title: Kommissionens rekommendation av den 19 mars 2010 om auktorisation av system för mobila kommunikationstjänster på fartyg (Text av betydelse för EES)

text:
               20.3.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 72/42

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 19 mars 2010
   om auktorisation av system för mobila kommunikationstjänster på fartyg
   (Text av betydelse för EES)
   (2010/167/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG av den 7 mars 2002 om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv) (1), särskilt artikel 19.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Strategin i2010 för ett europeiskt informationssamhälle främjar en öppen och konkurrenskraftig digital ekonomi i Europeiska unionen, betonar informations- och kommunikationsteknikens betydelse för deltagande och livskvalitet och understryker fördelarna med att överallt i vardagen ha tillgång till information och kommunikationsmöjligheter.

               (2)

               Mobila kommunikationstjänster på fartyg används ombord på frakt- och passagerarfartyg som seglar på territorialhaven i Europeiska unionen och på internationellt vatten och är till karaktären ofta alleuropeiska eller mellanstatliga. System som tillhandahåller mobila kommunikationstjänster på fartyg syftar till att komplettera befintliga mobila anslutningar vid användning i de områden av EU-medlemsstaternas territorialhav (enligt definitionen i Förenta nationernas havsrättskonvention) som inte täcks av landbaserade mobila nätverk.

               (3)

               Ett system avsett för mobila kommunikationstjänster på fartyg består i allmänhet av en eller flera pikocellsbasstationer som ger tillträde till ett GSM-stomnät via en stomnätslänk, till exempel via satellit. Fartygsbasstationen i ett sådant system möjliggör roaming via passagerarnas eller besättningens GSM-mobilterminaler.

               (4)

               Mobila kommunikationstjänster på fartyg drivs för närvarande kommersiellt endast med GSM-standarden och endast i frekvensbanden 880–915 MHz och 1 710–1 785 MHz för upplänk (sändning från terminal och mottagning från basstation) och frekvensbanden 925–960 MHz och 1 805–1 880 MHz för nedlänk (sändning från basstation och mottagning från terminal). I framtiden kan de dock komma att utvidgas till andra markbundna allmänna system för mobil kommunikation som fungerar enligt andra standarder och i andra frekvensband.

               (5)

               En åtskillnad bör göras mellan driften av system för mobila kommunikationstjänster på fartyg och den utökade täckning som tillhandahålls via landbaserade mobilnät för elektronisk kommunikation i territorialhaven i den mån som detta grundas på operatörernas rättigheter att upprätta och driva landbaserade mobilnät.

               (6)

               En samordnad strategi för att reglera mobila kommunikationstjänster på fartyg skulle underlätta tillhandahållandet av sådana tjänster i Europeiska unionen, och därigenom bidra till att uppnå den inre marknadens mål. Det skulle även bidra till sömlös mobil anslutning för konsumenter och affärsanvändare och öka potentialen för innovativa kommunikationstjänster för fartyg.

               (7)

               Vid auktorisation för mobila kommunikationstjänster på fartyg måste medlemsstaterna uppfylla bestämmelserna i direktiv 2002/21/EG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/20/EG av den 7 mars 2002 om auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (auktorisationsdirektiv) (2). Enligt artiklarna 9.1 och 9.2 i direktiv 2002/21/EG ska medlemsstaterna säkerställa en effektiv förvaltning av radiofrekvenserna för elektroniska kommunikationstjänster inom sitt territorium och främja harmoniseringen av användningen av radiofrekvenser inom Europeiska unionen, i linje med behovet av en ändamålsenlig och effektiv användning.

               (8)

               Enligt direktiv 2002/21/EG ska de nationella regleringsmyndigheterna i medlemsstaterna bidra till utvecklandet av den inre marknaden genom att bland annat avlägsna kvarvarande hinder för tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät, tillhörande faciliteter och tjänster samt elektroniska kommunikationstjänster på det europeiska planet. De ska också främja inrättande och utveckling av transeuropeiska nät och samverkan mellan alleuropeiska tjänster och uppkoppling mellan slutanvändare. De ska även främja konkurrens vid tillhandahållandet av elektroniska kommunikationsnät, och kommunikationstjänster samt tillhörande faciliteter och tjänster och därvid bland annat främja en effektiv användning och säkerställa en ändamålsenlig förvaltning av radiofrekvenser och nummerresurser.

               (9)

               Enligt direktiv 2002/20/EG bör systemet för utfärdande av auktorisationer för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster vara så lite betungande som möjligt, för att stimulera framväxten av nya elektroniska kommunikationstjänster och alleuropeiska kommunikationsnät och kommunikationstjänster och för att tjänsteleverantörer och konsumenter ska kunna dra nytta av de stordriftsfördelar som en inre marknad innebär.

               (10)

               I enlighet med artikel 3.2 i direktiv 2002/20/EG får tillhandahållande av elektroniska kommunikationsnät eller tillhandahållande av elektroniska kommunikationstjänster, utan att det påverkar tillämpningen av de särskilda skyldigheter som anges i artikel 6.2 eller nyttjanderätten enligt artikel 5, endast underkastas allmän auktorisation.

               (11)

               Enligt artikel 5.1 i direktiv 2002/20/EG ska medlemsstaterna om det är möjligt, och särskilt om risken för skadlig störning är försumbar, inte kräva att individuella nyttjanderätter beviljas som förutsättning för användningen av radiofrekvenser utan ska i stället knyta villkoren för användning av radiofrekvenser till den allmänna auktorisationen.

               (12)

               Under förutsättning att de tekniska villkoren i kommissionens beslut 2010/166/EU (3) är uppfyllda kommer risken för skadlig störning som orsakas av mobila kommunikationstjänster på fartyg att vara försumbar, så i princip bör allmänna auktorisationer beviljas av medlemsstaterna för användning av radiospektrumet för mobila kommunikationstjänster på fartyg.

               (13)

               Vissa medlemsstater kräver för närvarande individuella nyttjanderätter för att spektrum ska få användas för tillhandahållande av mobila kommunikationstjänster på fartyg. Sådana auktorisationer bör omprövas, även mot bakgrund av eventuella erfarenheter av tillhandahållande av mobila kommunikationstjänster på fartyg i medlemsstaternas territorialhav.

               (14)

               Enligt artikel 1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/114/EG av den 16 september 2009 om ändring av rådets direktiv 87/372/EEG om vilka frekvensband som skall reserveras för det samordnade införandet av allmänt tillgänglig, alleuropeisk, cellulär, digital, landbaserad mobilkommunikation inom gemenskapen (4) ska medlemsstaterna undersöka huruvida de befintliga tilldelningarna av 900 MHz-bandet till konkurrerande mobiloperatörer på deras territorier kan förmodas snedvrida konkurrensen på de berörda mobilmarknaderna och hantera sådana snedvridningar i enlighet med artikel 14 i direktiv 2002/20/EG. Medlemsstaterna bör vid behov överväga att ta detta tillfälle att ändra eventuella befintliga exklusiva nyttjanderätter som beviljats operatörer av landbaserade mobilnät, så att de inte utesluter tillhandahållandet av mobila kommunikationstjänster på fartyg på dessa frekvenser.

               (15)

               Medlemsstaterna bör dela information med varandra och med kommissionen för att lösa eventuella problem med skadlig störning som orsakas av mobila kommunikationstjänster på fartyg. I de fall då kommunikationskommittén och radiospektrumkommittén kan underlätta lösningen av sådana problem bör de informeras av kommissionen.

               (16)

               I enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/22/EG av den 7 mars 2002 om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (direktiv om samhällsomfattande tjänster) (5) ska medlemsstaterna säkerställa att slutanvändare och konsumenter får tillgång till öppet redovisad och aktuell information om gällande priser, taxor och allmänna villkor för tillträde till och användning av allmänt tillgängliga telefonitjänster. I direktivet uppmanas medlemsstaterna också att säkerställa att konsumenter som abonnerar på tjänster som ger anslutning och/eller tillträde till det allmänna telefonnätet har rätt till ett avtal med ett eller flera företag som tillhandahåller sådana tjänster. Bland annat ska detaljerade uppgifter om priser och taxor liksom sätten för att erhålla aktuell information om gällande taxor och underhållsavgifter anges.

               (17)

               Internationella avtal inom sjösäkerhet och/eller allmän säkerhet bör inte påverkas negativt av driften av mobila kommunikationstjänster på fartyg.

               (18)

               De rättsliga och tekniska aspekterna av det gemensamma synsättet på auktorisation för användningen av spektrum för mobila kommunikationstjänster på fartyg i EU bör regelbundet granskas i syfte att säkerställa att de fortsätter att vara tillfredsställande med avseende på det övergripande syftet att undvika skadlig störning. I annat fall får lämpliga korrigerande åtgärder övervägas.

               (19)

               De åtgärder som beskrivs i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från kommunikationskommittén.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Målet med denna rekommendation är att samordna nationella villkor och förfaranden för auktorisation för användning av radiospektrum för mobila kommunikationstjänster på fartyg i medlemsstaternas territorialhav för att underlätta utbyggnaden av sådana tjänster i EU och samtidigt undvika att tjänsterna orsakar skadlig störning på landbaserade mobila tjänster för elektronisk kommunikation.
               De nationella villkor och bestämmelser för auktorisation som denna rekommendation hänvisar till ska tillämpas utan att det påverkar rättsliga förpliktelser avseende sjösäkerhet och allmän säkerhet och regler och/eller administrativa bestämmelser om utrustning för mobila kommunikationstjänster på fartyg som medlemsstaterna infört i överensstämmelse med EU-lagstiftningen, särskilt Europaparlamentets och rådets direktiv 1999/5/EG av den 9 mars 1999 om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (6) och eventuella tillämpliga EU-instrument och internationella instrument om sjöfartsutrustning.

               2.

               Med ”mobila kommunikationstjänster på fartyg” avses elektroniska kommunikationstjänster, enligt definitionen i artikel 2 c i direktiv 2002/21/EG, som tillhandahålls av företag för att göra det möjligt för personer ombord på ett fartyg att via ett GSM-system kommunicera via allmänna kommunikationsnät utan att upprätta någon direkt förbindelse med markbundna mobilnät.

               3.

               Denna rekommendation gäller auktorisation av användning av radiospektrum i de frekvensband som anges i beslut 2010/166/EU för mobila kommunikationstjänster på fartyg i medlemsstaternas territorialhav (enligt definitionen i Förenta nationernas havsrättskonvention). Tillhandahållandet av mobila kommunikationstjänster på fartyg på det fria havet, satellitkommunikation mellan fartyg och rymdstationer, samt tillhandahållande av mobila satellittjänster till slutanvändare ombord på fartyg omfattas inte av denna rekommendation.

               4.

               Medlemsstaterna bör i förekommande fall, senast tolv månader efter antagandet av denna rekommendation, vidta de åtgärder som krävs för att auktorisera användningen av spektrum i de frekvensband eller delband som gjorts tillgängliga i enlighet med beslut 2010/166/EU för tillhandahållande av mobila kommunikationstjänster i sina territorialhav på fartyg av egen nationalitet och användningen av spektrum för tillhandahållande av sådana tjänster i sina territorialhav.

               5.

               Medlemsstaterna bör inte auktorisera användning av spektrum för tillhandahållande av mobila kommunikationstjänster på fartyg om inte de tekniska villkoren i beslut 2010/166/EU är uppfyllda.

               6.

               Medlemsstaterna kan kräva att system för mobila kommunikationstjänster på fartyg endast använder de specifika frekvensband eller delband som gjorts tillgängliga, i enlighet med beslut 2010/166/EU, för driften av system för mobila kommunikationstjänster på fartyg i sina territorialhav.

               7.

               Medlemsstaterna bör låta nyttjanderätter för spektrum för tillhandahållande av mobila kommunikationstjänster på fartyg bli föremål för allmän auktorisation. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 5.1 i direktiv 2002/20/EG, enligt vilken individuella nyttjanderätter är en förutsättning för användningen av spektrum för tillhandahållande av mobila kommunikationstjänster på fartyg, bör medlemsstaterna ompröva behovet av sådana individuella nyttjanderätter i syfte att införliva de villkor som är förknippade med sådana rättigheter i en allmän auktorisation så snart som möjligt och senast inom tre år efter antagandet av denna rekommendation.

               8.

               Medlemsstaterna bör, senast tolv månader efter antagandet av denna rekommendation, inte kräva någon ytterligare auktorisation för användning av spektrum som gjorts tillgängligt för tillhandahållande av mobila kommunikationstjänster på fartyg i sina territorialhav, om det berörda systemets användning av spektrum redan är auktoriserat av en annan medlemsstat, i enlighet med dess auktorisationssystem och i överensstämmelse med denna rekommendation.

               9.

               Medlemsstaterna bör överväga att inte kräva någon ytterligare auktorisation för användning av spektrum i sina territorialhav för tillhandahållande av mobila kommunikationstjänster på fartyg från tredjeland, under förutsättning att spektrumanvändningen för sådana tjänster på sådana fartyg redan tillåts av berörda länder på samma villkor som i beslut 2010/166/EU.

               10.

               Medlemsstater som, innan denna rekommendation antas, har beviljat exklusiva individuella nyttjanderätter för landbaserade mobilnät för elektronisk kommunikation och/eller tjänster som når deras territorialhav i de frekvensband eller delband som gjorts tillgängliga för drift av system för mobila kommunikationstjänster på fartyg, bör vid den första översynen, ändringen, utvidgningen eller förnyelsen av sådana exklusiva nyttjanderätter vid behov ändra dessa, baserat antingen på EU-lag eller nationell lag, för att möjliggöra drift av sådana system i sina territorialhav. I väntan på denna första översyn, ändring, utvidgning eller förnyelse bör de berörda medlemsstaterna underlätta tillhandahållandet av mobila kommunikationstjänster på fartyg i sina territorialhav genom spektrumhandel, spektrumdelning eller andra motsvarande arrangemang med de landbaserade mobiloperatörer som innehar de berörda exklusiva nyttjanderätterna.

               11.

               Medlemsstaterna bör samarbeta aktivt, konstruktivt och i en anda av solidaritet, och där så är lämpligt tillämpa befintliga förfaranden, för att lösa eventuella problem med skadlig störning som påstås vara orsakade av användningen av mobila kommunikationstjänster på fartyg.

               12.

               Om det uppstår skadlig störning som påstås vara orsakad av användningen av mobila kommunikationstjänster på fartyg som faller under en annan medlemsstats jurisdiktion bör medlemsstaterna genast informera den berörda medlemsstaten samt kommissionen. Kommissionen bör, där så är lämpligt, informera kommunikationskommittén och radiospektrumkommittén i ovanstående frågor, för att finna lösningar på eventuella problem.

               13.

               Om ett system för mobila kommunikationstjänster på fartyg misstänks orsaka skadlig störning inom en annan medlemsstats territorium bör den medlemsstat som har behörighet över systemet i fråga agera och omgående se till att störningen upphör.

               14.

               Medlemsstaterna bör vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att konsumenter och andra slutanvändare får tillräcklig information om villkor för och bestämmelser om användning av mobila kommunikationstjänster på fartyg.

               15.

               Medlemsstaterna bör hålla användningen av spektrum för tillhandahållande av mobila kommunikationstjänster på fartyg under noggrann uppsikt, framför allt med avseende på faktisk eller möjlig skadlig störning, och bör rapportera till kommissionen så att denna rekommendation kan revideras i god tid, om så är nödvändigt.

      Utfärdad i Bryssel den 19 mars 2010.

            På kommissionens vägnar

         Neelie KROES

            Vice ordförande

      (1)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 33.

      (2)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 21.

      (3)  Se sidan 38 I detta nummer av EUT.

      (4)  EUT L 274, 20.10.2009, s. 25.

      (5)  EGT L 108, 24.4.2002, s. 51.

      (6)  EGT L 91, 7.4.1999, s. 10.


title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 21 mars 2016 om ändring av rekommendation ESRB/2012/2 om kreditinstitutens finansiering (ESRB/2016/2)

text:
               21.4.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 140/1

         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
   av den 21 mars 2016
   om ändring av rekommendation ESRB/2012/2 om kreditinstitutens finansiering
   (ESRB/2016/2)
   (2016/C 140/01)
   EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artikel 3.2 b, d och f samt artiklarna 16–18,
   med beaktande av Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2011/1 av den 20 januari 2011 om arbetsordningen för Europeiska systemrisknämnden (2), särskilt artikel 15.3 e och artiklarna 18–20, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 20 december 2012 antog Europeiska systemrisknämndens styrelse rekommendation ESRB/2012/2 (3). Den rekommendationen avser att ge kreditinstituten incitament att skapa hållbara finansieringsstrukturer.

               (2)

               För att nå de mål som framgår av rekommendation ESRB/2012/2 måste de nationella tillsynsmyndigheterna, nationella myndigheter med ansvar för makrotillsynen samt Europeiska bankmyndigheten (EBA) vidta vissa åtgärder inom de tidsfrister som framgår av avsnitt 2.3 i rekommendation ESRB/2012/2.

               (3)

               Den 16 september 2014 beslutade styrelsen att förlänga vissa tidfrister med mellan sex och tolv månader. Enligt den reviderade tidsplanen ska EBA överlämna en interimsrapport till ESRB med en första bedömning av vilka resultat som genomförandet av rekommendation A 5 i rekommendation ESRB/2012/2 haft senast den 31 mars 2016 och en slutrapport till ESRB och Europeiska unionens råd senast den 30 juni 2016. Dessa rapporter ska vara baserade på uppgifter om finansieringsplaner som de nationella tillsynsmyndigheterna lämnat till EBA. EBA har uppgivit att myndigheten inte kommer att kunna hålla tidsplanen eftersom leveransen av vissa uppgifter försenats.

               (4)

               ESRB:s överordnade mål är att snabbt och effektivt förhindra eller minska systemrisker. Styrelsen anser att en sammanslagning av EBA:s interims- och slutrapport om rekommendation A 5 samt en förlängning av tidsfristen för att leverera rapporten till ESRB och rådet med ytterligare tolv månader inte skulle äventyra de finansiella marknadernas korrekta funktion eller implicera att rekommendation A 5 ej kommer att genomföras.

               (5)

               Styrelsen bör därför förlänga den berörda tidsfristen så att EBA ges tillräckligt med tid för att vidta de steg som är nödvändiga för genomförandet av rekommendation A 5.

               (6)

               Rekommendation ESRB/2012/2 bör därför ändras i enlighet med detta.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Rekommendation ESRB/2012/2 ska ändras på följande sätt:

               1.

               Avsnitt 2 punkt 3.1 ska ersättas med följande:

                           ”1.

                              Rekommendation A – Nationella tillsynsmyndigheter med ansvar för banktillsynen, nationella tillsynsmyndigheter och andra myndigheter med ansvar för makrotillsynen samt EBA ska rapportera enligt följande:

                                       a)

                                       Senast den 31 december 2015 ska nationella tillsynsmyndigheter med ansvar för banktillsynen överlämna en interimsrapport till ESRB med en första bedömning av vilka resultat som genomförandet av rekommendationerna A 1 och A 2 har haft.

                                       b)

                                       Senast den 31 juli 2016 ska nationella tillsynsmyndigheter med ansvar för banktillsynen överlämna en slutrapport om rekommendationerna A 1 och A 2 till ESRB och rådet.

                                       c)

                                       Senast den 31 december 2015 ska nationella tillsynsmyndigheter och andra myndigheter med ansvar för makrotillsynen överlämna en interimsrapport till ESRB med en första bedömning av vilka resultat som genomförandet av rekommendation A 3 har haft.

                                       d)

                                       Senast den 30 september 2016 ska nationella tillsynsmyndigheter och andra myndigheter med ansvar för makrotillsynen överlämna en slutrapport om genomförandet av rekommendation A 3 till ESRB och rådet.

                                       e)

                                       Senast den 30 juni 2014 ska EBA överlämna de riktlinjer som avses i rekommendation A 4 till ESRB och rådet.

                                       f)

                                       Senast den 31 mars 2017 ska EBA överlämna en rapport om genomförandet av rekommendation A 5 till ESRB och rådet.”

               2.

               I bilagan ska punkt V.1.3.1 ersättas med följande:
               ”V.1.3.1   Tidsfrister

               Nationella tillsynsmyndigheter med ansvar för banktillsynen, nationella tillsynsmyndigheter och andra myndigheter med ansvar för makrotillsynen samt EBA ska meddela ESRB och rådet sådana åtgärder som de vidtar med anledning av denna rekommendation, eller på lämpligt sätt motivera eventuell passivitet, enligt följande:

                           a)

                           Senast den 31 december 2015 ska nationella tillsynsmyndigheter med ansvar för banktillsynen överlämna en interimsrapport till ESRB med en första bedömning av vilka resultat som genomförandet av rekommendationerna A 1 och A 2 har haft.

                           b)

                           Senast den 31 juli 2016 ska nationella tillsynsmyndigheter med ansvar för banktillsynen överlämna en slutrapport om rekommendationerna A 1 och A 2 till ESRB och rådet.

                           c)

                           Senast den 31 december 2015 ska nationella tillsynsmyndigheter och andra myndigheter med ansvar för makrotillsynen överlämna en interimsrapport till ESRB med en första bedömning av vilka resultat som genomförandet av rekommendation A 3 har haft.

                           d)

                           Senast den 30 september 2016 ska nationella tillsynsmyndigheter och andra myndigheter med ansvar för makrotillsynen överlämna en slutrapport om genomförandet av rekommendation A 3 till ESRB och rådet.

                           e)

                           Senast den 30 juni 2014 ska EBA överlämna de riktlinjer som avses i rekommendation A 4 till ESRB och rådet.

                           f)

                           Senast den 31 mars 2017 ska EBA överlämna en rapport om genomförandet av rekommendation A 5 till ESRB och rådet.”

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 21 mars 2016.

         Mario DRAGHI

            ESRB:s ordförande

      (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

      (2)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

      (3)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2012/2 av den 20 december 2012 om kreditinstitutens finansiering (EUT C 119, 25.4.2013, s. 1).


title: Rådets rekommendation av den 21 februari 2017 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens (elfte EUF) transaktioner för budgetåret 2015

text:
               23.2.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 58/4

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 21 februari 2017
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens (elfte EUF) transaktioner för budgetåret 2015
   (2017/C 58/04)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 (1), i ändrad lydelse,
   med beaktande av det interna avtalet mellan företrädarna för regeringarna i Europeiska unionens medlemsstater, församlade i rådet, om finansiering av Europeiska unionens bistånd inom den fleråriga budgetramen för perioden 2014–2020 i enlighet med AVS–EU-partnerskapsavtalet och om tilldelning av ekonomiskt stöd till de utomeuropeiska länder och territorier på vilka den fjärde delen i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt är tillämplig (2) (nedan kallat det interna avtalet) genom vilket bland annat elfte Europeiska utvecklingsfonden (elfte EUF) inrättas, särskilt artikel 11.7,
   med beaktande av rådets förordning (EU) 2015/323 av den 2 mars 2015 med budgetförordning för elfte Europeiska utvecklingsfonden (3), särskilt artiklarna 43–45,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för elfte EUF:s transaktioner till och med den 31 december 2015, samt revisionsrättens årsrapport om den verksamhet som finansieras genom åttonde, nionde, tionde och elfte Europeiska utvecklingsfonden (EUF) för budgetåret 2015 med kommissionens svar (4) i samma årsrapport, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 11.7 i det interna avtalet ska ansvarsfrihet för kommissionen för den ekonomiska förvaltningen av elfte EUF beviljas av Europaparlamentet på rådets rekommendation.

               (2)

               Kommissionens genomförande av elfte EUF:s transaktioner under budgetåret 2015 har på det hela taget varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av elfte EUF:s transaktioner för budgetåret 2015.

      Utfärdad i Bryssel 21 februari 2017.

            På rådets vägnar

         E. SCICLUNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 210, 6.8.2013, s. 1.

      (3)  EUT L 58, 3.3.2015, s. 17.

      (4)  EUT C 375, 13.10.2016, s. 287.


title: Rekommendation till rådets rekommendation i syfte att ge en varning till Frankrike för att förhindra uppkomsten av ett alltför stort underskott

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Portugals nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Portugals stabilitetsprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/94

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Portugals nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Portugals stabilitetsprogram 2015
   (2015/C 272/25)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 godkände Europeiska rådet kommissionens förslag om en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på stärkt samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (4) om Portugals nationella reformprogram 2014 och avgav ett yttrande om Portugals uppdaterade stabilitetsprogram 2014. Den 28 november 2014 avgav kommissionen i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5) ett yttrande om Portugals utkast till budgetplan för 2015.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Portugal angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Portugal. Den innehöll en bedömning av hur väl Portugal hade lyckats med de landspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014. Landsrapporten innehåller också resultaten av den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Portugal har alltför stora makroekonomiska obalanser som kräver kraftfulla politiska åtgärder och särskild övervakning. Stora framsteg har förvisso gjorts genom anpassningsprogrammet, både vad gäller den ekonomiska anpassningen och politiska åtgärder. Trots insatserna för att minska skuldsättningen i hushållen och i sektorerna med icke-finansiella företag återstår det betydande risker som rör de höga skuldsättningsnivåerna såväl internt som externt och inom olika sektorer, och detta kräver närmare uppmärksamhet. Trycket för att minska skuldsättningen är också stort i en situation med låg tillväxt, låg inflation och hög arbetslöshet.

               (7)

               Den 28 april 2015 lade Portugal fram sitt nationella reformprogram 2015 och sitt stabilitetsprogram 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Portugal omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens korrigerande del. Regeringen planerar i stabilitetsprogrammet 2015 att korrigera det alltför stora underskottet fram till 2015, i linje med rådets tidsfrist. Man avser att minska det nominella underskottet till 2,7 % av BNP under 2015 och därefter successivt till 0,6 % av BNP under 2018. I enlighet med stabilitetsprogrammet planerar regeringen att ha uppfyllt det medelfristiga målet om ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP år 2016. Den offentliga skuldkvoten förväntas minska till 124,2 % av BNP under 2015 och sedan minska ytterligare till runt 112,1 % av BNP 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska beräkningar är rimligt för 2015 och 2016, men alltför optimistiskt för 2017 och 2018, då även det portugisiska finanspolitiska rådet har fastställt vissa risker. Enligt kommissionens vårprognos 2015 är det ännu inte säkert att en snabb och hållbar korrigering av det alltför stora underskottet kan ske under 2015, men det är inom räckhåll. Samtidigt når den finanspolitiska insatsen inte upp till rådets rekommendation. Om det alltför stora underskottet korrigeras, skulle Portugal omfattas av den förebyggande delen av pakten från och med 2016. Beskrivningarna av vilka saldoförbättrande åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2016 och framåt har inte beskrivits tillräckligt och verkar inte heller tillräckligt omfattande. Det verkar därför finnas risk för en stor avvikelse från den nödvändiga anpassningen mot det medelfristiga målet 2016, och ytterligare strukturåtgärder kommer att krävas. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2015, att det finns risk för att Portugal inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (9)

               Den finanspolitiska konsolideringen måste understödjas av ökad effektivitet och kvalitet i de offentliga utgifterna på alla nivåer inom den offentliga förvaltningen och av fler reformer av systemet för förvaltning av de offentliga finanserna. Framför allt krävs ytterligare insatser för att garantera strikt utgiftskontroll med hjälp av lagen om kontroll av åtaganden och genom förstärkning av ansvarsskyldigheten. Lagen om en enda löneskala offentliggjordes i september 2014 och har tillämpats sedan januari 2015, och genomförandet av dekretlagen om en enda skala för lönetillägg håller på att tas fram. Omstruktureringen av de statsägda företagen har inte avslutats. Begränsade framsteg har gjorts mot att utarbeta nya heltäckande åtgärder som en del i den pågående pensionsreformen efter författningsdomstolens domar i augusti 2014. Portugal har under de senaste två åren genomfört en omfattande reform av skattesystemet, inriktad på bolagsskatt, privat inkomstskatt och miljöbeskattning. Effekten av den här reformen ska utvärderas. Det finns stort utrymme för ytterligare reformer för att modernisera intäktsförvaltningen och för att ytterligare förbättra uppfyllandet av skattskyldigheten.

               (10)

               Kollektivavtalssystemet har nyligen genomgått flera förändringar, även om inte alla av dem främjar anpassning av lönerna till produktiviteten på sektors- och företagsnivå. En utmaning i systemet är att tillåta företag att göra anpassningar efter särskilda omständigheter. Det handlar exempelvis om att använda befintliga bestämmelser effektivt så att företag kan tillåtas avvika från branschens kollektivavtal under särskilda omständigheter. Trots frysning av minimilönen under de senaste åren har den sedan 2008 stigit avsevärt snabbare än genomsnittslönen i nominella termer, och andelen arbetstagare som omfattas av minimilön har stigit från 5 % år 2005 till 12,9 % år 2014.

               (11)

               Avsevärda framsteg har gjorts vad gäller genomförandet av aktiv arbetsmarknadspolitik och reformen av den offentliga arbetsförmedlingen. Det finns dock fortfarande problem när det gäller att nå ungdomar som varken arbetar eller studerar. Digitaliseringen av de tjänster som används för matchning mellan utbud och efterfrågan på arbetsmarknaden måste öka. En annan stor utmaning är att se till att det sociala biståndet, särskilt systemet med minimiinkomst, är tillräckligt täckande. Vissa framsteg har gjorts när det gäller att förbättra kvaliteten på utbildningen och dess relevans för arbetsmarknaden. Portugal har reformerat läroplanerna och lärarnas status för att höja kvaliteten på utbildningen. Användningen av övervakningsverktyg och en diversifiering av inriktningar med nya yrkesutbildningsprogram bör motverka att eleverna slutar skolan redan efter grundskolan och bidra till bättre resultat. På senare tid har reformer genomförts för att modernisera yrkesutbildningssystemet, men det är fortfarande en stor utmaning att göra systemet attraktivare för ungdomarna. Det är också en utmaning att främja kunskapsöverföring mellan högre utbildning, företag inom den privata sektorn och forskningsorganisationer.

               (12)

               De portugisiska företagens höga skuldsättning påverkar fortfarande deras resultat negativt och hindrar nya investeringar. Hushållens skuldsättning har minskat markant. Som ett led i uppföljningen av den omfattande bedömningen har centralbanken trappat upp sin övervakning av bankernas likviditet och kapitalsituation, och även bedömt bankernas återhämtningsplaner. Andelen nödlidande företagslån är fortfarande hög (över 18 %) och är en tung post i bankernas balansräkningar. Reformen av bolagsskatten inleddes 2014 och förstärker gränserna för skatteavdrag för finansiella nettokostnader, men den gynnsamma lånefinansieringen i bolagsbeskattningen skulle kunna motverkas ännu mer. Plattformarna/processerna för skuldsanering i företag, PER och SIREVE, håller på att göras om med större fokus på att hjälpa lönsamma företag att bli kvar på marknaden i stället för att likvideras. Skuldminskningssiffrorna för 2014 visar på avsevärda framsteg vad gäller åtgärder för att minska företagens alltför stora skuldsättning. Den strategiska planen för omstruktureringen av företagens skuldsättning som offentliggjordes i maj 2014, håller successivt på att ta form i lagstiftningen genom olika åtgärder. Framsteg görs också med att bredda de icke-finansiella företagens finansieringsmöjligheter genom att uppmuntra till kapitalinvesteringar. Utvecklingsfinansinstitutet, som formellt bildades i september 2014, avser att ta itu med marknadsbrister som hindrar små- och medelstora företag att få tillgång till finansiering.

               (13)

               Det finns utrymme för skärpta åtgärder för att öka effektiviteten och kvaliteten i rättssystemet, särskilt vad gäller utvärderingen av domstolarnas verksamhet och användningen av elektroniska verktyg, och för att genomföra undersökningar bland dem som varit i kontakt med rättsväsendet och bland yrkesverksamma. Enligt 2015 års resultattavla för rättskipningen i EU är förhandlingar i civila och handelsrättsliga fall fortfarande långdragna (386 dagar). Antalet verkställighetsärenden sjunker långsamt, samtidigt som målgenomströmningen fortfarande är lång (1 045 dagar 2014). Reformer av skatte- och förvaltningsdomstolar går långsammare än andra rättsliga reformer. Det ökande antalet insolvensärenden har satt fokus på behovet att öka resurserna och utbildningen för förstainstansdomstolar på detta område. Företagens likviditet fortsätter att försämras med långa betalningsförseningar, särskilt från den offentliga sektorn. Inga nya åtgärder har vidtagits och inga nya åtaganden har gjorts för att hantera dessa sena betalningar. Insynen är otillräcklig när det gäller offentlig-privata partnerskap på lokal och regional förvaltningsnivå och på alla nivåer när det gäller koncessioner. Förebyggandet av korruption hindras på alla nivåer av den ineffektiva tillämpningen av den befintliga lagstiftningen, där övervakning, genomförande och verkställighet av påföljder måste förbättras.

               (14)

               Den nya tillsynsmyndigheten för transport är ännu inte igång. Liberaliseringsåtgärder för hamntillstånd, järnvägar och allmänna transporter i storstäder går långsamt och lyckas därför inte stimulera till investeringar. Begränsade framsteg har gjorts med att genomföra den långsiktiga transportplanen och tidsplanen för reformen av hamnsektorn. Det har uppstått förseningar i transporttillstånden för storstadsområdena Lissabon och Porto. Begränsade framsteg har också gjorts vad gäller omförhandlingarna av hamntillstånd och inom järnvägssektorn. Sammanslagningen av järnvägs- och väginfrastrukturen (REFER respektive EP), som är avsedd att förbättra den ekonomiska hållbarheten för det nya väg- och järnvägsinfrastrukturorganet, pågår fortfarande. Personalstyrkan har minskats i de statsägda företagen inom transportsektorn.

               (15)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Portugals ekonomiska politik och offentliggjort den i 2015 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer Portugal har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Portugal utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

               (16)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (18)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På grundval av analysen har rådet utfärdat särskilda rekommendationer riktade till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Portugal också se till att dessa rekommendationerna genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Portugal att under 2015 och 2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Säkerställa varaktig korrigering av det alltför stora underskottet 2015 genom att vidta nödvändiga åtgärder. Uppnå en finanspolitisk korrigering på 0,6 % av BNP på väg mot det medelfristiga budgetmålet under 2016. Använda oförutsedda vinster för att påskynda minskningen av underskott och skulder. Verkställa lagen om kontroll av åtaganden för att få bättre kontroll på utgifter. Förbättra pensionssystemets medelfristiga hållbarhet. Skydda de statsägda företagens ekonomiska hållbarhet. Ytterligare förbättra efterlevnaden av skattelagstiftningen och skatteförvaltningens effektivitet.

               2.

               I samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis främja att lönerna anpassas till produktivitetsutvecklingen, med beaktande av skillnader i kompetens och förhållanden på lokala arbetsmarknader, liksom skillnader i ekonomiskt resultat mellan regioner, branscher och företag. Se till att utvecklingen av minimilönen är förenlig med målen att främja sysselsättning och konkurrenskraft.

               3.

               Förbättra de offentliga arbetsförmedlingarnas effektivitet, framför allt genom att bättre nå ut till oregistrerade ungdomar. Garantera att stödmottagarna aktiveras på ett effektivt sätt och att det sociala biståndet, särskilt systemet med minimiinkomst, är tillräckligt täckande.

               4.

               Vidta ytterligare åtgärder för att minska företagens alltför stora skuldsättning, ta itu med antalet nödlidande företagslån i banker och minska den gynnsamma behandlingen av företagslån i skattereglerna. Förbättra skuldsaneringsverktygens effektivitet för bärkraftiga företag genom att införa incitament för banker och gäldenärer att delta i omstruktureringsprocesserna i ett tidigt skede.

               5.

               Skynda på åtgärder och öka insynen vad gäller koncessioner, bland annat i transportsektorn, och vad gäller offentlig-privata partnerskap på lokal och regional nivå.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Portugals nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Portugals stabilitetsprogram 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 102).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  EUT C 272, 18.8.2015, s. 98.


title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Litauens nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Litauens stabilitetsprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/70

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Litauens nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Litauens stabilitetsprogram 2015
   (2015/C 272/18)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (3) om Litauens nationella reformprogram 2014 och avgav ett yttrande om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2014.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (4), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Litauen inte angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Litauen. Den innehöll en bedömning av hur väl Litauen har lyckats med de landspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014.

               (7)

               Den 13 april 2015 lade Litauen fram sitt nationella reformprogram för 2015 och den 30 april 2015 sitt stabilitetsprogram för 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Litauen omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Litauen har i sitt stabilitetsprogram 2015 begärt tillämpning av klausulen om pensionsreform. Budgetkostnaderna för pensionsreformen uppskattas till 0,1 % av BNP under 2016. Under förutsättning att Eurostat bekräftar att pensionsreformen uppfyller de nödvändiga villkoren och med beaktande av att en lämplig säkerhetsmarginal till referensvärdet för underskott iakttas, anser rådet att Litauen under 2016 kan beviljas den begärda tillfälliga avvikelsen från den nödvändiga anpassningen mot det medelfristiga budgetmålet. I sitt stabilitetsprogram planerar regeringen att uppnå ett nominellt underskott på 1,2 % av BNP 2015 och vända detta till ett överskott på 0,7 % av BNP 2018. Regeringen avser att hålla fast vid det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP – under hela programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet kommer den offentliga skulden i förhållande till BNP att nå sitt högsta värde 2015 med 42,2 % och falla till 32,9 % 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är rimligt. Det finns dock inga tillräckliga beskrivningar av vilka åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2016 och framåt. På grundval av kommissionens vårprognos 2015 finns det en risk för en viss avvikelse från den nödvändiga anpassningen mot det medelfristiga målet 2015, på grund av att utgiftsökningarna netto överskrider riktmärket med 0,3 % av BNP. För 2015 och 2016 avviker både det strukturella saldot och utgiftsökningarna betydligt från den nödvändiga anpassningen, vilket innebär en risk för betydande avvikelse 2016. Det kommer därför att krävas ytterligare åtgärder under båda dessa år. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2015, att det finns en risk för att Litauen inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Trots framsteg under senare tid bör dessutom den nuvarande finanspolitiska ramen ytterligare förbättras genom att dess bindande karaktär förstärks och full överensstämmelse med EU:s finanspolitiska bestämmelser garanteras. Litauens skatteintäkter beror till stor del på indirekta skatter och skatter på arbete, medan intäkterna från miljö- och förmögenhetsbeskattning fortsätter att vara mycket låga. Litauen står även fortsättningsvis inför utmaningar när det gäller skattedisciplinen, särskilt i fråga om moms.

               (9)

               Till följd av befolkningsutvecklingen, migrationen och brister i hälso- och sjukvårdssystemet står Litauen inför en kraftig minskning av andelen befolkning i arbetsför ålder. Det fortsatt låga deltagandet i livslångt lärande bidrar inte till att stärka humankapitalet, förbättra anställbarheten eller öka produktiviteten. Andelen personer med låg grundkompetens i skolsystemet ligger över genomsnittet, vilket tyder på ett behov av att modernisera lärarutbildningen och främja fortbildning. Den utbildning som erbjuds är inte alltid relevant för arbetsmarknaden. Andelen studenter som följer program för yrkesutbildning på högstadie- och gymnasienivå är låg. Litauen vidtar åtgärder för att förbättra och utvidga programmen för lärlingsutbildning och lärande på arbetsplatsen, men programmens antal och kvalitet är fortfarande otillräckliga. Antalet sjukhusplatser per capita fortsätter att vara högt jämfört med resten av unionen, vilket tyder på att det kan finnas obalanser i tillhandahållandet av hälso- och sjukvård. Samtidigt är de totala offentliga investeringarna inom hälso- och sjukvårdssektorn fortfarande låga. Den rapporterat höga frekvensen av informella betalningar för hälso- och sjukvårdstjänster, tillsammans med farhågor om korruption vid offentlig upphandling av medicinska varor visar på behovet att förbättra styrningen av hälso- och sjukvårdssystemet.

               (10)

               De åtgärder för att reformera pensionssystemet som har vidtagits är inte tillräckliga för att lösa problemet med pensionssystemets medelfristiga hållbarhet. Den lagstadgade pensionsåldern ökar gradvis under perioden fram till 2026, men pensionssystemet beaktar inte indikatorer på förväntad livslängd. Dessutom är reglerna för indexering av pensioner oklara. Ett lågt deltagande i olika former av frivilligt pensionssparande och avsaknaden av tjänstepensionssystem skapar risker för de framtida pensionernas tillräcklighet. Regeringen har för avsikt att genomföra en omfattande reform av pensionssystemet som en del av en bredare ”ny social modell”. Denna strategi har dock ännu inte slutförts och antagits, och samråden med arbetsmarknadens parter måste först avslutas. Litauen har infört finansiella stödåtgärder för äldre och ekonomiska incitament för att anställa äldre arbetstagare. En övergripande strategi för aktivt åldrande saknas dock fortfarande.

               (11)

               Över 30 % av Litauens befolkning löper risk att drabbas av fattigdom eller socialt utanförskap. Reformen av systemet med kontanta socialbidrag, i kombination med effekterna av en förbättrad ekonomisk situation, har lett till en betydande minskning av utgifterna för socialbidrag och antalet mottagare. Aktiva arbetsmarknadsåtgärder och andra tjänster för att erbjuda stöd är emellertid fortfarande begränsade.

               (12)

               Litauen har gjort betydande framsteg när det gäller att reformera statsägda företag och har antagit lagstiftning för att se till att reformerna får bestående effekt. Regeringen har infört en åtskillnad mellan kommersiella och icke-kommersiella verksamheter, som nu redovisas i årsrapporter. De återstående statligt ägda företagen är skyldiga att utse oberoende styrelseledamöter senast i slutet av september 2015.

               (13)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Litauens ekonomiska politik och offentliggjort den i 2015 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Litauen har fått tidigare år. Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Litauen, utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (14)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (15)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På grundval av analysen har rådet utfärdat särskilda rekommendationer riktade till de medlemsstater som har euron som valuta (6). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Litauen också se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Litauen att under 2015 och 2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Undvika att avvika från det medelfristiga budgetmålet under 2015 och se till att avvikelsen under 2016 är begränsad till den som beviljats i samband med den strukturella reformen av pensionssystemet. Bredda skattebasen och förbättra efterlevnaden av skattelagstiftningen.

               2.

               Ta itu med de problem som den minskande andelen befolkning i arbetsför ålder medför genom att förbättra utbildningssystemets arbetsmarknadsmässiga relevans, öka andelen personer med grundkompetens och förbättra hälso- och sjukvårdssystemet. Minska den höga skattekilen för låginkomsttagare genom en skatteväxling till andra källor som är mindre skadliga för tillväxten.

               3.

               Anta en omfattande reform av pensionssystemet som också garanterar pensionernas tillräcklighet. Förbättra omfattningen och tillräckligheten av arbetslöshetsersättningar och kontanta socialbidrag och öka anställbarheten hos dem som söker arbete.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Litauens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Litauens konvergensprogram 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 67).

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (6)  EUT C 272, 18.8.2015, s. 98.


title: Kommissionens rekommendation av den 11 oktober 2007 om det elektroniska nätverk av officiellt utsedda mekanismer för central lagring av obligatorisk information som avses i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/109/EG [delgivet med nr K(2007) 4607] (Text av betydelse för EES)

text:
               12.10.2007

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 267/16

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 11 oktober 2007
   om det elektroniska nätverk av officiellt utsedda mekanismer för central lagring av obligatorisk information som avses i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/109/EG
   [delgivet med nr K(2007) 4607]
   (Text av betydelse för EES)
   (2007/657/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 andra strecksatsen, och
   av följande skäl:

               (1)

               I Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/109/EG av den 15 december 2004 om harmonisering av insynskraven med avseende på upplysningar om emittenter vars värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad och om ändring av direktiv 2001/34/EG (1) krävs att investerares tillgång till upplysningar om emittenter i större utsträckning organiseras på gemenskapsnivå för att aktivt främja integrationen av de europeiska kapitalmarknaderna.

               (2)

               I direktiv 2004/109/EG föreskrivs en skyldighet för medlemsstaternas behöriga myndigheter att utforma riktlinjer som syftar till att ytterligare underlätta allmänhetens tillgång till upplysningar som skall redovisas enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/6/EG av den 28 januari 2003 om insiderhandel och otillbörlig marknadspåverkan (marknadsmissbruk) (2), Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/71/EG av den 4 november 2003 om de prospekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel och om ändring av direktiv 2001/34/EG (3) och direktiv 2004/109/EG samt till att skapa ett gemensamt elektroniskt nätverk medlemsstaterna emellan som sammanlänkar de olika mekanismer som upprättats på nationell nivå för lagringen av sådana upplysningar (nedan kallade ”mekanismerna för lagring”).

               (3)

               Inom ramen för Europeiska värdepapperstillsynskommittén, inrättad genom kommissionens beslut 2001/527/EG (4), antog medlemsstaternas behöriga myndigheter den 30 juni 2006 ett yttrande till kommissionen, där de uttryckte en preferens för en enda elektronisk nätverksmodell som sammanlänkar mekanismerna för lagring. Sådana nätverk skulle kunna bli åtkomliga genom ett gemensamt gränssnitt som skulle kunna innehålla en förteckning över alla börsnoterade bolag i gemenskapen och leda användaren vidare till hemsidan för den relevanta lagringsmekanismen. De relevanta upplysningarna skulle på så sätt fortsatt kunna lagras på nationell nivå utan att det behöver upprättas en gemensam infrastruktur som reproducerar alla de relevanta upplysningar som finns på nationell nivå och som medför alltför stora tillkommande kostnader.

               (4)

               Det är på detta stadium lämpligt att fastställa frivilliga standarder som är tillräckligt flexibla för att lagringsmekanismerna ska kunna anpassas till det elektroniska nätverkets sätt att fungera.

               (5)

               Det är önskvärt att mekanismerna för lagring kan sammankopplas elektroniskt så att finansiella investerare och berörda parter på ett enkelt sätt får tillgång till finansiell information om börsnoterade företag i gemenskapen. För att ett sådant elektroniskt nätverk ska kunna upprättas snabbt bör det baseras på okomplicerade villkor som exempelvis de som föreslagits av medlemsstaternas behöriga myndigheter. Ett okomplicerat nätverk bör också göra det möjligt att tillhandahålla mervärdestjänster till investerare.

               (6)

               I syfte att göra det lättare för investerare att få tillgång till finansiell information om börsnoterade företag bör mekanismer för lagring i så stor utsträckning som möjligt integrera finansiell information som emittenter offentliggjort i enlighet med annan gemenskaps- eller nationell lagstiftning.

               (7)

               För att skapa förutsättningar för en effektiv lansering av det elektroniska nätverket bör medlemsstaternas behöriga myndigheter inom ramen för Europeiska värdepapperstillsynskommittén och i nära samverkan med mekanismerna för lagring uppmanas att utarbeta ett regleringsavtal för nätverket som innehåller de väsentliga villkoren för upprättande, drift och finansiering av det elektroniska nätverket och särskilt för att utse ett organ med ansvar för den löpande förvaltningen av nätverket.

               (8)

               Det är viktigt att mekanismerna för lagring även i fortsättningen fritt får besluta om sin egen prispolitik i syfte att garantera sin egen finansiella bärkraft. Samtidigt bör de i sin prispolitik inte diskriminera mellan användarna av det elektroniska nätverket och de användare som har tillgång till mekanismer för lagring på nationell nivå.

               (9)

               För att det elektroniska nätverket ska fungera väl, och för att säkerställa att jämförbara tjänster erbjuds användare av nätverket inom gemenskapen, krävs enhetliga minimistandarder för kvalitet för lagringen av den lagstadgade informationen på nationell nivå. Det är viktigt att lagringsmekanismerna garanterar tillfredsställande säkerhet i fråga om förmedling, lagring och tillträde till information. Lika viktigt är att system upprättas som erbjuder säkerhet vad gäller källan till och innehållet i den information som registreras hos mekanismerna för lagring. I syfte att underlätta den automatiska elektroniska inregistreringen, datum- och tidstämplingen och vidarebehandlingen av registrerad information bör mekanismer för lagring överväga att kräva att lämpliga format och mallar används. För att underlätta tillgången till den information som lagras av slutanvändare bör vidare lämpliga sökmöjligheter och stödtjänster erbjudas. I ett sammanhållet system bör standarderna i så stor utsträckning som möjligt vara desamma för de mekanismer för lagring som deltar i nätverket som för det organ som är tänkt att sköta den löpande driften av nätverksplattformen.

               (10)

               En steg för steg-strategi förefaller nödvändig för att säkerställa att det elektroniska nätverket för mekanismerna för lagring kommer att kunna leva upp till emittenternas och investerarnas långsiktiga förväntningar, bland annat möjligheten att skapa en enda virtuell informationsplats för att få tillgång till finansiell information som börsnoterade företag offentliggör. Det är därför lämpligt att tillåta en granskning av möjliga lösningar för att i framtiden förstärka detta nätverk. En sådan granskning bör genomföras av medlemsstaternas behöriga myndigheter inom Europeiska värdepapperstillsynskommittén i syfte att säkerställa förenlighet med det ursprungligen upprättade nätverket. Detta arbete bör åtminstone inbegripa en undersökning av möjligheten att sammanlänka detta elektroniska nätverk med det elektroniska nätverk som håller på att utvecklas av de nationella bolagsregistreringsbyråer som omfattas av rådets direktiv 68/151/EEG av den 9 mars 1968 om samordning av de skyddsåtgärder som krävs i medlemsstaterna av de i artikel 58 andra stycket i fördraget avsedda bolagen i bolagsmännens och tredje mans intressen, i syfte att göra skyddsåtgärderna likvärdiga inom gemenskapen (5).

               (11)

               För att göra det möjligt för kommissionen att noga övervaka situationen och bedöma behovet av ytterligare åtgärder, inklusive möjligheten att anta genomförandebestämmelser i enlighet med artikel 22.2 i direktiv 2004/109/EG bör medlemsstaterna uppmanas att förse kommissionen med den relevanta informationen.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   KAPITEL I
   SYFTE

               1.

               Denna rekommendation syftar till att uppmuntra medlemsstaterna att se till att nödvändiga mått och steg vidtas för att effektivt koppla samman de officiellt utsedda mekanismer för central lagring av lagstadgad information som avses i artikel 21.2 i direktiv 2004/109/EG (nedan kallade ”mekanismerna för lagring”) inom ett enhetligt elektroniskt nätverk inom gemenskapen som avses i artikel 22.1 b andra stycket i det direktivet (nedan kallade ”det elektroniska nätverket”).

         KAPITEL II
   DET ELEKTRONISKA NÄTVERKET
   2.   Avtalet om styrning av det elektroniska nätverket

               2.1

               Medlemsstaterna bör underlätta upprättandet och utvecklingen av det elektroniska nätverket i dess inledningsfas genom att ge den behöriga myndighet som avses i artikel 24 i direktiv 2004/109/EG i uppdrag att tillsammans med Europeiska värdepapperstillsynskommittén upprättad genom beslut 2001/527/EG utarbeta ett avtal om förvaltningen av det elektroniska nätverket (nedan kallat ”förvaltningsavtalet”). Mekanismerna för lagring bör nära knytas till utarbetandet av det avtalet.
               Medlemsstaterna bör utse det organ som skall ha befogenhet att ingå detta avtal. De bör därvid beakta lagringsmekanismernas, de behöriga myndigheternas eller andra lämpliga organs respektive befogenheter.

               2.2

               Förvaltningsavtalet bör behandla minst följande frågor:

                           a)

                           Upprättandet av en nätverksplattform.

                           b)

                           Villkoren för att ansluta sig till det elektroniska nätverket.

                           c)

                           Följderna av överträdelse av villkoren för medverkan och hur efterlevnad av dessa villkor skall verkställas.

                           d)

                           Hur ett organ bör utses för att sköta den löpande driften av nätverksplattformen och de huvudsakliga villkor som bör gälla för denna förvaltning.

                           e)

                           Mekanismen för att besluta om uppgraderingarna av det elektroniska nätverket, som där så är lämpligt bör beakta samtliga intressenters synpunkter, inklusive slutanvändarnas.

                           f)

                           Finansieringsvillkoren.

                           g)

                           Systemet för konfliktlösning.

                           h)

                           Mekanismen för att göra ändringar i själva avtalet.

               2.3

               Medlemsstaterna bör vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att mekanismerna för lagring är förenliga med förvaltningsavtalet.

         3.   Villkoren i fråga om det elektroniska nätverkets samverkansförmåga
   Det elektroniska nätverket, inrättat enligt förvaltningsavtalet, bör minst innehålla följande funktioner:

               a)

               En central uppkopplingsserver och en central databas som innehåller en förteckning över alla emittenter med ett gemensamt gränssnitt och med möjlighet, för varje emittent, att länka slutanvändaren till den mekanism för lagring som innehar lagstadgad information som rör den emittenten.

               b)

               En enda uppkopplingspunkt för slutanvändare, vilket skulle kunna uppnås antingen vid en central punkt eller individuellt vid varje mekanism för lagring.

               c)

               Ett språkregister för gränssnittet som är tillgängligt för alla slutanvändare vid en enda uppkopplingspunkt där de mekanismer för lagring som deltar i det elektroniska nätverket godkänner kommunikationsspråken på nationell nivå.

               d)

               Tillgång till alla dokument som finns nationellt i de mekanismer för lagring som deltar i det elektroniska nätverket, inklusive, om sådan finns, information som offentliggörs av emittenter i enlighet med direktiv 2003/6/EG, direktiv 2003/71/EG och annan gemenskaps- eller nationell lagstiftning.

               e)

               Möjlighet till vidare användning av uppgifter som är tillgängliga via det elektroniska nätverket, där så är möjligt.

         4.   Prissättning av tillgång till den information som finns i det elektroniska nätverket

               4.1

               Mekanismer för lagring bör ha rätt att fritt utforma sin egen prispolitik. De bör dock inte i sin prispolitik diskriminera mellan slutanvändare som når den information de söker direkt genom sina respektive nationella uppkopplingspunkter och de som indirekt når informationen genom det elektroniska nätverkets gemensamma uppkopplingspunkt.

               4.2

               Mekanismer för lagring bör överväga att bevilja gratis tillträde för investerare eller berörda parter med avseende på den lagstadgade informationen, åtminstone under en viss period efter det att emittenten registrerat den.

               4.3

               Punkterna 4.1 och 4.2 berör inte mervärdestjänster som mekanismerna för lagring eller andra tredje parter tillhandahåller utifrån information som är tillgänglig genom det elektroniska nätverket.

         KAPITEL III
   MINIMISTANDARDER FÖR KVALITET

      Avsnitt 1

      Allmänt

               5.

               Medlemsstaterna bör se till att de mekanismer för lagring som deltar i det elektroniska nätverket uppfyller standarder som motsvarar de modellstandarder som fastställs i detta kapitel.
               Medlemsstaterna bör också säkerställa att det organ som avses i punkt 2.2 d och som utsetts i överensstämmelse med förvaltningsavtalet uppfyller de standarder som anges i avsnitten 2 och 3.

               6.

               Medlemsstaterna bör säkerställa att samma standarder som gäller för emittenter enligt definitionen i artikel 2.1 d i direktiv 2004/109/EG också gäller för personer som har ansökt om att ett värdepapper ska tas upp till handel på en reglerad marknad utan emittentens samtycke, enligt vad som avses i artikel 21.1 i det direktivet.

      Avsnitt 2

      Säkerhet

   7.   Kommunikationssäkerhet

               7.1

               Mekanismerna för lagring bör ha infört sunda säkerhetsmekanismer som är utformade för att garantera säkerheten i de kommunikationsmedel som används för att sammankoppla emittenten med mekanismen, och för att erbjuda säkerhet i fråga om källan till den information som registreras.

               7.2

               Mekanismen för lagring bör av säkerhetsskäl ha rätt att begränsa de kommunikationsmedel som kan användas, men den bör minst kunna ta emot elektroniska registreringar via ett system som är tillgängligt för emittenten.
               De slag av kommunikationsmedel som man planerar att använda bör under alla förhållanden vara lättillgängliga, vanligen använda och allmänt tillgängliga till låg kostnad.

         8.   Integriteten för den lagrade lagstadgade informationen

               8.1

               Mekanismen för lagring bör lagra informationen i ett säkert elektroniskt format och bör ha infört lämpliga säkerhetsmekanismer som är så utformade att riskerna för förvanskning och sifferuppgifter och obehörigt tillträde minimeras.

               8.2

               Lagringsmekanismen bör se till att den lagstadgade information den innehar i det skick som den erhållits från emittenten är fullständig och att innehållet i den lagstadgade informationen inte är redigerbart under lagringen.
               Om mekanismen för lagring godtar registrering av information med användning av andra kommunikationsmedel än elektroniska, bör mekanismen för lagring, när den konverterar dokumenten till elektroniska dokument, säkerställa att innehållet i informationen är komplett och oredigerat såsom det ursprungligen skickats in av emittenten.

               8.3

               Information som har sänts till mekanismen för lagring och avlästs bör inte avföras från mekanismen för lagring. Om ett tillägg eller en korrigering krävs bör det i den korrigerande eller kompletterande upplysningen anges vilken post som ändras och upplysningen bör anges i form av en korrigering eller ett tillägg.

         9.   Validering

               9.1

               Mekanismerna för lagring bör kunna validera den information som registrerats, vilket innebär att mekanismen bör möjliggöra en automatisk inspektion av de registrerade dokumenten för att kontrollera att erforderliga standarder följs och att uppställningsformerna är kompletta och korrekta.

               9.2

               Mekanismer för lagring bör ha infört system för att upptäcka avbrott i det elektroniska flödet och för att begära att eventuella uppgifter som den inte lyckas ta emot från avsändaren överförs på nytt.

         10.   Tillförlitlig tillgång till tjänster

               10.1

               Mekanismerna för lagring bör ha säkerhetssystem på plats för att säkerställa att dess tjänster är åtkomliga för emittenter och användare utan avbrott under 24 timmar av dygnet och 7 dagar i veckan.
               Varje mekanism för lagring bör definiera sina egna krav, grundat på deras systems karakteristiska funktioner och de särskilda villkor som det verkar under.
               Systemets kapacitet i form av kapaciteten på dess servrar och den tillgängliga bandbredden, bör vara tillräcklig för att klara av de förväntade kraven från emittenter, när det gäller registrering av information, och från slutanvändare, när det gäller tillgång till lagrad information.

               10.2

               Mekanismen för lagring bör ha rätt att förhindra tillträde till sitt system under korta perioder när detta är nödvändigt för att kunna utföra väsentligt underhåll eller för att uppgradera sina tjänster. Sådana avbrott bör om möjligt meddelas i förväg.

         11.   Godkännande av friskrivningsklausuler och återvinning
   Mekanismen för lagring bör ha en utvärderingsprocess för granskning och godkännande av friskrivningsklausuler för försenad registrering till följd av tekniska problem hos lagringsmekanismen och på grund av icke standardiserad insänd information. Mekanismen bör också tillhandahålla återvinningsredskap som gör det möjligt för emittenten att använda andra registreringsmekanismer i stället för den rekommenderade om denna inte fungerar. Det bör emellertid vara emittentens skyldighet att omregistrera informationen via den huvudsakliga mekanismen när den åter fungerar.
   12.   Reservsystem

               12.1

               Mekanismen för lagring bör vara tekniskt oberoende och ha tillräcklig reservutrustning på plats för att upprätthålla och återupprätta sina tjänster inom rimlig tid.

               12.2

               Varje mekanism för lagring kommer att behöva utvärdera utformningen av dessa reservsystem med beaktande av det befintliga systemets specifika funktioner.

      Avsnitt 3

      Säkerhet beträffande informationskällor

   13.   Säkerhet beträffande informationskällor och kontroll av ursprung

               13.1

               Mekanismen för lagring bör ha infört sunda system som ger säkerhet i fråga om källan till den registrerade informationen. Mekanismen för lagring bör försäkra sig om att den information den tar emot kommer från en autentisk källa. Mekanismen för lagring bör kontrollera att all lagstadgad finansiell information den mottar kommer direkt från den person eller enhet som har registreringsskyldigheten eller från en person eller enhet som är behörig att göra detta på den registreringsskyldige personens eller enhetens vägnar.

               13.2

               Mekanismen för lagring bör vara i stånd att elektroniskt erkänna mottagande av dokument. Mekanismen för lagring bör antingen bekräfta godkännande av registrering eller avvisa registrering av inlämnad information med en förklaring till varför den inte godkänts, och den bör ha en ”icke-avvisningsklausul”.

         14.   Bestyrkande av användaridentitet (autentifiering)
   Lagringsmekanismens säkerhetsåtgärder bör vara så utformade att det går att fastställa upphovsmannens validitet, eller så att det finns en möjlighet att kontrollera en enskild persons behörighet att skicka ut viss information. Mekanismerna för lagring bör ha rätt att kräva användning av digitala underskrifter, tillträdeskoder eller andra lämpliga åtgärder som ger tillräcklig säkerhet.
   15.   Behov av att garantera att innehållet i lagstadgad information är fullständigt och opåverkat
   Mekanismerna för lagring bör försäkra att det inte finns någon väsentlig risk för att ursprunglig information förvanskas eller förändras, antingen oavsiktligt eller uppsåtligen, samt fastställa varje eventuell förändring.

      Avsnitt 4

      Tidregistrering

   16.   Elektronisk inregistrering och datum- och tidstämpling

               16.1

               Mekanismen för lagring bör kunna automatiskt förteckna elektroniska registreringar och påföra datum- och tidstämpel.

               16.2

               Mekanismen för lagring bör ha rätt att kräva att registreringen av information görs i förutbestämda format och mallar som möjliggör användning av samma genomgående databehandlingsteknik.
               Om krav ställs på särskilda format bör mekanismen för lagring likväl använda system med en öppen struktur för registrering av information och bör, åtminstone, godta

                           a)

                           registreringsformat och överföringsprotokoll som inte är patentskyddade och som undanröjer programvaruapplikationer från en enda säljare,

                           b)

                           vanligen använda och allmänt accepterade patentskyddade format.

                     Om det krävs att mallar används bör mekanismerna för lagring säkerställa att de är lättillgängliga och de bör, i förekommande fall, samordnas med dem som används för att registrera samma lagstadgade information hos den behöriga myndigheten.

               16.3

               Informationen bör datum- och tidstämplas när den kommer in i mekanismen för lagring, oberoende av om informationen kontrolleras av den behöriga myndigheten innan (förhandskontroll) eller kommer att kontrolleras efter (efterhandskontroll) det att den kommer in i lagringsmekanismen.

      Avsnitt 5

      Lättåtkomlig för slutanvändare

   17.   Presentation av informationen
   Mekanismen för lagring bör när den presenterar sina tjänster för slutanvändarna skilja mellan lagstadgad finansiell information som registreras i enlighet med en rättslig skyldighet och eventuella tillkommande mervärdestjänster som lagringsmekanismen erbjuder.
   18.   Språkordning

               18.1

               Mekanismen för lagring bör registrera och underlätta tillgången till alla tillgängliga språkversioner av informationen i det skick den har lämnats in av emittenten. Tillgång till alla språkversionerna innebär dock inte att informationen bör översättas av mekanismen för lagring till andra språk än de språkversioner som emittenten har lämnat in.

               18.2

               Sökmöjligheterna i mekanismen för lagring bör vara tillgängliga på det språk som godtas av de behöriga myndigheterna i hemmedlemsstaten och på minst ett språk som är brukligt inom den internationella finanssektorn.

         19.   Teknisk tillgänglighet

               19.1

               Lagringsmekanismen bör använda system med en öppen struktur för tillgången till den lagrade informationen. När mekanismerna för lagring utformar sina system bör de säkerställa att de medger eller kan medge teknisk samverkan med andra mekanismer för lagring i samma medlemsstat eller i andra medlemsstater.

               19.2

               Lagringsmekanismen bör göra information från sin registrering tillgänglig för slutanvändare så snart detta är tekniskt möjligt, med beaktande av lagringsmekanismernas strukturer och verksamhetsrutiner. Mekanismen för lagring får inte medvetet försena processen.

               19.3

               Mekanismen för lagring bör ge slutanvändare tillgång till all lagrad lagstadgad information på löpande basis, i enlighet med de villkor som beskrivs i punkt 10.

               19.4

               Mekanismen för lagring bör erbjuda stödtjänster till sina användare. Graden av stöd som varje mekanism för lagring beslutar att erbjuda måste fastställas på nationell nivå.

         20.   Informationen måste presenteras i ett format som är tillgängligt för slutanvändare

               20.1

               Lagstadgad information hos mekanismen för lagring bör lagras i ett format som gör det möjligt för användare att utan svårigheter se, ladda ned eller skriva ut det fullständiga innehållet i den lagstadgade informationen varhelst de befinner sig. Tillgång till lagstadgad information betyder dock inte att mekanismen för lagring bör tillhandahålla tryckta kopior av informationen.

               20.2

               Mekanismen för lagring bör erbjuda användare möjligheten att söka i, beställa eller ställa frågor mot den lagrade lagstadgade informationen.

               20.3

               Mekanismen för lagring bör registrera tillräcklig referensinformation med anknytning till den lagstadgade information den erhåller. Sådan referensinformation bör minst innehålla

                           a)

                           identifiering av informationen som lagstadgad information,

                           b)

                           namnet på den emittent från vilken den lagstadgade informationen kommer,

                           c)

                           titeln på dokumentet,

                           d)

                           tidpunkt och dag då den lagstadgade informationen skickades ut,

                           e)

                           språk på dokumentet,

                           f)

                           typ av lagstadgad information.

                     Mekanismen för lagring bör organisera och klassificera lagstadgad information enligt minst de poster som förtecknas i den första punkten.
               Mekanismen för lagring bör ha rätt att kräva att emittenter tillhandahåller den behövliga referensinformationen när den lagstadgade informationen registreras.
               Mekanismen för lagring bör anpassa dessa kategorier till de andra mekanismerna för lagring, särskilt med avseende på typen av lagstadgad information, i överensstämmelse med det avtal som avses i rekommendationens kapitel II.

               20.4

               Mekanismen för lagring bör ha rätt att kräva att emittenter använder förutbestämda registreringsformat och mallar. Mekanismen för lagring bör under alla omständigheter minst godta

                           a)

                           registreringsformat och överföringsprotokoll som inte är patentskyddade och som undanröjer programvaruapplikationer från en enda säljare,

                           b)

                           vanligen använda och allmänt accepterade patentskyddade format.

                     Om det krävs att mallar används bör mekanismerna för lagring säkerställa att de är lättillgängliga, och de bör samordnas med dem som används för att registrera samma lagstadgade information hos den behöriga myndigheten.

         KAPITEL IV
   RIKTLINJER FÖR FRAMTIDA UTVECKLING AV ELEKTRONISKA NÄTVERK

               21.

               Medlemsstaterna bör uppmuntra de behöriga myndigheterna att senast den 30 september 2010 inom ramen för Europeiska värdepapperstillsynskommittén, utforma lämpliga riktlinjer för den framtida utvecklingen av det elektroniska nätverket.

               22.

               I samband med utformningen av riktlinjerna bör det göras en undersökning, som även inbegriper en kostnads-nytto-analys, av möjligheterna att kräva

                           a)

                           användning, i alla uppkopplingspunkter, av harmoniserade sökmöjligheter baserade på en rad gemensamma söknycklar och referensuppgifter, för att därigenom harmonisera metoderna för klassificering och kartläggning av den information som skall lagras,

                           b)

                           användning av gemensamma inputformat och standarder för lagstadgad information lämnas in till mekanismerna för lagring,

                           c)

                           användning av gemensamma förteckningar över lagstadgad information mekanismer för lagring,

                           d)

                           teknisk samverkan med det elektroniska nätverk som utvecklats av de nationella bolagsregister som omfattas av direktiv 68/151/EEG,

                           e)

                           överlåtande av övervakningen av de tjänster som tillhandahålls av varje juridisk person som driver de gemensamma delarna av det elektroniska nätverket till ett enda organ bestående av företrädare för de behöriga myndigheter som avses i artikel 24 i direktiv 2004/109/EG.

                     De harmoniserade sökmöjligheter som avses i punkt a i första stycket bör minst erbjuda möjlighet till

                           a)

                           sökningar med användning av gemensamma kategorietiketter som bifogas den lagstadgade finansiella informationen när den registreras hos mekanismerna för lagring, som exempelvis emittentens namn, registreringsdag, emittentens hemland, dokumentets titel, näringssektor/bransch och typ av lagstadgad information,

                           b)

                           dynamiska sökmöjligheter eller möjlighet till sökning i sökkedjor,

                           c)

                           flerlandssökning med en enda förfrågan.

                     Riktlinjerna bör också utveckla gemensamma listor som syftar till att upprätta etiketter med underkategorier när det gäller näringssektorer/branscher och typer av lagstadgad information.

         KAPITEL V
   UPPFÖLJNING OCH ADRESSATER

               23.

               Medlemsstaterna uppmanas att senast den 31 december 2008 underrätta kommissionen om de steg som tagits för att följa denna rekommendation.

               24.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 11 oktober 2007.

            På kommissionens vägnar

         Charlie McCREEVY

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EUT L 390, 31.12.2004, s. 38.

      (2)  EUT L 96, 12.4.2003, s. 16.

      (3)  EUT L 345, 31.12.2003, s. 64.

      (4)  EGT L 191, 13.7.2001, s. 43.

      (5)  EGT L 65, 14.3.1968, s. 8. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2006/99/EG (EUT L 363, 20.12.2006, s. 137).