstora företag klargörs.I kommissionens rapport till Europeiska rådets möte i Madrid den 15 och 16 december 1995 underströks det att det krävs mer målinriktade insatser för de små och medelstora företagen för att skapa fler arbetstillfällen inom alla sektorer av ekonomin.Rådet (forskning) beslöt den 29 september 1994 att positiv särbehandling av små och medelstora företag bör åtföljas av en klarare definition på vad som menas med ett litet eller medelstort företag. Därför uppmanade rådet kommissionen att åter igen utreda vilka kriterier som skall väljas för att definiera små och medelstora företag.I en första rapport som lades fram 1992 efter beslut av rådet (industri) den 28 maj 1990 hade kommissionen redan föreslagit att den mångfald av definitioner som används på gemenskapsnivå skulle begränsas. Kommissionen förespråkade särskilt att följande fyra kriterier skulle användas: antalet anställda, omsättning, balansomslutning och oberoende och föreslog samtidigt en tröskel på 50 och 250 anställda för små respektive medelstora företag.Denna definition har antagits i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag och i alla andra riktlinjer och meddelanden som rör statligt stöd, som har antagits eller omarbetats sedan 1992 (den tillämpas i synnerhet i kommissionens meddelande till medlemsstaterna om det påskyndade förfarandet för att godkänna stödprogram för små och medelstora företag och för ändringar i existerande program (3), i riktlinjerna för statligt stöd till miljöskydd (4) och i riktlinjerna för statligt stöd för att rädda och omstrukturera företag i svårigheter (5)).Andra åtgärder har helt eller delvis antagit denna definition, särskilt rådets fjärde direktiv 78/660/EEG av den 25 juli 1978 grundat på artikel 54.3 g i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag (6), senast ändrat genom direktiv 94/8/EG (7), rådets beslut 94/217/EEG av den 19 april 1994 om gemenskapens räntesubventioner till lån som Europeiska investeringsbanken ger små och medelstora företag inom ramen för sin tillfälliga lånemöjlighet (8), och kommissionens meddelande (9) om gemenskapens initiativ för små och medelstora företag inom ramen för strukturfonderna.Fullständig tillnärmning har dock ännu inte uppnåtts, vissa program ställer fortfarande upp varierande trösklar och bortser från vissa kriterier, såsom oberoende.Tillnärmningen bör fortsätta och fullföljas på grundval av de regler som ställs upp i gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag, och kommissionen bör tillämpa, för all politik den administrerar, samma kriterier och samma trösklar, som den kräver att medlemsstaterna följer.På en inre marknad utan gränser bör behandlingen av företag grundas på en uppsättning gemensamma regler, särskilt vad gäller statligt stöd, vare sig det är nationellt eller från gemenskapen.Denna utgångspunkt är än mer nödvändig mot bakgrund av det omfattande samspelet mellan nationella åtgärder och gemenskapsåtgärder för små och medelstora företag, till exempel vad beträffar strukturfonderna och forskning. Detta innebär att man bör undvika situationer då kommissionen inriktar sin verksamhet på en särskild kategori små och medelstora företag och medlemsstaterna på en annan kategori.Om kommissionen, medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden följer en och samma definition, skulle det förstärka överensstämmelsen och effektiviteten av alla de åtgärder som riktar sig till små och medelstora företag och det skulle därför minska risken för snedvridning av konkurrensen. Många program avsedda för små och medelstora företag är dessutom samfinansierade av medlemsstaterna och gemenskapen samt, i vissa fall, av Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden.Innan det upprättas förslag för trösklar för att definiera små och medelstora företag bör det understrykas att detta försök att rationalisera och fastställa en referensstandard inte innebär att företag som överskrider dessa trösklar inte förtjänar stöd från staten eller gemenskapen. Det vore dock mer lämpligt att lösa detta problem genom särskilda åtgärder inom ramen för relevanta program, särskilt internationella samarbetsprogram, istället för att införa eller upprätthålla olika definitioner på små och medelstora företag.Kriteriet för antalet anställda är utan tvivel ett av de viktigaste och måste betraktas som bindande, men det är nödvändigt att införa ett ekonomiskt kriterium som komplement för att förstå ett företags faktiska betydelse och prestation och dess position i jämförelse med konkurrenterna.Det är emellertid inte önskvärt att införa omsättning som det enda ekonomiska kriteriet, eftersom förtag inom handel och distribution på grund av sin natur har större omsättning än företag i tillverkningsindustrin, och omsättningskriteriet bör därför kombineras med balansomslutning, som är ett kriterium som återger ett företags totala tillgångar, och möjlighet bör finnas att överskrida ett av dessa två ekonomiska kriterier.Oberoende är också ett grundläggande kriterium i det att ett litet eller medelstort företag som ägs av en stor koncern har tillgång till finansiering och stöd som dess konkurrenter av samma storlek inte har. Det finns också behov av att utesluta juridiska enheter som består av små och medelstora företag, som bildar en gruppering, vars ekonomiska makt i realiteten är större än ett litet eller medelstort företags.Med hänsyn till kriteriet med ägaroberoende bör medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden säkerställa att definitionen inte kringgås av de företag som formellt uppfyller kriteriet, men som i själva verket kontrolleras av ett stort företag eller gemensamt av flera större företag.Ägarandelar som innehas av offentliga investeringsbolag eller riskkapitalföretag ändrar vanligtvis inte ett företags ställning som litet eller medelstort företag och det går därför vanligtvis att bortse från sådana andelar. Detsamma gäller för andelar som innehas av institutionella investerare, som vanligtvis håller ett visst avstånd till det bolag som de har investerat i.Det är nödvändigt att finna en lösning till problemet med de företag som, även om de är små och medelstora företag, på grund av spridningen av aktiekapitalet och aktieägarnas anonymitet inte med säkerhet kan uppge ägarförhållandena för sina aktier och därför inte vet om de uppfyller villkoren för oberoende.Följaktligen måste tämligen strikta kriterier fastställas för att definiera små och medelstora företag, om de åtgärder som är avsedda för dem verkligen skall komma de företag för vilka storleken utgör ett handikapp till godo.En tröskel på 500 anställda begränsar inte i tillräckligt stor grad antalet företag, eftersom den leder till att nästan alla företag (99,9 % av 14 miljoner företag) och nästan tre fjärdedelar av den europeiska ekonomin i termer av sysselsättning och omsättning omfattas av kriteriet. Dessutom har ett företag med 500 anställda tillgång till personella, finansiella och tekniska resurser som gör att det gott och väl faller utanför ramen för ett medelstort företag, det vill säga ägarskap och företagsledning i samma händer, ofta familjeägt och utan en dominerande ställning på marknaden.Företag med mellan 250 och 500 anställda har ofta inte bara en stark ställning på marknaden, utan de har också mycket effektiva ledningsstrukturer inom produktion, försäljning, marknadsföring, forskning och personalledning, som tydligt skiljer dem från medelstora företag med mindre än 250 anställda. I den sistnämnda gruppen är dessa strukturer mycket mer bräckliga. En tröskel på 250 anställda ger därför en mer meningsfull bild av verkligheten för ett litet och medelstort företag.Denna tröskel på 250 anställda är redan den vanligast förekommande bland de definitioner som används på gemenskapsnivå och den har anammats i lagstiftningen i många medlemsstater till följd av gemenskapens riktlinjer om statligt stöd till små och medelstora företag. Europeiska investeringsbanken har också beslutat använda denna definition för en betydande del av de lån som beviljas inom ramen för "SMF-möjligheten", enligt beslut 94/217/EG.Enligt siffror från Eurostat överstiger omsättningen för ett företag med 250 anställda i genomsnitt inte 40 miljoner ecu (siffran avser 1994). Det förefaller följaktligen rimligt att välja en tröskel på 40 miljoner ecu för omsättningen. Nya beräkningar visar att det genomsnittliga förhållandet mellan omsättning och balansomslutningart är 1,5 för små och medelstora företag och småföretag (10). Tröskeln för balansomslutningen bör därför fastställas till 27 miljoner ecu.Emellertid måste man inom begreppet små och medelstora företag skilja mellan medelstora företag, små och mikroföretag. De senare skall inte blandas samman med hantverksföretag, som även fortsättningsvis kommer att definieras på nationell nivå på grund av sina speciella egenskaper.Trösklarna för små företag bör fastställas på samma sätt, vilket innebär att tröskeln för omsättning är 7 miljoner ecu och tröskeln för balansomslutning är 5 miljoner ecu.De trösklar som valts speglar inte nödvändigtvis det genomsnittliga lilla eller medelstora företaget, utan representerar de högsta nivåer som utformats för att alla företag som har egenskaper som ett litet och medelstort företag eller ett småföretag skall kunna ingå i en av kategorierna.De trösklar för omsättning och balansomslutning som har fastställts för att definiera små och medelstora företag bör revideras vid behov, så att hänsyn tas till förändrade ekonomiska omständigheter som till exempel prisnivåer och ökningar av företagens produktivitet.Gemenskapens riktlinjer för statligt stöd till små och medelstora företag kommer att justeras genom att de definitioner som används för närvarande ersätts med en hänvisning till denna rekommendation.Det bör också fastslås att när det fjärde bolagsdirektivet 78/660/EEG, som ger medlemsstaterna rätt att befria små och medelstora företag från vissa skyldigheter som rör offentliggörandet av deras redovisning, skall ändras nästa gång kommer kommissionen att föreslå att den nuvarande definitionen ersätts med en hänvisning till denna rekommendation.I samband med utvärderingar av åtgärder för små och medelstora företag är det önskvärt att kommissionen, medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden exakt anger vilka företag som är mottagare och skiljer mellan olika kategorier av små och medelstora företag efter storlek, eftersom större kunskap om mottagarna gör det möjligt att anpassa och bättre inrikta föreslagna åtgärder för små och medelstora företag och följaktligen göra dem mer effektiva.Eftersom en viss grad av flexibilitet måste tillåtas för medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden att fastställa lägre trösklar än gemenskapens om de önskar inrikta sina åtgärder på en särskild kategori av små och medelstora företag, fastställer dessa trösklar endast ett högsta värde.För att förenkla administrationen är det också möjligt för medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden att använda endast ett kriterium, nämligen kriteriet för antalet anställda, vid genomförandet av vissa åtgärder. Denna flexibilitet gäller dock inte för de olika statliga stödprogrammen, då måste även de ekonomiska kriterierna följas.Denna rekommendation gäller bara den definition på små och medelstora företag som används för de gemenskapsåtgärder som tillämpas inom gemenskapen och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 Medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden uppmanas- att följa de bestämmelser som fastställs i artikel 1 i bilagan för sina program som är riktade till "SMF", "medelstora företag", "små företag" eller "mikroföretag".- att följa de övre nivåer som valts för omsättning och balansomslutning ifall de har ändrats av kommissionen i enlighet med artikel 2 i bilagan.- att vidta nödvändiga åtgärder för att använda de storleksklasser som fastställs i artikel 3.2 i bilagan, särskilt i de fall då övervakningen av gemenskapens finansiella instrument är berörd.Artikel 2 De trösklar som specificeras i artikel 1 i bilagan skall betraktas som övre nivåer. Medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden kan i vissa fall välja att fastställa lägre trösklar. Vid genomförandet av vissa åtgärder kan de också välja att tillämpa endast kriteriet för antalet anställda, utom inom områden för vilka de olika reglerna för statligt stöd tillämpas.Artikel 3 För att göra det möjligt för kommission att utvärdera vilka framsteg som gjorts, uppmanas medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden att före den 31 december 1997 informera kommissionen om de åtgärder de har vidtagit för att efterleva denna rekommendation.Artikel 4 Denna rekommendation gäller definitionen på små och medelstora företag för gemenskapsåtgärder som tillämpas inom gemenskapen och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Den riktar sig till medlemsstaterna, Europeiska investeringsbanken och Europeiska investeringsfonden.Utfärdad i Bryssel den 3 april 1996.På kommissionens vägnarChristos PAPOUTSISLedamot av kommissionen(1) KOM(94) 207, slutlig.(2) EGT nr C 213, 19.8.1992, s. 2.(3) EGT nr C 213, 19.8.1992, s. 10.(4) EGT nr C 72, 10.3.1994, s. 3, fotnot 16.(5) EGT nr C 368, 23.12.1994, s. 12.(6) EGT nr L 222, 14.8.1978, s. 11.(7) EGT nr L 82, 25.3.1994, s. 33.(8) EGT nr L 107, 28.4.1994, s. 57, se kommissionens rapport om detta ämne KOM(94) 434 slutlig av den 9 oktober 1994.(9) EGT nr C 180, 1.7.1994, s. 10.(10) Källa: "BACH" (Harmoniserade räkenskaper) databas.BILAGA DEFINITION PÅ SMÅ OCH MEDELSTORA FÖRETAG ANTAGEN AV KOMMISSIONEN Artikel 1 1. Små och medelstora företag (SMF) definieras som företag som- har färre än 250 anställda, och- antingenen årlig omsättning som inte överstiger 40 miljoner ecu, elleren årlig balansomslutning som inte överstiger 27 miljoner ecu,- och som uppfyller kriteriet om oberoende såsom det definieras i punkt 3 i denna artikel.2. Om det är nödvändigt att skilja mellan små och medelstora företag definieras det lilla företaget som ett företag som- har färre än 50 anställda, och- antingenen årlig omsättning som inte överstiger 7 miljoner ecu, elleren årlig balansomslutning som inte överstiger 5 miljoner ecu,- och som uppfyller kriteriet om oberoende såsom det definieras i punkt 3 i denna artikel.3. Med ett oberoende företag avses ett företag, i vilket ett enskilt företag eller flera företag gemensamt, som inte uppfyller definitionen på små och medelstora företag efter det lilla företaget, beroende på vad som är relevant, inte innehar 25 % eller mer av kapitalet eller rösträtten. Denna tröskel får överstigas i följande två fall:- Om företaget innehas av offentliga investeringföretag, riskkapitalföretag eller institutionella investerare, förutsatt att de inte kontrollerar företaget vare sig individuellt eller gemensamt.- Om aktiekapitalet är fördelat så att det inte är möjligt att fastställa vem som innehar det, och om företaget förklarar att det med rätta kan anta att det inte innehas till 25 % eller mer av ett annat företag, eller flera företag gemensamt, som inte uppfyller definitionen på små och medelstora företag eller det lilla företaget, beroende på vad som är relevant.4. Vid beräkning av de trösklar som avses i 1.1 och 1.2 ovan är det följaktligen nödvändigt att lägga samman de relevanta siffrorna för företaget som är mottagare och för alla företag som det direkt eller indirekt kontrollerar genom innehav av 25 % eller mer av aktiekapitalet eller av rösträtten.5. Om det är nödvändigt att skilja mikroföretag från andra små och medelstora företag definieras dessa som företag som har färre än tio anställda.6. Om ett företag vid datum för bokslut överstiger eller understiger de trösklar för antalet anställda eller de ekonomiska högsta nivåer som angetts, skall detta leda till att företaget får eller förlorar sin status som "SMF", "medelstort företag", "litet företag" eller "mikroföretag" endast om detta fenomen upprepas under två på varandra följande räkenskapsår.7. Antalet anställda motsvarar antalet årsarbetsenheter, det vill säga antalet anställda som arbetar heltid under ett år och där anställda med deltid eller säsongsanställda räknas som delar av årsarbetsenheter. Det år som används som referens är det senast godkända räkenskapsåret.8. Trösklarna för omsättningen och balansomslutningen gäller senast godkända tolv månaders räkenskapsperiod. Om företaget är nyetablerat och om bokslutet inte har blivit godkänt, beräknas trösklarna på grundval av en trovärdig uppskattning som görs under räkenskapsåret.Artikel 2 Kommissionen kommer att ändra de högsta nivåerna för omsättning och balansomslutning vid behov och normalt sett vart fjärde år efter antagandet av denna rekommendation, för att ta hänsyn till förändrade ekonomiska förhållanden i gemenskapen.Artikel 3 1. Kommissionen förbinder sig att vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att definitionen på små och medelstora företag, såsom den fastställs i artikel 1 ovan, tillämpas på alla program som kommissionen driver och i vilka "SMF", "medelstort företag", "litet företag" eller "mikroföretag" nämns.2. Kommissionen förbinder sig att vidta lämpliga åtgärder för anpassa den statistik som den producerar i överensstämmelse med följande storleksklasser:- Inga anställda,- 1 till 9 anställda,- 10 till 49 anställda,- 50 till 249 anställda,- 250 till 499 anställda,- fler än 500 anställda.3. Nuvarande gemenskapsprogram, i vilka små och medelstora företag definieras med hjälp av andra kriterier än de som anges i artikel 1, fortsätter under en övergångsperiod att omfatta de företag som uppfyllde kraven för små och medelstora företag när dessa program antogs. Ändringar av definitionen på små och medelstora företag inom ramen för dessa program kan ske endast på villkor att definitionen enligt denna rekommendation antas genom att den definition som skall ändras ersätts med en hänvisning till denna rekommendation. Denna övergångsperiod bör i princip löpa ut senast den 31 december 1997. Dock kommer juridiskt bindande åtaganden som kommissionen ingått på grundval av dessa program att förbli opåverkade.4. När rådets fjärde direktiv 78/660/EEG skall ändras kommer kommissionen att föreslå att nu gällande kriterier för definitionen på små och medelstora företag ersätts med en hänvisning till definitionen i denna rekommendation.5. För bestämmelser som antas av kommissionen och som nämner "SMF", "medelstora företag", "små företag" eller "mikroföretag" eller någon liknande beteckning skall den definition som fastställs i denna rekommendation gälla.


title: Rådets rekommendation av den 8 juni 2009 om en satsning avseende sällsynta sjukdomar

text:
               3.7.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 151/7

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 8 juni 2009
   om en satsning avseende sällsynta sjukdomar
   2009/C 151/02
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 152.4 andra stycket,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Sällsynta sjukdomar är ett hot mot EU-medborgarnas hälsa i den mån de är livshotande eller kroniskt funktionsnedsättande sjukdomar med låg prevalens och en hög grad av komplexitet. Trots sällsyntheten finns det så många olika typer av sällsynta sjukdomar att miljoner människor drabbas.

               (2)

               Principerna och de övergripande värdena allmängiltighet, tillgång till vård av god kvalitet, rättvisa och solidaritet, vilka bekräftas i rådets slutsatser om gemensamma värderingar och principer i EU:s hälso- och sjukvårdssystem av den 2 juni 2006, är av allra största betydelse för patienter med sällsynta sjukdomar.

               (3)

               Ett åtgärdsprogram för gemenskapen avseende sällsynta sjukdomar, inklusive genetiska sjukdomar, antogs för perioden 1 januari 1999–31 december 2003 (3). Enligt definitionen i programmet uppgår prevalensen för en sällsynt sjukdom till högst 5 av 10 000 personer i EU. En mer detaljerad definition baserad på en uppdaterad vetenskaplig översyn, där såväl prevalens som frekvens beaktas, kommer att utarbetas med anlitande av resurserna i gemenskapens andra folkhälsoprogram (4).

               (4)

               Enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 141/2000 av den 16 december 1999 om särläkemedel (5) ska ett läkemedel klassificeras som särläkemedel, om det är avsett för att diagnostisera, förebygga eller behandla livshotande tillstånd eller tillstånd med kronisk funktionsnedsättning som högst fem av 10 000 personer i gemenskapen lider av vid ansökningstillfället.

               (5)

               Man uppskattar att det för närvarande existerar mellan 5 000 och 8 000 olika sällsynta sjukdomar, som drabbar mellan 6 och 8 % av befolkningen någon gång under deras livstid. Trots att varje enskild sällsynt sjukdom karakteriseras av låg prevalens, är ändå det totala antalet som drabbas av sällsynta sjukdomar i EU mellan 27 och 36 miljoner. De flesta av dessa personer lider av sällan förekommande sjukdomar, som drabbar högst 1 person på 100 000. Dessa patienter är särskilt isolerade och utsatta.

               (6)

               På grund av den låga prevalensen, specificiteten och det höga totala antalet drabbade personer, kräver de sällsynta sjukdomarna en övergripande ansats grundad på särskilda och kombinerade insatser för att förhindra hög sjuklighet eller förtida dödlighet som är möjlig att undvika, och för att förbättra de drabbade personernas livskvalitet och samhällsekonomiska potential.

               (7)

               Sällsynta sjukdomar var en av prioriteringarna i gemenskapens sjätte ramprogram för forskning och utveckling (6) och är fortfarande ett prioriterat åtgärdsområde i det sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling (7), eftersom utvecklingen av ny diagnostik och behandling för sällsynta störningar, samt epidemiologisk forskning om dessa störningar, kräver metoder med många länder inblandade för att antalet patienter i varje studie ska kunna höjas.

               (8)

               Kommissionen angav sällsynta sjukdomar som ett prioriterat åtgärdsområde i sin vitbok ”Tillsammans för hälsa: Strategi för EU 2008–2013” av den 23 oktober 2007, där EU:s hälsostrategi utvecklas närmare.

               (9)

               För att förbättra samordningen av och samstämmigheten mellan nationella, regionala och lokala initiativ för att ta itu med sällsynta sjukdomar och samarbetet mellan forskningscentrum kunde relevanta nationella åtgärder på området sällsynta sjukdomar integreras i planer eller strategier för sällsynta sjukdomar.

               (10)

               Enligt databasen Orphanet har endast 250 av de tusentals kända sällsynta sjukdomar som kan identifieras kliniskt en kod i den aktuella versionen av den internationella sjukdomsklassifikationen (ICD) (den tionde versionen). En lämplig klassificering och kodning av samtliga sällsynta sjukdomar är nödvändig för att de ska få den synlighet och det erkännande som krävs i de nationella hälso- och sjukvårdssystemen.

               (11)

               Världshälsoorganisationen (WHO) inledde 2007 översynen av den tionde versionen av ICD för att kunna anta den nya, elfte versionen av denna klassificering vid Världshälsoförsamlingen år 2014. WHO har utnämnt ordföranden i EU:s arbetsgrupp för sällsynta sjukdomar till ordförande i den tematiska rådgivande gruppen för sällsynta sjukdomar, som ska bidra till översynen genom förslag till kodning och klassificering av sällsynta sjukdomar.

               (12)

               Införandet av en gemensam identifiering av sällsynta sjukdomar i alla medlemsstater skulle avsevärt stärka EU:s bidrag i denna tematiska rådgivande grupp och underlätta samarbetet om sällsynta sjukdomar på gemenskapsnivå.

               (13)

               I juli 2004 inrättades en högnivågrupp för hälso- och sjukvård inom kommissionen i syfte att sammanföra experter från alla medlemsstater för arbete med de praktiska aspekterna av samarbete mellan nationella hälso- och sjukvårdssystem i EU. En av arbetsgrupperna i denna högnivågrupp är inriktad på europeiska referensnätverk (ERN) för sällsynta sjukdomar. Vissa kriterier och principer för ERN har utarbetats, inklusive deras roll i arbetet med sällsynta sjukdomar. ERN skulle även kunna fungera som forsknings- och kunskapscentrum, som ger patienter från andra medlemsstater behandling och vid behov säkerställer tillgång till vårdinrättningar för fortsatt behandling.

               (14)

               Det mervärde som ERN skapar för gemenskapen är särskilt högt när det gäller sällsynta sjukdomar, eftersom sjukdomarnas sällsynthet innebär både begränsat antal patienter och brist på expertis inom de enskilda länderna. Att samla expertis på europeisk nivå är därför av yttersta vikt för att säkerställa lika tillgång till exakt information, korrekt och snabb diagnos samt högkvalitativ vård för patienter med sällsynta sjukdomar.

               (15)

               I december 2006 lämnade en expertgrupp inom EU:s arbetsgrupp för sällsynta sjukdomar en rapport med titeln ”Contribution to policy shaping: For a European collaboration on health services and medical care in the field of rare diseases” till kommissionens högnivågrupp för hälso- och sjukvård. Expertgruppen redogör där bl.a. för vikten av att identifiera kunskapscentrum och den roll sådana centrum bör uppfylla. Den har även enats om att det i princip och om möjligt är expertisen som ska förflytta sig, inte patienterna själva. Några av de åtgärder som efterlystes i rapporten finns med i denna rekommendation.

               (16)

               Samarbete och utbyte av kunskap mellan kunskapscentrum har visat sig vara en mycket effektiv metod för att hantera sällsynta sjukdomar i EU.

               (17)

               Kunskapscentrumen skulle kunna följa ett tvärvetenskapligt förfarande för vård för hantering av de komplexa och olikartade tillstånd som följer av sällsynta sjukdomar.

               (18)

               Särdragen hos sällsynta sjukdomar – ett begränsat antal patienter och brist på relevant kunskap och expertis – innebär att man på detta område kan skapa mycket stort mervärde genom åtgärder på gemenskapsnivå. Mervärdet kan främst skapas genom att den nationella expertis om sällsynta sjukdomar som nu finns spridd i medlemsstaterna samlas.

               (19)

               Det är av största vikt att säkerställa ett aktivt bidrag från medlemsstaterna till utarbetandet av några av de gemensamma instrumenten i kommissionens meddelande om sällsynta sjukdomar: utmaningar för Europa av den 11 november 2008, särskilt beträffande diagnos och medicinsk vård och europeiska riktlinjer för screening av befolkningen. Detsamma skulle kunna gälla bedömningsrapporterna om särläkemedels terapeutiska mervärde, vilka skulle kunna skynda på de nationella förhandlingarna om prissättning och därigenom förkorta väntetiden för tillgång till särläkemedel för patienter med sällsynta sjukdomar.

               (20)

               WHO har definierat patienters egenmakt som en förutsättning för hälsa och uppmuntrat en proaktiv strategi för partnerskap och egenvård för bättre resultat på hälsoområdet och bättre livskvalitet för kroniskt sjuka (8). Här har oberoende patientgrupper en väsentlig roll, både genom direkt stöd till enskilda personer med sjukdomen och i det kollektiva arbetet för att förbättra förhållandena för samtliga patienter med sällsynta sjukdomar och kommande generationer.

               (21)

               Medlemsstaterna bör inrikta sig på att få patienter och företrädare för patienterna att delta i den politiska processen och sträva efter att främja patientgruppers verksamhet.

               (22)

               Utvecklingen av forskning om och vårdinfrastruktur för sällsynta sjukdomar kräver långsiktiga projekt och därmed tillräckliga ekonomiska insatser för att deras hållbarhet ska säkras på lång sikt. Dessa insatser skulle väsentligen maximera synergieffekterna med projekt som utvecklats med stöd av gemenskapens andra folkhälsoprogram och det sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling samt deras efterföljare.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA ATT
   I.   PLANER OCH STRATEGIER AVSEENDE SÄLLSYNTA SJUKDOMAR

               1.

               upprätta och genomföra planer eller strategier för sällsynta sjukdomar på lämplig nivå, eller undersöka lämpliga åtgärder för sällsynta sjukdomar inom andra folkhälsostrategier, för att söka säkerställa att patienter med sällsynta sjukdomar får tillgång till vård av hög kvalitet, inbegripet diagnostik, behandling, handledning för att lära sig att leva med sjukdomen och, om möjligt, ändamålsenliga särläkemedel, och särskilt

                           a)

                           snarast möjligt, i första hand senast i slutet av 2013, utarbeta och anta en plan eller strategi för styrning och strukturering av alla relevanta åtgärder inom området, inom ramen för medlemsstaternas hälsovårds- och sociala trygghetssystem,

                           b)

                           vidta åtgärder för att integrera pågående och framtida initiativ på lokal, regional och nationell nivå i sina planer eller strategier för ett övergripande arbetssätt,

                           c)

                           definiera ett begränsat antal prioriterade åtgärder inom sina planer eller strategier, med mål och uppföljningsmekanismer,

                           d)

                           notera utvecklingen av riktlinjer och rekommendationer för de relevanta nationella myndigheternas arbete med att utarbeta nationella åtgärder för sällsynta sjukdomar inom ramen för det pågående EU-projektet för utveckling av nationella planer för sällsynta sjukdomar (Europlan) som ska finansieras med stöd av det första åtgärdsprogrammet för gemenskapen på folkhälsoområdet under perioden 2008–2011, (9)

         II.   AVSEENDE DEFINITION, KODNING OCH INVENTERING AV SÄLLSYNTA SJUKDOMAR

               2.

               i policyarbetet på gemenskapsnivå tillämpa en gemensam definition av sällsynt sjukdom som en sjukdom som drabbar högst 5 av 10 000 personer,

               3.

               söka säkerställa att sällsynta sjukdomar kodas på lämpligt sätt och är spårbara i alla hälsoinformationssystem, för att gynna att sjukdomarna på adekvat sätt erkänns av de nationella systemen för hälso- och sjukvård och ersättning av vårdkostnader baserad på ICD, samtidigt som nationella förfaranden iakttas,

               4.

               aktivt bidra till utveckling för EU av en lättillgänglig och dynamisk inventering av sällsynta sjukdomar baserad på nätet Orphanet och andra existerande nät som tas upp i kommissionens meddelande om sällsynta sjukdomar,

               5.

               överväga att på alla lämpliga nivåer, även gemenskapsnivå, stödja dels nätverk för information om specifika sjukdomar, dels, för epidemiologiska ändamål, register och databaser, och samtidigt ta hänsyn till en oberoende styrelseform,

         III.   AVSEENDE FORSKNING OM SÄLLSYNTA SJUKDOMAR

               6.

               identifiera pågående forskning och forskningsresurser inom en nationell ram respektive inom gemenskapens ram, för att bedöma forskningslandskapet på området sällsynta sjukdomar, och förbättra samordningen av gemenskapsprogram, nationella program och regionala program för forskning om sällsynta sjukdomar,

               7.

               identifiera behov och prioriteringar för grundforskning, klinisk forskning, överbryggande och social forskning på området sällsynta sjukdomar och sätt att understödja dessa samt främja tvärvetenskapliga samarbetsstrategier som komplementärt tillgodoses genom nationella program och gemenskapsprogram,

               8.

               främja nationella forskares medverkan i forskningsprojekt om sällsynta sjukdomar som finansieras på alla lämpliga nivåer, inklusive gemenskapsnivå,

               9.

               i sina planer eller strategier ta med bestämmelser som syftar till att främja forskning inom området sällsynta sjukdomar,

               10.

               tillsammans med kommissionen underlätta utveckling av forskningssamarbete med tredjeländer som är aktiva inom forskning om sällsynta sjukdomar och rent generellt när det gäller utbyte av information och sakkunskap,

         IV.   AVSEENDE KOMPETENSCENTRUM OCH EUROPEISKA REFERENSNÄTVERK FÖR SÄLLSYNTA SJUKDOMAR

               11.

               till slutet av 2013, inom hela sitt nationella territorium identifiera lämpliga kompetenscentrum, samt överväga att inrätta sådana,

               12.

               främja medverkan av kompetenscentrum i europeiska referensnätverk som respekterar nationella befogenheter och bestämmelser för godkännande eller erkännande,

               13.

               organisera vårdvägar för patienter som lider av sällsynta sjukdomar genom samarbete med relevanta experter, genom personalutväxling och utbyte av sakkunskap inom landet eller vid behov utomlands,

               14.

               stödja användning av informations- och kommunikationsteknik, exempelvis telemedicin där detta krävs för att säkerställa distanstillgång till den specifika vård som behövs,

               15.

               i sina planer eller strategier inkludera de erforderliga villkoren för kunskapens och expertisens spridning och rörlighet för att underlätta behandling av patienterna i deras närområde,

               16.

               uppmuntra kompetenscentrumen till ett tvärvetenskapligt förhållningssätt till vård när de behandlar sällsynta sjukdomar,

         V.   AVSEENDE SAMLANDE AV EXPERTIS OM SÄLLSYNTA SJUKDOMAR PÅ EU-NIVÅ

               17.

               samla nationell expertis för sällsynta sjukdomar och verka för att denna expertis slås samman med sina motsvarigheter i andra europeiska länder i syfte att stödja

                           a)

                           utbyte av bästa praxis om diagnosverktyg, vård, utbildning och sociala tjänster inom området sällsynta sjukdomar,

                           b)

                           adekvat utbildning för all vårdpersonal för att göra dem medvetna om förekomsten av dessa sjukdomar och de vårdresurser som finns till hands,

                           c)

                           utveckling av medicinsk utbildning inom områden med relevans för diagnos och hantering av sällsynta sjukdomar, såsom genetik, immunologi, neurologi, onkologi, pediatrik),

                           d)

                           utveckling av EU-riktlinjer för diagnostiska tester och allmän screening som respekterar nationella beslut och befogenheter,

                           e)

                           utbyte av bedömningsrapporter om särläkemedels terapeutiska eller kliniska mervärde med de övriga medlemsstaterna på gemenskapsnivå där relevant kunskap och expertis finns samlad för att minimera väntetiden för tillgång till särläkemedel för patienter med sällsynta sjukdomar,

         VI.   AVSEENDE PATIENTORGANISATIONERS EGENMAKT

               18.

               samråda med patienter och patientföreträdare om politiken på området för sällsynta sjukdomar och underlätta för patienterna att få tillgång till aktuell information om sällsynta sjukdomar,

               19.

               främja patientorganisationernas verksamhet, t.ex. informationskampanjer, kapacitetsuppbyggnad och utbildning, utbyte av information och bästa praxis, nätverksarbete och uppsökande verksamhet hos mycket isolerade patienter,

         VII.   AVSEENDE HÅLLBARHET

               20.

               tillsammans med kommissionen genom lämpliga finansierings- och samarbetsmekanismer söka säkerställa långsiktig hållbarhet i informations- och forskningsinfrastruktur samt infrastruktur för vård för sällsynta sjukdomar.

         HÄRIGENOM UPPMANAS KOMMISSIONEN

               1.

               att senast i slutet av 2013 och för att möjliggöra förslag i ett eventuellt kommande gemenskapsprogram för åtgärder på hälsoområdet utarbeta en rapport om tillämpningen av denna rekommendation till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén och på grundval av informationen från medlemsstaterna, i vilken en bedömning bör göras av de föreslagna åtgärdernas ändamålsenlighet och av behovet av ytterligare åtgärder för att ge patienter som berörs av sällsynta sjukdomar och deras familjer ett bättre liv,

               2.

               att regelbundet underrätta rådet om uppföljningen av kommissionens meddelande om sällsynta sjukdomar.

      Utfärdad i Luxemburg 8 juni 2009.

            På rådets vägnar

         Petr ŠIMERKA

            Ordförande

      (1)  Lagstiftningsresolution av den 23 april 2009 (ännu ej offentliggjord i EUT).

      (2)  Yttrande av den 25 februari 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (3)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1295/1999/EG av den 29 april 1999 om att anta ett åtgärdsprogram för gemenskapen avseende sällsynta sjukdomar inom ramen för åtgärderna på folkhälsoområdet (1999–2003) (EUT L 155, 22.6.1999, s. 1). Beslutet upphävt genom beslut nr 1786/2002/EG (EUT L 271, 9.10.2002, s. 1).

      (4)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1350/2007/EG av den 23 oktober 2007 om inrättande av ett andra gemenskapsprogram för åtgärder på hälsoområdet (2008–2013) (EUT L 301, 20.11.2007, s. 3).

      (5)  EGT L 18, 22.1.2000, s. 1.

      (6)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1513/2002/EG av den 27 juni 2002 om sjätte ramprogrammet för Europeiska gemenskapens verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration med syfte att främja inrättandet av det europeiska området för forskningsverksamhet samt innovation (2002–2006) (EGT L 232, 29.8.2002, s. 1).

      (7)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1982/2006/EG av den 18 december 2006 om Europeiska gemenskapens sjunde ramprogram för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013) (EUT L 412, 30.12.2006, s. 1).

      (8)  http://www.euro.who.int/Document/E88086.pdf

      (9)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1786/2002/EG av den 23 september 2002 om antagande av ett program för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet (2003–2008) – Kommissionens uttalanden EGT L 271, 9.10.2002, s. 1.


Avis juridique important

|

32004H0345

Kommissionens rekommendation av den 6 april 2004 om efterlevnadskontroller inom trafiksäkerhetsområdet (Text av betydelse för EES)

Europeiska unionens officiella tidning nr L 111 , 17/04/2004 s. 0075 - 0082

Kommissionens rekommendationav den 6 april 2004om efterlevnadskontroller inom trafiksäkerhetsområdet(Text av betydelse för EES)(2004/345/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 i detta, ochav följande skäl:(1) Varje år omkommer över 40000 människor på Europeiska unionens vägar. I vitboken "Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden"(1) har kommissionen fastställt som sitt övergripande trafiksäkerhetsmål att detta antal dödsoffer måste halveras till år 2010.(2) Huvudorsakerna till olyckor med dödlig utgång är fortkörning, körning i alkoholpåverkat tillstånd (nedan kallat "rattonykterhet") och bristande användning av bilbälten. En begränsning av dessa orsaker till dödsfall i trafiken skulle kunna stå för över hälften av den avsedda halveringen av antalet dödsfall.(3) Enligt forskningen är efterlevnadskontroll ett viktigt och effektivt sätt för att förhindra och minska antalet olyckor, dödsfall och skador.(4) Fortkörning, rattonykterhet och bristande användning av bilbälten är väldokumenterade och analyserade områden i flera forskningsprojekt och -studier som ger information om vad som är bästa praxis när det gäller efterlevnadskontroll av de berörda trafiköverträdelserna.(5) I en konsekvensbedömning som genomförts avseende förslag som ligger i linje med de åtgärder som fastställs i denna rekommendation, har man konstaterat att de bästa efterlevnadsåtgärder som man önskar införa i EU:s medlemsstater ger ett betydande positivt kostnads-nyttoresultat.(6) Denna bästa praxis är, vad gäller fortkörning: användning av system för automatisk hastighetskontroll, i kombination med förfaranden som har den nödvändiga kapaciteten för handläggning av ett stort antal överträdelser, vad gäller rattonykterhet: slumpmässiga utandningsprov med hjälp av alkoholtestutrustning och användning av instrument för beviskraftig testning av utandningsluften, och vad gäller bilbältesanvändning: intensiva kontroller med en viss varaktighet som äger rum flera gånger om året.(7) Av samma vetenskapliga källor framgår det att efterlevnadsåtgärderna bara är optimalt effektiva om de kombineras med åtgärder för att öka allmänhetens kunskap och förståelse för varför åtgärderna genomförs.(8) För att effektivt planera de åtgärder som skall vidtas till följd av rekommendationen bör medlemsstaterna inrätta en nationell efterlevnadsplan som de regelbundet bör utvärdera och, om så är nödvändigt, anpassa.(9) På grund av de potentiellt allvarliga konsekvenser av de överträdelser som rekommendationen handlar om bör medlemsstaterna ha som allmän strategi att överträdelserna skall följas av påföljder som är effektiva, proportionella och avskräckande och inte, vilket för närvarande ibland är fallet till exempel när det gäller bristande bilbältesanvändning, endast av en varning.(10) Handlingar som syftar till att hindra eller undergräva efterlevnaden bör också vara föremål för effektiva påföljder.(11) I vissa fall kan det vara lämpligt att ålägga en stödåtgärd, i kombination med eller i stället för en påföljd. Detta kan till exempel vara fallet då en person har ett alkoholproblem.(12) För att införa ett effektivt påföljdssystem även för fall med allvarliga och/eller upprepade överträdelser som begås i en annan medlemsstat än den medlemsstat där bilen är registrerad i, fastställs det i rekommendationen ett system för gränsöverskridande efterlevnadskontroller.(13) För att fastställa hur effektivt rekommendationen genomförs bör medlemsstaterna fylla i ett standardformulär med relevant information om detaljerna för efterlevnaden och de informationsåtgärder de har genomfört och, för att få en bättre bild av situationen när det gäller drogpåverkad körning, även relevant information om detta område. Informationen bör skickas till kommissionen och det bör ske ett informationsutbyte mellan medlemsstaterna som också bör tillhandahålla information om de gränsöverskridande kontrollaktiviteter som de har varit inblandade i.(14) Kommissionen bör vartannat år utarbeta en rapport på grundval av den information som medlemsstaterna tillhandahåller.(15) Tillsammans med direktivet om minimivillkor för genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/15/EG, rådets förordning (EEG) nr 3820/85 och rådets förordning (EEG) nr 3821/85 om social lagstiftning på vägtransportområdet(2) utgör denna rekommendation ett efterlevnadspaket som syftar till att avsevärt förbättra trafiksäkerheten i Europeiska unionen och minska antalet dödsfall och skadade i trafiken.(16) Denna rekommendation syftar till att förbättra trafiksäkerheten och att minska antalet dödsfall och skadade på Europeiska unionens vägar, genom tillämpningen av nationella efterlevnadsplaner i medlemsstaterna som innehåller åtgärder för bästa praxis för efterlevnadskontroll och information till allmänheten inom områdena fortkörning, rattonykterhet och bristande användning av bilbälten.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS ATT MEDLEMSSTATERNA1. inrättar en nationell efterlevnadsplan som innehåller de åtgärder de avser vidta för genomförandet av denna rekommendation och tillhandahåller kommissionen denna plan som bör innehålla den information som beskrivs i kapitel I i det standardformulär som fastställs i bilagan,2. regelbundet utvärderar och eventuellt anpassar den nationella efterlevnadsplanen i enlighet med den relevanta utvecklingen och informerar kommissionen om sådana anpassningar,3. säkerställer att de mer omfattande efterlevnadsåtgärder som beskrivs i rekommendationerna 4-7 kombineras med information till allmänheten som skall ges i form av upplysningskampanjer som syftar till att göra allmänheten medveten om det berörda området; det skall vara separata upplysningskampanjer för vart och ett av de tre områdena i form av information längs vägen avseende konkreta efterlevnadsåtgärder som genomförs för den vägen,4. säkerställer att utrustning för automatisk hastighetskontroll används för att kontrollera fortkörning på motorvägar, landsvägar och stadsvägar och säkerställer att kontrollerna genomförs på ett sådant sätt att dess effektivitet garanteras, dvs. att de regelbundet genomförs på vägsträckor där regelbundna överträdelser sker och där detta medför en ökad olycksrisk,5. tillhandahåller förfaranden för att säkerställa att alla överträdelser när det gäller fortkörning som registreras av utrustningen för automatisk hastighetskontroll följs upp,6. säkerställer tillämpningen av slumpmässiga utandningsprov med hjälp av alkoholtestutrustning som en ledande princip för övervakning av rattonykterhet och på ett sådant sätt så att dess effektivitet garanteras och i varje fall säkerställer att slumpmässiga utandningsprov regelbundet genomförs på platser där och tidpunkter då överträdelserna sker regelbundet och där detta medför en ökad olycksrisk, och säkerställer att polismän som genomför slumpmässiga utandningsprov använder instrument för beviskraftig testning av utandningsluften då de misstänker rattonykterhet,7. säkerställer att efterlevnadsåtgärder avseende bristande användning av bilbälten genomförs under minst två veckor minst tre gånger årligen på platser där bristande användning av bilbälten regelbundet äger rum och där det finns en ökad olycksrisk, och säkerställer att användningen av bilbälten efterlevs i varje enskilt fall där man konstaterar att så inte är fallet och där bilen blir stoppad; dessa efterlevnadsåtgärder kan äga rum tillsammans med andra trafikefterlevnadsåtgärder som avser fortkörning och rattonykterhet,8. har som en allmän strategi att överträdelser som upptäcks inom ramen för de mer omfattande efterlevnadsåtgärder som föreskrivs i rekommendationerna 4-7 följs upp genom åläggande och genomförande av ett straff och/eller en stödåtgärd och säkerställer att de påföljder som tillämpas för fortkörning, rattonykterhet och bristande användning av bilbälten är effektiva, proportionella och avskräckande, att handlingar som syftar till att hindra eller kringgå efterlevnaden är föremål för påföljder baseras på samma principer, att påföljderna är strängare när det gäller upprepade allvarliga överträdelser som begåtts av samma lagöverträdare och att de omfattar möjligheten till tillfällig eller fullständig indragning av körkortet och att fordonet beläggs med körförbud vid allvarlig överträdelse,9. bistår varandra så att denna rekommendation följs, till exempel genom att varje medlemsstat skall utse ett samordnande tillsynsorgan och till varandra och kommissionen överlämna information om överträdelserna; dessa tillsynsorgan skall användas för utbyte av den bästa efterlevnadspraxis som tillämpas av medlemsstaterna inom de områden som omfattas av denna rekommendation och de skall också tillhandahålla kommissionen information såsom beskrivs i rekommendation 12 och skall dessutom överlämna samma information till de andra medlemsstaternas tillsynsorgan,10. säkerställer att allvarliga eller upprepade överträdelser som äventyrar trafiksäkerheten och som begåtts av en utländsk förare rapporteras till de berörda myndigheterna i den medlemsstat som fordonet är registrerat i, genom det berörda tillsynsorgan som nämns i rekommendation 9 och som skall protokollföra sådana meddelanden mellan medlemsstaterna,11. säkerställer att de behöriga myndigheterna i den medlemsstat i vilken sådana allvarliga överträdelser har registrerats skall uppmana de behöriga mydnigheterna i den medlemsstat i vilken fordonet är registrerat i att vidta lämpliga åtgärder för lagöverträdaren och säkerställa att den sistnämnda medlemsstaten informerar den första om den uppföljning den har gjort för denna begäran och säkerställa att de tillsynsorgan som nämns i rekommendation 9 kommer att användas för dessa kontakter mellan medlemsstaterna,12. informerar kommissionen om genomförandet av denna rekommendation och utvecklingen inom de berörda frågorna vartannat år, i enlighet med kapitel II i det standardformulär som fastställs i bilagan; det första år som omfattas av denna rapport från medlemsstaterna kommer att bli det första hela kalenderår efter datumet för offentliggörande av denna rekommendation; informationen skall vara kommissionen tillhanda senast den 30 september efter utgången av den tvåårsperiod som rapporten omfattar,13. utvärderar, vid utgången av den tvåårsperiod som nämns i rekommendation 12, effektiviteten av de existerande nationella åtgärder som vidtagits till följd av denna rekommendation och informerar kommissionen om resultatet.HÄRIGENOM ÅTAR SIG KOMMISSIONEN1. att tillhandahålla alla medlemsstater de nationella efterlevnadsplaner som nämns i rekommendation 1,2. att tillhandahålla alla medlemsstater den information som nämns i rekommendation 2,3. att vartannat år utarbeta en rapport om medlemsstaternas tillämpning av detta direktiv och utvecklingen inom det berörda området baserat på den information från medlemsstaterna som nämns i rekommendation 12 och överlämna rapporten till rådet och Europaparlamentet inom 13 månader efter utgången av den tvåårsperiod som rapporten omfattar,4. att före tredje året efter datumet för offentliggörandet av denna rekommendation från kommissionen, på grundval av den information som nämns i rekommendation 12, utvärdera om förbättringar har uppnåtts när det gäller trafiksäkerheten i en sådan omfattning att målet att fram till 2010 minska antalet årliga dödsoffer på EU:s vägar med 50 % troligen kan uppnås om dessa förbättringar fortsätter,5. att lägga fram ett förslag till ett direktiv som syftar till att uppnå målet om en minskning med 50 % ifall de förbättringar som beskrivs i föregående punkt inte uppnås.Utfärdad i Bryssel den 6 april 2004.På kommissionens vägnarLoyola De PalacioVice ordförande(1) KOM(2001) 370 av den 12 september 2001.(2) Detta direktivförslag (KOM(2003) 628 slutlig) avser att ersätta rådets direktiv 88/599/EEG av den den 23 november 1988 om enhetligt förfarande vid kontroll av tillämpningen av förordning (EEG) nr 3820/85 om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter och av förordning (EEG) nr 3821/85 om färdskrivare för vägtransporter (EGT L 325, 29.11.1988, s. 55) ändrad genom förordning (EG) nr 2135/98 (EGT L 274, 9.10.1998, s. 1).BILAGASTANDARDFORMULÄR SOM NÄMNS I REKOMMENDATION 1I. Den nationella efterlevnadsplanenDen nationella efterlevnadsplan som nämns i rekommendation 1 skall innehålla åtminstone följande information:1. När det gäller planeringen av efterlevnadskontrollen av hastighetsbegränsningarna:a) En inventering av alla vägsträckor i medlemsstaten där hastighetsbegränsningarna regelbundet överträds och där detta leder till en ökad olycksrisk; denna inventering skall omfatta de relevanta nationella vägsträckor med hög risk såsom definieras i direktiv (....) om inrättandet av nationella riktlinjer för väginfrastruktursäkerhet och deras genomförande på det transeuropeiska vägnätet, från det direktivets datum för införlivande.b) En planering för tillämpningen av systemen för automatisk hastighetskontroll för vägsträckorna i denna inventering som innehåller följande information:- De datum då användningen av dessa system skall påbörjas för de olika sträckor som finns med i inventeringen under a.- Det datum då alla sträckor som finns med i inventeringen skall täckas av dessa system.2. När det gäller planeringen av slumpmässiga utandningsprov:a) En allmän beskrivning av de platser i medlemsstaten där och de tider då det regelbundet sker överträdelser av den tillåtna alkoholhalten i blodet och där detta leder till en ökad olycksrisk, i denna beskrivning skall det tas vederbörlig hänsyn till den särskilda olycksrisk som finns på landsvägar.b) En plan för tillämpningen av de slumpmässiga utandningsproven i enlighet med rekommendation 5 för de platser och tidpunkter som beskrivs under a, och som innehåller följande information:- Den frekvens med vilken de slumpmässiga utandningsproven skall äga rum på de platser och tidpunkter som beskrivs under a.3. När det gäller planeringen av efterlevnadskontrollen av fasthållningsanordningar:a) En allmän beskrivning av de platser i medlemsstaten där det brister i användningen och där det finns en ökad olycksrisk, i detta hänseende kommer det att tas vederbörlig hänsyn till städer.b) En planering för tillämpningen av intensiva efterlevnadsåtgärder i de platser som beskrivs under a, i enlighet med rekommendation 6, och som innehåller följande information:- De platser där de intensiva efterlevnadsåtgärderna skall genomföras, deras varaktighet och hur många gånger per år de skall genomföras.II. Information som skall meddelas till följd av rekommendation 12Medlemsstaterna skall tillhandahålla kommissionen följande information, separat för vart och ett av de två rapporteringsåren(1):1. Information när det gäller efterlevnadskontroll av hastighetsbegränsningarna1.1 System för automatisk hastighetskontroll (rekommendation 4)a) Antal, sort och typ av system, avsett för motorvägar, landsvägar respektive stadsvägar och om det är tänkt att systemen skall vara synliga för förarna eller inte.b) Antal timmar, och tidsperioder under vilka kontroller utfördes med dessa system på de olika vägtyperna.c) Vägsträckor där systemen används.1.2 Överträdelsera) Antal överträdelser av hastighetsbegränsningarna registrerade av systemen för automatisk hastighetskontroll.b) Antalet överträdelser som det hänvisas till i a och som begåtts av förare till bilar som är registrerade i utlandet.c) Det totala antal registrerade överträdelser av hastighetsbegränsningarna (inklusive dem som är registrerade genom andra kontrollmetoder).d) Det totala antalet överträdelser enligt c som begås av förare till bilar som är registrerade i utlandet.1.3 Påföljdera) Antal påföljder för överträdelse av hastighetsbegränsningarna som registrerats av systemen för automatisk hastighetskontroll.b) Antal olika typer av sådana påföljder (t.ex. böter, avdrag/ökning av poäng, tillfällig eller fullständig indragning av körkortet, körförbud för fordonet, etc.), och ytterligare detaljer som bötesbelopp, antal poäng, tidslängd för den tillfälliga indragningen av körkortet, samt för vilka överträdelser detta skall gälla.c) Den information som nämns i a och b om de påföljder förarna av utländskregistrerade bilar åläggs.d) Den information som nämns i b och c när det gäller påföljder för överträdelser av hastighetsbegränsningar som registrerats genom andra kontrollmetoder.e) Den information som nämns i a, b, c och d om påföljder som faktiskt vidtagits.1.4 Information när det gäller de förfaranden som beskrivs i rekommendation 5a) En detaljerad beskrivning av förfarandet för upptäckt, åtalan om och bestraffning av överträdelserna av hastighetsbegränsningarna och i vilken omfattning de genomförts genom automatiserade metoder, hur lång tid det tar för lagöverträdarna att få ett bötesföreläggande, tidsgränsen för att betala böterna, tidsperioden och förfarandet för överklagan (om så är möjligt).b) Om det går att tillämpa ett fast antal påföljder för sådana förfaranden, i så fall vilka.c) Om vem som skall betala böterna: ägaren till bilen, föraren, eller båda, och i vilken ordning.d) Om domstolen fortfarande har en roll att spela i förfarandet och i så fall vilken.e) Hur lång tid det tar för hela förfarandet inklusive genomförandet av påföljden (den genomsnittliga, minsta och längsta tiden)?f) Information avseende särskilda problem som medlemsstaterna har haft när det gäller genomförandet av bestämmelserna avseende förfarandena i rekommendation 5.g) Övrig information som medlemsstaterna anser vara relevant för genomförandet av dessa bestämmelser.1.5 DomstolsbeslutSamma information som nämns i 1.3 när det gäller domstolsbeslut avseende påföljder för överträdelser av hastighetsbegränsningarna.1.6 Förändringar i bestämmelserna om fortkörningDetaljerad information om eventuella förändringar i de nationella bestämmelserna om hastighetsbegränsningarna som trädde i kraft under rapporteringsperioden.1.7 Övrig informationÖvrig information som medlemsstaterna anser vara relevant för genomförandet av bestämmelserna om efterlevnadskontroller av hastighetsbestämmelserna inklusive särskilda problem de har haft när det gäller genomförandet av de berörda bestämmelserna.2. Information när det gäller efterlevnadskontroller inom området rattonykterhet2.1 Slumpmässiga utandningsprov och beviskraftig testning av utandningsluften (rekommendation 6)a) Information avseende de platser där och de tidpunkter då slumpmässiga utandningsprov ägde rum.b) Antal, sort och typ av alkoholtestutrustning som används för slumpmässiga utandningsprov.c) Antal kontroller och tidsperioder under vilka de slumpmässiga utandandningsproven ägde rum.d) Antal kontroller som genomfördes med beviskraftig utrustning för testning av utandningsluften, information om antal, sort och typ av denna utrustning som är tillgänglig för efterlevnadsåtgärder.e) Information om antal/andel av informationen för b, d och f när det gäller förare som inte är bosatta i den berörda medlemsstaten.f) Information om andra sätt att testa alkoholhalten i blodet på, t.ex. blodtester.g) Information om efterlevnadsåtgärder för rattonykterhet förutom slumpmässiga kontrollåtgärder som, om så är möjligt, tillhandahåller samma uppgifter som de som begärs i frågorna ovan.2.2 Överträdelsera) Antal överträdelser för rattonykterhet som registrerats inom ramen för de efterlevnadsåtgärder som avser slumpmässig rattonykterhet, antal i enlighet med den utrustning som används för att fastställa överträdelserna (alkoholtestutrustning, instrument för beviskraftig testning av utandningsluften eller övriga, t.ex. blodtester).b) Antal sådana överträdelser som begåtts av utländska förare.c) Totalt antal registrerade överträdelser för rattonykterhet (inklusive dem som registrerats vid andra efterlevnadsåtgärder).d) Totalt antal sådana överträdelser som begåtts av utländska förare.2.3 Påföljdera) Antal påföljder för överträdelser för rattonykterhet som registrerats vid slumpmässiga efterlevnadsåtgärder för rattonykterhet.b) Antal olika typer för sådana påföljder (t.ex. böter, avdrag/ökning av poäng, tillfällig eller fullständig indragning av körkortet, körförbud för fordonet, etc.), och ytterligare detaljer som bötesbelopp, antal poäng, tidslängd för den tillfälliga indragningen av körkortet, samt för vilka överträdelser detta skall gälla.c) Den information som nämns i a och b om de påföljder förarna av utländskregistrerade bilar åläggs.d) Den information som nämns i b och c om påföljder för överträdelser för rattonykterhet och som registrerats vid andra efterlevnadsåtgärder.e) Information om påföljder som åläggs i fall då föraren vägrade utsätta sig för en test.f) Den information som nämns i a, b, c, d och e som faktiskt vidtagits.2.4 DomstolsbeslutSamma information som nämns i 2.3 när det gäller domstolsbeslut avseende påföljder för överträdelse av bestämmelserna om rattonykterhet.2.5 Förändringar i reglerna om rattonykterhetDetaljerad information om eventuella regler om det nationella rättsliga systemet för rattonykterhet som trädde i kraft under rapporteringsperioden.2.6 Övrig informationAll annan övrig information som medlemsstaterna anser vara relevant för genomförandet av bestämmelserna om efterlevnad inom området rattonykterhet, inklusive särskilda problem de har haft när det gäller genomförandet av de berörda bestämmelserna.3. Information när det gäller efterlevnad av fasthållningsanordningar (rekommendation 7)3.1 Intensiva efterlevnadsåtgärdera) Antal kontroller som genomförts vid de intensiva efterlevnadsåtgärderna på de olika vägtyperna, också för de olika typerna av kontroller (t.ex. visuella observationer, kameraövervakning).b) Tidslängd för de intensiva efterlevnadsåtgärderna, antal gånger per år och vid vilka tidsperioder de genomfördes.c) Om de intensiva efterlevnadsåtgärderna kombinerades med efterlevnadskontroller av andra trafikregler och, om så var fallet, vilka (t.ex. fortkörning, rattonykterhet).3.2 Överträdelsera) Antal överträdelser av bestämmelserna om bilbältesanvändning och fasthållningsanordningar som registrerats vid de intensiva efterlevnadsåtgärderna.b) Antal sådana överträdelser som begåtts av förare och passagerare till bilar som är registrerade i utlandet.c) Totalt antal överträdelser som registrerats när det gäller bestämmelserna om bilbältesanvändning och fasthållningsanordningar (inklusive sådana som är registrerade vid andra tillfällen än de intensiva efterlevnadsåtgärderna).d) Totalt antal sådana överträdelser som är begångna av förare och passagerare till bilar som är registrerade i utlandet.3.3 Påföljdera) Antal påföljder för överträdelser som registrerats vid de intensiva efterlevnadsåtgärderna när det gäller bestämmelserna om bilbältesanvändning och fasthållningsanordningar.b) Antal olika typer av sådana påföljder och ytterligare sådana detaljer, som bötesbelopp, antal avdragna/ökade poäng, och för vilka överträdelser de gjorts.c) Den information som nämns i b om sådana påföljder som ålagts förare och passagerare till bilar som registrerats i utlandet.d) Den information som nämns i b om påföljder som ålagts för överträdelser av bestämmelserna för bilbältesanvändning och fasthållningsanordningar som registrerats vid andra tillfällen än de intensiva efterlevnadsåtgärderna.e) Den information som nämns i d om påföljder för förare och passagerare i bilar som är registrerade i utlandet.f) Den information som nämns i a, b, c, d och e om påföljder som faktiskt vidtagits.3.4 DomstolsbeslutSamma information som nämns i 3.3 när det gäller domstolsbeslut avseende överträdelser om bestämmelserna om bilbältesanvändning och fasthållningsanordningar.3.5 Förändringarna i bestämmelserna om fasthållningsanordningarDetaljerad information om eventuella ändringar i de nationella bestämmelserna om fasthållningsanordningar som trätt i kraft under rapporteringsperioden.3.6 Övrig informationAll annan information som medlemsstaterna anser vara relevant för genomförandet av bestämmelserna om efterlevnad av fasthållningsanordningar, inklusive problem de har haft när det gäller genomförandet av de berörda bestämmelserna.4. Information när det gäller information till allmänheten (rekommendation 3)4.1 Information om upplysningskampanjera) Antal, tidslängd för och innehållet i upplysningskampanjer för var och en av de olika typerna av omfattande efterlevnadsåtgärder, tidsperioder då och platser där de ägde rum och/eller vilka informationskanaler som användes.b) Myndigheter som ansvarar för de kampanjer som nämns i a och andra som är inblandade i utformandet av och förberedelserna för kampanjerna.4.2 Information om efterlevnadsinformation på vägarnaa) Detaljerad relevant information när det gäller dessa informationsåtgärder, t.ex. avseende deras placering (vid vilka typer av vägar), antal, innehåll, tidsperioder då de är utplacerade.b) Myndigheter som ansvarar för de informationsåtgärder som nämns i a och andra som är inblandade i utformandet av och förberedelserna för kampanjerna.c) Information om efterlevnadsåtgärder i de tre berörda områdena om vilka allmänheten inte informeras (t.ex. dolda, omarkerade kameror).4.3 Övrig informationAll annan information som medlemsstaterna anser vara relevant för genomförandet av bestämmelserna om information till allmänheten, inklusive särskilda problem de har haft när det gäller genomförandet av de berörda bestämmelserna.5. Information om effekterna av de intensiva efterlevnadsåtgärdernaAntal olyckor, dödsfall och skadade i trafiken före och efter de intensiva efterlevnads- och informationsåtgärder som genomförts i enlighet med denna rekommendation och, om det är möjligt att ta fram, hur de olika sorterna av efterlevnads- och/eller informationsåtgärder har påverkat dessa siffror.6. Information när det gäller drogpåverkad körning6.1 Information om den nationella situationenAll information om den rättsliga och faktiska situationen: nationella regler om drogpåverkad körning, inklusive vilka droger som omfattas, rättsliga gränser, testmetoder, påföljder och efterlevnadspraxis, även regler som inte särskilt gäller drogpåverkad körning men som kan ha en liknande verkan (t.ex. bestämmelser om allmän körförmåga).6.2 Information om åtgärder som vidtasDetaljerad information om konkreta åtgärder och bästa praxis när det gäller drogpåverkad körning, (exempelvis tillämpning av standardtester för droger och mediciner för förare som är inblandade i dödsolyckor och registrering och övervakning av resultaten, genomförande av informations- eller upplysningskampanjer om de potentiella farorna med drogpåverkad körning).6.3 ProblemSärskilda problem som medlemsstaterna har haft inom detta område.6.4 Övrig informationAll annan information som medlemsstaterna anser vara relevant i detta hänseende.(1) Informationen bör i möjligaste grad delas upp för privata och kommersiella fordon.


title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Lettlands uppdaterade konvergensprogram, 2005-2008

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52006SC0110

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Lettlands uppdaterade konvergensprogram, 2005-2008  /* SEK/2006/0110 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 1.2.2006SEK(2006) 110 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Lettlands uppdaterade konvergensprogram, 2005-2008(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGBakgrundStabilitets- och tillväxtpakten som trädde i kraft den 1 juli 1998 syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan främja sysselsättning. Pakten ändrades första gången 2005. Reformen genomfördes mot bakgrund av att pakten har visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, samtidigt som dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad behövde stärkas och de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet säkerställas.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av pakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Lettland lade fram sitt första konvergensprogram i maj 2004. I enlighet med förordningen avgav rådet den 5 juli 2004 sitt yttrande på grundval av en rekommendation från kommisionen och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén. Uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram skall enligt samma förfarande bedömas av kommissionen och granskas av ovannämnda kommitté. Rådet kan granska dem.I dessa program skall medlemsstaterna ange sina mål för de offentliga finanserna på medellång sikt och beskriva genom vilka politiska åtgärder dessa mål skall uppnås samt de ekonomiska antaganden som planen bygger på. Efter reformen av stabilitets- och tillväxtpakten skall målen på medellång sikt differentieras mellan enskilda medlemsstater mot bakgrund av de stora ekonomiska och finanspolitiska skillnaderna i EU, även med avseende på de finanspolitiska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet. Andra inslag i reformen är bland annat att en mer symmetrisk strategi bör eftersträvas för finanspolitiken över konjunkturcykeln, genom att striktare budgetdisciplin tillämpas under goda tider, samtidigt som ”omfattande strukturreformer” med en kontrollerbar effekt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet bör beaktas vid en tillfällig avvikelse från målen på medellång sikt eller anpassningsbanan mot dem .Kommissionen har granskat det uppdaterade konvergensprogram som Lettland nyligen lade fram med beaktande av kommissionens höstprognos 2005 samt uppförandekoden[2], den allmänt vedertagna metoden för uppskattning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. På grundval av nedanstående analys har den också överlämnat en rekommendation till rådets yttrande om programmet.Bedömning1.  Det tredje uppdaterade lettiska konvergensprogrammet tillsändes kommissionen den 30 november och omfattar perioden 2005 till 2008. Programmet följer i stort sett den modell för stabilitets- och konvergensprogram som anges i den nya uppförandekoden. Programmet har dock luckor i de frivilliga uppgifter som föreskrivs i den nya uppförandekoden (särskilt saknas uppgifter om arbetskraftens produktivitet och antalet arbetade timmar).2.  Under det senaste årtiondet har den reala BNP-tillväxten i Lettland legat på över 6 % per år, vilket är en imponerade återhämtning efter störningarna i ekonomin i samband med övergången till marknadsekonomi. Real BNP 2005 väntas äntligen överskrida den landet hade innan 1991. Denna tillväxt har kännetecknats av en stark produktivitetsutveckling och på senare tid också av sysselsättningstillväxt. Det finns dock tecken som tyder på en överhettning av ekonomin till följd av utvecklingen av underskottet i bytesbalansen, ökad inflation och kreditexpansion. Stora underskott i bytesbalansen har gjort Lettland beroende av kapitalinflöden och den utländska skulden i förhållande till BNP har ökat. I det uppdaterade programmet räknar man med att BNP-tillväxten i reala termer kommer att avta till 7,5 % 2006, vilket är en minskning från 8,4 % 2005, och följs av ytterligare en liten minskning till 7,0 % under både 2007 och 2008. Privatkonsumtionen och investeringarna väntas fortsätta vara de viktigaste drivkrafterna för tillväxt, medan nettobidraget från exporten väntas bli måttligt positivt. Generellt sett är den beräknade BNP-tillväxten rimlig jämfört med kommissionens höstprognos (till 2007) och beräkningar av den potentiella tillväxten. Tillämpas den allmänt vedertagna metoden på de uppdaterade uppgifterna visar detta att den potentiella BNP-tillväxten fortsätter att vara hög, även om den uppvisar en svagt avtagande trend på medellång sikt. Ett negativt produktionsgap uppstår från 2007. Beräkningen av den potentiella tillväxten (och därmed produktionsgapet) måste dock tolkas med försiktighet för länder som går igenom en snabb upphämtningsprocess. Programmets beräknade HIKP-inflation (som snabbt minskar från 6,9 % 2005 – den högsta bland medlemsstaterna - till 3,5 % 2008) och underskottet i betalningsbalansen (som minskar från 13,0 % av BNP 2004 till 8,0 % av BNP 2008) förefaller optimistiska, särskilt i jämförelse med kommissionens höstprognos. Generellt innehåller det makroekonomiska scenariot icke försumbara risker som bör uppmärksammas i samband med konvergensprocessen.3.  Sedan latsen knöts till ERM II den 2 maj 2005 har den legat inom det fluktuationsband på plus eller minus en procentenhet som de lettiska myndigheterna fastställt mot den centrala kursen. Räntegapet mellan tremånadersinstrument (denominerade) i lats respektive euro sjönk markant under årets lopp från över 100 räntepunkter i början på januari till ungefär 40 räntepunkter under slutet av november. Gapet ökade sedan kraftigt under slutet av december, men det verkar ha berott på tillfälliga likviditetsfaktorer relaterade till den ökning av kassakravsprocenten från 6 till 8 procentenheter som gällde från den 24 december 2005. Under merparten av 2005 har köp-/säljintervallet för statsobligationer gentemot euroområdets riktmärken fortsatt att ligga på låga nivåer på ungefär 50 räntepunkter.4.  I sitt yttrande av den 8 mars 2005 godkände rådet den strategi för de offentliga finanserna som lades fram i den tidigare uppdateringen av konvergensprogrammet för perioden 2004–2007. Utan att lämna några politiska rekommendationer ansåg dock rådet att bedömningen av de offentliga finanserna också berodde på om de påverkar efterfrågetrycket i ekonomin mot en lämplig konsolidering av den måttligare inflationen efter dess kulmen nyligen. Beträffande genomförandet av budgeten under 2005 beräknades i kommissionens höstprognos 2005 det offentliga underskottet till 1,2 % av BNP (baserat på en BNP-tillväxt på 9,1 %), jämfört med det mål som fastställts i den tidigare uppdateringen av konvergensprogrammet på 1,6 % av BNP (med en BNP-tillväxt på 6,7 %). Aktuella uppgifter mätt på kassabasis om budgetgenomförandet tyder på att utfallet kommer att bli ännu större. Det är därför mycket sannolikt att 2005 års underskott kommer att bli lägre än den nuvarande uppdateringens beräknade underskott i de offentliga finanserna för 2005 på 1,5 % av BNP (baserat på en BNP-tillväxt i reala termer på 8,4 %).5.  Utifrån den mycket försiktiga beräkningen av utfallet av 2005 års underskott i de offentliga finanserna strävar man i uppdateringen efter en blygsam minskning av underskottet senare under programperioden. I uppdateringen väntas underskottet ligga kvar på 1,5 % 2006, minska till 1,4 % 2007 och till 1,3 % under slutåret 2008. Både intäkts- och utgiftskvoterna väntas öka under programperioden (med 2 procentenheter). Offentliga investeringar och inte särredovisade ”övriga utgifter” beräknas öka mest medan sociala transfereringar (ej i natura) minskar mest. Den primära balansen beräknas minska med 0,1 procentenheter under samma tidsperiod. Uppdateringen från november 2005 är i stort sett en bekräftelse av den tidigare uppdateringens planerade anpassning, både vad gäller den måttliga omfattningen och tidsperspektivet, trots ett betydligt starkare makroekonomiskt scenario i den senaste uppdateringen.6.  Under programperioden väntas endast en mindre förbättring av det strukturella saldot, dvs. det konjunkturrensade saldot netto efter engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder (med omkring ¾ procentenheter av BNP), enligt kommissionens beräkningar på programmet enligt den allmänt vedertagna metoden. Den planerade konsolideringen är störst i slutet av perioden och koncentrerad till de år då Produktionsgapet väntas bli negativt. I uppdateringen anges ett mål för de offentliga finanserna på medellång sikt som i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten skall uppnå ett strukturellt underskott på ”cirka 1 % av BNP”, vilket skall uppnås under programperiodens sista år. Eftersom det medelfristiga målet för programmet är mer långtgående än det lägsta riktmärket (ett underskott på cirka 2 % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig säkerhetsmarginal mot alltför stort underskott. Programmets mål på medellång sikt kan anses ligga på en rimlig nivå, eftersom det i tillräcklig grad motsvarar skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt. Med hänsyn tagen till de risker för en hållbar ekonomisk konvergens som belyses ovan verkar det lämpligt att införa ett mer långtgående mål på medellång sikt.7.  De offentliga finansernas resultat kan komma att bli sämre än vad som anges i programmet. En positiv aspekt är att tidigare erfarenheter av budgetplanering visar att resultaten kan överträffa målen (vilket var fallet 2004 och som kommissionen också förutspår för 2005). Särskilt har finanspolitikens bakomliggande tillväxtprognoser och antaganden om skatteelasticitet hittills visat sig vara tilltagna i underkant. Dessutom har de budgeterade utgifterna inte alltid verkställts, främst på grund av förseningar vid genomförandet av projekt som delvis finansieras genom EU-medel. Å andra sidan verkar skatteelasticiteten i nuvarande uppdatering vara tilltagen i överkant. Vidare hänvisas i programmet till flera (föreslagna) socialpolitiska åtgärder som kommer att leda till ökade utgifter, medan kvoten för sådana utgifter beräknas minska i programmet.8.  Mot bakgrund av denna riskbedömning förefaller inte programmets finanspolitiska strategi tillräcklig för att enligt pakten nå ett strukturellt saldo som kan anses lämpligt mot slutet av programperioden. Med tanke på att bedömningen av utfallet för 2005 med all sannolikhet var betydligt bättre än vad som antogs i programmet, och troligtvis ligger nära målet på medellång sikt, kan budgetmålet för 2006 innebära en avvikelse från målet på medellång sikt med ungefär ½ % av BNP 2006 och 2007. Om ett bättre utfall för 2005 bekräftas och målet för 2006 uppnås befaras finanspolitiken under 2006 bli expansiv och olämplig då perioden 2005–2006 kan betecknas som ekonomiskt ”goda år”. För euroområdet och deltagarna i ERM II krävs i stabilitets- och tillväxtpakten en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot på minst 0,5 % av BNP (som ett riktmärke), med en större anpassning under perioder med god ekonomi. Det verkar också lämpligt med en starkare strukturell anpassningsstrategi än planerat för att säkerställa en stabil makroekonomisk konvergens.9.  När anpassningsbanan fastställs för programmets mål på medellång sikt eller för att tillåta en tillfällig avvikelse från målet skall enligt stabilitets- och tillväxtpakten hänsyn tas till ”omfattande strukturreformer” med mätbara effekter på de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. I programmet noteras att den pågående pensionsreformen och särskilt införandet av en andra pelare gradvis kommer att minska socialförsäkringsavgifterna i de offentliga finansernas saldo jämfört med 2004. Nettokostnaden för pensionsreformen beräknas i programmet till 0,25 % av BNP 2005, som gradvis ökar till 1¼ % av BNP 2008. Det kan möjliggöra en tillfällig avvikelse från den årliga anpassningsbanan på 0,5 % av BNP som krävs för programmets mål på medellång sikt, eftersom de strukturella reformer som det baseras på är tillräckligt detaljerade i programmet och har en betydande positiv effekt på de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. Vidare förefaller överensstämmelsen med fördragets budgetkrav och stabilitets- och tillväxtpaktens krav säkrad när det gäller en säkerhetsmarginal i förhållande till referensvärdet på 3 % av BNP. Förslaget ovan om en snabbare anpassningstakt mot programmets mål på medellång sikt än vad som krävs i programmet förefaller dock genomförbart då den beräknade nettokostnaden för pensionsreformen är blygsam under programmets första år.10.  Skuldkvoten beräknas uppgå till 14,9 % av BNP 2005, dvs. långt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Skuldkvoten beräknas minska mycket lite under programperioden, till 14,7 % av BNP 2008, med effekten att underskotten dämpas betydligt genom en hög BNP-tillväxt i nominella termer.11.  När det gäller de offentliga finansernas hållbarhet förefaller risken för Lettlands del vara låg när det gäller de beräknade offentliga utgifterna för befolkningens åldrande. Den för närvarande mycket låga bruttoskulden beräknas fortsätta att ligga under 60 % av referensvärdet under merparten av prognosperioden 2005–2050. Den pensionsreform som lanserades i Lettland 1996 bidrar i betydande grad till att tygla effekterna av den åldrande befolkningen på de offentliga finanserna.12.  De planerade finanspolitiska åtgärderna överensstämmer på det hela taget med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Särskilt anger konvergensprogrammet åtgärder för sysselsättning och tillväxt genom förändrad inkomst- och utgiftsstruktur (särskilt genom en övergång från direkt till indirekt beskattning och minskning av offentliga transfereringar) samt genom en prioritering av offentliga investeringar. Finanspolitikens potentiella uppgift att sätta upp prioriterade mål, särskilt för att bromsa inflationen och åtgärda underskottet i betalningsbalansen, har dock inte utforskats i tillräcklig grad.13.  Lettlands nationella reformprogram som lämnades den 21 oktober 2005 enligt den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning anger säkerställandet av makroekonomisk stabilitet som den viktigaste utmaningen med effekter på de offentliga finanserna och härvidlag skall stärkandet av budgetdisciplinen och budgetplaneringen spela en viktig roll. Budgetkonsekvenserna av det begränsade antal konkreta reformåtgärder som anges i det nationella reformprogrammet återspeglas i konvergensprogrammets budgetprognoser. De finanspolitiska åtgärderna i konvergensprogrammet ligger i linje med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. Det nämndes ovan att konvergensprogrammet anger åtgärder för att stödja tillväxt och sysselsättning genom förändrad inkomst- och utgiftsstruktur (särskilt genom en övergång från direkt till indirekt beskattning och en minskning av offentliga transfereringar) samt genom en prioritering av offentliga investeringar.Med utgångspunkt från denna bedömning och mot bakgrund av behovet att säkerställa en hållbar konvergens, samt minska underskottet i betalningsbalansen och bromsa inflationen, bör Lettland överväga mer ambitiösa offentliga finanser än vad som för närvarande planeras, särskilt genom att snabbare nå målet i programmet på medellång sikt och undvika att driva en konjunkturförstärkande finanspolitik under ekonomiskt ”goda år”.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Lettlands uppdaterade konvergensprogram, 2005-2008EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[3], särskilt artikel 9.3,med beaktande av kommissionens rekommendation,efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.14.  Den [14 februari 2006] granskade rådet Lettlands uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2005–2008.15.  Under det senaste årtiondet har BNP-tillväxten i reala termer i genomsnitt uppgått till över 6 % per år i Lettland. Denna tillväxt har kännetecknats av en stark produktivitetsutveckling och på senare tid också av sysselsättningstillväxt. Stora underskott i betalningsbalansen har dock gjort Lettland beroende av kapitalinflöden och den utländska skulden i förhållande till BNP har ökat. Inflationen har ökat sedan mitten av 2003 och fortsätter att ligga på över 6 %, vilket urholkar ekonomins konkurrenskraft i förhållande till omvärlden och utgör ett hot mot tillväxten. Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten minska från 8,4 % 2005 till 7,2 % i genomsnitt under resten av programperioden. Enligt tillgängliga uppgifter förefaller detta scenario bygga på rimliga tillväxtantaganden. Programmets beräkningar av inflationen och underskottet i betalningsbalansen förefaller vara tilltagna i underkant.16.  Programmet motsvarar i grova drag den modell för stabilitets- och konvergensprogram som definieras i den nya uppförandekoden[4].17.  Det beräknade underskottet i de offentliga finanserna för 2005 uppgår i denna uppdatering till 1,5 % av BNP, baserat på en BNP-tillväxt på 8,4 %. Det innebär ett något lägre underskott och ett betydligt bättre tillväxtresultat än vad som beräknats i det föregående programmet (ett underskott på 1,6 % av BNP och en tillväxt på 6,7 % av BNP). Kommissionens höstprognoser beräknade ett underskott på 1,2 % av BNP, baserat på en BNP-tillväxt på 9,1 %. Aktuella uppgifter på kassabasis om budgetgenomförandet visar på att utfallet kommer att bli ännu bättre än vad som anges i uppdateringen och kommissionens höstprognoser.18.  Rådets yttrande om den föregående uppdateringen antogs den 8 mars 2005 och innehöll inga politiska rekommendationer. Dock framhölls det att bedömningen av konsolideringsstrategin och finanspolitikens lämplighet var beroende av betalningsbalansens gynnsamma utveckling, efterfrågetrycket i ekonomin och en måttligare inflation efter dess kulmen nyligen.19.  Det uppdaterade programmet siktar mot en måttlig minskning av underskottet i de offentliga finanserna. Enligt uppdateringen förväntas ett underskott i de offentliga finanserna på 1,5 % 2005, 1,5 % 2006, 1,4 % 2007 och 1,3 % för slutåret 2008. Det primära saldot beräknas minska med 0,1 procentenhet under samma period. Både inkomst- och utgiftskvoterna beräknas öka under programperioden (med 2,1 respektive 1,9 procentenheter). Offentliga investeringar och inte särredovisade ”övriga” utgifter ökar mest (från 2,3 % av BNP 2005 till 3,3 % av BNP 2008 och från 12,3 % av BNP till 13,8 % av BNP 2008) medan sociala transfereringar (ej i natura) minskar mest (från 9,3 % av BNP 2005 till 8,9 % av BNP 2008). Jämfört med den föregående uppdateringen är den från november 2005 i stort sett en bekräftelse på den planerade anpassningen, även om tillväxtantagandet är avsevärt starkare.20.  Enligt kommissionens beräkningar med den allmänt vedertagna metoden väntas det strukturella saldot bara förbättras något med ¾ procentenheter av BNP under programperioden (dvs. det konjunkturrensade saldot netto efter engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder). Den planerade konsolideringen är störst i slutet av perioden och koncentrerad till de år då produktionsgapet väntas bli negativt. I uppdateringen fastställs ett mål på medellång sikt för de offentliga finanserna enligt stabilitets- och tillväxtpakten med ett strukturellt underskott på cirka 1 % av BNP och syftet är att uppnå detta under programperiodens sista år. Eftersom det medelfristiga målet för programmet är mer långtgående än det lägsta riktmärket (ett underskott på cirka 2 % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig säkerhetsmarginal mot ett alltför stort underskott. Programmets mål på medellång sikt kan anses ligga på en rimlig nivå, eftersom det i tillräcklig grad motsvarar skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt. Med tanke på de risker för hållbar ekonomisk konvergens som belyses ovan, verkar det lämpligt med ett mål som är mer långtgående på medellång sikt.21.  De offentliga finansernas resultat kan komma att bli sämre än vad som beräknas i programmet. Även om tillväxtprognoser och förmodad skatteelasticitet i tidigare budgetar oftast visat sig vara försiktiga är det inte nödvändigtvis fallet i nuvarande program då dess förmodade skatteelasticitet verkar optimistisk. Vidare hänvisas i programmet till flera (föreslagna) socialpolitiska åtgärder, som skulle öka dessa utgifter istället för att minska dem enligt programmets beräkningar.22.  Mot bakgrund av denna riskbedömning kan finanspolitiken vara otillräcklig för att nå ett strukturellt saldo mot slutet av programperioden som kan anses lämpligt enligt pakten. Enligt ovan skulle det också vara önskvärt med en mer ambitiös strategi än den som fastställts i programmet. Programmets takt i anpassningen till dess medelfristiga mål ligger inte i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att den årliga förbättringen av det strukturella saldot för euroområdet och de länder som deltar i ERM II som ett riktmärke bör ligga på 0,5 % av BNP och att korrigeringen bör vara större under goda ekonomiska tider. Om man behåller målet för 2006 och utfallet för 2005 blir betydligt bättre än väntat skulle en eventuell försämring av det strukturella saldot under 2006 innebära en betydande lättnad av finanspolitiken i en situation med ett fortsatt mycket högt efterfrågetryck och högst relevanta stabilitetsrisker.23.  När anpassningsbanan fastställs för programmets mål på medellång sikt eller för att tillåta en tillfällig avvikelse från målet skall enligt stabilitets- och tillväxtpakten hänsyn tas till ”omfattande strukturreformer” med mätbara effekter på de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. I programmet noteras att den pågående pensionsreformen och särskilt införandet av en andra pelare gradvis kommer att minska socialförsäkringsavgifterna i de offentliga finansernas saldo jämfört med 2004. Nettokostnaden för pensionsreformen beräknas i programmet till 0,25 % av BNP 2005, som gradvis ökar till 1¼ % av BNP 2008. Det kan möjliggöra en tillfällig avvikelse från den årliga anpassningsbanan på 0,5 % av BNP som krävs för programmets mål på medellång sikt, eftersom de strukturella reformer som det baseras på är tillräckligt detaljerade i programmet och har en betydande positiv effekt på de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. Vidare förefaller överensstämmelsen med fördragets budgetkrav och stabilitets- och tillväxtpaktens krav säkrad när det gäller en säkerhetsmarginal i förhållande till referensvärdet på 3 % av BNP. Förslaget ovan om en snabbare anpassningstakt mot programmets mål på medellång sikt än vad som krävs i programmet förefaller dock genomförbart då den beräknade nettokostnaden för pensionsreformen är blygsam under programmets första år.24.  Skuldkvoten beräknas uppgå till 14,9 % av BNP under slutet av 2005, dvs. långt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Skuldkvoten beräknas minska något under programperioden till 14,7 % av BNP 2008, med effekten att de bestående underskotten dämpas betydligt genom den höga BNP-tillväxten i nominella termer.25.  I fråga om de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet förefaller risken i samband med befolkningens ökande medelålder bli låg i Lettland.[5] Bruttoskuldens för närvarande mycket låga nivå beräknas ligga kvar under referensvärdet på 60 % under merparten av prognosperioden 2005–2050. Den pensionsreform som lanserades i Lettland 1996 bidrar i betydande grad till att begränsa effekterna av en åldrande befolkning på de offentliga finanserna.26.  De finanspolitiska åtgärder som föreslås är i stort sett förenliga med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. I konvergensprogrammet anges särskilt åtgärder för att främja tillväxt och sysselsättning genom förändrad inkomst- och utgiftsstruktur (särskilt genom en övergång från direkt till indirekt beskattning och en minskning av offentliga transfereringar) samt genom en prioritering av offentliga investeringar. Ökad fokusering behövs för att fastställa huvudmål, som att bromsa inflationen, åtgärda underskottet i bytesbalansen och öka förvärvsfrekvensen genom att främja en integrerad arbetsmarknad.27.  Lettlands nationella reformprogram som lämnades den 21 oktober 2005 enligt den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning anger säkerställandet av makroekonomisk stabilitet som den viktigaste utmaningen med effekter på de offentliga finanserna och härvidlag skall stärkandet av budgetdisciplinen och budgetplaneringen spela en viktig roll. Det begränsade antal konkreta reformåtgärder som anges i det nationella reformprogrammet får effekter på de offentliga finanserna som återspeglas i konvergensprogrammets prognoser. De finanspolitiska åtgärder som planeras i konvergensprogrammet överensstämmer med de finanspolitiska åtgärder som planeras i det nationella reformprogrammet. Som nämns ovan anges i konvergensprogrammet särskilt åtgärder för att främja tillväxt och sysselsättning genom förändrad inkomst- och utgiftsstruktur (särskilt genom en övergång från direkt till indirekt beskattning och en minskning av offentliga transfereringar) samt genom en prioritering av offentliga investeringar.Mot bakgrund av bedömningen ovan och behovet av att säkerställa en hållbar konvergens samt minska underskottet i betalningsbalansen och bromsa inflationen, anser rådet att Lettland bör överväga mer ambitiösa offentliga finanser än vad som för närvarande planeras, särskilt genom att snabbare nå det mål på medellång sikt som anges i programmet och undvika att driva en konjunkturförstärkande finanspolitik under ekonomiskt ”goda år”.Jämförelse mellan beräkningar av centrala makroekonomiska och budgetmässiga nyckeltal2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Real BNP (skillnad i %) | KP nov. 2005 | 8,5 | 8,4 | 7,5 | 7,0 | 7,0 |KOM nov 2005 | 8,3 | 9,1 | 7,7 | 7,1 | Uppgift saknas |KP dec. 2004 | 8,1 | 6,7 | 6,5 | 6,5 | Uppgift saknas |HIKP-inflation (i %) | KP nov. 2005 | 6,2 | 6,9 | 5,6 | 4,3 | 3,5 |KOM nov 2005 | 6,2 | 6,8 | 6,0 | 4,8 | Uppgift saknas |KP dec. 2004 | 6,2 | 4,3 | 3,0 | 3,0 | Uppgift saknas |Produktionsgap (% av potentiell BNP) | KP nov. 20053 | 0,5 | 0,8 | 0,4 | -0,5 | -1,1 |KOM nov 20055 | 0,1 | 0,8 | 0,3 | -0,7 | Uppgift saknas |KP dec. 20043 | 1,6 | 0,9 | 0,0 | -0,5 | Uppgift saknas |Saldo för de offentliga finanserna1 (i % av BNP) | KP nov. 2005 | -1,0 | -1,5 | -1,5 | -1,4 | -1,3 |KOM nov 2005 | -1,0 | -1,2 | -1,5 | -1,5 | Uppgift saknas |KP dec. 2004 | -1,7 | -1,6 | -1,5 | -1,4 | Uppgift saknas |Primärt saldo (i % av BNP) | KP nov. 2005 | -0,2 | -0,7 | -0,8 | -0,6 | -0,6 |KOM nov 2005 | -0,2 | -0,5 | -0,8 | -0,8 | Uppgift saknas |KP dec. 2004 | -0,9 | -0,8 | -0,8 | -0,7 | Uppgift saknas |Konjunkturrensat saldo=strukturellt saldo2 (i % av BNP) | KP nov. 20053 | -1,1 | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1,0 |KOM nov 20054 | -1,0 | -1,5 | -1,6 | -1,3 | Uppgift saknas |KP dec. 2004 | Uppgift saknas | Uppgift saknas | Uppgift saknas | Uppgift saknas | Uppgift saknas |Offentliga sektorns bruttoskuldkvot (i % av BNP) | KP nov. 2005 | 13,1 | 14,9 | 13,6 | 13,7 | 14,7 |KOM nov 2005 | 14,7 | 12,8 | 13,0 | 13,2 | Uppgift saknas |KP dec. 2004 | 14,2 | 14,5 | 15,8 | 15,0 | Uppgift saknas |Anmärkningar: 1 Nettokostnaderna för den pågående pensionsreformen (införandet av en andra pelare) ingår i underskottet. Kostnaderna beräknas uppgå till 0,27 % av BNP 2005, 0,37 % av BNP 2006, 0,62 % av BNP 2007 och 1,32 % av BNP 2008. 2 Konjunkturrensat saldo (liksom i raderna ovanför) utan engångsåtgärder och tillfälliga åtgärder. Den årliga förbättringen av det konjunkturrensade saldot som planeras i programmet med justering för effekten av det gradvisa genomförandet av pensionsreformen uppgår till 0,2 % av BNP 2006, 0,6 % 2007 och 1,0 % 2008, dvs. ett genomsnitt på 0,6 % för perioden 2006–2008. Då inga andra engångsåtgärder och tillfälliga åtgärder specificeras i programmet är det konjunkturrensade saldot identiskt med det strukturella saldot. 3 Kommissionens beräkningar på grundval av uppgifterna i programmet. 4 Det förekommer inga engångsåtgärder och tillfälliga åtgärder i kommissionens prognoser. 5 Baserat på följande beräkningar av potentiell tillväxt: 7,9 % 2004, 8,3 % 2005, 8,3 % 2006 och 8,2 % 2007. Källor: Källor: Konvergensprogrammet, kommissionens höstprognos 2005 (KOM), kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsen http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[3] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som nämns i denna text finns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[4] Programmet har dock luckor i de frivilliga uppgifter som föreskrivs i den nya uppförandekoden (särskilt saknas uppgifter om arbetskraftens produktivitet och arbetade timmar).[5] Närmare uppgifter om hållbarhet på lång sikt finns i kommissionen tekniska bedömning av programmet som finns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm