title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Slovakiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Slovakiens stabilitetsprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/122

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Slovakiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Slovakiens stabilitetsprogram 2014
   2014/C 247/23
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (3) om Slovakiens nationella reformprogram för 2013 och avgav sitt yttrande om Slovakiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2016. Den 15 november 2013, i linje med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (4), lade kommissionen fram sitt yttrande om Slovakiens utkast till budgetplan för 2014.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 (5), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Slovakien inte identifierades som en medlemsstat som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 23 april 2014 lade Slovakien fram sitt nationella reformprogram 2014 och sitt stabilitetsprogram 2014. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Syftet med den finanspolitiska strategin i stabilitetsprogrammet 2014 är att korrigera det alltför stora underskottet på ett hållbart sätt och att uppnå det medelfristiga budgetmålet om ett strukturellt underskott på cirka 0,5 % av BNP 2017. Detta medelfristiga budgetmål är striktare än vad stabilitets- och tillväxtpakten kräver. Slovakiens totala offentliga underskott minskades på ett hållbart sätt till under 3 % av BNP under 2013. Den planerade (omräknade) förändringen av den strukturella balansen för 2014 skulle betyda att Slovakien avsevärt avviker från anpassningsbanan till det medelfristiga budgetmålet. Den planerade förbättringen på 0,3 % av BNP under 2015 skulle överensstämma med stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Under de följande åren skulle dock stabilitetsprogrammet inte säkerställa en tillräcklig anpassning till det medelfristiga budgetmålet. Utgifterna skulle växa i en takt som överensstämmer med utgiftsriktmärket både 2014 och 2015. Enligt stabilitetsprogrammet kommer den största delen av konsolideringsinsatserna för att nå det medelfristiga budgetmålet att göras 2016 och 2017. Totalt sett medför anpassningsbanan till det medelfristiga budgetmålet att det finns risk för att kraven i stabilitets- och tillväxtpakten inte uppfylls. Enligt stabilitetsprogrammet väntas den totala offentliga skulden ligga kvar under referensvärdet på 60 % av BNP under hela programperioden. Det makroekonomiska scenario som har framtagits av ett oberoende organ (kommittén för makroekonomiska prognoser) och som ligger till grund för budgetprognoserna i stabilitetsprogrammet är rimligt.
               De åtgärder som redan har kvantifierats garanterar inte att de finanspolitiska mål som myndigheterna fastställt kommer att uppnås. Dessutom är inte alla åtgärder på inkomstsidan tillräckligt specificerade och det finns risker i samband med genomförandet av de kostnadsbesparande reformerna av den statliga förvaltningen, medan de offentliga lönekostnaderna kan överskrida de budgeterade nivåerna på samma sätt som har skett tidigare. Å andra sidan tar de beräkningar som anges i stabilitetsprogrammet ännu inte hänsyn till de besparingarna från aktiverandet av den nationella skuldbromsen. Enligt 2014 års vårprognos från kommissionens avdelningar, som innefattar effekten av utgiftsbesparingar på grund av skuldbromsen, skulle avvikelsen från anpassningsbanan bli mindre under 2014 än vad som antas i stabilitetsprogrammet, medan en tillräcklig strukturell anpassning förväntas under 2015 och utgiftsriktmärket skulle uppnås både 2014 och 2015.

               (9)

               Avsikten att öka de tillväxtfrämjande utgifterna anges i både stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet, men detta förefaller inte ha fullt stöd i de underliggande planerna. De statliga utgifterna för utbildning ökar 2014 men minskar under de följande åren. Baserat på en bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens prognos, enligt förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att det finns en risk för avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet 2014 medan en lämplig korrigering förväntas under 2015.

               (10)

               Som ett svar på kraven i stabilitets- och tillväxtpakten införde Slovakien en regel om balanserad budget i november 2013. Budgetramverket försvagas dock av avsaknaden av bindande och genomförbara utgiftstak. Införandet av sådana förutsågs i stabilitetsprogrammet för 2013, men detta åtagande har ännu inte genomförts och Slovakien fortsätter att vara ett land med medelhög risk angående hållbarheten i de offentliga finanserna och utgifter för hälso- och sjukvård beräknas utgöra den största delen av de ökande kostnaderna för en åldrande befolkning och bidrar med 2 % av BNP, vilket är den andra högsta beräknade ökningen av hälso- och sjukvårdsutgifterna bland alla EU:s medlemsstater. Problemen ger sig framför allt till känna i sjukhusvården och i primärvården. I december 2013 antog regeringen en strategi för hälsoområdet 2014–2030 för att förbättra kostnadseffektiviteten. Detaljerade genomförandeplaner behövs nu för denna strategi.

               (11)

               Slovakien har gjort framsteg med att förbättra skattedisciplinen och genomförandet av handlingsplanen för bekämpning av skattebedrägeri går framåt med ungefär hälften av åtgärderna på plats. Som ett resultat av detta förefaller det slovakiska skattesystemets effektivitet ha förbättrats 2013, särskilt när det gäller momsen. Behovet av att konsolidera ansträngningarna och förstärka skatteförvaltningens kapacitet för analys och revision kvarstår dock. Arbetet med att slå samman uppbörden av skatter, tullar och socialförsäkringsavgifter ligger efter tidsplanen. För att fortsätta med en tillväxtfrämjande finanspolitisk konsolidering borde Slovakien lita mer till skatter som är mindre tillväxthämmande, framför allt återkommande fastighetsskatter och miljöskatter. Angående detta har inga framsteg gjorts med reformen av den återkommande fastighetsskatten och dess koppling till fastighetens marknadsvärde. Inkomsterna från denna skatt är fortfarande låga och oförändrade i relativa termer sedan 2000. Regeringen införde under 2013 åtgärder för att minska den stora skatteskillnaden mellan anställda och egenföretagare, men det betydande gapet mellan dessa gruppers effektiva skattesatser som konstaterades 2012 kvarstår.

               (12)

               Arbetsmarknaden står fortfarande inför ett antal utmaningar. Huvuddelen av arbetslösheten, som fortsätter att ligga på cirka 14 %, är långtidsarbetslöshet, vilket visar på det slovakiska arbetslöshetsproblemets strukturella karaktär. Slovakien har gjort vissa framsteg med att minska skattekilen för låginkomsttagare som kommer in på arbetsmarknaden efter långtidsarbetslöshet, men åtgärdernas effektivitet måste övervakas och bedömas. Endast begränsade framsteg har gjorts på andra områden, framför allt med att öka den offentliga arbetsförmedlingens kapacitet att tillhandahålla individanpassade tjänster och förstärka kopplingen mellan aktiveringssåtgärder och socialt bistånd. När det gäller ungdomsarbetslösheten har den offentliga arbetsförmedlingen begränsad kapacitet för tidiga insatser och individanpassning och för att nå ut till ungdomar som inte är inskrivna på arbetsförmedlingen. Det finns därför ett behov av åtgärder inom dessa områden i linje med ungdomsgarantins mål. Ett behov av mer riktade åtgärder finns för de minst gynnade arbetssökarna, till exempel romer, vars sysselsättningsnivå fortsätter att vara mycket låg. Bristen på tillräcklig barnomsorg, särskilt för barn under tre år, gör det svårare för mödrar att återvända till arbetsmarknaden.

               (13)

               Utbildningssystemets bristande relevans för arbetsmarknaden hämmar tillgången till kompetent arbetskraft. Elevernas resultat inom den obligatoriska utbildningen ligger under EU-genomsnittet och har försämrats avsevärt. De offentliga utgifterna för utbildning fortsätter att vara låga trots de nyligen införda löneökningarna för lärare. Lärarnas inledande utbildning och praktiska erfarenhet förstärks men dessa insatser måste fortsätta. Trots regeringens ansträngningar att reformera yrkesutbildningen och subventionera arbetstillfällen för ungdomar fortsätter ungdomsarbetslösheten att vara bland de högsta i unionen och övergången från skola till jobb problematisk. Den relativt låga andelen av yrkesorienterade program på kandidatnivå och ett otillräckligt samarbete med arbetsgivare minskar den eftergymnasiala utbildningens relevans för arbetsmarknaden. Att förbättra den högre utbildningens kvalitet och samarbetet mellan näringsliv och utbildningssystem skulle också öka innovationsförmågan i ekonomin. Planerna i strategin för smart specialisering pekar åt rätt håll men måste genomföras på ett effektivt sätt. Den fortsatt dåliga tillgången till förskolor och barnomsorg av god kvalitet påverkar utbildningsresultaten negativt, särskilt bland romer. Initiativ som syftar till att förbättra utbildningsresultaten för romska elever är än så länge alltför beroende av medfinansiering från EU.

               (14)

               När det gäller energi har Slovakien gjort framsteg i arbetet för att bygga ut el- och gasförbindelserna med grannländerna. Åtgärder för att få den slovakiska energimarknaden att fungera bättre, och i synnerhet för att öka insynen i hur tarifferna bestäms, behövs dock fortfarande. Ett paket av åtgärder för att förbättra energieffektiviteten har föreslagits för EU-finansiering under den nya programperioden.

               (15)

               Den pågående reformen av den offentliga förvaltningen kommer att öka kundorienteringen, men den offentliga förvaltningen fortsätter att underprestera vad gäller både kvalitet och effektivitet. En ihållande hög omsättning av personal beroende på politiska växlingar tillsammans med bristande personalförvaltning och svag analysförmåga hindrar evidensbaserade politiska åtgärder. Slovakien uppnår fortsatt dåliga resultat i internationella korruptionsindex och har gjort små framsteg i förbättringen av rättssystemets effektivitet och öppenhet. Slovakiens affärsklimat har försämrats och stödet till snabbt växande företag stagnerat. Slovakien har nyligen reformerat sina regler för offentlig upphandling i syfte att öka insyn och effektivitet, men tillämpningen av dessa regler fortsätter att vara en utmaning och effekten av 2013 års reform av den offentliga upphandlingen är fortsatt begränsad.

               (16)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Slovakiens ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6.

               (17)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (18)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Slovakien också se till att rekommendationerna genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Slovakien att under perioden 2014–2015 vidta följande åtgärder:

               1.

               Efter att det alltför stora underskottet korrigerats, förstärka budgetåtgärderna för 2014 mot bakgrund av skillnaden på 0,3 % av BNP gentemot den förebyggande delen i kraven i stabilitets- och tillväxtpakten, baserat på 2014 års vårprognos från kommissionens avdelningar. Under 2015 säkerställa den nödvändiga anpassningen på 0,1 % av BNP mot det medelfristiga budgetmålet, med beaktande av det förväntat prekära ekonomiska läget. Därefter, och tills det medelfristiga budgetmålet är uppnått, eftersträva en årlig strukturell anpassning med 0,5 % av BNP som riktmärke. Ytterligare förstärka det finanspolitiska ramverket, bland annat genom att införa bindande och genomförbara utgiftstak. Förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att öka kostnadseffektiviteten inom hälsovården, framför allt genom att rationalisera sjukhusvården och förstärka primärvården.

               2.

               Förbättra skatteförvaltningens effektivitet genom att förstärka dess kapacitet till revision, riskbedömning och skuldindrivning. Koppla fastighetsbeskattningen till marknadsvärdet på fastigheten.

               3.

               Bekämpa långtidsarbetslösheten på ett mer ändamålsenligt sätt genom aktiveringsåtgärder, vuxenutbildning och individanpassad fortbildning av god kvalitet. Förbättra den offentliga arbetsförmedlingens kapacitet för ärendehantering, individanpassad rådgivning och aktivering av de arbetssökande, samt stärka kopplingen mellan aktiveringsåtgärder och socialt bistånd. Effektivt bekämpa ungdomsarbetslösheten genom att förbättra förmågan till tidiga insatser, i linje med målen för en ungdomsgaranti. Förbättra incitamenten för kvinnor i arbetslivet genom att bygga ut barnomsorgen, särskilt för barn under tre år.

               4.

               Vidta åtgärder för att öka undervisningens kvalitet i syfte att förbättra utbildningsresultaten. Öka möjligheterna till arbetsplatsförlagd yrkesutbildning på företag. Anpassa ackrediterings-, finansierings- och förvaltningsåtgärder för att uppmuntra skapandet av yrkesorienterade program på kandidatnivå. Förbättra forskningsbasens kvalitet och relevans och genomföra planer för att främja effektiv kunskapsöverföring och samarbete mellan den akademiska världen, forskningen och näringslivet. Anta strukturella åtgärder för att förbättra tillträdet till en inkluderande förskola och skola av hög kvalitet för marginaliserade grupper, inbegripet romer, och vidta åtgärder för att i allmänhet öka romernas deltagande i yrkesutbildning och högre utbildning.

               5.

               Öka ansträngningarna för att få energimarknaden att fungera bättre, framför allt genom att öka den offentliga insynen i regelverket och genom att analysera de faktorer som avgör de höga nätverksavgifterna för el, särskilt för industrikonsumenter. Ytterligare utveckla förbindelserna med grannländerna mot bakgrund av de framsteg som har gjorts, däribland med Ukraina, i enlighet med det samförståndsavtal som undertecknades i april.

               6.

               Vidta åtgärder, inbegripet genom att ändra lagen om offentlig anställning, i syfte att öka den offentliga förvaltningens oberoende. Anta en strategi för att förbättra personaladministrationen inom den offentliga förvaltningen. Öka ansträngningarna för att förstärka analyskapaciteten i centrala departement, i syfte att vidta evidensbaserade politiska åtgärder och förbättra kvaliteten på konsekvensbedömningarna. Vidta åtgärder för att bekämpa korruption och skynda på ansträngningarna att förbättra rättssystemets effektivitet och kvalitet. Införa åtgärder för att förbättra affärsklimatet i Slovakien, bland annat för små och medelstora företag. Öka ansträngningarna för att förbättra den offentliga upphandlingens effektivitet.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P.C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 71.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  Se sidan 141 i detta nummer av EUT.


title: Rådets rekommendation av den 21 februari 2017 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens (tionde EUF) transaktioner för budgetåret 2015

text:
               23.2.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 58/3

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 21 februari 2017
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens (tionde EUF) transaktioner för budgetåret 2015
   (2017/C 58/03)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 (1) och ändrat genom avtalet som undertecknades i Luxemburg den 25 juni 2005 (2),
   med beaktande av det interna avtalet mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, om finansiering av gemenskapens bistånd inom den fleråriga finansieringsramen för perioden 2008–2013 i enlighet med AVS–EG-partnerskapsavtalet och om tilldelning av ekonomiskt stöd till de utomeuropeiska länder och territorier på vilka den fjärde delen av EG-fördraget är tillämplig (3) (nedan kallat det interna avtalet) genom vilket bland annat tionde Europeiska utvecklingsfonden (tionde EUF) inrättas, särskilt artikel 11.8,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 215/2008 av den 18 februari 2008 med budgetförordning för tionde Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artiklarna 142–144,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för tionde EUF:s transaktioner till och med den 31 december 2015, samt revisionsrättens årsrapport om den verksamhet som finansieras genom åttonde, nionde, tionde och elfte Europeiska utvecklingsfonden (EUF) för budgetåret 2015 med kommissionens svar (5) i samma årsrapport, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 11.8 i det interna avtalet ska ansvarsfrihet för kommissionen för den ekonomiska förvaltningen av tionde EUF beviljas av Europaparlamentet på rådets rekommendation.

               (2)

               Kommissionens genomförande av tionde EUF:s transaktioner under budgetåret 2015 har på det hela taget varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av tionde EUF:s transaktioner för budgetåret 2015.

      Utfärdad i Bryssel den 21 februari 2017.

            På rådets vägnar

         E. SCICLUNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 209, 11.8.2005, s. 27.

      (3)  EUT L 247, 9.9.2006, s. 32.

      (4)  EUT L 78, 19.3.2008, s. 1.

      (5)  EUT C 375, 13.10.2016, s. 287.


title: Rådets rekommendation av den 18 februari 2014 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) för räkenskapsåret 2012

text:
               29.8.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 289/3

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 18 februari 2014
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) för räkenskapsåret 2012
   2014/C 289/02
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 (1) och ändrat genom avtalet som undertecknades i Luxemburg den 25 juni 2005 (2),
   med beaktande av det interna avtalet mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, om finansiering och förvaltning av gemenskapens bistånd inom ramen för finansprotokollet till partnerskapsavtalet mellan staterna i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou (Benin) den 23 juni 2000, och om tilldelning av ekonomiskt stöd till de utomeuropeiska länder och territorier på vilka den fjärde delen av EG-fördraget är tillämplig (3) (nedan kallat det interna avtalet) genom vilket bland annat nionde Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) inrättas, särskilt artikel 32.3,
   med beaktande av budgetförordningen av den 27 mars 2003 för den nionde Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artiklarna 96–103,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för nionde EUF:s operationer till och med den 31 december 2012, samt revisionsrättens årsrapport om den verksamhet som finansieras genom åttonde, nionde, tionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) (5) för räkenskapsåret 2012, tillsammans med kommissionens svar i den årsrapporten, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 32.3 i det interna avtalet ska kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av nionde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av nionde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2012 har på det hela taget varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av nionde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2012.

      Utfärdad i Bryssel den 18 februari 2014.

            På rådets vägnar

         G. STOURNARAS

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 287, 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 355.

      (4)  EUT L 83, 1.4.2003, s. 1.

      (5)  EUT C 331, 14.11.2013, s. 261.


				|

		52011SC0820

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Denmarkand delivering a Council opinionon the updated convergence programme of Denmark, 2011-2015

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Danmarks nationella reformprogram 2011
och rådets yttrande
om Danmarks uppdaterade konvergensprogram för 2011-2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt
artikel 9.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter efter samråd med ekonomiska och
finansiella kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet Europeiska
kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för sysselsättning och
tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och god
konkurrenskraft i Europa.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3],
vilka tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning inleddes i
EU liksom den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad
politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin.
(4)
            Den 25 mars 2011 godkände Europeiska
rådet prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer (i
linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med
hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Europeiska rådet
underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga
finanser och hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom
arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna
uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i
deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också
de medlemsstater som deltar i euro plus-pakten att i tid lägga fram sina
åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram
och nationella reformprogram.
(6)
Den 9 maj 2011 lade Danmark fram 2011 sitt
uppdaterade konvergensprogram för perioden 2011–2015 och sitt nationella
reformprogram för 2011. I syfte att beakta inbördes samband mellan de båda
programmen har de bedömts samtidigt.
(7)
Baserat på en bedömning av det uppdaterade
konvergensprogrammet enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att
det makroekonomiska scenario som ligger till grund för konvergensprogrammet
framstår som rimligt. Det är baserat på något gynnsammare tillväxtantaganden
för 2012 och därefter, och är i stort sett i linje kommissionens vårprognos
2011. Den finanspolitiska strategi som fastställs i programmet har som mål att
få ned underskottet under 3 % av referensvärdet till 2013, i linje med
rådets rekommendationer, och därefter uppnå det reviderade medelfristiga målet,
dvs. att det strukturella saldot ska ligga under 0,5 % av BNP 2015 och att
balans uppnås i de offentliga finanserna till 2020. Korrigeringsplanen för att
uppnå målet är rimlig. De åtgärder som ingår i programmet och som antogs av
riksdagen under våren 2010 bedöms underbygga de finanspolitiska målen på ett
lämpligt sätt och bör motsvara en årlig finanspolitisk insats på omkring
1 % av BNP under perioden 2011–2013. Danmark kommer att uppnå sitt
reviderade medelfristiga mål inom programperioden. Riskerna kring de
finanspolitiska målen uppväger i stort sett varandra.
(8)
Den danska ekonomin började avmattas under 2007
samtidigt med en korrigering på bostadsmarknaden som bidrog till inhemska
bankproblem som förvärrades genom ett ökat antal konkurser och ökande
arbetslöshet. Recessionen var allvarlig – produktionen minskade med 8 %
mellan hösten 2007 och våren 2009, och arbetslösheten ökade till 7,4 %
under 2010. Sysselsättningsgraden sjönk från 79,8 % 2008 till 76,1 %
2010, vilket drabbade särskilt unga människor. Produktionen började återhämta
sig 2009 och den reala BNP-tillväxten nådde 2,1 % 2010. Återhämtningen har
drivits på av en ihållande inhemsk efterfrågan (även till följd av
finanspolitisk expansion), en kraftig lagerökning och en stark och stabil
återhämtning för Danmarks viktigaste handelspartner.
(9)
Automatiska stabilisatorer och krisrelaterade
åtgärder gjorde att saldot i den offentliga sektorns finanser vände från ett
överskott på 3,2 % av BNP 2008 till ett underskott på 2,7 % av BNP 2009.
Mot bakgrund av Danmarks anmälan våren 2010 av att underskottet i statsbudgeten
skulle komma att överstiga 5 % av BNP 2010, inleddes ett förfarande vid
alltför stora underskott för Danmarks del i juli 2010. Trots att oväntade och
tillfälliga engångsintäkter i samband med pensionsbeskattningen ledde till en
stabilisering av underskottet vid 2,7 % av BNP förra året, väntas
underskottet enligt kommissionens vårprognos 2011 på nytt att öka till 4 %
av BNP under 2011, vilket bekräftar behovet av kontinuerliga och långtgående
konsolideringsinsatser under 2012. Detta innebär sträng tillämpning av åtgärderna
enligt 2010 års konsolideringsavtal och av konvergensprogrammets
utgiftskontroll för att säkra att det alltför stora underskottet korrigeras
till 2013.
(10)
En sträng kontroll för att undvika återkommande
utgiftsöverskridanden på lokal och regional nivå är viktigt för att de
finanspolitiska målen ska kunna uppnås. De offentliga utgifterna har under de
senaste 20 åren hela tiden legat över de finanspolitiska målen. Regeringen har
redan vidtagit vissa åtgärder för att lösa detta problem och planerar att införa
ett nytt system för utgiftskontroll, under Danmarks ekonomiska råds överinsyn,
vilket beskrivs i konvergensprogrammet.
(11)
Till följd av demografiska faktorer kommer den
befolkningsandel som är i arbetsför ålder (15–64 år) att krympa med omkring
1,5 % mellan 2010 och 2025 och med närmare 5 % till 2040. Den
ekonomiska återhämtningen kan på medellång sikt leda till att utbudet på
arbetskraft minskar, vilket vi sett prov på under åren av högkonjunktur. Trots
ett redan högt deltagande på arbetsmarknaden finns det utrymme för ytterligare
ökning av arbetskraftsutbudet. Frivillig förtidspension är mycket vanligt i
åldrarna 60–64 vilket lett till att sysselsättningsgraden bland 60–64-åringarna
bara är 40 %. Vidare har 10 % av befolkningen i arbetsför ålder antingen ersättning
för nedsatt arbetsförmåga eller ett flexjobb (subventionerad anställningsform).

(12)
Produktivitetstillväxten har stadigt minskat sedan
1995, och ett av skälen till detta har varit svaga utbildningsresultat. Danmark
fortsätter med den generösa finansieringen av utbildningssystemet, men trots
detta är resultaten bara genomsnittliga inom flera nyckelområden och Danmark
har den fjärde lägsta ungdomsutbildningsnivån i EU. Under 2009 hade bara
70,1 % av befolkningen i åldrarna 20–24 åtminstone genomgången gymnasieutbildning
(jämfört med EU-genomsnittet som ligger på 78,6 %) och PISA-resultaten är
genomsnittliga. Avhoppsfrekvensen i ungdoms-
och yrkesutbildningar är relativt hög; minst 50 % av studenterna inom
yrkesutbildning för ungdomar slutar i förtid. Tio
år efter att ha lämnat primärundervisningen har omkring 20 procent av
ungdomarna inte någon fullt genomgången utbildning över högstadienivå. En högre
kvalitet på utbildningssystemet skulle även bidra till att förebygga framtida
kompetensrelaterade obalanser på arbetsmarknaden, som för närvarande ser ut att
gå mot ett överskott av outbildad arbetskraft jämsides med en brist på utbildad
arbetskraft. Produktivitetstillväxten har varit särskilt svag inom byggnads-
och tjänstesektorerna. Detta gäller särskilt lokala tjänster, detalj- och
grossisthandeln och personliga tjänster, där konkurrensen inom vissa sektorer
kan vara låg t.ex. på grund av stora marknadsinträdeshinder, vilket kan leda
till att resursfördelningen inte blir optimal. Reglerna för stadsplanering är
stränga och begränsar därmed produktivitetsmöjligheter som skulle kunna öka
stordriftsfördelarna inom detaljhandelssektorn. Endast 25 % av all
offentlig upphandling sker genom öppen offentlig upphandling, och regeringen
har därför inlett en strategi som ska öka konkurrensen inom de offentliga
tjänsterna genom att gradvis öka den offentliga upphandlingen inom kommuner och
regioner. Den har också fastställt ett nytt mål för kommunerna, som innebär att
31,5 % av all upphandling bör vara offentlig senast 2015.
(13)
Hushållens skuldsättning som andel av BNP är den
högsta i EU. Med uppbyggnaden av skuldnivåer som tog fart i och med haussen på
bostadsmarknaden mellan 2004 och 2007 uppstår det potentiella risker för
ekonomin och den finansiella stabiliteten. Riskerna mildras visserligen av
Danmarks sofistikerade marknad för hypoteksobligationer och hushållens i
allmänhet stabila finansiella situation (tillgångarna överskrider kraftigt
skulderna), men de åtgärder som infördes för att dämpa konjunkturförstärkande
fluktuationer i fastighetspriserna efter den korrigering som gjordes av dessa
priser, förefaller något begränsade.
(14)
Danmark har gjort ett antal åtaganden inom euro
plus-pakten[4].
För att förbättra den finanspolitiska hållbarheten har man nått fram till en
överenskommelse om att skärpa sanktionerna på området utgiftskontroll på lokal
nivå. Regeringen har lagt fram ett förslag om ett system som ska underlätta
privata lösningar för banker i en nödsituation och bidra till att förbättra den
finansiella stabiliteten. Sysselsättningsåtgärderna är inriktade på att
främja sysselsättning genom ett förlängt arbetsliv. Ett konkurrenspaket med
konkreta initiativ för att främja konkurrensen riktas främst mot byggnads- och
tjänstesektorerna. Dessa åtaganden avser paktens fyra områden. Generellt
sammanfaller åtgärderna med de åtgärder som vidtas för att följa upp den årliga
tillväxtöversikten och göra framsteg mot Europa 2020-målen, särskilt på
sysselsättningsområdet. Även om flera av de annonserade åtagandena redan har
införts, kommer det inom den närmsta framtiden att krävas omfattande åtgärder
för att stärka budgetdisciplinen (på lokal nivå) och främja sysselsättningen.
Dessa åtaganden har bedömts och beaktats i rekommendationerna.
(15)
Kommissionen har granskat konvergensprogrammet och
det nationella reformprogrammet, inklusive åtagandena inom ramen för euro
plus-pakten[5].
Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Danmark utan även i vilken utsträckning som EU:s
regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot bakgrund av detta anser
kommissionen att de kontinuerliga och långtgående finanspolitiska
konsolideringsinsatserna bör fortsätta under 2011 och därefter. Det bör även
tas vidare steg för att ytterligare öka arbetskraftsutbudet genom att dra ned
på förtidspensionerna och rikta insatser mot vissa grupper, förbättra utbildningens
kvalitet, öka konkurrensen inom nyckelsektorerna och ytterligare stabilisera
fastighetsmarknaden.
(16)
Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande
av rådets rekommendation av den 2 juni 2010 enligt artikel 126.7 i fördraget om
Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av
Danmarks konvergensprogram och dess ståndpunkt[6]
avspeglas bland annat i punkt 1 i dess rekommendation nedan. Rådet har, med
beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011, granskat
Danmarks nationella reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Danmark att
vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:
(1)
Genomföra finanspolitiska konsolideringsåtgärder under
2011 och 2012 som planerat, och korrigera det alltför stora underskottet till
2013. Trappa upp de insatserna för att minska det offentliga underskottet om de
ekonomiska villkoren blir bättre än väntat. Stärka utgiftskontrollen genom att
anta bindande fleråriga utgiftstak för lokala, regionala och centrala
förvaltningar i enlighet med de övergripande medelfristiga målen för de
offentliga finanserna.
(2)
Som planerat bör systemet för frivillig
förtidspension (VERP) fasas ut, sjukpensionssystemet bör reformeras och
subventionerade sysselsättningsordningar (flexjobbsystemet) bör i högre grad inriktas
på utsatta grupper.
(3)
Skynda på genomförandet av reformerna för att
bättra kvaliteten på utbildningssystemet. Minska avhoppsfrekvensen, särskilt
inom yrkesutbildningssektorn samt öka antalet tillgängliga lärlingsplatser.
(4)
Vidta åtgärder för att undanröja konkurrenshinder,
särskilt inom lokala tjänste- och detaljhandelssektorerna, genom att se över
lagstiftningen om markanvändning och öppna den offentliga upphandlingen inom
kommuner och regioner.
(5)
Stödja den pågående stabiliseringen av fastighetsmarknaden
efter den nyligen genomförda priskorrigeringen och samtidigt vidta förebyggande
åtgärder för att stärka bostadsmarknadens och det finansiella systemets
stabilitet på medellång sikt, däribland reformer av hypoteks- och
fastighetsskattesystemen.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L
209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C, ,
s. .
[3]               Upprätthålls
för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011.
[4]               Närmare
uppgifter om de åtaganden som gjorts inom euro plus-pakten finns i SEK(2011)
713.
[5]               SEK(2011)
713.
[6]               Enligt
artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

52002SC0381(02)

Rekommendation från kommissionen till rådet om att bemyndiga kommissionen att inleda och föra förhandlingar med Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutning  /* SEK/2002/0381 slutlig */

REKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om att bemyndiga kommissionen att inleda och föra förhandlingar med Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutningMOTIVERINGInledningDetta meddelande från kommissionen till rådet gäller Europeiska gemenskapens anslutning till Internationella civila luftfartsorganisationen (ICAO) och Internationella sjöfartsorganisationen (IMO).Europeiska unionen är världens främsta handelsmakt, och bedriver en stor del av sin handel utanför unionens gränser. EU måste därför spela en större roll när de internationella bestämmelser som styr en så stor del av transporterna antas. Detta betonas i vitboken om den europeiska transportpolitiken [1].[1]  Vitboken "Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden", KOM(2001) 370 av den 12.9.2001.Gemenskapen har under de senaste tio åren stiftat en ansenlig mängd lagar om luft- och sjötransport. Denna ökande aktivitet på de områden som hanteras av de båda världsomspännande organisationer som fastställer internationella bestämmelser om luft- respektive sjötransport - ICAO och IMO - och de gemenskapsbestämmelser som blivit frukten därav, medför att gemenskapen måste delta i högre grad i de båda organisationernas arbete. Ett ökat deltagande är också nödvändigt för att gemenskapen skall kunna uppfylla de förpliktelser som följer av den externa behörigheten, och för att gemenskapen skall kunna skapa enhetlighet mellan gemenskapslagstiftningen och de internationella bestämmelserna för dessa, i ekonomiskt hänseende så viktiga, branscher.Redan 1971 slog Europeiska gemenskapernas domstol fast att gemenskapens behörighet utvidgas efter hand som interna gemenskapsbestämmelser antas: gemenskapen blir behörig att föra externa förhandlingar som kan påverka dessa gemenskapsbestämmelser (AETR-doktrinen [2]). I yttrande 1/76 uttalade domstolen vidare att gemenskapens behörighet att vidta åtgärder för att uppnå ett visst mål inom gemenskapen innehåller en underförstådd, exklusiv, extern behörighet i frågan i den utsträckning som är nödvändig för att uppnå målet [3].I yttrande 1/94 [4] bekräftades resonemanget bakom de båda tidigare avgörandena. Vidare konstaterade domstolen följande: "När gemenskapen i sina interna rättsakter har infört bestämmelser om hur medborgare från tredje land skall behandlas eller när den uttryckligen har tilldelat institutionerna en behörighet att förhandla med tredje land, erhåller den en exklusiv extern behörighet på det område som omfattas av dessa rättsakter. Detta gäller i varje fall - även i avsaknad av uttryckliga bestämmelser som ger institutionerna befogenhet att förhandla med tredje land - när gemenskapen har genomfört en fullständig harmonisering (...) eftersom de gemensamma regler som sålunda antagits skulle kunna påverkas i den mening som avses i den ovannämnda AETR-domen, om medlemsstaterna behöll en frihet att förhandla med tredje land." [5][2]  Dom av den 31 mars 1971 i mål 22/70, kommissionen mot rådet, Rec. 1971, s. 263.[3]  Opinion 1/76 of 26.04 1977, Draft Agreement establishing a European laying-up fund for inland waterway vessels, ECR 1977 page 741.[4]  Yttrande 1/94 av den 15 november 1994, gemenskapens behörighet att ingå internationell avtal om tjänster och skydd av immaterialrätter, Rec. 1994, s. I-5267.[5]  Yttrande 1/94 punkterna 95 och 96.Av sekundärrätten och EG-domstolens principer följer alltså att gemenskapen måste ansluta sig till Chicago- och Genèvekonventionerna.Utöver rent juridiska överväganden påpekar kommissionen i den nyligen offentliggjorda vitboken "Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden" [6] från 2010 följande: "Europeiska unionen är världens främsta handelsmakt, och större delen av handeln bedrivs utanför unionen, men (...) väger (...) mycket lätt vid den internationella lagstiftningen, som till största delen berör transporter. Anledningen till detta är att Europeiska unionen i sin egenskap av union inte är berättigad till medlemsskap i de flesta internationella organisationer och därför endast har observatörsstatus."[6]  KOM(2001) 370 av den 12.9.2001.Kommissionen har därför intagit följande ståndpunkt: "Gemenskapen bör snarast åtgärda detta problem genom att söka medlemskap i de viktigaste mellanstatliga transportorganisationerna, för att unionens trettio medlemsstater efter utvidgningen skall kunna tala med en stämma och i synnerhet kunna påverka verksamheten inom dessa organisationer i riktning mot ett internationellt transportsystem som tar hänsyn till kraven rörande en hållbar utveckling."Redan de åtgärder som vidtagits med gemenskapens befintliga, mycket begränsade möjligheter att delta i ICAO- och IMO-arbetet antyder i vilken utsträckning gemenskapen med omsorgsfull samordning skulle kunna påverka organisationernas beslut. På sjöfartsområdet har gemenskapens beslut att förbjuda fartyg med enkelskrov att anlöpa gemenskapens hamnar efter 2015 gjort att IMO har ändrat sin tidtabell för utfasningen av fartyg med enkelskrov. Gemenskapens ansträngningar för att kontinuerligt sänka flygplansbuller har också bidragit till att få fart på de multilaterala överläggningarna om en revidering av ICAO:s bullernormer.Problemet och lösningenBefintliga arrangemang för gemenskapens deltagande som observatör i ICAO och kommissionens deltagande i IMO är inte tillfredsställande, och medger inte alltid att gemenskapens ståndpunkt kan läggas fram.Gemenskapens deltagande i ICAO-arbetet hämmas av att gemenskapen bara kan delta som observatör i underställda organs sammanträden efter särskild inbjudan för varje tillfälle, och inte får någon information om ICAO-rådets eller luftfartskommissionens (där beslut utarbetas och fattas under treårsperioderna mellan ICAO-församlingens sammanträden) löpande verksamhet.Kommissionens observatörsstatus i IMO innebär att kommissionen inte kan tala för gemenskapen i frågor där gemenskapen har exklusiv behörighet eller hänvisa till beslut fattade på gemenskapsnivå, eftersom medlemsstaternas ståndpunkter bara har värde av nationella ståndpunkter, utan beaktande av att medlemsstaterna utgör en del av gemenskapen. Observatörsstatusen underlättar därför inte samordningen av medlemsstaternas ståndpunkter, utan främjar snarare ståndpunkter som går emot gemenskapens intressen. Gemenskapens och kommissionens status i de båda organisationerna är alltså inte tillräcklig för att Europeiska gemenskapen skall kunna utöva sina befogenheter i eget namn. Enligt Chicago- och Genèvekonventionerna, som ligger till grund för de båda organisationernas verksamhet, kan bara stater vara medlemmar. Konventionerna måste sålunda ändras så att även organisationer för regional ekonomisk integration kan ansluta sig. För att gemenskapen skall kunna ansluta sig måste det alltså läggas fram ändringsförslag för båda konventionerna. Förslagen måste godkännas av respektive organisations församling och sedan ratificeras på vederbörligt sätt [7].[7]  IMO: två tredjedelar av de fördragsslutande staterna; ICAO: "av det antal fördragsslutande stater, som församlingen bestämt. Detta antal får icke understiga två tredjedelar av de fördragsslutande staternas totala antal."Kommissionen rekommenderar därför att rådet bemyndigar kommissionen att förhandla om de nödvändiga ändringarna av konventionerna.Denna process kan dock bli långdragen, eftersom gemenskapen blir medlem först sedan föreskrivet antal fördragsslutande stater i respektive organisation har ratificerat ändringarna.Provisoriska åtgärderDen förväntade tidsutdräkten gör att provisoriska åtgärder bör vidtas så snart kommissionen bemyndigats att förhandla om ändringarna av konventionerna. Syftet är att förbättra samarbetet mellan gemenskapen och organisationerna på grundval av behovet av och villkoren för förbättrat deltagande i deras arbete.Bestämmelser och arbetsmetoder skiljer sig åt mellan de båda organisationerna, och därmed är också förutsättningarna för EG:s deltagande olika.Kommissionens ställning som permanent observatör i IMO gör t.ex. att kommissionen får alla handlingar och kan delta i alla sammanträden. I ICAO är gemenskapen däremot icke-permanent observatör, och får delta i sammanträden bara efter särskild inbjudan [8]. Gemenskapen har dessutom bara tillgång till handlingar som rör just de sammanträden till vilka den är inbjuden, och de rättsliga begränsningarna är större i ICAO-arbetet. I praktiken innebär detta att kommissionen samordnar medlemsstaternas ståndpunkter inför IMO-sammanträden, men att gemenskapen inte får delta i sammanträden i de ICAO-organ som kan fatta bindande beslut.[8]  ICAO har inga bestämmelser om permanent observatörsstatus hos organisationen.Dessa skillnader gör att de delar i meddelandet som rör ICAO respektive IMO lägger olika tyngdpunkt vid de provisoriska åtgärderna, och att rekommendationerna har anpassats efter behov och möjligheter i förhållande till respektive organisation.När det gäller ICAO kommer kommissionen parallellt med anslutningsförhandlingarna att stärka gemenskapens representation genom att stationera en företrädare permanent på plats (de länder som ingår i ICAO-rådet har permanenta företrädare). Anledningarna är gemenskapens mycket svaga ställning inom ICAO, ICAO:s arbetsmetoder och det geografiska avståndet till dess högkvarter. Vidare måste interna gemenskapsförfaranden inrättas som är anpassade till hur ICAO arbetar i praktiken.I IMO-arbetet sker viss samordning, men gemenskapen kan inte tala för samtliga medlemsstater. Medlemsstaterna bör vidta en samlad åtgärd i IMO:s kommittéer som gör det möjligt för ordförandeskapet eller kommissionen - beroende på vilken behörighet som kommer i fråga - att lägga fram gemenskapens ståndpunkt. Det kommer förmodligen att ta en avsevärd tid innan gemenskapen blir fullvärdig medlem. Under anslutningsprocessen är det viktigt att bibehålla nära förbindelser med andra IMO-stater och branschföreträdare. Det bör därför övervägas om kommissionen skall hålla en permanent företrädare vid IMO.SlutsatserKommissionen uppmanar rådet att- bemyndiga kommissionen att på gemenskapens vägnar förhandla om de ändringar i Chicago- och Genèvekonventionerna som är nödvändiga för att gemenskapen skall kunna bli medlem, samt om lämpliga provisoriska arrangemang för övergångsperioden, och- anta lämpliga interna gemenskapsförfaranden som gör att gemenskapen kan delta på ett effektivt sätt i organisationernas arbete.REKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om att bemyndiga kommissionen att inleda och föra förhandlingar med Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutning1. InledningGemenskapen får allt större befogenheter i sjösäkerhetsfrågor. Det bör därför övervägas om Europeiska gemenskapen skall ansluta sig till Internationella sjöfartsorganisationen (IMO). En starkare närvaro av gemenskapen har till och med blivit nödvändig för att förhindra att medlemsstaterna bryter mot sina gemenskapsrättsliga åtaganden, och för att se till att gemenskapen företräder en enhetlig ståndpunkt.IMO-konventionen från Genève 1948 (se bilaga II) måste ändras för att gemenskapen skall kunna ansluta sig. En sådan ändring måste godkännas av två tredjedelar av församlingens 160 stater. IMO-förfarandena är tungrodda (det kan ta flera år att genomföra ändringen [9]), och en provisorisk lösning bör sökas. Både gemenskapens interna förfaranden för samordning av ståndpunkter i IMO-arbetet och gemenskapens representation vid IMO behöver förbättras.[9]  Ratifikationsprocessen för en IMO-konvention tar vanligen mellan 8 och 10 år.Med anledning av detta påpekar kommissionen följande i vitboken "Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden" [10]: gemenskapen "bör snarast åtgärda detta genom att söka medlemskap i de mellanstatliga organisationer som styr transporterna, för att de trettiotal länder som unionen efter utvidgningen kommer att bestå av skall kunna tala med en stämma och i synnerhet kunna styra dessa organisationers verksamhet så att de tillgodoser gemenskapens intressen och målet om en hållbar utveckling". Vidare: "Unionens kapacitet att hävda sig internationellt genom att tala med en stämma i frågor som rör unionens social-, industri- och miljöpolitiska intressen bör även stärkas."[10]  KOM(2001) 370 av den 12.9.2001, s. 106-107.Kommissionen rekommenderar med anledning härav att rådet - i enlighet med artikel 300 i fördraget bemyndigar kommissionen att inleda och föra förhandlingar med IMO om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutning till IMO,- antar de föreslagna förhandlingsdirektiven, och uppmanar medlemsstaterna att i enlighet med artikel 10 i fördraget stödja kommissionen i detta arbete.2. Gemenskapens behörighet och intressen på områden som sköts av IMOBehörigheten ger upphov till vissa problem, eftersom harmoniseringsgraden varierar i lagstiftningen på sjösäkerhetsområdet. Vissa akter fastställer miniminormer, andra maximinormer, och vissa präglas av ett blandat innehåll.Man bör alltså försöka finna lösningar som utvecklats genom praxis i gemenskapen och i EG-domstolen praxis om extern behörighet.Gemenskapen har behörighet på en rad områden som är direkt eller indirekt förknippade med sjösäkerhet eller förebyggande av havsförorening från fartyg. Behörigheterna har fastställts genom ett antal tvingande rättsakter (förordningar och direktiv) som antagits på grundval av resolutioner, rekommendationer och konventioner från IMO.Lagstiftningens mål är främst att internationella bestämmelser skall genomföras på ett harmoniserat och enhetligt sätt i hela gemenskapen. Bestämmelserna riktar sig till medlemsstaterna i deras egenskap av flaggstater, och gäller all trafik (internationell eller inrikes [11]) och alla fartyg oavsett fartygets flagg.[11]  Vad gemenskapen beträffar är distinktionen mellan internationell och inrikes sjöfart utan betydelse i detta avseende.Gemenskapen har t.ex. behörighet på följande områden (se vidare bilaga I):- Fastställande och tillämpning av tekniska kriterier och normer som skall antas av medlemsstaterna, t.ex. beträffande marin utrustning.- Fastställande av säkerhetsbestämmelser och säkerhetsnormer för passagerarfartyg.- Hamnstatens tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten.- Fastställande av harmoniserade bestämmelser för gemenskapen om tillsynsmyndigheter för sjöfarten och klassningssällskap.Denna (och kommande [12]) lagstiftning måste för övrigt stå i samklang med den övriga gemenskapspolitiken, särskilt målen för den inre marknaden och miljöpolitiken.[12]  Förslagen i Erika I-paketet innehåller bl.a. bestämmelser om följande: hamnstatskontroll, klassificeringssällskap, utfasning av oljetankers med enkelskrov. Erika II-paketet, som fortfarande behandlas, tar upp bl.a. följande: inrättande av ett gemensamt övervaknings-, kontroll- och informationsystem för sjöfarten, upprättande av en fond för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja i europeiska vatten och främst av allt, inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå.Såsom fördragens väktare måste Europeiska gemenskapen bevara denna enhetlighet, och ge den en framskjutande position på det internationella planet.3. Europeiska gemenskapens anslutning3.1. Europeiska kommissionens statusEnligt IMO-konventionen från Genève kan bara stater bli medlemmar. IMO-konventionen innehåller inte några bestämmelser om organisationer för regional ekonomisk integration, och det är därför av politiska skäl viktigt att det europeiska deltagandets form klargörs, både för medlemsstater och tredjeländer. Kommissionen har emellertid observatörsstatus genom ett samarbetsavtal mellan kommissionen och Mellanstatliga rådgivande sjöfartsorganisationen (sedermera IMO), undertecknat den 28 juni 1974. Det är kommissionen, inte gemenskapen, som har denna status (se vidare bilaga III).Kommissionen får sedan 1994 alla handlingar rörande IMO-organens dagordningar [13], och deltar i de möten på kommitté- eller underkommitténivå den finner av intresse för gemenskapen. IMO:s kommittéer har befogenhet att ändra tekniska bilagor till konventioner för vilka IMO är depositarie. Ändringarna godkänns genom underförstått samtycke.[13]  Kommissionen deltar i de fyra viktigaste kommittéerna: sjösäkerhetskommittén, kommittén för skydd av havets miljö, kommittén för tekniskt samarbete och juridiska kommittén.Vid dessa kommittémöten samlar kommissionen vid behov medlemsstaternas gemensamma eller samlade ståndpunkter under ledning av den medlemsstat som utövar ordförandeskapet.Ståndpunkterna läggs fram muntligt (av enskilda medlemsstater eller av hela gruppen) under överläggningarna i IMO-organen [14].[14]  Det har förekommit protester från länder utanför gemenskapen när kommissionen eller ordförandeskapet uttalat sig på alla EU-länders vägnar.3.1.1 Nuvarande begränsningarGemenskapens arbete är sedan 1994 samordnat, men detta har inte alltid räckt till i praktiken. De meningsskiljaktigheter som har uppstått har främst berott på bristande kommunikation inom de nationella delegationerna. I vitboken konstateras att "medlemsstaterna inte alltid intar en enhetlig position inom dessa organ i förhållande till vad som beslutats på gemenskapsnivå".Kommissionens observatörsstatus medför vissa begränsningar.Kommissionen observatörsstatus innebär att kommissionen inte kan göra följande:- Kommissionen kan inte delta direkt i förhandlingarna, inte ens i frågor som rör områden som är harmoniserade i gemenskapen. - Kommissionen kan inte uttala sig för samtliga 15 medlemsstater. Vid omröstningar räknas bara de medlemsstater som röstat. Medlemsstaterna räknas alltid individuellt. - Kommissionen kan inte helt utnyttja samordningen på gemenskapsnivå i frågor som hör under gemenskapens behörighet, eftersom det alltid finns en risk att någon medlemsstat inte agerar helt i enlighet med vad som överenskommits.- Kommissionen kan inte föra fram gemenskapens sjösäkerhetspolitik på ett konkret och synligt sätt.Observatörsstatusens brister blir särskilt tydliga när gemenskapen deltar i förhandlingar om internationella konventioner; gemenskapen måste då vara extra vaksam och följa tunga förfaranden - både internt och inom ramen för IMO - trots att gemenskapen i vissa fall har rätt att delta. 3.1.2 Hur behörigheten uppståttGemenskapens regelverk har förändrats avsevärt på kort tid, och fortsätter att förändras i snabb takt. Erika I-paketet har nyss trätt i kraft, och kommer att följas av Erika II.Även andra lagförslag - under behandling eller planerade i kommissionens arbetsprogram - om t.ex. skärpta bestämmelser om passagerarfartyg och miljö (och därmed förknippade internationella texter) skapar en behörighet som berättigar gemenskapen att agera på det internationella planet, särskilt inom ramen för IMO.3.2. Fördelar med ett medlemskapDe begränsningar och problem beträffande gemenskapens deltagande och representation som beskrivs i föregående avsnitt skulle försvinna om gemenskapen blev medlem.3.2.1 Fördelar i det internationella arbetetIMO är det lämpligaste forumet för beslut om internationella normer för sjösäkerhet och förebyggande av förorening från fartyg. Gemenskapen har dock ett tvingande rättssystem som är väl lämpat att se till att sålunda antagna normer tillämpas i praktiken.Denna samordning mellan 15 (efter utvidgningen 30) medlemsstater bör avspegla sig i gemenskapens internationella inflytande.Medlemsstaterna representerar i dagsläget 12 % av världstonnaget, en siffra som i och med utvidgningen kommer att stiga till 22 %. Dagens 15 medlemsstater kontrollerar ur finansiell synvinkel 30 % av världsflottan, och sjötrafiken till och från gemenskapens hamnar utgör 30 % av all trafik i världen.Att gemenskapen överför IMO:s bestämmelser till gemenskapsrätten får konsekvenser inte bara för medlemsstaternas flottor, utan även för länder utanför EU som handlar med medlemsstater. Deras flottor kommer då att omfattas av bl.a. inspektionsreglerna.Länder utanför EU kan inte bortse från en så stor marknad som gemenskapsmarknaden, och måste därför lära sig och i möjligaste mån anpassa sig efter de regler som gäller i denna del av världen. De sjösäkerhetsbestämmelser som gemenskapen infört på grundval av IMO:s normer har efterhand kommit att bli branschpraxis för fartyg som seglar i Europa.Dessa fördelar borde, med tanke på behörighetens utveckling, avspeglas i en lämpligare status. På vissa områden har förordningar och direktiv skapat en harmonisering mellan medlemsstaterna som ger gemenskapen en exklusiv behörighet. Gemenskapen bör kunna utöva sin behörighet på dessa områden direkt inom IMO [15].[15]  Se bilaga I.3.2.2 Former för gemenskapens deltagandeNär gemenskapen väl är medlem bör kommissionens och medlemsstaternas talan föras på ett sätt som beaktar i vilken utsträckning behörigheten är harmoniserad och vilket förfarande som skall följas.- När gemenskapens samordning avser ett område där behörigheten är helt harmoniserad skall kommissionen föra talan och rösta i samtliga 15 medlemsstaters namn. - När gemenskapens samordning avser ett område där det råder nationell behörighet skall varje medlemsstat föra egen talan och rösta för sig.- När gemenskapens samordning avser ett område där behörigheten är delad, och en gemensam ståndpunkt behövs, skall ståndpunkten läggas fram av ordförandeskapet eller kommissionen. Om det inte finns någon gemensam ståndpunkt skall varje medlemsstat föra egen talan och rösta för sig, dock med beaktande av artikel 10 i fördraget.3.3. Ansökan om medlemskapEnligt konventionen skall IMO:s generalsekreterare tillställa medlemmarna ändringsförslaget sex månader innan det skall behandlas av församlingen.En genomgång av bestämmelserna om deltagande i och ändring av konventionen ger en tydligare bild av den process som måste gås igenom om gemenskapen skall bli medlem i IMO [16].[16]  Se bilaga II.3.3.1 AnslutningsprocessenEnligt IMO-konventionen från Genève kan bara stater bli medlemmar. Alltså måste konventionen (och berörda procedurregler) ändras så att även organisationer för regional ekonomisk integration kan ansluta sig.Gemenskapens anslutning kommer att ske i följande steg:- Rådet måste bemyndiga kommissionen att förhandla om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutning till IMO; för gemenskapens anslutning måste artikel 66 i IMO-konventionen ändras så att organisationer för regional ekonomisk integration kan ansluta sig. - Gemenskapen lämnar in en begäran om ändringarna av IMO-konventionen till behörigt IMO-organ.- "Varje ändring skall träda i kraft för samtliga medlemmar tolv månader efter det den har godkänts med två tredjedels majoritet av organisationens medlemmar, associerade medlemmar undantagna."- Kommissionen antar därefter ett förslag till rådets beslut om gemenskapens anslutning till IMO, och lägger fram det för rådet.- Efter rådets beslut kan gemenskapen ansluta sig till IMO. Undertecknande- och godkännandeinstrument skall därefter deponeras hos Förenta nationernas generalsekreterare (artikel 71 i IMO-konventionen).- Gemenskapens anslutning blir gällande i enlighet med bestämmelserna i IMO-konventionen (i dess ändrade form).3.3.2 AnslutningsförfarandetÄndringsförslaget skall antas och ratificeras av två tredjedelar av församlingen. För att träda i kraft skall den även godkännas enligt ett visst förfarande av två tredjedelar av organisationens medlemmar (i dagsläget 106 av 160) [17]. Ändringen träder slutligen i kraft tolv månader efter det att den sista ratifikationen anmälts [18].[17]  I teorin kan EG- och Eftaländerna och vissa kandidatländer räknas bort.[18]  Artikel 66 i konventionen.IMO:s församling sammanträder vartannat år. Den senaste församlingen hölls i november 2001, och ett beslut om ändring av konventionen kan sålunda fattas tidigast i november 2003.Om generalsekreteraren vägrar föreslå en ändring blockeras processen, men ett beslut från IMO:s råd kan tvinga denne att ändra ståndpunkt. Tack vare en övergripande delegering (del IV, artikel 15 m i konventionen) från församlingen kan rådet fatta alla lämpliga beslut i fråga om IMO:s ingripanden. I praktiken används artikel 15 m jämförd med artikel 52 i konventionen för att föreslå ändringar i själva konventionen. Rådet fattar dessa beslut med en enkel majoritet av närvarande medlemmar.Om generalsekreteraren vägrar föreslå en ändring måste EU-länderna genomföra en samlad aktion inom IMO-rådet.Det kommer alltså att ta flera år innan förhandlings- och ratifikationsprocessen är avslutad och gemenskapen sålunda kan bli medlem.4. Provisoriska åtgärderDe provisoriska åtgärderna bör utformas med utgångspunkt i den redan väl fungerande samordningen av gemenskapens arbete i IMO:s tekniska kommittéer och underkommittéer. En tillfällig lösning som kan användas under anslutningsförfarandet är att gemenskapen vidtar en samlad aktion i de fyra kommittéer där gemenskapen har en viss behörighet.Graden av harmonisering av behörigheterna måste också beaktas. Harmoniseringen är till sin natur sådan att den fortskrider och förändras kontinuerligt. Detta avspeglas i den praxis som vuxit fram genom gemenskapens samordning i arbetet i IMO:s kommittéer och underkommittéer.Kommissionens och medlemsstaternas talan skall föras på ett sätt som beaktar i vilken utsträckning behörigheten är harmoniserad och vilket förfarande som skall följas. - När gemenskapens samordning avser ett område där behörigheten är helt harmoniserad skall kommissionen föra gemenskapens talan.- När gemenskapens samordning avser ett område där det råder nationell behörighet skall varje medlemsstat föra sin egen talan.- När gemenskapens samordning avser ett område där behörigheten är delad, och en gemensam ståndpunkt behövs, skall ståndpunkten läggas fram av ordförandeskapet eller kommissionen. Om det inte finns någon gemensam ståndpunkt skall varje medlemsstat föra sin egen talan, dock med beaktande av artikel 10 i fördraget.Frågan om gemenskapen bör ha en ständig representation i IMO måste övervägas i den mån anslutningsförhandlingarna medför en högre närvaro vid IMO-medlemsstaternas ständiga delegationer.Gemenskapens ökande behörighet på de områden där IMO är verksamt och den naturliga utvecklingen av sjösäkerhetslagstiftningen innebär att gemenskapen måste spela en större roll i utarbetandet av de regler som organisationen antar.Detta skulle också göra det lättare för gemenskapen att iaktta de skyldigheter som följer av den externa behörigheten, och att se till att gemenskapens ståndpunkt förblir enhetlig.5. SlutsatserEuropeiska gemenskapen bör bli medlem i IMO. EU-länderna bör i rådet anta en gemensam ståndpunkt om att del III och andra berörda bestämmelser i IMO-konventionen från Genève skall ändras så att organisationer för regional ekonomisk integration kan ansluta sig.Anslutningsprocessen kommer att ta flera år, och en provisorisk lösning bör sökas. Både gemenskapens interna förfaranden för samordning av ståndpunkter i IMO-arbetet och gemenskapens representation vid IMO behöver förbättras.6. RekommendationerMed beaktande av ovanstående rekommenderar kommissionen rådet att bemyndiga kommissionen att inleda och föra förhandling med IMO om villkor och närmare bestämmelser för Europeiska gemenskapens anslutning till IMO-konventionen, att inrätta en särskild kommitté som skall biträda kommissionen i detta arbete, och att anta förhandlingsdirektiven i rekommendationen nedan. Förhandlingdirektiven i rekommendationen har utarbetats med målsättningen att gemenskapen skall kunna bli medlem i IMO.Som medlem kommer gemenskapen att få följande befogenheter (inom ramen för sin behörighet och på lika villkor som de stater som är medlemmar):a) Att lägga fram sina synpunkter under förhandling och under de olika organens sammanträden.b) Att rösta med det antal röster som motsvarar det antal EU-länder som är representerade i det berörda IMO-organet och som är bundna av den gemenskapslagstiftning på vilken den externa behörigheten grundas.c) Att i eget namn samtycka till att ikläda sig de rättigheter och skyldigheter som följer av de texter som antas inom ramen för IMO.Enligt artikel 300 i EG-fördraget skall kommissionen föra förhandlingarna i samråd med en särskild kommitté som tillsatts av rådet. EU-länderna bör, som medlemmar av IMO, på bästa sätt stödja gemenskapens anslutning.När det gäller budgetaspekterna bör något ytterligare ekonomiskt bidrag från gemenskapen till IMO knappast komma ifråga, eftersom EU-ländernas bidrag utgör en del av IMO:s budget. I andra hand kan man tänka sig samma lösning som användes när gemenskapen anslöt sig till FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation: gemenskapen bidrar med ett belopp som täcker de administrativa och andra utgifter som hänger samman med dess medlemskap. Detta belopp skall dock inte fastställas ensidigt av IMO, utan i samråd med gemenskapen.Frågan om var i regelverket bestämmelserna om gemenskapens anslutning och deltagande skall införas måste tas upp under förhandlingarna. Det kan tänkas att IMO vill införa vissa av bestämmelserna i sin interna arbetsordning. Av rättssäkerhetsskäl bör dock bestämmelserna föras in i själva konventionen, och detta bör vara gemenskapens ståndpunkt. Oavsett vilket alternativ som väljs kräver frågan ett visst förhandlingsutrymme, eftersom IMO kan komma att vilja hävda vissa begränsningar.Slutligen, IMO kommer förmodligen att vilja öppna för gemenskapens deltagande genom att införa en allmän bestämmelse som hänvisar till organisationer för regional ekonomisk integration. I så fall bör gemenskapen föreslå att IMO använder den definition som finns i stadgarna för FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation.När IMO-konventionen har ändrats kommer kommissionen att lägga fram ett förslag till rådets beslut om Europeiska gemenskapens anslutning grundat på det slutgiltiga resultatet av förhandlingarna.Under tiden före anslutningen bör gemenskapens ståndpunkt läggas fram på det sätt som beskrivs i avsnitt 4 ovan.REKOMMENDATIONMed beaktande av ovanstående rekommenderar kommissionen att- skrivelsen i bihang 1 ställs till IMO:s generalsekreterare för att underrätta IMO om gemenskapens vilja att inleda förhandlingar om Europeiska gemenskapens anslutning till konventionen om upprättande av Internationella sjöfartsorganisationen (Genèvekonventionen), - rådet bemyndigar kommissionen att förhandla med IMO om villkor och närmare bestämmelser om Europeiska gemenskapen anslutning till IMO-konventionen,- rådet inrättar en särskild kommitté som kan bistå kommissionen, eftersom kommissionen i enlighet med fördraget kommer att föra förhandlingarna på Europeiska gemenskapens vägnar, och att- rådet utfärdar förhandlingsdirektiven i bihang 2 till denna rekommendation.BILAGA FÖRHANDLINGSDIREKTIV Bihang 1Förslag till skrivelse till IMO:s generalsekreterareTill generalsekreterarenVi vill härmed meddela att Europeiska gemenskapen önskar bli fullvärdig medlem i IMO. Europeiska gemenskapen har behörighet att vidta åtgärder på sjösäkerhetsområdet och när det gäller förebyggande och bekämpande av förorening till havs. Gemenskapen har redan utövat behörigheten genom att anta flera rättsakter på områden där IMO har varit eller är verksam.Gemenskapen påverkas sålunda i allt större utsträckning av IMO:s arbete. Detta har i sin tur gjort det aktuellt för gemenskapen att ansluta sig till IMO. Europeiska gemenskapen tror att dess anslutning även kommer att gynna IMO. IMO:s arbete främjas och får större genomslagskraft om gemenskapen enklare kan ikläda sig de rättigheter och skyldigheter som följer av ett IMO-medlemskap och av att gemenskapen ansluter sig till IMO:s texter på områden där gemenskapen har behörighet.Organisationer för regional ekonomisk integration kan dock inte ansluta sig till IMO. Europeiska gemenskapen vill därför inleda förhandlingar om de ändringar av IMO-konventionen och IMO:s interna bestämmelser som behövs för att gemenskapen skall kunna bli medlem, och om villkor och närmare bestämmelser för gemenskapens medlemskap.Kommissionen, biträdd av en särskild kommitté bestående av företrädare för gemenskapens medlemsstater, kommer att sköta förhandlingarna på gemenskapens vägnar. Kommissionen är beredd att möta företrädare för IMO vid första tillfälle som passar IMO.Slutligen vill vi påpeka att gemenskapen kommer att fortsätta att arbeta för att IMO skall förbli ett attraktivt forum för alla världens länder.På kommissionens vägnarOrdförandePå Europeiska unionens råds vägnarOrdförandeBihang 2Förhandlingsdirektiv för anslutningen till IMO- Gemenskapen bör få status som fullvärdig medlem på lika villkor som stater.- Gemenskapens status bör innebära att gemenskapen kan delta i förhandlingar och sammanträden på lika villkor som stater.- Vid röstning bör kommissionen ha ett röstetal som motsvarar det antal EU-länder som är representerade i det berörda IMO-organet och som är bundna av den gemenskapslagstiftning på vilken den externa behörigheten grundas.- Gemenskapen skall inte lämna något ekonomiskt bidrag till IMO:s budget. Om denna ståndpunkt inte kan genomdrivas, eller om den visar sig kunna leda till att IMO:s medlemmar inte godkänner gemenskapens anslutning, bör gemenskapen i andra hand kunna godta att gemenskapen bidrar med ett belopp som täcker de administrativa och andra utgifter som hänger samman med dess medlemskap. Detta belopp bör dock inte fastställas ensidigt av IMO, utan i samråd med gemenskapen.- Som fullvärdig medlem bör gemenskapen kunna ansluta sig till alla texter som förhandlas fram inom ramen för IMO om som rör områden där gemenskapen har behörighet. Kommissionen bör också undersöka möjligheterna att få till en ändring av IMO:s interna bestämmelser som gör det möjligt för gemenskapen att ansluta sig till befintliga konventioner inom dess behörighet som står öppna för EU-länderna.- I syfte att ge bestämmelserna om gemenskapens anslutning största möjliga stadga bör kommissionen se till att de införs på ett så lämpligt ställe som möjligt i IMO:s interna regler. Önskemålet om stadga kommer dock att vägas mot interna begränsningar på IMO:s sida.- Under förhandlingarna kommer kommissionen vid behov att föreslå att ICAO använder den definition av organisation för regional ekonomisk integration som finns i artikel II i stadgarna för FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation [19].[19]  Vid tidpunkten för denna översättning fanns ingen officiell översättning av artikeln att tillgå: ...skall en sammanslutning för regional ekonomisk integration vara sammansatt av suveräna stater, varav en majoritet skall vara medlemmar i denna organisation, och medlemsstaterna skall ha överfört sin behörighet till den aktuella sammanslutningen i ett stort antal frågor som faller inom denna organisations intresseområde, däribland behörighet att fatta beslut som är bindande för medlemsstaterna avseende dessa områden.BILAGA IGemenskapslagstiftning som berör IMO:s verksamhetsområde1) Antagen lagstiftning- Rådets förordning (EEG) nr 613/91 av den 4 mars 1991 om överflyttning av fartyg från ett register till ett annat inom gemenskapen (EGT L 68, 15.3.1991, s. 1), i dess ändrade lydelse- Rådets direktiv 93/75/EEG av den 13 september 1993 om minimikrav för fartyg som anlöper eller avgår från gemenskapens hamnar med farligt eller förorenande gods (EGT L 247, 5.10.1993, s. 19), i dess ändrade lydelse- Rådets förordning (EG) nr 2978/94 av den 21 november 1994 om genomförande av IMO-resolution A.747(18) om tillämpningen av mätning av dräktighet av barlastutrymmen i oljetankfartyg med segregerade barlasttankar (EGT L 319, 12.12.1994, s. 1)- Rådets direktiv 94/57/EG av den 22 november 1994 om gemensamma regler och standarder för organisationer som utför inspektioner och utövar tillsyn av fartyg och för sjöfartsadministrationernas verksamhet i förbindelse därmed (EGT L 319, 12.12.1994, s. 20), i dess ändrade lydelse- Rådets direktiv 95/21/EG av den 19 juni 1995 om tillämpning av internationella normer för säkerhet på fartyg, förhindrande av förorening samt boende- och arbetsförhållanden ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar och framförs i medlemsstaternas territorialvatten (hamnstatskontroll) (EGT L 157, 7.7.1995, s. 1), i dess ändrade lydelse- Rådets förordning (EG) nr 3051/95 av den 8 december 1995 om säkerhetsorganisation för roll-on/roll-off-passagerarfartyg (ro-ro-fartyg) (EGT L 320, 30.12.1995, s. 14), i dess ändrade lydelse- Rådets direktiv 96/98/EG av den 20 december 1996 om marin utrustning - Bilaga A.2 (EGT L 46, 17.2.1997, s. 25), i dess ändrade lydelse- Rådets direktiv 97/70/EG av den 11 december 1997 om att införa harmoniserade säkerhetsregler för fiskefartyg som har en längd av 24 meter och däröver (EGT L 34, 9.2.1998, s. 1), i dess ändrade lydelse- Rådets direktiv 98/18/EG av den 17 mars 1998 om säkerhetsbestämmelser och säkerhetsnormer för passagerarfartyg (EGT L 144, 15.5.1998, s. 1)- Rådets direktiv nr 98/41/EG av den 18 juni 1998 om registrering av personer som färdas ombord på passagerarfartyg som ankommer till eller avgår från hamnar i gemenskapens medlemsstater (EGT L 188, 2.7.1998, s. 35)- Rådets direktiv 1999/35/EG av den 29 april 1999 om ett system med obligatoriska besiktningar för en säker drift av ro-ro-passagerarfartyg och höghastighetspassagerarfartyg i reguljär trafik (EGT L 138, 1.6.1999, s. 1)- Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/95/EG av den 13 december 1999 om tillsyn av efterlevnaden av bestämmelser om arbetstidens längd för sjömän ombord på fartyg som anlöper gemenskapens hamnar (EGT L 14, 20.1.2000, s. 29)- Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/59/EG av den 27 november 2000 om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester (EGT L 332, 28.12.2000, s. 81)- Rådets förordning (EG) nr 44/2001 av den 22 december 2000 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (EGT L 12, 16.1.2001, s. 1)- Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/25/EG av 4 april 2001 om minimikrav på utbildning för sjöfolk (EGT L 136, 18.5.2001, s. 17)- Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/96/EG av den 4 december 2001 om fastställande av harmoniserade krav och förfaranden för säker lastning och lossning av bulkfartyg (EGT L 13, 16.1.2002, s. 9)2) Föreslagen lagstiftning- Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om sjösäkerhetskommittén och om ändring av förordningarna om sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (EGT C 365 E, 19.12.2000, s. 276)- Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om sjösäkerhetskommittén och om ändring av förordningarna om sjösäkerhet och förhindrande av förorening från fartyg (EGT C 365 E, 19.12.2000, s. 280.)- Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om påskyndat införande av bestämmelser om dubbelskrov eller likvärdig konstruktion för oljetankfartyg med enkelskrov (EGT C 212 E, 25.7.2000, s. 121)- Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om inrättande av ett gemensamt övervaknings-, kontroll- och informationssystem för sjöfarten (EGT C 120 E, 24.4.2001, s. 67)- Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om inrättande av en fond för ersättning av skada orsakad av förorening genom olja i europeiska vatten och om därmed förbundna åtgärder (EGT C 120 E, 24.4.2001, s. 79)- Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om inrättandet av en europeisk sjösäkerhetsbyrå (EGT C 120 E, 24.4.2001, s. 83)BILAGA IIInternationella sjöfartsorganisationenIMO är ett fackorgan knutet till FN. Organisationen inrättades genom en konvention antagen i Genève 1948, och den har sitt säte i London. Organisationen ansvarar för vissa frågor om sjösäkerhet och förhindrande och kontroll av havsföroreningar från fartyg.IMO förbereder de diplomatkonferenser där bestämmelser (konventioner eller protokoll) om sjösäkerhet eller skydd av den marina miljön antas. Organisationen kan utfärda rekommendationer (resolutioner) som, med vissa undantag, inte är bindande. Organisationens viktigaste organ är församlingen (sammanträder vartannat år och höll sitt 22:a möte i mitten av november 2001), sjöfartssäkerhetskommittén, kommittén för skydd av havets miljö, juridiska kommittén och tekniska kommittén. Förslagen till beslut utarbetas i underkommittéer. Organisationen leds av ett råd, som består av ca 40 medlemmar valda av församlingen.Organisationens huvudsakliga talesman är generalsekreteraren William O'Neil från Kanada.IMO har 160 medlemmar, däribland samtliga EU- och kandidatländer. EU och kandidatländerna representerar ca 25 % av världstonnaget.IMO är depositarie för många konventioner, bl.a. SOLAS, MARPOL och STCW. Vissa befogenheter (beslut om ändring) rörande dessa konventioner har delegerats till sjösäkerhets- och havsmiljöskyddskommittéerna. Kommittéerna fattar dessa beslut i form av bindande resolutioner om ändring av den berörda konventionen eller protokollet. Ändringen träder i kraft genom underförstått samtycke.BILAGA IIIKommissionens ställning inom IMOGemenskapen är inte i sig representerad i IMO, och är inte fördragsslutande part i någon av de konventioner som förvaltas av IMO. Endast stater kan bli medlemmar i organisationen; internationella organisationer kan enligt konventionen bara samarbeta med IMO. Konventionen innehåller inga bestämmelser om organisationer för regional ekonomisk integration. Därför är det bara kommissionen som har ställning som observatör (sedan 1974).Efter en skriftväxling mellan François-Xavier Ortoli, dåvarande ordförande i Europeiska kommissionen, och Chandrika Prasad Srivastava, dåvarande generalsekreterare för Mellanstatliga rådgivande sjöfartsorganisationen (sedermera IMO) slöts den 28 juni 1974 ett samarbetsavtal.Avtalet innehåller bestämmelser om bl.a. följande:- Samråd skall ske i frågor av gemensamt intresse.- Parterna skall hålla varandra informerade om bl.a. planerade projekt och arbetsprogram.Konventionen och organisationens resolutioner lämnar en omfattande befogenhet åt staterna. Gemenskapen har därför kunnat anta fler än tio direktiv och förordningar som är direkt eller indirekt grundade på IMO-instrument (konventioner eller resolutioner). Målet med denna lagstiftning är att säkerställa en harmoniserad och enhetlig tillämpning av de internationella bestämmelserna i hela gemenskapen för all utrikes- och inrikestrafik. På detta sätt skapades en gemensam behörighet.Rådet stadfäste 1994 ett pragmatiskt tillvägagångssätt för samordning för utövandet av denna behörighet.BILAGA IVBerörda bestämmelser i konventionen om upprättande av Internationella sjöfartsorganisationen"Del I. - Organisationens syftenArtikel 1Organisationens syften äro:a) att utgöra ett organ för samarbete regeringar emellan rörande lagstiftning och praxis på den internationella handelssjöfartens område, såvitt angår tekniska frågor av alla slag ...""Del III. - MedlemskapArtikel 4Medlemskap i organisationen skall (...) kunna vinnas av alla stater. (...)Artikel 7Stater som icke äro berättigade till medlemskap enligt artiklarna 5 och 6, kunna ansöka om medlemskap hos organisationens generalsekreterare och skola antagas såsom medlemmar efter att ha anslutit sig till konventionen i enlighet med föreskrifterna i artikel 71...""Del V. - FörsamlingenArtikel 15Församlingens uppgifter skola vara:m) att till rådet för övervägande eller beslut hänskjuta frågor inom organisationens verksamhetsområde...""Del XI. - SekretariatetArtikel 52Generalsekreteraren skall åta sig sådana ytterligare uppgifter, som tilldelas honom genom konventionen, av församlingen eller rådet.""Del XV. - Förbindelserna med Förenta Nationerna och andra organisationerArtikel 61Organisationen må i frågor inom dess verksamhetsområde samarbeta med andra mellanstatliga organisationer, som icke äro fackorgan under Förenta Nationerna men vilkas intressen och verksamhet ha samband med organisationens syften. (...)Artikel 63Under förutsättning av godkännande med två tredjedels majoritet i församlingen må organisationen från andra internationella organisationer, vare sig mellanstatliga eller icke, övertaga de uppgifter, tillgångar och förpliktelser inom organisationens verksamhetsområde, som må överföras till organisationen genom internationella avtal eller genom ömsesidigt godtagbara föranstaltningar beslutade av behöriga instanser i respektive organisationer. Likaledes må organisationen övertaga administrativa uppgifter inom dess verksamhetsområde, vilka enligt stadganden i en internationell akt anförtrotts en regering.""Del XVII. - ÄndringarArtikel 66Texter till föreslagna ändringar i konventionen skola av generalsekreteraren tillställas medlemmarna minst sex månader före deras behandling av församlingen. Varje ändring skall träda i kraft för samtliga medlemmar tolv månader efter det den har godkänts med två tredjedels majoritet av organisationens medlemmar, associerade medlemmar undantagna. Om en medlem inom de första 60 dagarna av denna tolvmånadersperiod lämnar notifikation om utträde ur organisationen till följd av ändring, skall utträdet, oaktat bestämmelserna i art. 73 i konventionen, träda i kraft dagen för sådan ändrings ikraftträdande.Artikel 67Jämlikt artikel 66 antaget ändringsförslag skall deponeras hos Förenta Nationernas generalsekreterare, som omedelbart sänder en kopia därav till samtliga medlemmar.Artikel 68En förklaring eller ett godkännande jämlikt artikel 66 skall göras genom att berörda medlem tillställer generalsekreteraren ett instrument för deposition hos Förenta Nationernas generalsekreterare. Generalsekreteraren skall underrätta medlemmarna om mottagandet av sådant instrument och om datum för ändringens ikraftträdande."FINANSIERINGSÖVERSIKTPolitikområde(n): SjöfartVerksamhet(er): Deltagande i IMO  Åtgärdens beteckning: Kommissionens representation vid IMO1. BERÖRDA BUDGETPOSTER2. ALLMÄNNA UPPGIFTER2.1 Sammanlagda anslag för åtgärden (avsnitt B): miljoner euro i åtagandebemyndiganden2.2 Tillämpningsperiod: Börjar 2003, tills vidare.2.3 Flerårig total utgiftsberäkning:a) Förfalloplan för åtagandebemyndiganden/betalningsbemyndiganden (finansiellt stöd) (se punkt 6.1.1): Inga.>Plats för tabell>b) Tekniskt och administrativt stöd och stödutgifter (se punkt 6.1.2): Inget.>Plats för tabell>>Plats för tabell>c) Total budgetkonsekvens i form av personalutgifter och övriga administrativa utgifter (se punkterna 7.2 och 7.3)>Plats för tabell>2.4 Förenlighet med den ekonomiska planeringen och budgetplanen|X| Förslaget är förenligt med gällande ekonomisk planering| | Förslaget kräver omfördelningar under den berörda rubriken i budgetplanen,| | i nödvändiga fall med stöd av bestämmelserna i det interinstitutionella avtalet. 2.5 Påverkan på inkomsterna:|X| Inkomsterna påverkas inteELLER| | Budgetpåverkan - Inkomsterna påverkas enligt följande:3. BUDGETTEKNISKA UPPGIFTER: Inte tillämpligt.>Plats för tabell>4. RÄTTSLIG GRUNDArtikel 302 (f.d. artikel 229).5. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDEN OCH SKÄL FÖR ÅTGÄRDEN5.1 Behovet av gemenskapsåtgärder5.1.1 Mål för åtgärdenGemenskapens ökande aktivitet på de områden som hanteras av IMO (som fastställer internationella sjöfartsbestämmelser) och de gemenskapsbestämmelser som blivit frukten därav medför att gemenskapen måste delta i högre grad i organisationens arbete. Ett ökat deltagande är också nödvändigt för att gemenskapen skall kunna uppfylla de förpliktelser som följer av den externa behörigheten, och för att gemenskapen skall kunna bevara en enhetlig gemenskapsståndpunkt på detta, i ekonomiskt hänseende så viktiga, område.Med anledning av detta konstaterar kommissionen i vitboken "Den gemensamma transportpolitiken fram till 2010: Vägval inför framtiden" att att situationen snarast bör åtgärdas genom att gemenskapen ansluter sig till IMO "för att de trettiotal länder som unionen efter utvidgningen kommer att bestå av skall kunna tala med en stämma och i synnerhet kunna styra dessa organisationers verksamhet så att de tillgodoser gemenskapens intressen och målet om en hållbar utveckling".Medlemskapet bör inte medföra några bidrag från gemenskapen till IMO:s budget. Denna process kan dock bli långdragen, eftersom gemenskapen blir medlem först sedan föreskrivet antal fördragsslutande stater i organisationen har ratificerat ändringarna. Kommissionen kommer därför, parallellt med anslutningsförhandlingarna, att stärka gemenskapens representation genom att stationera en permanent företrädare i London. Representationen kommer att bestå av en tjänsteman och en sekreterare, stationerade vid kommissionens representation i London. Denna personalkostnad är den enda budgetkonsekvensen förknippad med ansökan om medlemskap i IMO.5.1.2 FörhandsutvärderingDen permanenta representationen motiveras av behovet att stärka samarbetet med övriga fördragsslutande parter i IMO och branschföreträdare. Den grundas också på tidigare erfarenheter av att ha en tjänsteman stationerad i London för att följa IMO:s arbete. Representationen kommer till särskild nytta under anslutningsförhandlingarna. En sådan anslutning rekommenderades i vitboken om den gemensamma transportpolitiken, och är föremålet för detta meddelande. Representationens arbetsprogram och insatser kommer att utvärderas av GD TREN/G.5.1.3 Åtgärder som vidtagits som följd av en efterhandsutvärderingFördelarna med en permanent representation kommer att bedömas regelbundet i samband med tilldelningen av arbetsuppgifter och vid utvärderingen av arbetsprogrammet.5.2 Planerad verksamhet och villkor för finansiering via budgeten- Målgrupper för åtgärden (ange såvitt möjligt i kvantitativa termer). Åtgärden kommer att gynna kommissionen, IMO:s fördragsslutande parter och branschen genom att förbättra samarbetet mellan dem.- Specifika mål för den period som planeringen täcker (i mätbara termer).Att inrätta en representation för kommissionen vid IMO, och att tillhandahålla en sekreterare.- Specifika mål för den period som planeringen täcker (i mätbara termer). Förhandlingar om att installera kommissionens IMO-representation vid kommissionens representation i London (kontorsutrymme).- Omedelbara effekter.Det långsiktiga målet är gemenskapens anslutning till IMO; detta kommer inte att inträffa omedelbart. Fördelarna med en permanent representation (se vidare avsnitt 5.1 ovan) kommer däremot att märkas direkt.- De förväntade resultatens bidrag till att uppfylla behov eller lösa problem.Resultatet kommer att lösa problemet med kommissionens underbemanning vid IMO. Det kommer även att gynna kommissionens arbete i Bryssel, eftersom tjänsteresorna till IMO kommer att bli färre.Det bör också anges på vilket sätt budgetmedlen bör ställas till förfogande (bidragssats och form av bidrag eller stöd). Stationeringen av en företrädare för kommissionen vid IMO och en sekreterare kommer att kräva budgetmedel från del A i budgeten.5.3 GenomförandebestämmelserDet kommer att behövas två fast anställda vid representationen (en A- och en C-tjänsteman).6. BUDGETKONSEKVENSER6.1 Totala budgetkonsekvenser för del B (för hela programperioden): Inga.6.1.1 Finansiellt stödInget.6.1.2 Tekniskt och administrativt stöd, stödutgifter och IT-utgifter (åtagandebemyndiganden): Inget.6.2 Kostnadsberäkning per åtgärd för del B (för hela programtiden): IngaÅB i miljoner euro (avrundat till tredje decimalen)>Plats för tabell>7. EFFEKTER PÅ PERSONALRESURSER OCH ADMINISTRATIVA UTGIFTER7.1 Personalbehov för åtgärden>Plats för tabell>7.2 Total budgetkonsekvens av ytterligare personal>Plats för tabell>Beloppen avser totala utgifter för 12 månader.7.3 Övriga administrativa utgifter till följd av åtgärden>Plats för tabell>Beloppen avser totala utgifter 12 tolv månader.Behovet av personal- och förvaltningsresurser skall täckas med de anslag som vid det årliga budgetanslagsförfarandet tilldelats det generaldirektorat som administrerar programmet.I. Totalbelopp/år (tabell 7.2 + 7.3): 197 270 euroII. Varaktighet: Tills vidareIII. Totalkostnad för åtgärden (I x II): Ej tillgänglig  //  8. UPPFÖLJNING OCH UTVÄRDERING8.1. Metod för uppföljning: Ej tillämpligt.8.2. Planerad form och tidsplan för utvärderingar: Ej tillämpligt.9. BESTÄMMELSER OM BEDRÄGERIBEKÄMPNING: Ej tillämpligt.