title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Cyperns nationella reformprogram för 2012, med avgivande av rådets yttrande om Cyperns stabilitetsprogram 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/13

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Cyperns nationella reformprogram för 2012, med avgivande av rådets yttrande om Cyperns stabilitetsprogram 2012–2015
   2012/C 219/04
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Europeiska rådet antog den 26 mars 2010 kommissionens förslag till ny strategi för sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (4) om Cyperns nationella reformprogram för 2011 och avgav ett yttrande om Cyperns uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014 (nedan kallad rådets rekommendation från 2011).

               (4)

               Kommissionen antog den 23 november 2011 den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, Rapporten om varningsmekanismen, där det angavs att Cypern var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser där kommittén för socialt skydd uppmanades att, i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer, framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxten. Europeiska rådet betonade behovet av att genomföra en differentierad, tillväxtfrämjande budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslösheten och krisens sociala konsekvenser och modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden, så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (9)

               Den 7 maj 2012 lade Cypern fram sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2015 och den 10 maj 2012 sitt nationella reformprogram för 2012. För att beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt. Kommissionen har också i en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 bedömt om Cypern påverkas av makroekonomiska obalanser. Kommissionen konstaterade vid sin fördjupade granskning att Cypern är drabbat av en intern obalans på grund av dess banksektor och skuldsättningen i företagssektorn samt en extern och en intern obalans som gäller utvecklingen av landets offentliga finanser och konkurrenskraften, även om de inte är alltför stora.

               (10)

               Mot bakgrund av bedömningen av stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna förefaller optimistiskt för 2012–2014. I det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets budgetberäkningar finns det fortfarande betydande nedåtrisker, främst i förhållande till utvecklingen av den inhemska efterfrågan under 2012–2013, även om scenariot innehåller en stor nedrevidering av tillväxtutsikterna. Den i programmet beskrivna strategin för de offentliga finanserna syftar till att korrigera det alltför stora underskottet under 2012 och senast 2014 uppnå det medelfristiga budgetmålet för de offentliga finanserna och hålla fast vid det under 2015. I stabilitetsprogrammet bekräftas det tidigare medelfristiga budgetmålet för de offentliga finanserna som går ut på att uppnå ett saldo i balans i strukturella termer, vilket på ett adekvat sätt avspeglar stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Den planerade korrigeringen av det alltför stora underskottet är i linje med den tidsfrist som fastställs i den rekommendation som rådet utfärdade den 13 juli 2010 inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Med beaktande av det (omräknade) strukturella budgetsaldot (5) motsvarar den planerade genomsnittliga årliga finanspolitiska insatsen på 1,5 % av BNP för perioden 2011–2012 den insats som rekommenderades av rådet. Den förutsedda takten i ansträngningarna att nå det planerade medelfristiga budgetmålet 2013 är tillräcklig eftersom den överstiger stabilitets- och tillväxtpaktens riktvärde på 0,5 % av BNP enligt både 2012 års vårprognos från kommissionens avdelningar och stabilitetsprogrammet.
               Ökningstakten i de offentliga utgifterna, med beaktande av diskretionära åtgärder på inkomstsidan, ligger i linje med stabilitets- och tillväxtpaktens utgiftsriktmärke för 2013–2014, men inte för 2015. Programmets mål för de offentliga finanserna är förenade med risker som sammanhänger med att det makroekonomiska scenariot förefaller optimistiskt för 2012–2014 och att den planerade konsolideringsansträngningen under 2013 delvis bygger på inte fullt specificerade åtgärder. Enligt stabilitetsprogrammet kommer skuldkvoten, som uppgick till 71,6 % 2011, att öka till 72,1 % 2012 för att därefter gradvis sjunka till 65,4 % 2015. Vad gäller riktmärket för skuldminskning i stabilitets- och tillväxtpakten kommer Cypern att vara i en övergångsperiod under åren 2013–2015 och de planer som beskrivs i programmet säkerställer tillräckliga framsteg mot efterlevnad av skuldminskningsriktmärket. Denna beräkning är emellertid förenad med risker som sammanhänger med de eventuella insatserna för att rädda finansiella företag.

               (11)

               Skatteförvaltningens effektivitet måste avsevärt förbättras, eftersom förvaltningskostnaderna i förhållande till uppbörden av skatteinkomster är mycket höga i Cypern. Skatteuppbörden är relativt låg. Särskilt är skatteförvaltningens utgifter som andel av BNP och förvaltningskostnaderna i förhållande till nettouppbörden av skatteinkomster mycket höga och visar en ökande trend. Åtgärder för att uppmuntra en omställning från informellt/odeklarerat arbete och för att komma till rätta med skatteflykt är nödvändiga. Vidare bör initiativ för att effektivisera skatteuppbörden förstärkas.

               (12)

               Med hänsyn till Cyperns bankinstituts betydande exponering mot den grekiska ekonomin har bankernas tillgångsförvaltning, lönsamhet, kapital- och likviditetsreserver påverkats negativt av omstruktureringen av den grekiska statsskulden och den ökande andelen nödlidande lån till grekiska låntagare. Den konsoliderade cypriotiska banksektorns totala exponering mot Grekland är mycket hög. Cyperns parlament antog den 14 december 2011 två lagförslag om att stärka det finansiella systemets förmåga att stå emot bankkriser. Framsteg i att stärka tillsynen över de kooperativa kreditkassorna, som innehar omkring 40 % av alla inhemska insättningar, har hittills inte varit tillfredsställande.

               (13)

               Cypern står inför utmaningar när det gäller att säkerställa långsiktigt hållbara offentliga finanser, särskilt på pensionsområdet. Cypern har genomfört två viktiga strukturåtgärder för att reformera sitt pensionssystem. Samtidigt som de antagna åtgärderna är relevanta och trovärdiga är emellertid Cyperns reaktion inte tillräckligt ambitiös för att garantera att åtgärderna är hållbara och tillräckliga och för att göra systemet mer rättvist på längre sikt. Det krävs fortfarande åtgärder för att äldre arbetstagare fortsatt ska vara anställbara i företag och för att stödja höjningen av den effektiva pensionsåldern. Beträffande fattigdom bland de äldre har Cypern endast delvis åtgärdat den stora risk de löper att drabbas av fattigdom. De antagna åtgärderna är otillräckliga för att inkomsterna för pensionärer som löper risk att drabbas av fattigdom ska bli tillräckliga på kort sikt.

               (14)

               Ojämlika och ineffektiva förhållanden i hälso- och sjukvårdssektorn har inte åtgärdats på ett meningsfullt sätt. Trots rådets rekommendation från 2011, rekommendation 3, har ingen tydlig tidsfrist hittills angivits för att fullfölja arbetet på att inrätta ett nationellt sjukförsäkringssystem. Detta innebär risker för den långsiktiga kontrollen av och hållbarheten i de offentliga finanserna och för hälso- och sjukvårdens kvalitet.

               (15)

               Den cypriotiska regeringen har vidtagit vissa åtgärder som svar på 2011 års rekommendation om löneindexering (levnadskostnadsbidrag – COLA), särskilt genom att införa ett tvåårigt lönestopp i den offentliga sektorn. Regeringen och arbetsmarknadens parter enades också om att inleda en dialog för att se över COLA-systemet till slutet av juni 2012. En omfattande reform av systemet bör eftersträvas, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, i syfte att stärka kopplingen mellan reallöner och produktivitetsutveckling och göra systemet mer rättvist. Detta skulle inte bara stärka landets konkurrenskraft utan också leda till en effektivare arbetskraftsallokering. Denna utveckling utgör de första stegen i rätt riktning, men deras relevans och trovärdighet beror i hög grad på ambitionsnivån i den sociala dialog som nu pågår om reformen av löneindexeringssystemet och hur resultatet av dialogen genomförs.

               (16)

               De försämrade makroekonomiska utsikterna påverkade den cypriotiska arbetsmarknaden negativt, ledde till stigande arbetslöshet och orsakade en kraftigt ökad ungdomsarbetslöshet. Cypern har vidtagit en rad positiva åtgärder för att hantera denna utmaning. Dessa åtgärder är relevanta men inte tillräckligt ambitiösa, särskilt på utbildnings- och yrkesutbildningsområdet där genomförandet bör påskyndas. Ytterligare ansträngningar krävs för att få ned ungdomsarbetslösheten samt för att omskola och vidareutbilda arbetskraften så att de nödvändiga omställningarna på arbetsmarknaden underlättas, särskilt med inriktning på de grupper som i låg utsträckning deltar i aktiviteter för livslångt lärande, som exempelvis lågutbildade och äldre arbetstagare.

               (17)

               När det gäller tjänstesektorn har Cypern införlivat Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden (6) (nedan kallat tjänstedirektivet) i den nationella lagstiftningen genom en övergripande lag kompletterad av en rad ändringar i sektorsspecifika lagar och föreskrifter. Inom vissa sektorer (t.ex. detaljhandel, turism och byggtjänster) har antagandet av sektorsspecifik lagstiftning ännu inte avslutats. Även om Cypern ligger bra till i förhållande till EU-genomsnittet när det gäller tjänster inom de fria yrkena, och det endast är 4 av de 90 reglerade yrkena i Cypern som är företagstjänster, finns det några få reglerade fria yrken som fortfarande har fasta minimiavgifter, exempelvis advokater och arkitekter.

               (18)

               På grundval av analysen i den fördjupade granskningen kan slutsatsen dras att Cypern har drabbats av obalanser. I synnerhet kräver den makroekonomiska utveckling som avspeglas i bytesbalansen, de offentliga finanserna och finanssektorn en noggrann övervakning och brådskande finanspolitisk uppmärksamhet för att förhindra eventuella negativa effekter på ekonomins och den ekonomiska och monetära unionens funktion. Cyperns ekonomi har närmare bestämt kännetecknats av varaktigt och betydande underskott i bytesbalansen, framkallat av underskott i handelsbalansen på grund av en gradvis försämrad pris-/kostnadskonkurrenskraft, obalanser i de offentliga finanserna som har övergått i årliga underskott vilka har ökat även när ekonomin återhämtat sig från en konjunkturnedgång, samt stigande privat skuldsättning. Särskilt är företagen utanför finanssektorn mycket sårbara på grund av sin höga skuldsättning i förening med låg lönsamhet, vilket har resulterat i en betydande ökning av nödlidande lån i denna sektor. Banksektorns stora exponering mot grekiska statsobligationer och den grekiska ekonomin är också mycket riskabel. Tillväxtutsikterna är vidare dämpade vilket ytterligare försvårar den relativt långsamma upplösningen av obalanser.

               (19)

               Cypern har gjort ett antal åtaganden inom ramen för europluspakten. Åtagandena – och genomförandet av de åtaganden som gjordes 2011 – avser främjande av sysselsättning, stärkande av konkurrenskraft, höjning av sysselsättningsgraden, de offentliga finansernas hållbarhet och förstärkning av den finansiella hållbarheten. Kommissionen har bedömt genomförandet av åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna bedömning har tagits i beaktande i rekommendationerna.

               (20)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen gjort en heltäckande analys av Cyperns ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet och lagt fram en fördjupad granskning. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Cypern utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Dess rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen speglas i rekommendationerna 1 till 7 nedan.

               (21)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (7) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (22)

               Mot bakgrund av resultaten från kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 kommer särskilt till uttryck i rekommendationerna 1, 2 och 7 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Cypern att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:

               1.

               Vidta ytterligare åtgärder för att uppnå en varaktig korrigering av det alltför stora underskottet under 2012. Strikt genomföra budgetstrategin, med stöd av tillräckligt specificerade åtgärder, för år 2013 och framåt för att säkerställa att det medelfristiga budgetmålet för de offentliga finanserna uppnås senast 2014 och att riktmärket för utgifter efterlevs samt säkerställa tillräckliga framsteg i riktning mot uppfyllande av riktmärket för skuldminskning. Påskynda infasningen av ett verkställbart flerårigt budgetramverk som bygger på bindande regler och korrigeringsmekanismer. Vidta åtgärder för att upprätthålla en strikt utgiftskontroll och snarast möjligt införa program- och resultatbudgetering. Förbättra efterlevnaden av skatteregler och bekämpa skatteflykt.

               2.

               Ytterligare harmonisera tillsyns- och regleringsramarna för de kooperativa kreditkassorna i linje med de standarder som gäller för affärsbankerna. Skärpa regleringsbestämmelser för en effektiv rekapitalisering av finansiella institut i syfte att begränsa den finansiella sektorns exponering mot externa chocker.

               3.

               Ytterligare förbättra pensionssystemets långsiktiga hållbarhet och tillräcklighet samt vidta åtgärder för att minska den höga fattigdomsrisken för de äldre. Säkerställa en höjning av den faktiska pensionsåldern, bland annat genom att anpassa den lagstadgade pensionsåldern till den ökande förväntade livslängden.

               4.

               Utan dröjsmål, på grundval av en färdplan, färdigställa och genomföra det nationella hälso- och sjukvårdssystemet, som bör säkerställa att det blir ekonomiskt hållbart och samtidigt ger ett heltäckande skydd.

               5.

               Höja de yrkesverksammas kompetensnivå för att förstärka deras yrkesmässiga rörlighet till förmån för verksamhetsområden med hög tillväxt och högt förädlingsvärde. Vidta ytterligare åtgärder för att få ned ungdomsarbetslösheten med betoning på praktikplatser i företag och främjande av egenföretagande. Vidta lämpliga ekonomisk-politiska åtgärder på efterfrågesidan för att stimulera innovationsverksamhet i företagen.

               6.

               Avlägsna omotiverade hinder på tjänstemarknaderna, särskilt genom att förbättra genomförandet av tjänstedirektivet inom de tjänstesektorer som har högst tillväxtpotential (inklusive turism) och genom att öppna upp tillhandahållandet av tjänster inom de fria yrkena.

               7.

               Förbättra konkurrenskraften bland annat genom att i samråd med arbetsmarknadens parter och i linje med nationell praxis reformera löneindexeringssystemet så att det bättre avspeglar produktivitetsutvecklingen. Vidta åtgärder för att diversifiera den ekonomiska strukturen. Återställa balansen i de offentliga finanserna genom utgiftsbegränsningar.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUT C 210, 16.7.2011, s. 12.

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (6)  EUT L 376, 27.12.2006, s. 36.

      (7)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


				|

		52011SC0816

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Sloveniaand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Slovenia 2011-2014

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Sloveniens nationella reformprogram 2011
och rådets yttrande
om Sloveniens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet Europeiska
kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt –
Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den ekonomiska
politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas
för att stimulera Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3],
vilka tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och
den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk
samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.
(4)
Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och
strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och den 7
mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Det
underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga
finanser och hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom
arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna
uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i
deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också
de medlemsstater som deltar i euro plus-pakten att i tid lägga fram sina
åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram
och nationella reformprogram.
(6)
Den 18 och den 19 april 2011 överlämnade Slovenien
sitt uppdaterade stabilitetsprogram för 2011, som omfattar perioden 2011–2014, och
sitt nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband
mellan de båda programmen har de granskats samtidigt.
(7)
Under de år som föregick krisen hade Slovenien en
snabb ekonomisk tillväxt tack vare en växande export och ökande investeringar.
Slovenien drabbades dock hårt av krisen och förlorade nästan 10 % av sin BNP
under perioden 2008–2010, något som upphävde en del av den föregående
upphämtningsprocessen. Automatiska stabilisatorer, återhämtningsåtgärder och
stark inbyggd utgiftsdynamik samverkade så att det offentliga underskottet
drevs upp från 1,8 % av BNP 2008 till 6,0 % av BNP 2009 (med
bruttoskuldsnivåer på 21,9 % respektive 35,2 % av BNP).
Arbetsmarknaden reagerade med en betydande eftersläpning, och sysselsättningen
fortsätter att uppvisa en nedåtgående trend. Arbetslösheten ligger fortfarande
under EU-genomsnittet, men den ökade kraftigt från nivåerna före krisen – från
4,4 % till 7,3 % 2010. Den ekonomiska återhämtningen har hittills
varit tämligen långsam, och den väntas ta fart först 2012 med en beräknad
tillväxt på 2,5 % av BNP.
(8)
På grundval av en bedömning av det uppdaterade
stabilitetsprogrammet enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att
det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska
beräkningarna i programmet är trovärdigt på kort sikt och alltför optimistiskt
för slutet av programperioden. Utgångsläget är 5,6 % av BNP 2010, och
programmet syftar till att få ned det offentliga underskottet under
referensvärdet 3 % av BNP senast 2013 genom en begränsning av primära utgifter
på bred basis. Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet räknar man
i programmet med måttliga framsteg i arbetet för att uppnå målet på medellång
sikt – ett saldo i balans i strukturella termer – men man räknar inte med att
målet kommer att uppnås. Även om målet på medellång sikt har fastställts på en
mer ambitiös nivå än i det föregående programmet kan det inte betraktas som
lämpligt på detta stadium eftersom det inte är klart huruvida det säkerställer
tillräckligt snabba framsteg när det gäller att uppnå långsiktig hållbarhet i
de offentliga finanserna. Den genomsnittliga
årliga finanspolitiska ansträngningen under perioden 2011–2013, som den
beräknas av kommissionen på grundval av uppgifterna i programmet enligt den
allmänt vedertagna metoden, beräknas motsvara cirka 0,5 % av BNP. Detta är
under den nivå som rådet rekommenderat. Dessutom
kan man missa målen för underskott och skuldsättning.
Ytterligare åtgärder förväntas antas som en del av en tilläggsbudget för
att uppnå 2011 års underskottsmål. Efter 2011
anger programmet inte några åtgärder för att begränsa utgifterna, och
möjligheten att ytterligare finansiella räddningsinsatser kommer att påverka
underskott och skuld kan inte uteslutas.
(9)
Det offentliga underskottet har minskat sedan
toppunkten 2009, men ytterligare konsolidering för att korrigera det alltför
stora underskottet senast 2013 och därefter uppnå målet på medellång sikt är en
viktig utmaning för Slovenien. I linje med konsolideringsstrategin för de
senaste åren kommer de ytterligare utgiftsminskningar som planeras i
stabilitetsprogrammet för perioden 2011–2014 främst att påverka den offentliga
sektorns lönekostnader, sociala transfereringar (inklusive pensioner) och
offentliga investeringar. Stabilitetsprogrammet ger dock inga detaljerade
uppgifter om de planerade åtgärderna efter 2011. Ytterligare korrigerande
åtgärder förefaller vara nödvändiga för att uppnå 2011 års underskottsmål.
Trovärdigheten för konsolideringsstrategin på medellång sikt skulle kunna
förbättras genom antagande av flera strukturella utgiftsbegränsande åtgärder –
i motsats till de tillfälliga insatser som har kännetecknat
konsolideringsansträngningar på senare tid – och genom mer bindande
finanspolitiska ramar på medellång sikt. Stabilitetsprogrammet bekräftar
införandet av en utgiftsregel, men centrala bestämmelser, t.ex. om definitionen
av överskridande, återstår att utarbeta. Slutligen innebär relativt låg
kostnadseffektivitet – t.ex. inom hälso- och sjukvård och utbildning – att
Slovenien kan ha ytterligare utrymme för utgiftsbaserad konsolidering utan att
ge avkall på kvaliteten på offentliga tjänster. Stabilitetsprogrammet aviserar
initiativ för att rationalisera offentliga tjänster, transfereringar och
subventioner samt för att införa ett enhetligt system för offentlig
upphandling, men det saknas närmare uppgifter om några av dessa initiativ.
(10)
På lång sikt är åldrandets effekter på Sloveniens
offentliga finanser betydligt högre än EU-genomsnittet. Dessutom är siffrorna
för äldre arbetstagares deltagande på arbetsmarknaden och sysselsättningsgrad
mycket låga (36,5 % och 35 % jämfört med EU-genomsnittet 49,7 % respektive
46,3 %), främst på grund av den låga pensionsåldern och otillräckliga
incitament till aktivt åldrande. Parlamentet antog nyligen en pensionsreform i
syfte att höja pensionsåldern samtidigt som man upprätthåller en tillräcklig
nivå på pensionerna. Enligt stabilitetsprogrammet skulle denna reform
stabilisera de åldersrelaterade utgifterna fram till år 2030, och den skulle
därför vara ett viktigt första steg för att ta itu med pensionssystemets
hållbarhet. Reformen förkastades vid en folkomröstning den 5 juni 2011.
Problemet med pensionssystemets hållbarhet kvarstår, och man kommer att behöva
hitta andra sätt att lösa det.
(11)
Arbetsmarknaden är relativt segmenterad mellan
avtalsformer: Anställningsskyddet för arbetstagare med tillsvidareanställning
är rigoröst jämfört med det skydd som ges arbetstagare med tidsbegränsade
avtal. Andelen unga arbetstagare i åldern 15–24 år med tillfälliga avtal är den
högsta i EU (67 % under 2009), och det förefaller vara förhållandevis
svårt att övergå från tillfällig anställning till tillsvidareanställning.
Tidigare försök att ta itu med denna fråga har visat sig vara otillräckliga.
Regeringen planerar att förhandla med arbetsmarknadens parter om en revidering
av lagen om anställningsförhållanden. Syftet är att harmonisera rättigheter och
skyldigheter enligt olika typer av anställningsavtal. Dessutom utgör
”studentarbete” en ansenlig, till stor del oreglerad och skattemässigt
fördelaktig parallell arbetsmarknad. Denna viktiga fråga är frånvarande från
det nationella reformprogrammet.
(12)
Bortsett från segmenteringen orsakas de
strukturella problemen på den slovenska arbetsmarknaden också av den bristande
överensstämmelsen mellan kompetenstillgång och arbetsmarknadens behov, och
detta erkänns i det nationella reformprogrammet. I det nationella
reformprogrammet planeras intensiva investeringar i utbildning för att
förbättra färdigheter och anställbarhet. I programmet skisseras planer på att
ytterligare underlätta övergången från utbildning till arbetsmarknaden, med
särskild inriktning på att ge yrkesvägledning inom hela utbildningssystemet.
Enligt programmet planeras en modernisering av arbetsförmedlingen med målet att
uppnå en bättre överensstämmelse mellan kompetenstillgång och arbetsmarknadens
behov. För att dessa reformer ska kunna genomföras framgångsrikt skulle det
dock krävas förbättringar av systemet så att man i rätt tid kan identifiera
nuvarande och framtida behov på arbetsmarknaden.
(13)
Nedgången påverkar låneportföljer med en viss
eftersläpning, och den växande andelen nödlidande lån har ökat bankernas
nedskrivnings- och kapitalanskaffningskostnader. De två största statsägda bankerna
har rekapitaliserats, något som var av avgörande betydelse. Regeringen har
också föreslagit åtgärder för att påskynda indrivningen av fordringar och skapa
incitament till utlåning för produktiv verksamhet, något som kanske inte är
fullt tillräckligt för att återställa kreditflödet till den reala ekonomin.
Därför kan ytterligare åtgärder komma att behövas.
(14)
Vissa segment inom tjänstesektorn är skyddade mot
konkurrenstryck och kännetecknas av höga pålägg och hög koncentration, något
som ökar kostnaderna inom hela ekonomin. Tillsammans med den höga graden av
statlig inblandning i ekonomin bidrar detta till att hålla potentiellt positiva
utländska direktinvesteringar på en relativt låg nivå. Slovenien planerar att
påskynda genomförandet av tjänstedirektivet, där betydande förseningar har
ackumulerats. Slovenien planerar också att ge konkurrensskyddsbyrån fullt
oberoende och att identifiera statliga kapitalinvesteringar som lämpar sig för
försäljning. Dessa planer specificeras inte i detalj, och det finns risker i
samband med genomförandet.
(15)
Slovenien har anslutit sig till euro plus-pakten.
Det slovenska nationella reformprogrammet indikerar potentiella åtaganden och
mål inom de fyra områden som ingår i euro plus-pakten (främja konkurrenskraft
och sysselsättning, bidra till de offentliga finansernas hållbarhet och stärka
den finansiella stabiliteten). Emellertid hade inga bestämda åtaganden anmälts
till kommissionen den 7 juni.
(16)
Kommissionen har bedömt stabilitetsprogrammet och
det nationella reformprogrammet[4]. Den
har beaktat programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Slovenien och efterlevnaden av EU:s regler och
riktlinjer, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska
styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av
synpunkter på EU-nivå. Mot denna bakgrund anser kommissionen att ytterligare
åtgärder måste vidtas för att man ska kunna uppnå 2011 års underskottsmål som
fastställdes i stabilitetsprogrammet. Efter 2011 finns det betydande risker för
underskotts- och skuldmålen eftersom stabilitetsprogrammet inte omfattar
hållbara åtgärder för att begränsa utgifterna. Det nationella reformprogrammet
innehåller åtgärder för att reparera den finansiella sektorn, men de kanske
inte är tillräckligt ambitiösa. Bedömningen visar också att inhemska
tillväxtfaktorer måste stärkas, särskilt genom att öka
arbetsmarknadsdeltagandet bland unga och äldre arbetstagare genom att minska
segmenteringen av arbetsmarknaden och undanröja bristande överensstämmelser
mellan de arbetssökandes färdigheter och arbetsmarknadens krav. Slutligen finns
det ett behov av att stärka konkurrensen och skapa möjligheter till
investeringar och tillväxt i tjänstesektorn och nätverksindustrier.
(17)
Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande
av rådets rekommendation av den 2 december 2009 enligt artikel 126.7 i
fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat Sloveniens
uppdaterade stabilitetsprogram för 2011 och dess ståndpunkt[5] speglas bland annat i punkterna 1 och 2
nedan i dess rekommendation. Med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av
den 25 mars 2011 har rådet granskat Sloveniens nationella reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Slovenien att vidta
följande åtgärder under perioden 2011–2012:
(1)
Uppnå 2011 års underskottsmål, understödja 2012 års
underskottsmål med konkreta åtgärder och genomföra den nödvändiga
konsolideringen rigoröst, med beredskap för att anta ytterligare åtgärder för
att förebygga eventuella budgetöverskridanden. Understödja denna nödvändiga
anpassningsprocess under programperioden för att uppnå ett lämpligt
medelfristigt mål med strukturella åtgärder för att begränsa utgifterna och
åtgärda påvisade effektivitetsbrister med mer bindande budgetramar på medellång
sikt.
(2)
Vidta åtgärder för att säkerställa
pensionssystemets långsiktiga hållbarhet, samtidigt som man upprätthåller en
tillräcklig nivå på pensionerna. Öka sysselsättningsgraden bland äldre
arbetstagare genom att införa incitament att gå i pension senare, och genom
ytterligare utveckling av en aktiv arbetsmarknadspolitik och åtgärder för
livslångt lärande.
(3)
Vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa
tillräcklig redovisning av förluster på lån samt sanering av balansräkningarna
i banksektorn.
(4)
Vidta åtgärder för att, i samråd med
arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, minska asymmetrier
när det gäller rättigheter och skyldigheter som garanteras i
anställningskontrakt för tillsvidareanställda och visstidsanställda. Förnya
insatserna för att ta itu med den parallella arbetsmarknad som härrör från
”studentarbeten”.
(5)
Inrätta ett system för att förutse vilka
färdigheter och kunskaper som behövs för att man ska uppnå en anpassningsbar
arbetsmarknad. Utvärdera effektiviteten hos den offentliga arbetsförmedlingen,
särskilt beträffande yrkesvägledning och rådgivning, för att förbättra
överensstämmelsen mellan kompetenstillgång och arbetsmarknadens behov.
(6)
Rationalisera reglerade yrken och förbättra den
administrativa kapaciteten vid konkurrensskyddsbyrån för att förbättra
företagsklimatet och dra till sig investeringar.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C, , s. .
[3]               Upprätthålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av
den 19 maj 2011.
[4]               SEK(2011) 732.
[5]               Enligt artikel 5.3 i förordning (EG) nr 1466/97.


				|

		52011SC0827

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of the United Kingdomand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of the United Kingdom, 2011-2014

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Förenade kungarikets nationella
reformprogram för 2011
och till rådets yttrande
om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram 2011-2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av
fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2
och 148.4,
med beaktande av
rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av
övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen
av den ekonomiska politiken[1],
särskilt artikel 9.3,
med beaktande av
Europeiska kommissionens rekommendation[2],
med beaktande av
Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av
sysselsättningskommitténs yttrande,
efter att ha
hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
av följande
skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet Europeiska
kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för sysselsättning och
tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och god
konkurrenskraft i Europa.
(2)
Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjerna för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3],
vilka tillsammans utgör ”de integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av en ny planeringscykel
för den ekonomiska styrningen i EU och den första europeiska planeringsterminen
av integrerad förhandssamordning av den ekonomiska politiken, vilken är
förankrad i Europa 2020-strategin.
(4)
Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer (i linje
med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med hänvisning
till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Däri underströks behovet att
prioritera återställandet av sunda budgetställningar och hållbara offentliga
finanser, få ned arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och göra nya
ansträngningar för att stärka tillväxten. I dokumentet uppmanades
medlemsstaterna att omvandla dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska
inkluderas i deras stabilitets- och konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 28 april 2011 överlämnade Förenade kungariket
sitt uppdaterade konvergensprogram för 2011 som täcker perioden 2011-2014 samt
sitt nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband
mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt.
(6)
Förenade kungariket drabbades särskilt hårt av
finanskrisen till följd av landets stora, globalt integrerade finansiella
sektor och hushållens höga skuldsättningsnivåer. BNP föll med 0,1 % 2008 och
4,9 % 2009. Den brittiska regeringen ingrep massivt för att stödja banksektorn
och tillhandahöll tillfällig tillskottslikviditet till hela sektorn.
Arbetslösheten steg från 5,3 % 2007 till 7,6 % 2009. Under det fjärde kvartalet
2009 visade ekonomin åter tillväxt jämfört med föregående kvartal, även om den
totala produktionsvolymen (output) fortfarande ligger under den högsta nivå som
uppmättes före krisen. Utsikterna på kort sikt visar på en måttlig tillväxt som
drivs av kraftigt ökande företagsinvesteringar samt ett uppsving för
nettoexporten med stöd av växelkursutvecklingen. Tillväxten kommer emellertid
att hållas tillbaka av en svag eller negativ tillväxt i hushållens och den
offentliga sektorn konsumtion. Inflationen väntas under 2011 ligga kvar på en
nivå betydligt över det officiella inflationsmålet på 2 %, vilket avspeglar
mervärdesskattehöjningar och högre import- och energipriser, för att därefter
falla tillbaka under 2012. Hög inflation kommer troligen att urgröpa
realinkomsterna i och med att lönetillväxten förblir låg. Den främsta risken för
ett sämre utfall jämfört med prognosen är att uppsvinget för
företagsinvesteringarna eller nettoexporten inte förverkligas och att varaktigt
hög inflation kan förhindra penningpolitikens möjligheter att motväga den lägre
offentliga konsumtionen.
(7)
På grundval av en bedömning av det uppdaterade
konvergensprogrammet enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att
det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetberäkningarna är
rimligt utom för 2012 då det är något för optimistiskt. Programmet innehåller
inte något medelfristigt mål för de offentliga finanserna såsom föreskrivs i
uppförandekoden, även om ett sådant kan härledas från de mål som anges i
programmet. Målet i budgetstrategin är att minska underskottet från 9,9 %
budgetåret 2010-2011 till 1,7 % budgetåret 2015-2016, främst genom
utgiftsnedskärningar. I programmet planerar man att få ned underskottet under
referensvärdet 3 % av BNP till budgetåret 2014-2015. Med utgångspunkt i en
skuldkvot på 78,7 % 2010-2011, väntas skuldkvoten enligt programmets
budgetberäkningar komma att stiga till 87,2 % 2013-2014 för att därefter
långsamt minska. Den genomsnittliga årliga finanspolitiska ansträngningen under
perioden 2010-2011 till 2014-2015 uppgår till 1,6 % av BNP. Det är något lägre
än det rådet rekommenderade i december 2009 (1,75 % av BNP), men inte desto
mindre lämpligt med tanke på att ansträngningen görs från ett betydligt lägre
budgetunderskott 2009-2010 än väntat och är därför förenlig med målet att få
ned det totala underskottet under referensvärdet senast budgetåret 2014-2015.
Förenade kungariket förefaller vara förenat med hög risk vad gäller den
långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna. Den långsiktiga kostnaden
för en åldrande befolkning är högre än genomsnittet för EU och den aktuella
ställningen i de offentliga finanserna förvärrar kostnaden för åldrandet. Med
utgångspunkt i den aktuella ställningen i de offentliga finanserna skulle
skulden komma att öka till 128 % av BNP år 2020. Det fulla genomförandet av
programmet skulle emellertid vara tillräckligt för att vända skuldutvecklingen
så att skulden åter börjar minska, men den skulle likväl komma att överstiga 80
% av BNP år 2020.
(8)
Verkställandet av den föreslagna finanspolitiska
konsolideringen förblir en betydande utmaning. För att återupprätta en hållbar
ställning i de offentliga finanserna kommer det vara avgörande att säkerställa
att de offentliga utgiftsplanerna inte överskrids. Med förbehåll för detta
innebär de historiskt låga nivåerna för investeringar i infrastruktur, särskilt
transporter, att tillväxtfrämjande utgifter bör prioriteras. Genom att
säkerställa tillräckliga primära överskott på medellång sikt, vilket redan
planeras i programmet, skulle de offentliga finansernas hållbarhet förbättras.
(9)
Förenade kungarikets flexibla arbetsmarknad gjorde
det möjligt för landet att någorlunda väl hantera det stora BNP-fallet under
krisen. Den ökade arbetslösheten drabbade emellertid i särskilt hög grad unga
människor. Mellan 2008 och 2010 steg ungdomsarbetslösheten från 15 % till
närmare 20 %. En svag arbetsmarknad för unga sammanhänger med mer allmänna och
strukturella brister i utbildning och yrkesfärdigheter. Andelen unga i åldern
18-24 år i Förenade kungariket som hoppas av i förtid från utbildnings- och
yrkesutbildningsprogram är 15,7 %, vilket är högre än genomsnittet i EU på 14,4
%. ; Samtidigt som andelen personer i åldern 25-64 år som har nått höga nivåer
av yrkeskompetens är särskilt stor i Förenade kungariket finns det en svaghet
på medelkompetensnivå, och andelen av arbetskraften i denna grupp för
närvarande är lägre än genomsnittet i EU. En fortsatt nyckelutmaning för den
brittiska arbetsmarknaden är att en betydande andel barn lever i hushåll där
ingen förvärvsarbetar: med en andel på 17,5 % av hushållen är detta den högsta
nivån i EU, där nivån i genomsnitt ligger på 10,2 %. Problemet är särskilt akut
för hushåll med en ensamstående förälder, vilket återpeglar svaga finansiella
incitament och en brist på fungerande barnomsorgsalternativ. Mer än 32 % av personer
med omsorgsansvar står utanför arbetslivet eller arbetar deltid på grund av
brist på omsorgstjänster (detta är 4 procentenheter högre än genomsnittet i
EU).
(10)
Förenade kungariket upplevde en bostadsprishausse
under årtiondet före krisen. Efter det att krisen bröt ut föll priserna
kraftigt, men de har sedan dess delvis återhämtat sig och ligger kvar på
historiskt höga nivåer. Transaktionsnivåerna rasade och har legat kvar på
mycket låga nivåer. Husprishaussen bidrog till en kraftigt ökad
skuldsättningsnivå bland hushållen och en ohållbar ökning i hushållens
konsumtion under det decennium som föregick krisen. Den abrupta och kraftiga
nedgången i antalet transaktioner på bostadsmarknaden resulterade i motsvarande
minskade skatteintäkter från fastighetsaffärer, vilket bidrog till en
försämring ställning i Förenade kungarikets offentliga finanser. Den svaga
fastighetsmarknaden utgör även en del av förklaringen till Förenade kungarikets
höga utgifter för bostadsbidrag samt till den höga andelen av befolkningen i statligt
subventionerat boende. Förenade kungariket har aviserat inledande reformer av
sitt planeringssystem och av reglerna för hypotekslån. Med tanke på att denna
problemställning är så viktig för alla sektorer av den brittiska ekonomin finns
det anledning att utifrån dessa åtgärder utveckla ett mer heltäckande
reformpaket som även omfattar hypotekslånemarknaden och fastighetsbeskattning
för att kunna lösa dessa frågor.
(11)
En återhämtning i privat investeringsaktivitet kan
vara ett väsentligt inslag i en nödvändig omläggning av ekonomin från en
alltför stor tonvikt på inhemsk konsumtion och kan medverka till att driva fram
produktivitetsförbättringar. Enkäter tyder på att tillgång på krediter och
kreditkostnader utgör en betydande begränsning för investerings- och
expansionsplaner i den privata sektorn, bland annat för mindre företag som är
beroende av bankfinansiering. Den årliga tillväxttakten i utlåningen till små
och medelstora företag har varit negativ sedan slutet av 2009 och utlåningen
föll med 3 % i februari 2011, med en ännu kraftigare minskning för utlåningen
till småföretagen. Dessutom har räntespreaden i förhållande till
referensräntesatserna ökat något för småföretagen, medan de verkar ha
stabiliserats för de medelstora företagen. Förenade kungariket har nyligen
infört en rad åtgärder för att förbättra de små och medelstora företagens
tillgång till finansiering som inbegriper av staten främjade
investeringsmekanismer och har träffat en överenskommelse med brittiska banker
som innebär att de uppmanas att öka sin bruttoutlåning till små och medelstora
företag. För att kunna utveckla en lösning som ska fungera framöver utan
fortlöpande statliga ingrepp finns det starka skäl att gå vidare med reformer
som syftar till att stärka konkurrensen i banksektorn och främja utvecklingen
av marknader för andra finansieringsformer än bankfinansiering som kan
utnyttjas av mindre företag.
(12)
Kommissionen har bedömt konvergensprogrammet och
det nationella reformprogrammet[4].
Den har beaktat inte bara programmens och åtagandenas relevans för en hållbar
finanspolitik och socioekonomisk politik i Förenade kungariket utan även i
vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund
av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att
framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.
Kommissionen anser att programmet anger ambitiösa åtgärder för att få ned
budgetunderskottet och uppmanar regeringen att fullfölja planerna i programmet.
Ytterligare åtgärder bör också vidtas för att reformera bostadsmarknaden, få
ned ungdomsarbetslösheten, minska andelen elever som lämnar skolan utan examen
och andelen barn som lever i hushåll utan förvärvsinkomster samt förbättra den
privata sektorns tillgång till krediter.
(13)
Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande
av rådets rekommendation av den 2 juni 2010 enligt artikel 126.7 i fördraget om
Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av
Förenade kungarikets konvergensprogram och dess yttrande[5] avspeglas särskilt
i rekommendationerna 1 och 2 nedan. Med beaktande av Europeiska rådets
slutsatser av den 25 mars 2011 har rådet granskat Förenade kungarikets
nationella reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Förenade
kungariket att vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:
(1)
Genomföra den planerade konsolideringen av de
offentliga finanserna med målsättningen att senast budgetåret 2012-2013 minska
underskottet till 6,2 % av BNP, säkerställa att överskridanden av de ambitiösa
utgiftsminskningsmålen undviks och på så sätt stärka den långsiktiga
hållbarheten. Att utan avsteg från detta prioritera tillväxtfrämjande
utgiftssatsningar på bland annat forskning och innovation samt investeringar i
infrastruktur.
(2)
Utforma ett reformprogram för att komma till rätta
med huspriscykelns destabiliserande effekter på de offentliga finanserna, den
finansiella sektorn och hela ekonomin i syfte att avhjälpa problemen med
bristen på bostäder till överkomliga priser och minska behovet av statliga
bostadsbidrag. Detta bör inbegripa reformer av bolånemarknaden,
fastighetsbeskattningen och systemet för beviljande av bygglov.
(3)
Vidta åtgärder för att komma till rätta med
ungdomsarbetslösheten genom att anta en heltäckande strategi för att senast
till slutet av 2012 minska andelen elever som hoppar av skolan i förtid. Avhjälpa brister i utbildning och yrkesfärdigheter
genom att öka andelen av arbetskraften som uppnår medelkompetensnivå, i linje
med arbetsmarknadens krav.
(4)
Vidta åtgärder för att minska den höga andelen av
hushåll där ingen förvärvsarbetar genom att öka utbudet av tillgängliga och
flexibla barnomsorgstjänster för att underlätta arbetsdeltagandet för ensamma
föräldrar och arbetsmarknadsdeltagandet för den andra inkomsttagaren i
familjen.
(5)
Väsentligt förbättra tillgången på bankfinansiering
och annan finansiering än bankfinansiering till den privata sektorn och
särskilt till små och medelstora företag. Detta bör inbegripa att uppmuntra
konkurrens inom banksektorn och undersöka sätt att förbättra tillgången till annan
finansiering än bankfinansiering som exempelvis venture- och
riskkapitalfinansiering och offentligt emitterad skuld.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C , , s. .
[3]               Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av
den 19 maj 2011.
[4]               SEK(2011) 736.
[5]               I enlighet med artikel 9.3 i rådets förordning (EG)nr
1466/97.


title: Rekommendation till rådets beslut om förekomsten av ett alltför stort underskott i Polen

text:
Avis juridique important

|

52004SC0827

Rekommendation till Rådets beslut om förekomsten av ett alltför stort underskott i Polen  /* SEK/2004/0827 slutlig */

Rekommendation till RÅDETS BESLUT om förekomsten av ett alltför stort underskott i Polen(framlagd av kommissionen)MOTIVERINGDen 7 april 2004 offentliggjorde kommissionen sina vårprognoser [1]. Enligt prognoserna, som tog hänsyn till de uppgifter som Polen meddelade i mars 2004, hade underskottet i den offentliga sektorns finanser i Polen ökat från 3,6 % av BNP 2002 [2] till 4,1 % av BNP 2003, och det överstiger således fördragets referensvärde på 3 % av BNP.[1]  Kommissionens vårprognos 2004 återfinns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.[2]  I det konvergensprogram som de polska myndigheterna överlämnade den 17 maj hade underskottet för år 2002 reviderats till 4,0 % av BNP.På grundval av detta faktaunderlag inledde kommissionen förfarandet vid alltför stora underskott beträffande Polen den 12 maj 2004 genom att anta den rapport som avses i artikel 104.3 i fördraget [3]. Den 17 maj 2004 inkom Polens konvergensprogram till kommissionen, och i detta bekräftades uppgiften om ett underskott på 4,1 % av BNP för år 2003.[3]  Den fullständiga texten till denna rapport återfinns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/procedures_en.htm.Tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott regleras av artikel 104 i fördraget och av rådets förordning (EG) nr 1467/97 "om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott", som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten [4]. De länder som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 är "medlemsstater med undantag" och skall undvika alltför stora underskott, men de kan inte åläggas sanktioner enligt artiklarna 104.9 och 104.11.[4]  EGT L 209, 2.8.1997.I kommissionens rapport enligt artikel 104.3 i fördraget fastslogs att det polska underskottet 2003 inte hade överstigit fördragets referens värde på 3 % av BNP till följd av någon osedvanlig händelse utanför de polska myndigheternas kontroll och inte heller på grund av någon allvarlig konjunkturnedgång enligt definitionen i stabilitets- och tillväxtpakten, eftersom tillväxten av reala BNP nådde upp till 3,7 % under 2003. Vad gäller utvecklingen under 2004 hävdas i rapporten att underskottet i de offentliga finanserna sannolikt kommer att öka och fortfarande ligga över 3 % av BNP. Närmare bestämt anges i kommissionens vårprognoser ett underskott i de offentliga finanserna 2004 på 6 % av BNP, vilket överstiger de polska myndigheternas prognos i konvergens programmet på 5,7 % av BNP.I kommissionens rapport hävdas också, med stöd av kommissionens vårprognoser, att den offentliga skuldkvoten, som uppgick till 45,4 % av BNP 2003, också under 2004 kommer att hålla sig under fördragets referensvärde på 60 %. Närmare bestämt beräknas skuldkvoten enligt vårprognoserna uppgå till 49,1 % av BNP under 2004, vilket överensstämmer med de polska myndigheternas prognos i konvergens programmet på 49 % av BNP. Uppgifterna för både underskottet och skuldkvoten kommer att behöva justeras uppåt, om öppna pensionsfonder undantas från den offentliga sektorn i enlighet med Eurostats beslut om klassificering av fonderade pensions system.I artikel 104.4 i fördraget föreskrivs att "[d]en kommitté som upprättas enligt artikel 114 [dvs. Ekonomiska och finansiella kommittén] skall yttra sig över kommissionens rapport." Kommittén avgav sitt yttrande den 24 maj och instämde i kommissionens bedömning i rapporten. Kommittén fastslog särskilt att situationen för de offentliga finanserna i Polen tydde på ett alltför stort underskott enligt det första av de båda kriterier som anges i artikel 104.2 för fastställande av sådana underskott. Även om man tar hänsyn till andra relevanta faktorer, särskilt det ekonomiska läget på medellång sikt och kvoten för de offentliga investeringarna, påverkas inte den bedömning som baseras på kriterierna. Kommittén fann också att underskottet i de offentliga finanserna sannolikt skulle fortsätta att överstiga fördragets referensvärde under 2004 och att den offentliga bruttoskuldkvoten även under år 2004 skulle ligga under fördragets referensvärde på 60 % av BNP.Kommissionen anser, efter att ha granskat de relevanta faktorer som den tagit hänsyn till i sin rapport och med beaktande av Ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande, att det föreligger ett alltför stort underskott i Polen. Detta yttrande, som antogs av kommissionen den 24 juni 2004, har avgivits till rådet i enlighet med artikel 104.5 i fördraget. Kommissionen rekommenderar rådet att fatta ett beslut med denna innebörd i enlighet med artikel 104.6 och överlämnar härmed en rekommendation till ett sådant beslut. Vidare överlämnar kommissionen till rådet en rekommendation till rådets rekommendation som, i enlighet med fördragets artikel 104.7, skall föreläggas Polen för att få denna situation att upphöra.Rekommendation till RÅDETS BESLUT om förekomsten av ett alltför stort underskott i PolenEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR FATTAT DETTA BESLUTmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 104.6 i detta,med beaktande av kommissionens rekommendation,med beaktande av de påpekanden som gjorts av Polen, ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 104 i fördraget skall medlemsstaterna undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns finanser. Detta gäller också medlemsstater med undantag, en kategori som alla de länder som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 tillhör.(2) Stabilitets- och tillväxtpakten grundas på målsättningen om sunda offentliga finanser som ett sätt att stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark varaktig tillväxt som främjar skapandet av sysselsättning.(3) I förfarandet vid alltför stora underskott enligt artikel 104 föreskrivs att det skall beslutas huruvida det föreligger ett alltför stort underskott, och i protokollet om förfarandet vid alltför stora underskott som bifogats fördraget anges närmare bestämmelser om genomförandet av förfarandet vid alltför stora underskott. I rådets förordning (EG) nr 3605/93 [5] ändrad genom rådets förordning (EG) nr 475/2000 [6] och genom kommissionens förordning (EG) nr 351/2002 [7] fastställs detaljerade regler och definitioner för tillämpningen av bestämmelsen i nämnda protokoll.[5]  EGT L 332, 31.12.1993, s. 7.[6]  EGT L 58, 3.3.2000, s. 1.[7]  EGT L 55, 26.2.2002 s. 23.(4) I artikel 104.5 i fördraget anges att kommissionen skall avge ett yttrande till rådet om kommissionen anser att det föreligger eller kan uppstå ett alltför stort underskott i en medlemsstat. Efter att ha undersökt alla relevanta faktorer som den tagit hänsyn till i sin rapport i enlighet med artikel 104.3 och med beaktande av Ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande i enlighet med artikel 104.4, drog kommissionen i sitt yttrande av den 24 juni 2004 slutsatsen att det föreligger ett alltför stort underskott i Polen.(5) Genom artikel 104.6 i fördraget fastställs att rådet skall beakta eventuella synpunkter från den berörda medlemsstaten innan rådet, efter en allsidig bedömning, avgör huruvida ett alltför stort underskott föreligger.(6) Den allsidiga bedömningen leder till följande slutsatser: Underskottet i den offentliga sektorns finanser uppgick år 2003 till 4,1 % av BNP i Polen och överskrider alltså fördragets referensvärde på 3 %. Att underskottet i de offentliga finanserna överstiger referensvärdet på 3 % beror varken på en osedvanlig händelse utanför de polska myndigheternas kontroll eller en allvarlig konjunkturnedgång enligt definitionen i stabilitets- och tillväxtpakten. Underskottet i de offentliga finanserna förväntas fortsätta att överstiga 3 % av BNP under 2004. Närmare bestämt beräknas underskottet enligt kommissionens vårprognoser 2004 uppgå till 6,0 % av BNP under 2004, medan det i konvergensprogrammet för Polen förväntas uppgå till 5,7 % av BNP. Den offentliga skuldkvoten, som var 45,4 % under 2003, väntas fortsätta att ligga under fördragets referensvärde 60 % av BNP under 2004. Uppgifterna för underskottet och skulden kommer att behöva revideras uppåt om öppna pensionsfonder undantas från den offentliga sektorn i enlighet med Eurostats beslut om klassificeringen av fonderade pensionssystem.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Efter en allsidig bedömning fastslås härmed att det föreligger ett alltför stort underskott i Polen.Artikel 2Detta beslut riktar sig till Republiken Polen.Utfärdat i Bryssel den [5 juli] 2004.På rådets vägnarOrdförande[...]


title: Rådets rekommendation av den 12 juni 2007 om informationsutbyte om kidnappningar utförda av terrorister

text:
               17.8.2007

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 214/9

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 12 juni 2007
   om informationsutbyte om kidnappningar utförda av terrorister
   (2007/562/EG)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   av följande skäl:

               (1)

               Kidnappningar utförda av grupper/individer som kan härledas till den internationella terrorismen utgör en enorm utmaning för medlemsstaterna.

               (2)

               För att lösa dessa situationer på ett framgångsrikt sätt måste medlemsstaterna samla in bakgrundsinformation, etablera kontakter och inleda diskussioner i konfidentiell miljö.

               (3)

               Den berörda medlemsstatens resurser skulle stärkas betydligt om den kunde använda sig av erfarenheter som andra medlemsstater har gjort i jämförbara situationer.

               (4)

               Varje medlemsstat bör därför överlämna ett datablad innehållande viktig information om tidigare kidnappningar till de andra medlemsstaterna och lämna endast icke sekretessbelagd information efter det att incidenten har lösts med begränsning till incidenter som rör internationell terrorism.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Att medlemsstaterna

                           a)

                           efter det att en kidnappningsincident har lösts överlämnar följande uppgifter (1):

                                       —

                                       Land och region där kidnappningen ägde rum.

                                       —

                                       Gisslans antal och nationalitet.

                                       —

                                       Tid och datum för kidnappningen.

                                       —

                                       Tid och datum då incidenten avslutades.

                                       —

                                       Förövare/ansvarig terroristgrupp.

                                       —

                                       Tillvägagångssätt vid kidnappningen.

                                       —

                                       Motiv för kidnappningen.

                                       —

                                       Medverkan av medlare eller inte.

                                       —

                                       Kontaktperson i den berörda medlemsstaten.

                                 Denna information bör överlämnas i det format som anges i bilaga 1.

                           b)

                           vid behov också överlämnar följande kompletterande information:

                                       —

                                       Gisslans skäl för att befinna sig i landet, språkkunskaper, kön.

                                       —

                                       Förövarnas ideologi, medborgarskap, språkkunskaper.

                                       —

                                       Förövarnas sätt att vända sig till allmänheten.

                                       —

                                       Detaljer rörande förövarnas tillvägagångssätt.

                                 Denna frivilliga information bör överlämnas i det format som anges i bilaga 2.

               2.

               Om personuppgifter skall tas med skall dessa överlämnas i enlighet med den nationella lagstiftningen.

               3.

               Att medlemsstaterna sammanställer information om alla incidenter som har ägt rum efter den 1 januari 2002 och överlämnar sammanställningen till de andra medlemsstaterna.

               4.

               Att medlemsstaterna utbyter information på grundval av ovannämnda principer via sambandskontorens nätverk för EU-övergripande informationsutbyte om terroristincidenter.

               5.

               Att medlemsstaterna i största möjliga utsträckning utbyter information även med Europol och, med utgångspunkt från mängden och typen av uppgifter som har utbytts efter ett år, undersöker om det vore lämpligt att upprätta en databas vid Europol.

               6.

               Att medlemsstaterna utarbetar en förteckning över kontaktuppgifter och utbyter denna förteckning för att underlätta direkt kommunikation mellan kontaktpunkterna.

      (1)  Vid en kidnappning kan denna information bidra till snabb upptäckt av om andra medlemsstater redan har erfarenhet av kidnappningar av EU-medborgare i samma region, utförda av samma terroristgrupp eller under jämförbara omständigheter. Den berörda medlemsstaten kan då kontakta den angivna kontaktpersonen. Ytterligare information och erfarenhet bör utbytas bilateralt i enlighet med den nationella lagstiftningen.

      BILAGA 1
      Notification of terrorist kidnap
      (or suspected terrorist kidnap)

         Please complete all fields in this box

      BILAGA 2
      Completion of the following information is optional in accordance with national law


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/97

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta
   2013/C 217/24
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Eurogruppen har ett särskilt ansvar för den ekonomiska styrningen i euroområdet. Den ekonomiska och finansiella krisen har tydligt visat hur nära sammanflätat euroområdet är, vilket understryker behovet av en samstämmig kollektiv politisk inställning som motsvarar de starka spridningseffekterna mellan de medlemsstater som har euron som valuta (nedan kallade medlemsstaterna i euroområdet), så att en effektiv politisk samordning kan uppnås för snabba insatser vid förändringar i det ekonomiska klimatet.

               (2)

               Medlemsstaterna i euroområdet har åtagit sig att genomföra en rad långtgående ytterligare politiska reformer och samordna sina politiska insatser genom att den 2 mars 2012 underteckna fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen. När de förordningar som kallas tvåpacken (3) träder i kraft 2013 kommer samordningen av budgetpolitiken och den ekonomiska politiken inom euroområdet att fördjupas ytterligare.

               (3)

               Arbetet pågår med att ytterligare fördjupa den ekonomiska och monetära unionen (EMU). Den 28 november 2012 lade kommissionen fram ett meddelande om en plan för en djupgående och verklig ekonomisk och monetär union. I planen fastställdes grunden och målen för en verklig ekonomisk och monetär union, samt de instrument och åtgärder som skulle göra det möjligt att uppnå dessa. Syftet med planen var att ta initiativ till en debatt på europeisk nivå. Den 12 september 2012 lade kommissionen fram en färdplan för en bankunion. Förslaget åtföljdes av ett förslag till två förordningar som krävs för att inrätta den gemensamma tillsynsmekanismen. Den 5 december 2012 lade Europeiska rådets ordförande fram en rapport som hade utarbetats i nära samarbete med kommissionens ordförande, Eurogruppens ordförande och ordföranden för ECB, och som innehöll en särskild färdplan med bestämda tidsramar för hur en verklig ekonomisk och monetär union ska åstadkommas. Rapporten berörde framför allt aspekter på en integrerad ram för finans- och budgetpolitiken samt den ekonomiska politiken och kring demokratisk legitimitet och ansvarsskyldighet.
               Den 14 december 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer att arbetet med en färdplan för slutförandet av EMU skulle fortsätta, och erkände det ömsesidiga beroendet mellan ekonomierna i medlemsstaterna i euroområdet och de fördelar som stabilitet i euroområdet kan ge dess medlemsstater och unionen som helhet.

               (4)

               Europaparlamentet har på vederbörligt sätt deltagit i den europeiska planeringsterminen och uttryckte i sin resolution av den 20 november 2012, med titeln Mot en verklig ekonomisk och monetär union sina åsikter om en fördjupad EMU.

               (5)

               Krishanteringen i euroområdet har kännetecknats av stor beslutsamhet. Medlemsstaterna och EU:s institutioner har undanröjt alla tvivel om att de är fast beslutna att garantera euroområdets integritet. Effektiviteten i euroområdets styrning och Eurogruppens krishantering måste dock förbättras ytterligare för att till fullo garantera en effektiv samordning på euroområdesnivå. En stärkt samordning krävs också för att få till stånd en samstämmig kollektiv politik i euroområdet och för att nödvändiga politiska åtgärder ska genomföras. Genom att uppnå dessa mål kommer man att stärka medborgarnas och marknadernas förtroende, och därigenom bidra till den ekonomiska återhämtningen och finansiella stabiliteten i euroområdet.

               (6)

               Genomförandet av tvåpacken kommer att ytterligare stärka budgetövervakningen i euroområdet. Tvåpacken ger Eurogruppen en roll i diskussionen av de enskilda medlemsstaternas budgetutkast och av de finanspolitiska utsikterna för euroområdet som helhet, i syfte att garantera en lämplig övergripande finanspolitisk inriktning. Diskussionerna förs på grundval av kommissionens yttranden om utkasten till budgetplaner för euroområdets medlemsstater och av kommissionens övergripande bedömning för hela euroområdet av utkasten till budgetplaner och samspelet mellan dessa. För att åstadkomma en budgetkonsolidering inom hela euroområdet är utmaningen att få skuldkvoten att minska stadigt över tiden. Detta kan göras genom att föra en differentierad och tillväxtfrämjande politik för budgetkonsolidering, och samtidigt stärka tillväxtpotentialen i euroområdet.
               Till korrigeringsaspekten av stabilitets- och tillväxtpakten hör att en finanspolitisk korrigering uttryckt i strukturella termer ska utformas med hänsyn tagen till skillnaderna mellan olika länder när det gäller riskerna beträffande hållbarheten, både på kort och medellång sikt, och göra det möjligt för de automatiska stabilisatorerna att verka medan anpassningen sker. Som en del av den förebyggande aspekten av stabilitets- och tillväxtpakten ska det ske en gradvis anpassning i riktning mot målen på medellång sikt med en årlig strukturell förbättring med 0,5 % som riktmärke. Detta kan anpassas på en landspecifik basis med hänsyn till konjunkturförhållandena och risken i fråga om skuldens långsiktiga hållbarhet. Finanspolitikens trovärdighet på medellång sikt skulle stärkas om sammansättningen av de offentliga utgifterna och intäkterna på ett bättre sätt avspeglade hur de olika utgiftsposterna och inkomstkällorna inverkar på tillväxten. Dessutom kan ekonomins tillväxtpotential stärkas genom ytterligare strukturreformer och genom att utnyttja de möjligheter som EU:s befintliga finanspolitiska ramverk erbjuder till att göra en avvägning mellan behoven av produktiva offentliga investeringar och budgetdisciplinmålen inom stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del.

               (7)

               De flesta riskindikatorer som har samband med finansmarknaderna i EU och stämningen på marknaden har förbättrats jämfört med 2012 i takt med att de självuppfyllande och destruktiva förtroendespiralerna har minskat i intensitet. Fortfarande råder dock en avsevärd marknadsfragmentering. De förbättrade finansieringsvillkoren för bankerna har ännu inte lett till ökning av utlåningen till den reala ekonomin och det finns fortfarande betydande skillnader mellan medlemsstaterna när det gäller bankernas utlåningsverksamhet och finansieringskostnaderna för den privata sektorn. De viktigaste utmaningarna i dagens konjunkturläge är att underlätta en ordnad minskning av både banksektorns och den icke-finansiella privata sektorns skuldsättning och samtidigt bibehålla flödet av nya krediter för produktiva ändamål inom den reala ekonomin, och särskilt för små och medelstora företag.

               (8)

               Genom att när så behövs ytterligare stärka bankernas balansräkningar och buffertarna av eget kapital skulle man bidra till att återställa kreditgivningen. Mot denna bakgrund kommer den gemensamma tillsynsmekanismens och Europeiska bankmyndighetens översyner av tillgångarnas kvalitet och stresstester att ge insyn i bankernas balansräkningar och bidra till att identifiera eventuella återstående svaga punkter, och därmed stärka förtroendet för sektorn som helhet. Risken för ytterligare fragmentering av finansmarknaderna och oro på dessa marknader visar hur viktigt det är för euroområdet att snabbt gå vidare med inrättandet av bankunionen, och samtidigt undvika ad hoc-metoder för rekonstruktion och avveckling av banker.

               (9)

               Strukturreformer behövs i hela euroområdet för att förbättra produkt- och arbetsmarknadernas funktion i syfte att främja konkurrenskraften, förstärka den pågående anpassningen och garantera en hållbar omfördelning av resurser. Dessutom spelar strukturreformerna en viktig roll när det gäller att underlätta ombalanserings- och skuldsaneringsprocessen. För medlemsstater med underskott kommer den stärkta konkurrenskraften att leda till ökad nettoexport, vilket bidrar till att ombalansera tillväxtmönstret i riktning mot mer produktiva och mindre arbetsintensiva sektorer exponerade för internationell handel, samtidigt som den främjar den ekonomiska återhämtningen och minskar skuldkvoten. Samtidigt skulle reformer för att stärka konkurrensen i medlemsstater med överskott i bytesbalansen kunna bidra till en omfördelning av resurser och till ökade investeringar i sektorer som inte är exponerade för internationell handel. Detta skulle stärka den inhemska efterfrågans roll i tillväxtens sammansättning och därigenom göra anpassningen i euroområdet mer symmetrisk. Samtidigt var krisens inverkan på sysselsättningen i euroområdets medlemsstater överlag asymmetrisk – de hårdast drabbade medlemsstaterna var de där den inhemska efterfrågan hade krympt mest på grund av försämringar av bytesbalansen. Om konjunkturarbetslösheten inte absorberas effektivt och snabbt kan det leda till hystereseffekter, med en djupt rotad arbetslöshet som är mindre känslig för lönedynamiken. Strukturreformer på arbetsmarknaden är därför fortsatt av särskild betydelse för att minska riskerna för den sociala sammanhållningen och framtida tillväxtpotentialen i euroområdet. Genom att underteckna fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen den 2 mars 2012 åtog sig medlemsstaterna i euroområdet att på förhand diskutera och i förekommande fall samordna sina nationella planer för större ekonomiska reformer i avsikt att uppställa riktmärken för bästa praxis och arbeta för en närmare samordning av den ekonomiska politiken. Eurogruppen bör övervaka effekterna av de åtgärder som redan antagits för att vid behov stimulera till ytterligare åtgärder och öka ambitionsnivån i reformerna i enlighet med de landsspecifika rekommendationerna.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att medlemsstaterna i euroområdet vidtar enskilda och kollektiva åtgärder, utan påverkan på rådets befogenheter vid samordningen av medlemsstaternas ekonomiska politik, men särskilt vid samordningen av den ekonomiska politiken inom ramen för Eurogruppen under perioden 2013–2014 i syfte att uppnå följande:

               1.

               Ansvara för den samlade politiska inställningen i euroområdet för att det ska fungera väl när det gäller att öka tillväxten och sysselsättningen och att arbeta vidare med fördjupningen av Ekonomiska och monetära unionen. Göra det möjligt för Eurogruppen att spela en central roll i den förstärkta övervakningsram som gäller för medlemsstaterna i euroområdet när det gäller att samordna och övervaka de reformer på nationell nivå och på euroområdesnivå som krävs för ett stabilt och starkt euroområde och i syfte att sörja för konsekvens i politiken samt i förberedandet av eurotoppmötena.

               2.

               Se till att Eurogruppen övervakar och samordnar finanspolitiken i euroområdets medlemsstater och den kollektiva finanspolitiska hållningen för euroområdet som helhet för att garantera en tillväxtfrämjande och differentierad finanspolitik. I detta syfte bör Eurogruppen diskutera kommissionens yttranden om utkasten till budgetplaner för var och en av euroområdets medlemsstater, liksom budgetsituationen och utsikterna för euroområdet som helhet på grundval av kommissionens övergripande bedömning av utkasten till budgetplaner och samspelet mellan dessa. Samordningen bör bidra till att garantera att takten i budgetkonsolideringen är differentierad beroende på den finanspolitiska och ekonomiska situationen i euroområdets olika medlemsstater med en finanspolitisk korrigering uttryckt i strukturella termer, i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, så att de automatiska stabilisatorerna kan verka under hela anpassningen, samt till att budgetkonsolideringen – i syfte att öka finanspolitikens trovärdighet på medellång sikt – stöds av en övergripande effektiv och tillväxtfrämjande sammansättning av utgifter och inkomster och av lämpliga strukturreformer som stärker ekonomins tillväxtpotential.

               3.

               Att, inom ramen för Eurogruppen, bedöma orsakerna till skillnaderna i utlåningsräntor i medlemsstaterna i euroområdet, särskilt för små och medelstora företag, samt undersöka följderna av finansmarknadernas fragmentering i euroområdet och lämna bidrag till olika sätt att lösa detta problem.

               4.

               På grundval av de senaste årens rekapitalisering och omstrukturering främja ett ytterligare återställande av bankernas balansräkningar som ett sätt att motverka fragmentering på den inre marknaden och förbättra kreditflödet till den reala ekonomin, särskilt små och medelstora företag. För detta ändamål rekommenderas medlemsstaterna i euroområdet att, a) se till att de bedömningar av balansräkningar och stresstester som den gemensamma tillsynsmekanismen ska utföra i samarbete med Europeiska bankmyndigheten slutförs inom den överenskomna tidsfristen, b) garantera lika konkurrensvillkor vid tillämpningen av kraven på ansvarsfördelning vid rekapitalisering av bankerna, c) se till att trovärdiga finanspolitiska säkerhetsmekanismer finns tillgängliga i samband med bedömningen av balansräkningar och stresstester, d) motverka att bankerna har incitament att i första hand matcha tillgångar och skulder inom de nationella gränserna, och e) påskynda de åtgärder som krävs för att inrätta bankunionen i enlighet med vad Europeiska rådet skisserat.

               5.

               På förhand samordna planer för större ekonomiska reformer i medlemsstaterna i euroområdet. Övervaka genomförandet av strukturreformer, särskilt på arbets- och produktmarknaderna, och bedöma deras effekter på euroområdet, med hänsyn till rådets rekommendationer till enskilda medlemsstater i euroområdet. Främja en ytterligare anpassning i euroområdet och se till att en korrigering av externa och interna obalanser görs, genom att bland annat noggrant genomföra de reformer som motverkar snedvridningen av sparande och investeringar i både medlemsstater med underskott och medlemsstater med överskott i bytesbalansen. Vidta de åtgärder som krävs för ett effektivt genomförande av förfarandet vid makroekonomiska obalanser, särskilt genom att bedöma framstegen när det gäller de åtaganden om reformer som gjorts av medlemsstater med alltför stora obalanser och när det gäller genomförandet av reformer i medlemsstater med obalanser som kräver beslutsamma åtgärder för att begränsa negativa spridningseffekter till resten av euroområdet.

               6.

               I överensstämmelse med den årliga tillväxtöversikten för 2013 är det av avgörande betydelse för medlemsstaterna i euroområdet att vidta kollektiva och omfattande åtgärder för att hantera de sociala följderna av krisen och de stigande arbetslöshetsnivåerna. Situationen för arbetslösa ungdomar är särskilt oroande och djärva åtgärder rekommenderas i linje med tillväxt- och sysselsättningspakten och EU:s ungdomsgaranti. Ytterligare reformer rekommenderas för att underlätta tillträdet till arbetsmarknaden, förhindra ett tidigt utträde från arbetsmarknaden, minska arbetskostnaden, motverka en segmentering av arbetsmarknaden samt stödja innovation.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 472/2013 av den 21 maj 2013 om förstärkning av den ekonomiska övervakningen och övervakningen av de offentliga finanserna i medlemsstater i euroområdet som har, eller hotas av, allvarliga problem i fråga om sin finansiella stabilitet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 1) och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).


title: Kommissionens rekommendation av den 19 december 2008 om gemensamma riktlinjer för utformningen av euromyntens nationella sidor och utgivningen av euromynt avsedda att sättas i omlopp [delgivet med nr K(2008) 8625]

text:
               14.1.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 9/52

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 19 december 2008
   om gemensamma riktlinjer för utformningen av euromyntens nationella sidor och utgivningen av euromynt avsedda att sättas i omlopp
   [delgivet med nr K(2008) 8625]
   (Endast de engelska, finska, franska, grekiska, italienska, maltesiska, nederländska, portugisiska, spanska, slovenska, svenska och tyska texterna är giltiga)
   (2009/23/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 106.2 i fördraget får medlemsstaterna ge ut mynt i den omfattning som godkänns av Europeiska centralbanken.

               (2)

               Rådet har i enlighet med artikel 106.2 andra meningen i fördraget vidtagit harmoniseringsåtgärder på detta område genom rådets förordning (EG) nr 975/98 av den 3 maj 1998 om valörer och tekniska specifikationer för mynt i euro som ska sättas i omlopp (1).

               (3)

               Enligt artikel 11 i rådets förordning (EG) nr 974/98 av den 3 maj 1998 om införande av euron (2), ska mynt i euro eller i cent som överensstämmer med valörerna och de tekniska specifikationerna ha ställning som lagliga betalningsmedel i alla deltagande medlemsstater såsom de definieras i den förordningen.

               (4)

               Enligt en gemensam praxis mellan deltagande medlemsstater bör euromynt som ska sättas i omlopp, inberäknat minnesmynt avsedda att sättas i omlopp, sättas i omlopp till nominellt värde. Detta utesluter dock inte att en liten del av det totala värdet av utgivna mynt säljs till ett högre pris om dessa mynt tillverkas med en särskilt hög kvalitet eller presenteras i en specialförpackning.

               (5)

               Euromynt är inte enbart i omlopp i utgivarmedlemsstaten, utan också i hela euroområdet och även utanför detta. I detta sammanhang bör utgivningsmedlemsstatens namn på ett tydligt sätt markeras på euromyntets nationella sida, så att de som använder mynten lättare kan identifiera vilken den utgivande medlemsstaten är.

               (6)

               Euromynt har en gemensam europeiska sida och en särskiljande nationell sida. På den gemensamma europeiska sidan av myntet anges både den gemensamma valutans namn och myntets valör. Varken valutans namn eller myntets valör bör upprepas på den nationella sidan.

               (7)

               Varje deltagande medlemsstat beslutar om utformningen av de nationella sidorna av euromynten, men utformningen bör helt och hållet omges av Europaflaggans tolv stjärnor.

               (8)

               De deltagande medlemsstaterna bör följa gemensamma regler i fråga om ändringar av euromyntens nationella sidor. De utformningar som används för de nationella sidorna av ordinarie euromynt som ska sättas i omlopp bör i princip inte ändras, utom om den statschef som det hänvisas till på ett mynt inte längre är landets statschef.

               (9)

               Minnesmynt är särskilda mynt avsedda att sättas i omlopp där det ordinarie nationella motivet ersätts av ett annat nationellt motiv i syfte att uppmärksamma ett specifikt ämne. Den valör som bäst lämpar sig för detta ändamål är 2-euromyntet, särskilt på grund av myntets stora diameter och dess tekniska kännetecken som ger ett adekvat skydd mot förfalskning.

               (10)

               Utgivningar av minnesmynt avsedda att sättas i omlopp bör endast ske för att uppmärksamma ämnen av stor nationell eller europeisk betydelse, eftersom sådana mynt är avsedda att vara i omlopp i hela euroområdet. Mindre betydelsefulla ämnen bör helst uppmärksammas genom utgivning av samlarmynt i euro, som ej är avsedda att sättas i omlopp och lätt måste kunna skiljas från euromynt i omlopp. Minnesmynt som gemensamt ges ut av alla deltagande medlemsstater bör reserveras för ämnen av allra största europeiska betydelse.

               (11)

               Begränsningen av utgivningen av minnesmynt avsedda att sättas i omlopp till ett mynt per utgivande medlemsstat och år har fungerat väl och bör finnas kvar jämsides med en kompletterande möjlighet till en gemensam utgivning av ett minnesmynt avsett att sättas i omlopp i vilken alla deltagande medlemsstater deltar. Medlemsstaterna får vidare ge ut ett eurominnesmynt avsett att sättas i omlopp om statschefsämbetet tillfälligt är vakant eller temporärt tillsatt.

               (12)

               Det är nödvändigt att införa vissa volymbegränsningar för minnesmynt i omlopp i syfte att säkerställa att sådana mynt även i fortsättningen kommer att utgöra en liten procentandel av det totala antalet 2-euromynt i omlopp. Dessa volymbegränsningar bör samtidigt medge att ett tillräckligt antal mynt ges ut för att säkerställa att minnesmynt verkligen kan sättas i omlopp.

               (13)

               Eftersom euromynt är i omlopp i hela euroområdet är deras nationella kännetecken en fråga av allmänt intresse. Utgivande medlemsstater bör informera varandra om nya nationella sidor i god tid före den planerade utgivningsdagen. I detta syfte bör utgivande medlemsstater lämna in sina utkast till utformningar av euromynt till kommissionen, som kommer att kontrollera att de är förenliga med rekommendationen.

               (14)

               För att ta hänsyn till medlemsstaternas olika nationella traditioner och preferenser på detta särskilda område har de rådfrågats om de riktlinjer som anges i denna rekommendation.

               (15)

               Gemenskapen har slutit monetära avtal med Furstendömet Monaco, Republiken San Marino och Vatikanstaten, som ger dessa stater rätt att ge ut vissa kvantiteter euromynt. De gemensamma riktlinjerna ska även gälla de mynt i omlopp som ges ut av dessa stater.

               (16)

               En översyn av denna rekommendation bör utarbetas före utgången av 2015 för att fastställa huruvida det finns skäl att ändra riktlinjerna.

               (17)

               Denna rekommendation bör ersätta kommissionens rekommendation av den 29 september 2003 om gemensam praxis för ändringarna i utformningarna av de nationella framsidorna av euromynt i omlopp (3) och kommissionens rekommendation av den 3 juni 2005 om gemensamma riktlinjer för de nationella sidorna av euromynt i omlopp (4).

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   1.   Euromynt som ska sättas i omlopp
   Euromynt avsedda att sättas i omlopp bör sättas i omlopp till nominellt värde. Detta utesluter inte att en liten del av de euromynt som ges ut säljs till ett högre pris om det är motiverat med hänvisning till en särskilt hög kvalitet eller specialförpackning.
   2.   Uppgift om den utgivande medlemsstaten
   På den nationella sidan på alla valörer av euromynten som är avsedda att sättas i omlopp bör det genom namn eller en förkortning anges vilken den utgivande medlemsstaten är.
   3.   Ingen uppgift om valutanamn eller valör

               1.

               På den nationella sidan av euromynt som är avsedda att sättas i omlopp bör myntets valör, eller delar därav, inte upprepas och inte heller den gemensamma valutans eller decimalvalutans namn, såvida inte en sådan angivelse är motiverad därför att medlemsstaten i fråga använder ett avvikande alfabet.

               2.

               På randpräglingen på tvåeuromynten får valören anges, under förutsättning att endast siffran ”2” eller termen ”euro” eller båda dessa används.

         4.   Utformning av de nationella sidorna
   På den nationella sidan av euromynten avsedda att sättas i omlopp bör det nationella motivet helt och hållet omges av EU:s tolv stjärnor, och även årtalet och medlemsstatens namn bör återfinnas på den myntsidan. EU-stjärnorna bör återges som på Europaflaggan.
   5.   Ändringar av de nationella sidorna av de ordinarie euromynten avsedda att sättas i omlopp
   De utformningar som används för de nationella sidorna av ordinarie euromynt som ska sättas i omlopp bör i princip inte ändras, utom i det fall då den statschef som det hänvisas till på ett mynt inte längre är landets statschef. Utgivande medlemsstater bör dock tillåtas att uppdatera utformningen av euromynt som avbildar statschefen vart femtonde år för att ta hänsyn till en förändring i statschefens utseende. Utgivande medlemsstater bör också tillåtas att uppdatera sina nationella sidor av euromynten för att i full utsträckning följa denna rekommendation.
   Ett tillfälligt vakant statschefsämbete eller en provisoriskt tillsatt statschef bör inte ge rätt att ändra de nationella sidorna av de ordinarie euromynten avsedda att sättas i omlopp.
   6.   Utgivning av eurominnesmynt avsedda att sättas i omlopp

               1.

               Utgivningar av minnesmynt avsedda att sättas i omlopp som visar ett annorlunda motiv på den nationella sidan än det som finns på de ordinarie euromynten avsedda att sättas i omlopp bör endast uppmärksamma ämnen av stor nationell eller europeiska betydelse. Minnesmynt avsedda att sättas i omlopp som gemensamt ges ut av samtliga deltagande medlemsstater enligt definitionen i artikel 1 i förordning (EG) nr 974/98 (nedan kallade deltagande medlemsstater) bör endast uppmärksamma ämnen av allra största europeiska betydelse och utgivningen av dessa mynt bör godkännas av rådet.

               2.

               Utgivningen av minnesmynt avsedda att sättas i omlopp bör följa följande regler:

                           a)

                           Antalet utgivningar bör begränsas till en per utgivande medlemsstat och år, utom i de fall då

                                       i)

                                       minnesmynt i euro avsedda att sättas i omlopp gemensamt ges ut av alla deltagande medlemsstater,

                                       ii)

                                       ett eurominnesmynt avsett för omlopp ges ut till följd av att statschefsämbetet tillfälligt är vakant eller att statschefen är provisoriskt tillsatt.

                           b)

                           Euromynt i valören 2 euro bör vara den enda valör som används för dessa utgivningar.

                           c)

                           Det totala antalet mynt som sätts i omlopp för varje enskild utgivning bör inte överstiga det högre av följande två utgivningstak:

                                       i)

                                       0,1 % av det totala antalet 2-euromynt som alla berörda deltagande medlemsstater har satt i omlopp fram till början av det år som föregår minnesmyntets utgivningsår. Detta tak kan höjas till 2,0 % av det totala antalet 2-euromynt i omlopp i alla deltagande medlemsstater om utgivningen görs till minne av en global händelse som har mycket högt symbolvärde, men den utgivande medlemsstaten i fråga bör i detta fall samtidigt avstå från att utnyttja det höjda utgivningstaket för att ge ut ett annat minnesmynt avsett att sättas i omlopp under de följande fyra åren och bör vidare ange skälen till valet av detta höjda utgivningstak när den tillhandahåller den förhandsinformation som anges i punkt 7.

                                       ii)

                                       5,0 % av det totala antalet 2-euromynt som den utgivande medlemsstaten har satt i omlopp fram till början av det år som föregår minnesmyntets utgivningsår.

                           d)

                           Randpräglingen på minnesmynt i euro avsedda att sättas i omlopp bör vara densamma som på de ordinarie euromynten avsedda att sättas i omlopp.

         7.   Informationsförfarande och offentliggörande av framtida ändringar
   Medlemsstaterna bör informera varandra om utkast till utformningen av nya nationella sidor av euromynt, inklusive randpräglingar, och om utgivningsvolymen innan de formellt godkänner dessa utformningar. Den utgivande medlemsstaten bör i detta syfte som regel inkomma till kommissionen med utkast till utformningar av nya euromynt minst sex månader före den planerade utgivningsdagen. Kommissionen bör kontrollera att de är förenliga med riktlinjerna i denna rekommendation och utan dröjsmål informera de övriga medlemsstaterna via ekonomiska och finansiella kommitténs relevanta underkommitté. Om och när kommissionen anser att riktlinjerna i denna rekommendation inte efterlevs bör ekonomiska och finansiella kommitténs relevanta underkommitté besluta om huruvida utformningen kan godkännas.
   Ekonomiska och finansiella kommitténs relevanta underkommitté bör godkänna utformningarna av minnesmynt i euro som är avsedda att sättas i omlopp och som gemensamt ges ut av samtliga deltagande medlemsstater.
   Alla relevanta uppgifter om nya nationella myntutformningar kommer att offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.
   8.   De rekommenderade riktlinjernas räckvidd
   Denna rekommendation bör tillämpas på nationella sidor och randpräglingar på både ordinarie mynt och minnesmynt i omlopp. Den bör inte tillämpas på de nationella sidorna och randpräglingarna på ordinarie mynt och minnesmynt i euro avsedda att sättas i omlopp som första gången givits ut eller godkänts enligt det informationsförfarande som gällde före antagandet av denna rekommendation.
   9.   Upphävande av tidigare rekommendationer
   Rekommendationerna 2003/734/EG och 2005/491/EG ska härmed upphöra att gälla.
   10.   Adressater
   Denna rekommendation riktar sig till samtliga deltagande medlemsstater.

      Utfärdad i Bryssel den 19 december 2008.

            På kommissionens vägnar

         Joaquín ALMUNIA

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 139, 11.5.1998, s. 6.

      (2)  EGT L 139, 11.5.1998, s. 1.

      (3)  EUT L 264, 15.10.2003, s. 38.

      (4)  EUT L 186, 18.7.2005, s. 1.


Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Portugals uppdaterade stabilitetsprogram 2005-2009