				|

		52012DC0318

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Italiens nationella reformprogram för 2012 och om avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram för 2012–2015 /* /2012/0XXX draft - 2012/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Italiens nationella reformprogram för 2012
och om avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram för
2012–2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets yttranden[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 godkände Europeiska rådet
Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och
tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att öka Europas potential för hållbar tillväxt och
konkurrenskraft.
(2)
Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation om
Italiens nationella reformprogram för 2011 och avgav ett yttrande om Italiens
uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.
(4)
Kommissionen antog den 23 november 2011 den andra
årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska
planeringsterminen med integrerad politisk förhandssamordning förankrad i
Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av
förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen[6], i vilken den identifierade
Italien som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad
granskning.
(5)
Den 2 mars 2012 ställde Europeiska rådet sig bakom
prioriteringarna för säkerställande av finansiell stabilitet, finanspolitisk
konsolidering och åtgärder för att främja tillväxten. Europeiska rådet
underströk behovet av att på ett differentierat och tillväxtfrämjande sätt
konsolidera de offentliga finanserna, återställa en normal utlåning till
näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslösheten och
de sociala konsekvenserna av krisen och modernisera den offentliga
förvaltningen.
(6)
Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de
medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden
så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och
nationella reformprogram.
(7)
Den 30 april 2012 lade Italien fram sitt
stabilitetsprogram för perioden 2012–2015 och sitt nationella reformprogram för
2012. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de
bedömts samtidigt. Kommissionen har också i en fördjupad granskning enligt
artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 bedömt om Italien har drabbats av
makroekonomiska obalanser. Kommissionen konstaterade vid sin fördjupade
granskning[7]
att det föreligger obalanser, men att de inte är alltför stora. I synnerhet är
det så att även om den offentliga skulden redan granskas noggrant i
stabilitets- och tillväxtpakten, förtjänar den makroekonomiska utvecklingen
avseende exportresultat uppmärksamhet för att minska risken för negativa
effekter på ekonomin.
(8)
På grundval av bedömningen av stabilitetsprogrammet
enligt artikel 5.1 i förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det
makroekonomiska scenariot bakom de finanspolitiska beräkningarna i programmet
är rimligt, under förutsättning att förhållandena på finansmarknaden inte
försämras ytterligare. I linje med kommissionens vårprognos 2012 väntas real
BNP sjunka kraftigt under 2012 och återhämtas gradvis under 2013. I
överensstämmelse med förfarandet vid alltför stora underskott är målet för den
finanspolitiska strategi som beskrivs i programmet att få ner det offentliga
underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP, med hjälp av ytterligare
utgiftsbegränsningar och ytterligare intäkter. Efter korrigeringen av det
alltför stora underskottet bekräftas i programmet att budgetmålet på medellång
sikt är att uppnå en ställning med strukturell balans i de offentliga
finanserna, vilket på ett adekvat sätt avspeglar kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten. Enligt programmet ska detta uppnås 2013, dvs. ett år tidigare
än vad som var målet i det föregående stabilitetsprogrammet. På grundval av det
(omräknade) strukturella underskottet[8]
ligger de planerade finanspolitiska ansträngningarna för perioden 2010–2012
klart över det minimum på 0,5 % av BNP som rådet rekommenderar inom ramen för
förfarandet vid alltför stora underskott. Den förväntade strukturella
anpassningstakten under 2013 gör det möjligt att uppnå budgetmålet på medellång
sikt det året och den planerade ökningstakten för de offentliga utgifterna, med
beaktande av diskretionära åtgärder på inkomstsidan, skulle iaktta utgiftsmålet
i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt programmet förväntas den offentliga
skuldkvoten att nå sin topp under 2012 och sedan börja minska allt snabbare, i
takt med att det primära överskottet ökar. Italien kommer under 2013–2014 att
vara i en övergångsperiod och dess budgetplaner skulle säkerställa att
tillräckliga framsteg görs mot riktmärket för skuldminskning, vilket också
bekräftades i kommissionens vårprognos 2012. Enligt planerna kommer riktmärket
för skuldminskning att uppnås vid utgången av övergångsperioden (2015). För att
de ovannämnda resultaten för underskottet och skulden ska kunna uppnås krävs
ett strikt och fullständigt genomförande de korrigerande åtgärder som antogs
2010–2011. Italien förefaller slutligen att vara utsatt för medelstora risker
när det gäller de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt.
(9)
Vad gäller det finanspolitiska ramverket godkände
Italiens parlament en lag som inför en budgetbalansregel i den italienska
konstitutionen. Det kommer att behövas genomförandelagstiftning för att närmare
föreskriva om centrala inslag i regeln, dvs. tillämpningsmetoder, lämpliga
korrigeringsmekanismer och undantagsklausuler liksom bestämmelser om nödvändig
samordning mellan de olika nivåerna inom den offentliga förvaltningen. Regeringen
har åtagit sig att arbeta för en varaktig förbättring av de offentliga
utgifternas effektivitet och kvalitet genom en ingående utgiftsöversyn i alla
nivåer av den offentliga förvaltningen. Översynen bör också göra det möjligt
att prioritera utgiftsposter som gynnar tillväxt. I samma syfte pågår en
omorientering av användningen av strukturfonder, genom åtgärder som antogs i
mars 2011 och åtgärdsplanen för sammanhållning från november 2011, som även
syftar till att påskynda utnyttjandet av strukturfonderna. Det finns dock
fortfarande viktiga brister i förvaltningskapaciteten som hindrar utnyttjandet
och därmed genomförandet av åtgärdsplanen, särskilt i konvergensregionerna.
(10)
Skattesystemets struktur och den höga nivån av
skatteflykt och odeklarerat arbete har påverkat Italiens ekonomiska resultat
negativt. Skattedisciplinen och styrningen av skatteförvaltningen påverkas
också av omfattande skatteutgifter och komplexa och tungrodda administrativa
förfaranden. Den delvisa förskjutning av skattebördan från skatt på
produktionsfaktorer till skatt på konsumtion och fastigheter som redan har
genomförts är ett viktigt första steg mot att göra skattestrukturen mer
tillväxtvänlig, men det krävs en ytterligare förskjutning, samtidigt som
spridningseffekter måste beaktas.
(11)
Det avtal som arbetsmarknadens parter ingick 2011
om att reformera löneförhandlingssystemet har formaliserats i lagstiftning. Detta
bör möjliggöra en mer omfattande användning av kontrakt på företagsnivå, vilket
bättre beaktar behoven för specifika produktionsverksamheter. För att helt
komma till rätta med problemet med Italiens mer dynamiska nominella
enhetsarbetskostnader jämfört med dess handelspartner, vilket är en avgörande
faktor för landets förlust av konkurrenskraft, bör löneförhandlingssystemet
dock reformeras ytterligare genom att tillåta mer flexibla arrangemang även på
branschnivå. I april 2012 föreslog regeringen en ambitiös arbetsmarknadsreform
som bemöter långsiktiga utmaningar på den italienska arbetsmarknaden,
inbegripet dess segmentering. Det är brådskande att denna reform antas,
så att det säkerställs att dess målsättningar och ambitionsnivå fortsätter att
vara adekvata i förhållande till utmaningen på den italienska arbetsmarknaden. Omfattningen
och effektiviteten av liberaliseringen av arbetsförmedlingar bör övervakas
noga.
(12)
Trots de ansträngningar som gjorts för att
förbättra anställbarheten för kvinnor, främst genom riktade skatteincitament,
är sysselsättningsgraden för italienska kvinnor (46,5 % år 2011) betydligt
lägre än genomsnittet i EU 27 (58,5 % år 2011). Ytterligare åtgärder behöver
vidtas när det gäller inrättningar för barnomsorg och äldrevård. Utmaningen är
särskilt stor för kvinnliga arbetstagare i den privata sektorn, eftersom
pensionsåldern för kvinnor kommer att höjas med fem år mellan 2012 och 2018.
(13)
Ungdomsarbetslösheten i Italien var i genomsnitt
29,1 % under 2011 och steg ytterligare under de första månaderna av 2012. I
synnerhet är arbetslöshetsgraden hög bland personer med universitetsexamen och
det finns en obalans mellan de färdigheter som förvärvats och de som behövs på
arbetsmarknaden. Främjandet av lärlingsutbildning som en viktig inkörsport till
arbetsmarknaden välkomnas, men det krävs fortfarande att lämpliga instrument
genomförs, såsom nya system för yrkes- och utbildningsstandarder och för
certifiering av färdigheter. Kommissionen har tillsatt en handlingsgrupp för
att omplanera sammanhållningsfonderna mot åtgärder som stöder anställningen av
ungdomar och utvecklingen av små och medelstora företag.
(14)
Andelen elever som slutar skolan i förtid är 18,8 %
på nationell nivå, med starka regionala variationer, och detta har negativa
effekter för ungdomsarbetslösheten. Det bör vidtas mer riktade och samordnade
åtgärder för att ta itu med den utmaning som avbruten skolgång utgör, genom att
kombinera förebyggande, ingripande och kompenserande åtgärder. Bristerna hos
systemet för universitetsutbildning bör åtgärdas, inbegripet genom att fullt ut
genomföra universitetsreformen från 2010, och en starkare koppling bör finnas
mellan universitetens prestation och tilldelningen av offentliga medel.
(15)
Italien har antagit viktiga åtgärder för att
liberalisera tjänster, särskilt inom fria yrken, och för att förbättra
konkurrensen inom nätverksindustrin. Det återstår emellertid många utmaningar
inom energi- och transportsektorerna, särskilt avseende järnvägar och hamnar,
där det fortfarande finns betydande flaskhalskar i infrastruktur och på
marknaden.
(16)
Även om vissa åtgärder redan har vidtagits för att
uppmuntra förenklad administration är affärsmiljön i Italien fortfarande
komplex. Det finns i synnerhet inom rättsväsendet flera brister när det gäller
resursutnyttjande, förfaranden och institutionell organisation. Detta avspeglas
i den låga effektiviteten inom det italienska civilrättsliga systemet, som
särskilt visar sig i form av alltför långa handläggningstider och stora
målbalanser.
(17)
Små och medelstora företag har svårt att få
tillgång till finansiering och riskkapitalintensiteten är fortfarande låg. En
skattelättnad för nytt bolagskapital infördes i december 2011, vilket gör det
möjligt för företag att inte ta upp den beräknade avkastningen på nya kapitaltillskott
i den beskattningsbara inkomsten. Detta förväntas göra det lättare för små och
medelstora företag att växa i storlek och att investera i innovation. Vissa
åtgärder för att främja privat forskning och utveckling har vidtagits, bland
annat återfinansiering av skattekredit för företagsinvesteringar i forskning,
men intensiteten är fortfarande låg och genomförandet av innovativa projekt är
svagt.
(18)
Italien har gjort en rad åtaganden enligt
europluspakten. Dessa åtaganden och genomförandet av de åtaganden som gjordes
förra året avser att främja sysselsättningen, förbättra konkurrenskraften, öka
de offentliga finansernas hållbarhet och stärka den finansiella stabiliteten. Kommissionen
har bedömt genomförandet av åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna
bedömning har beaktats i rekommendationerna.
(19)
Inom ramen för den europeiska planeringsterminen
har kommissionen utfört en omfattande analys av Italiens ekonomiska politik. Den
har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet och lagt
fram en fördjupad granskning. Den har inte endast beaktat programmens relevans
för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Italien, utan även i
vilken utsträckning unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund
av behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom
att beakta synpunkter på unionsnivå när framtida nationella beslut fattas. Kommissionens
rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen avspeglas i
rekommendationerna 1 till 7 nedan.
(20)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Italiens stabilitetsprogram och dess yttrande[9]
avspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.
(21)
Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning
och denna bedömning har rådet granskat Italiens nationella reformprogram för
2012 och dess stabilitetsprogram. Rådets rekommendationer enligt artikel 6 i
förordning (EU) nr 1176/2011 avspeglas i rekommendationerna 1–7 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Italien att
vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:
1.
Genomföra budgetstrategin enligt planerna och
säkerställa att det alltför stora underskottet korrigeras 2012. Säkerställa de
planerade strukturella primära överskotten så att skuldkvoten börjar minska
senast 2013. Säkerställa att adekvata framsteg görs mot att uppnå budgetmålet
på medellång sikt, samtidigt som utgiftsmålet uppnås och tillräckliga framsteg
görs mot riktmärket för skuldminskning.
2.
Säkerställa att de närmare bestämmelserna om de
centrala inslagen i budgetbalansregeln i konstitutionen, inbegripet
bestämmelser om lämplig samordning mellan olika nivåer av den offentliga
förvaltningen, är förenliga med unionens regelverk. Arbeta mot en varaktig
förbättring av de offentliga utgifternas effektivitet och kvalitet genom den
planerade utgiftsöversynen och genomförandet av åtgärdsplanen för
sammanhållning från november 2011 för att förbättra utnyttjandet och
förvaltningen av unionsmedel, särskilt i södra Italien.
3.
Vidta ytterligare åtgärder för att bekämpa
ungdomsarbetslöshet, inbegripet genom att göra utbildningen mer relevant för
arbetsmarknaden och underlätta övergången till arbetslivet, även genom
incitament för att starta nya företag och anställa arbetstagare. Införa
landsomfattande erkännande av färdigheter och kvalifikationer för att främja
rörlighet på arbetsmarknaden. Vidta åtgärder för att minska andelen
universitetsstuderande som avbryter studierna i förtid och bekämpa avbruten
skolgång.
4.
Anta arbetsmarknadsreformen som en prioritet för
att åtgärda segmenteringen på arbetsmarknaden och inrätta ett integrerat system
för arbetslöshetsersättning. Vidta ytterligare åtgärder för att skapa
incitament för kvinnor att delta på arbetsmarknaden, särskilt genom att
tillhandahålla barnomsorg och äldrevård. Att öka konkurrenskraften i fråga om
kostnader och stärka kopplingen mellan löner som sätts på branschnivå och
produktivitet genom att ytterligare förbättra lönesättningssystemet, i samråd
med arbetsmarknadens parter och i linje med nationell praxis.
5.
Fortsätta bekämpa skatteflykt. Vidta åtgärder mot
den svarta ekonomin och odeklarerat arbete, till exempel genom ökade
kontroller. Vidta åtgärder för att minska omfattningen av
skattebefrielser, skattelättnader och sänkta mervärdesskattesatser samt att
förenkla skattelagen. Vidta ytterligare åtgärder för att förskjuta skattebördan
från skatt på kapital och arbete till fastighets-, konsumtions- och
miljöskatter.
6.
Genomföra de liberaliserings- och
förenklingsåtgärder som har antagits inom tjänstesektorn. Vidta ytterligare
åtgärder för att förbättra marknadstillträdet inom nätverksindustrin samt
infrastrukturkapacitet och -sammankopplingar.
7.
Ytterligare förenkla regelverket för företag
och förbättra förvaltningskapaciteten. Förbättra tillgången till finansiella
instrument, särskilt eget kapital, för att finansiera växande företag och
innovation. Genomföra den planerade omorganisationen av det civilrättsliga
systemet och främja användningen av alternativa mekanismer för tvistlösning.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2012) 318 final.
[4]               P7_TA(2012)0048 och P7_TA(2012)0047.
[5]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[6]               COM(2012) 68 final.
[7]               SWD(2012) 156 slutlig.
[8]               Konjunkturrensat
saldo exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av
kommissionen utifrån uppgifterna i programmet, med användning av den allmänt
vedertagna metoden.
[9]               Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den  14 mars 2006  om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (åttonde EUF) för räkenskapsåret 2004

text:
               18.3.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 81/11

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 14 mars 2006
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (åttonde EUF) för räkenskapsåret 2004
   (2006/222/EG)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD
   som beaktar fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   som beaktar fjärde AVS–EG-konventionen, undertecknad i Lomé den 15 december 1989 och ändrad genom det i Mauritius den 4 november 1995 undertecknade avtalet,
   som beaktar den interna överenskommelsen om finansiering och förvaltning av gemenskapsstödet inom ramen för andra finansprotokollet till fjärde konventionen AV–EG (1), genom vilken bland annat åttonde Europeiska utvecklingsfonden (åttonde EUF) inrättas, särskilt artikel 33.3,
   som beaktar budgetförordningen av den 16 juni 1998, tillämplig på samarbete för utvecklingsfinansiering enligt fjärde AVS–EG-konventionen (2), särskilt artiklarna 66–74,
   som har granskat räkenskaperna och balansräkningen för åttonde EUF:s operationer till och med den 31 december 2004, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2004, tillsammans med kommissionens svar (3),
   som beaktar att kommissionen i enlighet med artikel 33.3 i den ovannämnda interna överenskommelsen skall beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av åttonde EUF av Europaparlamentet på rådets rekommendation,
   som beaktar att kommissionens genomförande av åttonde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2004 i sin helhet har varit tillfredsställande.
   UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION.
   HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av åttonde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2004.

      Utfärdad i Bryssel den 14 mars 2006.

            På rådets vägnar

         K.-H. GRASSER

            Ordförande

      (1)  EGT L 156, 29.5.1998, s. 108.

      (2)  EGT L 191, 7.7.1998, s. 53.

      (3)  EUT C 301, 30.11.2005, s. 249.


title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Polens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram för 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/65

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Polens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram för 2012–2015
   2012/C 219/19
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020-strategin, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken, med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (3) om Polens nationella reformprogram för 2011 och avgav ett yttrande om landets uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014.

               (4)

               Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), rapporten om varningsmekanismen, i vilken den inte identifierade Polen som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser där kommittén för socialt skydd uppmanades att, i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer, framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att lägga fram sina åtaganden i tid så att de kan inkludera dem i sina stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (9)

               Den 25 april 2012 lade Polen fram sitt konvergensprogram för perioden 2012–2015 och den 27 april 2012 sitt nationella reformprogram för 2012. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (10)

               Mot bakgrund av bedömningen av konvergensprogrammet i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är trovärdigt och i linje med kommissionens avdelningars vårprognos 2012. Konvergensprogrammets finanspolitiska strategi har som mål att korrigera det alltför stora underskottet under 2012 och att senast 2015 uppnå det medelfristiga budgetmålet. I konvergensprogrammet bekräftas det medelfristiga budgetmålet i form av ett underskott på 1 % av BNP, vilket i tillräcklig mån uppfyller kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Den planerade korrigeringen av underskottet är i linje med rådets tidsfrist och den planerade finanspolitiska insatsen motsvarar rekommendationen enligt förfarandet vid alltför stora underskott. Med utgångspunkt i det (omräknade) strukturella saldot (5) ligger den planerade årliga utvecklingen mot det medelfristiga budgetmålet över 0,5 % av BNP (i strukturella termer). Tillväxttakten för de offentliga utgifterna, med beaktande av diskretionära åtgärder på inkomstsidan, är i linje med stabilitets- och tillväxtpaktens riktmärke under hela programperioden, men kommer enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2012 att överstiga utgiftsriktmärket med en liten marginal under 2013. Tillräckliga framsteg mot det medelfristiga budgetmålet kan kräva ytterligare insatser, eftersom målet till övervägande del bygger på stora nedskärningar av de offentliga investeringarna och inte i tillräcklig utsträckning understöds av detaljerade åtgärder under konvergensprogramperiodens senare år. Den offentliga skulden beräknas ligga kvar på en nivå under 60 % av BNP under hela programperioden. Enligt de nationella myndigheterna beräknas den sjunka gradvis från 56,3 % av BNP under 2011 till 49,7 % av BNP under 2015, medan kommissionen med hänsyn till de potentiella riskerna för konsolideringsplanerna beräknar att den inte kommer att sjunka i lika hög grad.

               (11)

               Regeringen har ännu inte vidtagit några åtgärder för att senast 2013 införa en permanent utgiftsregel. Arbetet med en sådan regel pågår fortfarande och några närmare uppgifter har hittills inte lämnats. Det har inte heller skett några framsteg med att anpassa nationalräkenskaperna till europeiska nationalräkenskapssystemet (ENS 95) eller med att förbättra samordningen av budgetförfarandet mellan olika nivåer inom den offentliga sektorn.

               (12)

               Ungdomsarbetslösheten ligger över EU:s genomsnitt och är till stor del ett resultat av ett kompetensglapp samt dålig tillgång på lärlingsutbildning och arbetsplatsbaserad undervisning. Åtgärder planeras för att underlätta unga personers inträde på arbetsmarknaden. En orsak till segmenteringen av arbetsmarknaden och fattigdom bland förvärvsarbetande, där nivåerna är bland de högsta i unionen, tycks vara att egenföretagande och civilrättsliga kontrakt som inte regleras av arbetsrätten delvis missbrukas. Vidare bör man se över räckvidden för och lämpligheten hos förmånerna till förvärvsarbetande med låga inkomster.

               (13)

               Under andra halvåret 2011 började Polen genomföra en ambitiös reform av den högre utbildningen. Denna reform syftar till att stärka förbindelserna mellan universitet och näringsliv och att åtgärda den bristande överensstämmelsen mellan arbetskraftens färdigheter och arbetsmarknadens behov. Reformen syftar också till att kurserna ska bli mer flexibla och lyhörda för föränderliga krav på arbetsmarknaden och till att främja egenföretagande. Polen främjar också egenföretagande. Undervisningen behöver dock fortfarande förbättras i fråga om relevans och kvalitet, särskilt när det gäller privata institut på högskole- eller universitetsnivå.

               (14)

               Kvinnors sysselsättningsgrad behöver förbättras genom ett bättre barnomsorgssystem. För närvarande har Polen den lägsta inskrivningsnivån i fråga om förskoleutbildning i Europa. Detta beror på avsaknad av platser och brist på lämplig infrastruktur. Regeringens förklaring att den skulle tillhandahålla ytterligare medel för att inrätta förskoleplatser (för barn i åldern 3–5 år) återspeglas inte i 2012 års budgetlag. Detta har medfört att vissa kommuner har stängt förskolor.

               (15)

               För att åtgärda den låga sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare har Polen antagit en generell pensionsreform. Den lagstadgade pensionsåldern kommer att höjas stegvis från och med 2013 och bli 67 år för män (för närvarande 65 år) 2020 och för kvinnor (för närvarande 60 år) 2040. Polen har fortsatt sina ansträngningar att begränsa de förmånliga pensionsvillkoren för uniformerade yrkesgrupper. Under 2011 gjordes några ändringar av socialförsäkringsfonden för jordbrukare (Krus). Reformen är dock bara tillfällig och inte tillräcklig ur arbetsmarknadsperspektiv. Gruvarbetare omfattas fortfarande av ett särskilt pensionssystem.

               (16)

               Nyligen genomförda reformer för att förbättra forskningsklimatet syftar till att koncentrera skräddarsydd finansiering till de institutioner som uppvisar bäst resultat. Det nationella forskningsprogram som antogs i augusti 2011 är ett viktigt steg i denna riktning. Det är dock fortfarande oklart hur programmets prioriteringar är kopplade till varandra och hur de ska omsättas i innovationer och industripolitik.

               (17)

               Befintliga restriktioner för tillhandahållandet av yrkesmässiga tjänster är ett väsentligt hinder för ytterligare tillväxt, särskilt på områdena byggverksamhet, transporter och hälso- och sjukvård. Regeringen har tillkännagett en plan för att minska regleringen av yrkesmässiga tjänster med 50 %, i fråga om både utbildningskrav och licensgivning. Trots nyligen gjorda insatser är administrationen för företagen fortfarande tung och den offentliga förvaltningen är fortfarande ineffektiv. De viktigaste problemen är bl.a. höga kostnader för att efterleva regelverket, en komplicerad och instabil skattelagstiftning, svårigheter att kontrollera efterlevnaden av avtal, långvariga och betungande licens- och tillståndsförfaranden, registrering av mark och egendom och stadsplanering. Rättsliga förfaranden och andra rättsliga åtgärder tar lång tid och antalet oavslutade ärenden är relativt högt.

               (18)

               Tillväxt och konkurrens inom energisektorn hämmas av ett försenat genomförande av EU:s lagstiftning, särskilt i fråga om det andra och tredje energipaketet och Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/28/EG av den 23 april 2009 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor (6) (direktivet om förnybara energikällor) och oavslutade överträdelseförfaranden. Även om motorvägs- och landsvägsnätet byggs ut på ett omfattande sätt med stöd av EU-medel är behovet av investeringar i järnvägsnätet ännu mer akut, med tanke på infrastrukturens mycket dåliga skick. Polen utnyttjar inte fullt ut tillgängliga Sammanhållningsfondsresurser för detta syfte. Det finns alltjämt hinder för en effektivt fungerande järnvägsmarknad.

               (19)

               Polen har gjort flera åtagande inom europluspakten. Dessa åtaganden, samt genomförandet av de åtaganden som lades fram 2011, avser främjandet av sysselsättning, förbättrad konkurrenskraft, ökad hållbarhet för de offentliga finanserna och förstärkt finansiell stabilitet. Kommissionen har bedömt genomförandet av europluspaktsåtagandena. Resultaten av denna bedömning har beaktats i rekommendationerna.

               (20)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Polens ekonomiska politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Polen utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (21)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet bedömt konvergensprogrammet, och dess yttrande (7) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Polen att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:

               1.

               Säkerställa planerade framsteg mot en korrigering av det alltför stora underskottet. För detta ändamål till fullo genomföra budgeten för 2012 och åstadkomma den strukturanpassning som angetts i rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Därefter ange de åtgärder som krävs för att genomföra strategin för de offentliga finanserna från och med 2013 enligt planerna och säkerställa en strukturanpassning som innebär att tillräckliga framsteg görs mot det medelfristiga budgetmålet, inbegripet uppnående av utgiftsriktmärket. Minimera nedskärningar av tillväxtfrämjande utgifter i framtiden och förbättra efterlevnaden av skatteregler.

               2.

               Påskynda reformen av det finanspolitiska regelverket genom att anta lagstiftning om införande av en permanent utgiftsregel senast 2013. Denna regel bör vara förenlig med det europeiska nationalräkenskapssystemet. Vidta åtgärder för att stärka systemen för samordning mellan de olika nivåerna inom den offentliga sektorn i samband med det årliga budgetförfarandet och budgetförfarandet på medellång sikt.

               3.

               I syfte att minska ungdomsarbetslösheten, öka tillgången på lärlingsutbildning och arbetsplatsbaserad undervisning, förbättra yrkesutbildningens kvalitet och anta den föreslagna strategin för livslångt lärande. Se till att utbildningen blir bättre anpassad till arbetsmarknadens behov, och förbättra undervisningens kvalitet. För att bekämpa segmenteringen av arbetsmarknaden och fattigdom bland förvärvsarbetande, begränsa den överdrivna användningen av civilrättsliga kontrakt och förlänga provanställningsperioden för fasta anställningar.

               4.

               Stärka insatserna för att höja kvinnors sysselsättningsgrad och inskrivningsnivån för barn i både tidig barnomsorg och förskoleutbildning, genom att säkra stabil finansiering och investeringar i offentlig infrastruktur, tillhandahålla kvalificerad personal och se till att tillträdet är ekonomiskt överkomligt. Ta itu med djupt rotade system med förtida pensionering, för att höja pensionsåldern. Gradvis avveckla det särskilda pensionssystemet för gruvarbetare, så att de integreras i det allmänna systemet. Vidta mer ambitiösa och permanenta åtgärder för att reformera Krus så att förmånerna bättre avspeglar enskilda inkomster.

               5.

               Vidta ytterligare åtgärder för att skapa ett innovationsvänligt företagsklimat, genom att skapa bättre förbindelser mellan forskning, innovation och industri och genom att fastställa gemensamma prioritetsområden och instrument till stöd för hela innovationscykeln. Förbättra tillgången till finansiering för forsknings- och innovationsverksamhet, med hjälp av garantier och bryggfinansiering.

               6.

               Påskynda insatserna för att förbättra incitamenten för investeringar i energiproduktionskapacitet och energieffektivitet i hela energikedjan, påskynda utvecklingen av elnätssammanlänkningar, inbegripet gränsöverskridande sammanlänkningar, undanröja hindren för elutbyte över gränserna samt förstärka konkurrensen inom gassektorn genom att gradvis avveckla reglerade priser och införa en gashandelsplattform. Öka anslagen till tillsynsorganet för järnvägsmarknaden och stärka organets roll samt säkerställa att järnvägsinvesteringsprojekt genomförs ändamålsenligt och snabbt. Minska restriktionerna för yrkesmässiga tjänster, förenkla möjligheterna att kontrollera efterlevnaden av kontrakt och lätta på kraven för bygglov.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUT C 217, 23.7.2011, s. 5.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (6)  EUT L 140, 5.6.2009, s. 16.

      (7)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 24 augusti 2017 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banco de Portugal (ECB/2017/24)

text:
               2.9.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 292/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 24 augusti 2017
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banco de Portugal
   (ECB/2017/24)
   (2017/C 292/01)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för Banco de Portugals nuvarande externa revisorer PricewaterhouseCoopers & Associados – Sociedade de Revisores Oficiais de Contas, Lda. löpte ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2016. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2017.

               (3)

               Banco de Portugal har valt Deloitte & Associados – Sociedade de Revisores Oficiais de Contas SA som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2017 till 2021.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att Deloitte & Associados – Sociedade de Revisores Oficiais de Contas SA utses till Banco de Portugals externa revisorer för räkenskapsåren 2017 till 2021.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 24 augusti 2017.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 17 november 2008 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banque centrale du Luxembourg (ECB/2008/16)

text:
               22.11.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/5

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION

   av den 17 november 2008
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banque centrale du Luxembourg
   (ECB/2008/16)
   (2008/C 299/02)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1 i denna, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i Eurosystemet granskas av oavhängiga externa revisorer som rekommenderats av ECB-rådet och godkänts av Europeiska unionens råd.

               (2)

               Förordnandet för Banque centrale du Luxembourgs nuvarande externa revisor löper ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2008. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2009.

               (3)

               Banque centrale du Luxembourg har utsett KPMG AUDIT SARL som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2009 till 2013.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJAND:
   Det rekommenderas att KPMG AUDIT SARL utses till externa revisorer för Banque centrale du Luxembourg för räkenskapsåren 2009 till 2013.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 17 november 2008.

         Jean-Claude TRICHET

            ECB:s ordförande


title: Kommissionens rekommendation (Euratom) 2016/538 av den 4 april 2016 om tillämpningen av artikel 103 i Euratomfördraget [delgivet med nr C(2016) 1168]

text:
               6.4.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 89/20

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (Euratom) 2016/538
   av den 4 april 2016
   om tillämpningen av artikel 103 i Euratomfördraget

         [delgivet med nr C(2016) 1168]

   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT FÖLJANDE REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 103 jämförd med artikel 106a med hänvisning till artikel 292 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och
   av följande skäl:

               (1)

               En av gemenskapens uppgifter enligt artikel 2 h i fördraget är att tillsammans med andra länder och internationella organisationer bygga relationer som främjar den fredliga användningen av kärnenergin. För att uppnå detta ska gemenskapen förses med befogenheter på området för yttre förbindelser, i enlighet med avdelning II kapitel 10 i Euratomfördraget.

               (2)

               Enligt artikel 101 i fördraget kan gemenskapen inom ramen för sin kompetens åta sig förpliktelser genom att träffa avtal med tredjeland, internationella organisationer eller medborgare i tredjeland. I enlighet med denna bestämmelse har Euratomavtal slutits med de viktigaste leverantörsländerna i gemenskapen.

               (3)

               Å andra sidan ger artikel 102 gemenskapen befogenhet att ingå avtal i vilka, utöver gemenskapen, även medlemsstaterna är avtalsslutande parter. Sådana avtal kan genomföras när det gäller gemenskapen endast genom nära samarbete mellan gemenskapens institutioner och medlemsstaterna, såväl under förhandlingen och vid avslutandet som vid verkställandet av åtagandena.

               (4)

               I enlighet med fördraget behåller medlemsstaterna, enligt de villkor som anges i fördraget, sina möjligheter att sluta avtal som aktörer på den internationella arenan och har följaktligen när som helst rätt att med tredjeländer sluta bilaterala avtal som berör tillämpningsområdet för Euratomfördraget.

               (5)

               Artikel 103 i fördraget spelar en central roll när det gäller att förena behovet av att säkerställa enhetlighet och företräde för Euratoms lagstiftning med medlemsstaternas handlingsfrihet när de genomför sina yttre förbindelser på kärnenergiområdet. Enligt denna artikel ska medlemsstaterna underrätta kommissionen om sina förslag till avtal med tredjeland, en internationell organisation eller en medborgare i tredjeland, om avtalen berör tillämpningsområdet för fördraget. Om ett förslag till avtal innehåller bestämmelser som utgör hinder för tillämpningen av detta fördrag, ska kommissionen lämna sina synpunkter till den berörda medlemsstaten inom en månad efter mottagandet av ett sådant meddelande. En medlemsstat får inte ingå det föreslagna avtalet förrän den har tillgodosett kommissionens synpunkter eller har följt en dom av domstolen om huruvida de föreslagna bestämmelserna är förenliga med fördraget.

               (6)

               Europeiska gemenskapernas domstol slog i sin dom 1/78 av den 14 november 1978 fast att syftet med artikel 103 var att säkerställa att fördragets bestämmelser inte undergrävs av avtal som medlemsstaterna ingått med tredje parter (1).

               (7)

               En bedömning enligt artikel 103 omfattar förenligheten mellan förslaget till mellanstatligt avtal med bestämmelserna i Euratomfördraget och sekundärlagstiftning som antagits på grundval av detta. Det omfattar inte frågan om huruvida förslaget till avtal är förenligt med bestämmelserna i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

               (8)

               Avsevärd erfarenhet har vunnits vid tillämpningen av artikel 103. Erfarenheten visar att vissa aspekter av Euratomregelverket är av direkt betydelse för medlemsstaternas yttre förbindelser. Kommissionen har upprepade gånger tvingats uppmärksamma särskilda bestämmelser i Euratomlagstiftningen i sina synpunkter till medlemsstaterna efter bedömningar enligt artikel 103. Därför behövs vägledning om tillämpningen av artikel 103. Syftet med denna rekommendation är att påminna om de viktigaste bestämmelser som är av betydelse i detta sammanhang och ge ökad tydlighet och rättssäkerhet för medlemsstaterna när de förhandlar fram sina förslag till avtal.

               (9)

               Den period på en månad som avses i artikel 103 andra stycket börjar löpa från och med den dag då kommissionen har mottagit meddelandet. Mottagandet ska anses ha ägt rum först när kommissionen har fått en fullständig anmälan.

               (10)

               Europaparlamentets och rådets beslut nr 994/2012/EU (2) ger medlemsstaterna en möjlighet att begära bistånd från kommissionen vid förhandlingar om internationella avtal som faller inom tillämpningsområdet för nämnda beslut. Samma möjlighet bör vara tillgänglig för medlemsstaterna i samband med förhandlingar om avtal som omfattas av Euratomfördraget.

               (11)

               Kärnforskning bedrivs inom ramen för Euratomfördraget, i enlighet med avdelning II kapitel 1 om ”Främjande av forskning”. Kommissionens rekommendation omfattar därför även internationella forskningsavtal, oavsett benämning, inom området kärnteknisk fissions- och fusionsforskning.

               (12)

               De grundläggande normer som fastställts av gemenskapen enligt avdelning II kapitel 3 i Euratomfördraget, särskilt rådets direktiv 2009/71/Euratom (3), 2011/70/Euratom (4) och 2013/59/Euratom (5), syftar till att säkerställa skyddet av arbetstagarnas och allmänhetens hälsa mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning, oavsett varifrån denna strålning kommer. De utgör kärnan i det rättsliga system som inrättats genom fördraget och är därför av central betydelse inom ramen för bedömningar enligt artikel 103.

               (13)

               Avdelning II kapitel 6 i fördraget upprättar Euratoms försörjningsbyrå och ger den ensamrätt att ingå avtal om leverans av malmer, råmaterial och speciella klyvbara material från länder inom eller utanför gemenskapen. I det fall att ett förslag till avtal som berörs av denna rekommendation också innehåller bestämmelser om tillgång, bör inte kommissionens bedömning påverkas av byråns ensamrätt att ingå leveransavtal, enligt artikel 103. Kontrasignatur av leveransavtal av byrån å andra sidan påverkar inte kommissionens bedömning av förenligheten av medlemsstaternas förslag till avtal med bestämmelserna i fördraget och sekundärrätten.

               (14)

               En av de viktigaste pelarna i den europeiska strategin för energitrygghet är att diversifiera externa leveranskällor och tillhörande infrastruktur. Kommissionen och medlemsstaterna uppmanas att samarbeta på uran- och kärnbränslemarknaden för att diversifiera försörjningen av kärnbränsle när så behövs. Kommissionen tar systematiskt hänsyn till diversifiering av bränsleförsörjning i sin bedömning av nya kärntekniska investeringsprojekt och nya förslag till avtal med tredjeländer. Euratoms försörjningsbyrå å andra sidan ska se till att nya investeringar inte hindrar möjligheten för diversifiering av bränsleleveranser. Rekommendationen bidrar till att uppnå dessa mål.

               (15)

               I enlighet med artikel 104 andra stycket i fördraget ska medlemsstaterna meddela kommissionen, på dess begäran, alla uppgifter rörande avtal som ingås av personer eller företag med tredjeland, internationella organisationer eller medborgare i tredjeland inom ramen för fördraget.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               ”Förslag till avtal” i den mening som avses i artikel 103 i fördraget bör tolkas som sådana avtal, oavsett dess benämning, som rör frågor som omfattas av fördraget och som har förhandlats fram av en medlemsstat (6). Förslag till avtal om ändring av befintliga avtal eller avtal mellan en eller flera medlemsstater och ett tredjeland, en internationell organisation eller en medborgare i tredjeland som rör frågor som omfattas av fördraget omfattas också av artikel 103. Emellertid bör inte förslag till avtal som gäller tillhandahållande eller behandling, omvandling eller bearbetning av malmer, råmaterial eller speciella klyvbara material som ingås mellan företag och som ska meddelas till Euratoms försörjningsbyrå eller lämnas in till denna för ingående i enlighet med avdelning II kapitel 6 i fördraget meddelas till kommissionen enligt artikel 103.

      DEL I

      Före anmälan

               2.

               Om en medlemsstat har för avsikt att inleda förhandlingar med ett tredjeland, en internationell organisation eller en medborgare i tredjeland om ett förslag till avtal, kan denna medlemsstat underrätta kommissionen skriftligen om sin avsikt. När medlemsstaten gör en sådan underrättelse om förhandlingar till kommissionen uppmanas den berörda medlemsstaten att regelbundet hålla kommissionen underrättad om hur förhandlingarna framskrider. Medlemsstaten får även begära att kommissionen ger råd om hur staten kan undvika oförenlighet mellan förslaget till avtal och fördraget.
               Medlemsstaterna får också, om de anser det nödvändigt, begära att kommissionen medverkar i förhandlingarna som observatör.

               3.

               Medlemsstaterna uppmanas att skicka in en underrättelse enligt artikel 103 efter det att överenskommelse ad referendum har nåtts av parterna om alla de viktigaste delarna av förslaget till avtal men innan det föreslagna avtalet har ingåtts.

               4.

               Medlemsstaterna uppmanas att i elektronisk form skicka en förhandskopia av underrättelsen till kommissionen, inklusive alla åtföljande dokument (7). Den elektroniska kopian bör dock följas av anmälan av den fullständiga ansökan i pappersform.

      DEL II

      Anmälans innehåll

               5.

               Anmälan ska innehålla följande:

                           a)

                           Förslaget till avtal.

                           b)

                           Alla bilagor eller tillägg till förslaget till avtal.

                           c)

                           Alla andra avtal, i den nu gällande lydelsen, som avses i det anmälda förslaget till avtal.

      DEL III

      Huruvida förslaget till avtal är förenligt med fördraget

               6.

               Medlemsstaterna uppmanas att inkludera i sina förslag till avtal en uttrycklig hänvisning till sitt medlemskap i Europeiska atomenergigemenskapen och de skyldigheter som följer av detta medlemskap. Det rekommenderas att de tar hänsyn till att vid en eventuell konflikt mellan bestämmelserna i förslaget till avtal och bestämmelser i Euratomlagstiftningen är det den senare som ska gälla. När medlemsstaterna förhandlar om sina förslag till avtal ska de ta vederbörlig hänsyn till gemenskapens egen behörighet, liksom principerna och de grundläggande friheterna i fördraget i förhållande till den gemensamma marknaden på kärnenergiområdet och alla krav som följer av rättsakter som institutionerna antagit i enlighet med fördraget.

               7.

               Medlemsstaterna ska se till att förslaget till avtal inte innehåller klausuler som strider mot de grundläggande normer som fastställts i enlighet med avdelning II kapitel 3 i fördraget. Dessa omfattar särskilt följande:

                           i)

                           Principen om medlemsstatens yttersta ansvar för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall som genererats inom dess territorium.

                           ii)

                           Principen att det yttersta ansvaret ligger hos medlemsstaten eller tredjelandet varifrån radioaktivt avfall eller använt kärnbränsle sänds för bearbetning eller upparbetning till en säker och ansvarsfull slutförvaring av dessa material.

                           iii)

                           Kravet att radioaktivt avfall ska slutförvaras i den medlemsstat i vilken det genererades, såvida inte villkoren i den sekundärlagstiftning som antagits i enlighet med fördraget är uppfyllda.

               8.

               Vid förhandlingar om förslag till avtal ska medlemsstaterna ta största möjliga hänsyn till kraven i den gemensamma försörjningspolitiken i enlighet med avdelning II kapitel 6 i fördraget, och särskilt behovet av att säkerställa, med förbehåll för rätten för Euratoms försörjningsbyrå att ingå leveransavtal, regelbunden och rättvis försörjning av malmer, råmaterial eller speciella klyvbara material för alla användare i gemenskapen. Medlemsstaterna ska i synnerhet undvika införandet av klausuler som skulle leda till att en användare inom deras territorium blir överdrivet beroende av en enda försörjningskälla eller en enda leverantör av tjänster eller utrustning eller teknik med anknytning till kärnbränslecykeln. Medlemsstaterna får inte heller ta med klausuler som har till syfte eller verkan att avskärma marknaden för alternativa leverantörer eller tillhandahållare eller att orimligt försvåra uppkomsten av alternativa leverantörer eller tillhandahållare.

               9.

               Medlemsstaterna rekommenderas att påminna i sina förslag till avtal att allt kärnämne som utbytts enligt dessa förslag till avtal omfattas av krav på skyddsåtgärder i enlighet med avdelning II kapitel 7 i fördraget under alla skeden då ämnet är på gemenskapens territorium. Medlemsstaterna uppmanas också att infoga en hänvisning till det gällande avtalet mellan gemenskapen, Internationella atomenergiorganet och den berörda medlemsstaten om tillämpningen av skyddsåtgärder samt eventuella tilläggsprotokoll.

               10.

               Medlemsstaterna ska inte införa bestämmelser i sina förslag till avtal som har till verkan att överföra till den andra avtalsslutande parten eller de andra avtalsslutande parterna i förslaget till avtal äganderätten till speciella klyvbara material som tillhör gemenskapen enligt avdelning II kapitel 8 i fördraget.

               11.

               Medlemsstaterna ska se till att förslag till avtal inte innehåller bestämmelser som innebär att överföring inom gemenskapen, oavsett syfte, av några av varorna eller produkterna som anges i bilaga IV i fördraget kräver förhandstillstånd från den andra parten eller de andra parterna i förslaget till avtal eller innehåller bestämmelser som hindrar överensstämmelse med reglerna för den gemensamma marknaden på kärnenergiområdet.

               12.

               Vid förhandling om ett förslag till avtal ska medlemsstaterna beakta, i förekommande fall, eventuella avtal mellan gemenskapen och den andra parten eller de andra parterna i förslaget till avtal. De uppmanas att göra en uttrycklig hänvisning till det relevanta Euratomavtalet i texten till det förslag till avtal som ska anmälas till kommissionen.

      DEL IV

      Kommissionens bedömning av meddelandet

               13.

               När kommissionen har slutfört sin bedömning meddelas den berörda medlemsstaten synpunkterna. Dessa synpunkter bör ange vilka bestämmelser i förslaget till avtal som hindrar tillämpningen av fördraget, i den mening som avses i artikel 103, och ska, i tillämpliga fall, hänvisa till särskilda kapitel i fördraget som anges i del III i denna rekommendation.

      DEL V

      Uppföljning av kommissionens bedömning

               14.

               Medlemsstaterna uppmanas, efter ingåendet av ett förslag till avtal som har anmälts enligt artikel 103, att till kommissionen överlämna den slutliga texten till avtalet, liksom alla senare förklaringar eller avtal, oavsett form, som görs av endera eller båda parter angående tolkningen eller genomförandet av detta.

               15.

               Det faktum att kommissionen har underrättats om ett förslag till avtal enligt artikel 103 och inte hittat några inslag som skulle hindra tillämpningen av fördraget, utesluter inte att genomförandet av detta avtal kan ge upphov till en överträdelse av Euratoms lagstiftning.

               16.

               Medlemsstaterna rekommenderas att på begäran förse kommissionen med information som rör genomförandet eller tolkningen av avtal som omfattas av fördraget och som är i kraft mellan dem och tredjeländer, internationella organisationer eller medborgare i tredjeland.

      Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.
      Utfärdad i Bryssel den 4 april 2016.

            På kommissionens vägnar

         Miguel ARIAS CAÑETE

            Ledamot av kommissionen

      (1)  REG 1978, s. 2151.

      (2)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 994/2012/EU av den 25 oktober 2012 om inrättandet av en mekanism för informationsutbyte om mellanstatliga avtal mellan medlemsstaterna och tredjeländer på energiområdet (EUT L 299, 27.10.2012, s. 13).

      (3)  Rådets direktiv 2009/71/Euratom av den 25 juni 2009 om upprättande av ett gemenskapsramverk för kärnsäkerhet vid kärntekniska anläggningar (EUT L 172, 2.7.2009, s. 18).

      (4)  Rådets direktiv 2011/70/Euratom av den 19 juli 2011 om inrättande av ett gemenskapsramverk för ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall (EUT L 199, 2.8.2011, s. 48).

      (5)  Rådets direktiv 2013/59/Euratom av den 5 december 2013 om fastställande av grundläggande säkerhetsnormer för skydd mot de faror som uppstår till följd av exponering för joniserande strålning, och om upphävande av direktiven 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom och 2003/122/Euratom (EUT L 13, 17.1.2014, s. 1).

      (6)  Ett avtal i den mening som avses i artikel 4.4 i direktiv 2011/70/Euratom bör dock tolkas som en överenskommelse som särskilt hänvisar till användningen av en slutförvarsanläggning såsom anges i den artikeln.

      (7)  Ska skickas till adressen ENER-LUX-EURATOM-ARTICLE-103@ec.europea.eu


title: Europeiska centralbankens rekommendation av 26 september 2012 om regler för kvalitetssäkringen av uppgifter i den centraliserade värdepappersdatabasen (ECB/2012/22)

text:
               7.11.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 339/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av 26 september 2012
   om regler för kvalitetssäkringen av uppgifter i den centraliserade värdepappersdatabasen
   (ECB/2012/22)
   2012/C 339/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA RIKTLINJE
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 5.1 och artikel 34.1 tredje strecksatsen,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2533/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens insamling av statistiska uppgifter (1), och
   av följande skäl:

               (1)

               Den centraliserade värdepappersdatabasen (Centralised Securities Database (CSDB)) utgörs av en gemensam it-infrastruktur som bedrivs gemensamt av Europeiska centralbankssystemet (ECBS) och nationella centralbanker i medlemsstater utanför euroområdet som frivilligt deltar i driften av CSDB. CSDB innehåller uppgifter post för post, särskilt uppgifter om värdepapper, emittenter och priser.

               (2)

               Uppgifterna samlas in från olika källor bl.a. ECBS-medlemmar, kommersiella leverantörer, den offentliga sektorn samt administrativa källor och sänds sedan över till CSDB. Det finns en risk för att sådana uppgifter är felaktiga eller ofullständiga. CSDB-systemet kan jämka samman delvis inkonsistenta uppgifter från olika källor och upptäcka uppgifter som är ofullständiga eller saknas. Systemet sammanställer uppgifter från olika överlappande källor och skapar en komplett databaspost av hög kvalitet av dessa om detta är möjligt.

               (3)

               Den samlade kvaliteten på uppgifterna i CSDB kan bara garanteras i de utgående uppgifterna, inte genom att granska individuella uppsättningar ingående uppgifter. För att säkerställa att de utgående uppgifterna är fullständiga, korrekta och konsistenta skapas genom riktlinje ECB/2012/21 om regler för kvalitetssäkringen av uppgifter i den centraliserade värdepappersdatabasen (2) ett regelverk för kvalitetssäkringen (DQM) av som ska tillämpas för produktionsdata, en delmängd av de utgående uppgifterna som kan användas för statistikproduktion eller andra ändamål.

               (4)

               För att kvalitetssäkringsarbetet i CSDB ska fungera krävs att alla ECBS-medlemmar samarbetar i driften av CSDB och att medlemmarna tillämpar jämförbara kvalitetsstandarder. Centralbanker i medlemsstater utanför euroområdet som deltar i driften av CSDB bör samarbeta sinsemellan, med centralbankerna i euroområdet samt med ECB för att bedriva kvalitetssäkringsarbetet i CSDB i enlighet med riktlinje ECB/2012/21.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   I.   Definitioner

   I denna rekommendation ska termerna ”CSDB”, ”DQM” samt ”behöriga DQM-myndigheter” ha samma innebörd som i riktlinje ECB/2012/21.
   II.   Tillhandahållande av statistisk information

   De adressater till vilka denna rekommendation riktar sig ska utföra kvalitetssäkringsarbetet i CSDB inom överenskomna tidsramar och fullgöra de skyldigheter som behöriga DQM-myndigheter har enligt artiklarna 2–12 i riktlinje ECB/2012/21.
   III.   Slutbestämmelse

   Denna rekommendation riktar sig i tillämpliga delar till de nationella centralbankerna i medlemsstater som inte har infört euron.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 26 september 2012.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande

      (1)  EGT L 318, 27.11.1998, s. 8.

      (2)  Ännu ej offentliggjord i Europeiska unionens officiella tidning.


				|

		52012DC0301

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta /* COM/2012/0301 final - 2012/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om genomförande av de allmänna riktlinjerna
för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[1],
som beaktar Europaparlamentets resolutioner[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Alltsedan sin tillblivelse
har Eurogruppen haft en nyckelroll och ett särskilt ansvar vid den ekonomiska
styrningen av euroområdet. Den ekonomiska krisen har tydligt visat hur nära
sammanflätat euroområdet är, vilket understryker behovet av en samstämmig
kollektiv politisk inställning som motsvarar de starka spridningseffekterna
inom euroområdet, så att en effektiv politisk samordning kan uppnås för snabba
insatser vid förändringar i det ekonomiska klimatet.
(2)       Rådet har utfärdat
landsspecifika rekommendationer till var och en av de medlemsstater som infört
euron. Dessa rekommendationer gäller ekonomiska utmaningar på nationell nivå
och är samtidigt av central betydelse för att säkra stabiliteten och tillväxten
i euroområdet som helhet. De medlemsstater som har infört euron har också
förbundit sig att genomföra en rad långtgående ytterligare politiska reformer
inom ramen för europluspakten med sikte på att öka konkurrenskraften, främja
sysselsättningen och bidra till de offentliga finansernas hållbarhet samt
stärka den finansiella stabiliteten. Den 2 mars 2012 undertecknade de
medlemsstater som har infört euron och åtta andra medlemsstater ett fördrag om
stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen i
vilket de enades om att alla deras planerade större ekonomiska politiska
reformer på förhand ska diskuteras och, när så är lämpligt, samordnas
sinsemellan. En förhandssamordning inom euroområdet, både genom
överlämnande av utkast till budgetplaner och genom diskussioner om viktiga
ekonomiska politiska reformplaner kommer att bidra till att hänsyn tas till de
nationella insatsernas spridningseffekter på euroområdet som helhet.
(3)       Väl genomtänkta budgetramverk
som stärker den inhemska finanspolitiska styrningen är ett centralt inslag i en
sund förvaltning av de offentliga finanserna, och bidrar till de offentliga
finansernas hållbarhet i hela euroområdet. Euroområdets stats- eller
regeringschefer förband sig i juli och oktober 2011 att införa nationella
finanspolitiska ramar i enlighet med direktivet om nationella budgetramverk och
detta redan i slutet av 2012 dvs. före direktivets tidsplan, och att även gå
längre än de krav som ingår där. Genom att den 2 mars 2012 underteckna fördraget
om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen
förband sig dessutom medlemsstaterna i euroområdet, tillsammans med åtta
medlemsstater utanför detta, att ytterligare stärka sin nationella
finanspolitiska styrning, främst genom att införa bindande regler för de
offentliga finanserna så att det medelfristiga målet kan uppnås.
(4)       Strävan efter finanspolitisk
konsolidering är ett centralt inslag i strategin för att övervinna krisen i
euroområdet. EU:s finanspolitiska ramverk möjliggör en differentiering av
medlemsstaternas konsolideringstakt, allt efter deras respektive
finanspolitiska manöverutrymme och makroekonomiska förhållanden. I stabilitets-
och tillväxtpakten och fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska
och monetära unionen är fokus riktat på det strukturella saldot, vilket gör det
möjligt att beakta konjunktureffekterna och engångsåtgärder för det nominella
saldot i de offentliga finanserna. Bedömningen av åtgärder som faktiskt
vidtagits efter rådets rekommendationer om en korrigering av alltför stora
underskott sker i strukturella termer. En lämpligt sammansatt konsolidering är
avgörande för att stärka förtroendet för att konsolideringen inom euroområdet
är av bestående natur samt för att begränsa den negativa kortsiktiga inverkan
på tillväxten. Tillväxtfrämjande utgifter, i synnerhet investeringsutgifter,
behöver prioriteras. I flera medlemsstater i euroområdet skulle produktiva
investeringsprojekt kunna tas fram, där både den privata och den sociala
avkastningen skulle bli högre än de nuvarande låga räntorna. Reformer av
långvariga rättigheter, främst hälso- och sjukvårdsrelaterade, behövs snarast,
för att stärka de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Lämpliga
skattepolitiska åtgärder, t.ex. att flytta skattebördan från arbete, bredda
skatteunderlaget och effektivare bekämpa skatteundandragande, skulle kunna
bidra till konsolideringen och samtidigt öka konkurrenskraften och skapa bättre
tillväxtvillkor
(5)       Stabilitet och ett väl
fungerande finanssystem är förutsättningar för att undvika ett ”förlorat
decennium” med långsam tillväxt i euroområdet och för att stärka investerarnas
förtroende. Eftersom ytterligare skuldsanering av bankerna är nödvändig, är det
viktigt att så sker under ordnade former och är förenligt med att man bevarar
ett tillräckligt kreditflöde till realekonomin. För att motverka den
framväxande finansiella fragmenteringen krävs ökad integrering av
tillsynsmyndigheternas strukturer och praxis liksom när det gäller gränsöverskridande
krishantering.
(6)       En ordnad avveckling av de
makroekonomiska obalanserna inom euroområdet är avgörande för hållbar tillväxt
och stabilitet i euroområdet. En process med minskningar av obalanserna har
påbörjats, men måste fortsättas på ett konsekvent sätt. Brådskan att korrigera
obalanser är större i länder med underskott, där reformer behövs för att
förbättra konkurrenskraften och underlätta en omfördelning av resurser till
sektorer som är exponerade mot internationell handel. Samtidigt kan länder med
överskott bidra till en ombalansering genom att avskaffa onödiga lagrelaterade
och andra restriktioner som omgärdar den inhemska efterfrågan, verksamhet som
inte exponerad för internationell handel samt investeringsmöjligheterna.
(7)       En förutsättning för fortsatt
utveckling av den ekonomiska unionen är att inse sambandet mellan euroområdets
ekonomier och de fördelar som stabilitet i denna monetära union kan ge dess
medlemmar och EU i stort. Framöver kommer euromedlemsstaterna att behöva fördjupa
sin integration för att uppnå en fullständig ekonomisk och monetär union[3].
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att de
medlemsstater som har infört euron vidtar enskilda och och kollektiva åtgärder,
utan påverkan på rådets befogenheter vid samordningen av medlemsstaternas
ekonomiska politik, men särskilt vid samordningen av den ekonomiska politiken inom
ramen för Eurogruppen under perioden 2012–2013 i syfte att uppnå följande:
1.           Att stärka Eurogruppens
arbetsmetoder så att den kan ansvara för den kollektiva politiska inställningen
i euroområdet, snabbt reagera på förändringar i det ekonomiska klimatet samt
leda samordningen av den ekonomiska politiken inom den förstärkta
övervakningsramen som omfattar euroområdet.
2.           Att påbörja ett konkret
politiskt samarbete i Eurogruppen genom att utbyta information och diskutera
budgetutkast och planer om större reformer med potentiella spridningseffekter
inom euroområdet. Att säkerställa att den typ av reformer blir genomförda som
behövs för ett stabilt och starkt euroområde, exempelvis genomförande av rådets
rekommendationer till enskilda euromedlemsstater som, förutom att åtgärda
problem på nationell nivå, har effekter på euroområdet som helhet.
3.           Att stärka budgetdisciplinen
och de finanspolitiska institutionerna både på nationell och regional/lokal
nivå, vilket ökar marknadens förtroende för de offentliga finansernas
hållbarhet på medellång och lång sikt i euroområdet. Att i och med
överenskommelsen mellan euroområdet stats- eller regeringschefer i juli och
oktober 2011 respektive den 2 mars 2012, tidigarelägga införlivandet av
direktivet om nationella budgetramar till slutet av 2012 och ytterligare stärka
den finanspolitiska styrningen, främst genom att i den nationella
lagstiftningen i alla euroområdets medlemsstater införa reglerna om strukturell
balans i de offentliga finanserna samt om de automatiska
korrigeringsmekanismerna.
4.           Att säkerställa en samstämmig
kollektiv finanspolitisk inställning i euroområdet genom att fortsätta den
finanspolitiska konsolideringen enligt rådets rekommendationer och beslut, i
linje med reglerna i stabilitets- och tillväxtpakten, som tar hänsyn till varje
lands specifika makroekonomiska situationen. Medlemsstater som drabbats av
betydande och potentiellt stigande riskpremier bör begränsa avvikelserna från
de nominella saldomålen också vid sämre makroekonomiska förhållanden än väntat.
Andra medlemsstater bör låta de automatiska stabilisatorerna spela sin roll
enligt den strukturellt grundade anpassningsbanan och vara beredda att se över
konsolideringstakten, om de makroekonomiska förhållandena skulle försämras
ytterligare. De offentliga utgifternas och inkomsternas sammansättning bör
återspegla utgiftsposternas och inkomstskällornas tillväxteffekter. I synnerhet
bör hela det tillgängliga finanspolitiska utrymmet användas för att främja
offentliga investeringar inom euroområdet, även genom att ta hänsyn till
gränsöverskridande skillnader i finansieringskostnaderna.
5.           Att vidta åtgärder så att det
finansiella systemets funktion och stabilitet förbättras inom euroområdet.
Påskynda utvecklingen mot en mer integrerad finansiell struktur, bestående av
banktillsyn och gränsöverskridande krislösning som bygger på lämpliga
överenskommelser om bördefördelning.
6.           Att genomföra
strukturreformer som – tillsammans med den differentierade finanspolitiska
inställningen – skulle främja en ordnad avveckling av makroekonomiska obalanser
inom euroområdet, bland annat åtgärder på nationell nivå som motsvarar den
landspecifika situationen och tar hänsyn till rådets rekommendationer till
enskilda medlemsstater i euroområdet.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               COM(2012) 301.
[2]               P7_TA (2012) 0048 och P7_TA (2012) 0047.
[3]               Se avsnitt 2.1 i KOM (2012) 299.


Avis juridique important

|

31996Y0919(06)

Rådets rekommendation av den 30 november 1994 om antgande av ett enhetligt utformat resedokument för avlägsnande av medborgare i tredje land

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 274 , 19/09/1996 s. 0018 - 0019

BILAGA II.1RÅDETS REKOMMENDATION av den 30 november 1994 om antagande av ett enhetligt utformat resedokument för avlägsnande av medborgare i tredje land EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel K 1.3 c i detta, ochmed beaktande av följande:Kampen mot illegal invandring, bosättning och arbete inom medlemsstaternas territorium när det gäller medborgare i tredje land betraktas som en fråga av gemensamt intresse.Rådet uppmärksammar att samråd och samarbete vid verkställandet av avlägsnandebeslut anses vara en prioriterad åtgärd i 1994 års arbetsprogram.Rådet erkänner att det vid den konferens om åtgärder vid avlägsnandebeslut som hölls nyligen, framkom att de flesta av medlemsstaterna upplever svårigheter i samband med att medborgare i tredje land som inte är försedda med resedokument skall avlägsnas från deras territorium.Rådet önskar förbättra effektiviteten vid verkställandet av avlägsnandebeslut.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS- att bifogade enhetligt utformade resedokument, giltigt för en enda resa, vid behov skall användas från och med den 1 januari 1995 av alla medlemsstater när en medborgare i tredje land avlägsnas från unionens territorium,- att dokumentet skall upprättas på det officiella språket i den medlemsstat som verkställer avlägsnandebeslutet,- att dokumentet när så är lämpligt skall översättas till både franska och engelska.>Hänvisning till film>>Start Grafik>MEDLEMSSTAT.Reg. nrDok. nrRegistration no./No d'enregistrementDoc. no./No de doc.Giltig för en enda resa från: .Valid for one journey from/Valable pour un seul voyage detill: .to/àEfternamn: .Name/NomFörnamn: .Given name/PrénomFödelsedatum: .Date of birth/Date de naissanceLängd: .Height/TailleSärskilda kännetecken:Distinguishing marks/Signes particuliersMedborgarskap: .Nationality/NationalitéFOTOPhoto/PhotoAdress i hemlandet (om denna är känd): ...Address in home country (if known)/Adresse dans le pays d'origine (si connue)StämpelSeal/StampSceau/CachetUtfärdande myndighet: .Issuing authority/Autorité de délivranceUtfärdat i: .Issued at/Lieu de délivranceUtfärdat den: .Issued on/Date de délivranceNamnteckning: .Signature/SignatureAnmärkningar/Remarks/Observations: ...>Slut Grafik>


title: Europeiska centralbankens Rekommendation av den 28 november 2013 om betalningsstatistik (ECB/2013/44)

text:
               9.1.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 5/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 28 november 2013
   om betalningsstatistik
   (ECB/2013/44)
   2014/C 5/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 5.1 och artikel 34.1 tredje strecksatsen,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2533/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens insamling av statistiska uppgifter (1), särskilt artikel 8.5, och
   av följande skäl:

               (1)

               Av artikel 2.1 i förordning (EG) nr 2533/98 framgår att statistiska uppgifter får samlas in inom områdena betalnings- och betalningssystemsstatistik. Genom Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 1409/2013 (ECB/2013/43) (2) inrättar ECB en ram för insamling av betalningsstatistik som är nödvändig för att fullgöra dess uppgifter från betaltjänstleverantörer, utgivare av elektroniska pengar samt operatörer av betalningssystem. Dessa uppgifter är viktiga för att identifiera och kontrollera utvecklingen på betalningsmarknaderna i medlemsstaterna samt som stöd för arbetet med att främja väl fungerande betalningssystem.

               (2)

               De nationella centralbankerna i de medlemsstater som inte har euron som valuta och som deltar i denna ram för insamling av betalningsstatistik bör samarbeta med varandra, med de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta samt med ECB när de tillämpar denna ram i enlighet med förordning (EU) nr 1409/2013 (ECB/2013/43).

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   I.   Definitioner

   I detta beslut ska termerna betaltjänstleverantör, utgivare av elektroniska pengar samt operatör av betalningssystem ha samma betydelse som i förordning (EU) nr 1409/2013 (ECB/2013/43).
   II.   Tillhandahållande av statistisk information

   Denna rekommendations adressater ska tillämpa de bestämmelser i förordning (EU) nr 1409/2013 (ECB/2013/43) som riktar sig till de nationella centralbankerna.
   III.   Slutbestämmelse

   Denna rekommendation riktar sig till de nationella centralbankerna i de medlemsstater som inte har euron som valuta och som, i tillämplig utsträckning, deltar i den ram för insamling av betalningsstatistik inom ECBS som inrättas genom förordning (EU) nr 1409/2013 (ECB/2013/43).

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 28 november 2013.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande

      (1)  EGT L 318, 27.11.1998, s. 8.

      (2)  Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 1409/2013 av den 28 november 2013 om betalningsstatistik (ECB/2013/43) (EUT L 352, 24.12.2013, s. 18.).


				|

		52011SC0821

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Hungaryand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of Hungary, 2011-2015

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Ungerns nationella reformprogram 2011
och rådets yttrande
om Ungerns uppdaterade konvergensprogram för 2011–2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 9.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter samråd med ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Europeiska rådet antog den 26 mars 2010 Europeiska
kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för sysselsättning och
tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att stärka den hållbara tillväxten och konkurrenskraften inom
EU.
(2)
Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3],
vilka tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och
den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk
samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.
(4)
Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för budgetkonsolidering och strukturreformer (i linje med
rådets slutsatser av den 15 februari och den 7 mars 2011 och med utgångspunkt i
kommissionens årliga tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk behovet av
att ge prioritet åt att sanera budgetarna och återställa den finanspolitiska
hållbarheten, minska arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och göra nya
insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omvandla dessa
prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller
konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 15 april 2011 lade Ungern fram 2011 års
uppdatering av konvergensprogrammet, omfattande perioden 2011–2015, och sitt
nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan
de båda programmen har de granskats samtidigt.
(6)
Ungern drabbades hårt av krisen hösten 2008 genom
att landet förlorade tillgång till marknadsbaserad finansiering. För att klara
av dessa svårigheter genomförde Ungern ett anpassningsprogram som var inriktat
på finanspolitisk konsolidering och övervakning av finanssektorn och som fick
finansiellt stöd från EU och IMF. Mot denna bakgrund fick landet åter tillgång
till marknaden under våren 2009 och ekonomin återhämtade sig från nedgången:
efter en nedgång med 6,7 % 2009, ökade BNP med 1,2 % 2010 med stöd av
växande export. Samtidigt ökade arbetslösheten till över 11 % från den
nivå på 8 % som rådde före krisen. Under andra halvåret 2010 aviserade
regeringen att betydande skattesänkningar skulle genomföras under perioden
2010–2013. För att begränsa försämringen av de offentliga finanserna införde
den parallellt särskilda avgifter och beslutade att avskaffa den obligatoriska privata
pelaren i pensionssystemet. Detta gjorde det möjligt att begränsa avmattningen
2010 till 0,4 % av BNP över underskottsmålet på 3,8 % av BNP, och det
kommer att resultera i ett överskott 2011, men samtidigt försämrades den
underliggande ställningen betydligt. Mot denna bakgrund, och i syfte att stärka
den ekonomiska tillväxtpotentialen, aviserade regeringen ett
strukturreformprogram i mars 2011 och antog ytterligare konsolideringsåtgärder.

(7)
Baserat på en bedömning av det uppdaterade
konvergensprogrammet enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet, på
grundval av kommissionens vårprognos 2011, att det makroekonomiska scenario som
ligger till grund för beräkningarna av de offentliga finanserna framstår som
något för optimistiskt, särskilt när det gäller utvecklingen av inhemsk
efterfrågan. Uppdateringens syfte är att inom tidsfristen 2011 som rådet
fastställt korrigera det alltför stora underskottet genom ett överskott på
2 % av BNP tack vare betydande engångsintäkter från pensionstillgångarna.
Det offentliga underskottet skulle bli 2,5 % av BNP 2012 och därefter
gradvis minska till 1,5 % av BNP 2015, främst till följd av återhållsamhet
med utgifter. I uppdateringen bekräftas att Ungerns medelfristiga mål för de
offentliga finanserna är ett strukturellt underskott på 1,5 % av BNP.
Konsolideringsstrategin väntas minska det offentliga underskottet på ett
strukturerat sätt och få skulden att minska till 64 % av BNP 2015.
Strategins tyngdpunkt förefaller dock ligga i slutet av perioden i och med att
de strukturella förbättringarna inte börjar komma förrän 2012, och den
kumulativa strukturella försämringen på över 3 % av BNP under 2010 och
2011 ligger inte i linje med rådets rekommendation från juli 2009 där Ungern
uppmanades att åstadkomma en strukturell anpassning på minst 0,5 % av BNP.
Vårprognosen pekar på ett underskott på 3,3 % av BNP 2012, med antagande
av vissa risker i genomförandet; på denna grundval kan det inte uteslutas att
referensvärdet kan överskridas på nytt under det året om inte ytterligare
åtgärder vidtas. Den planerade minskningen av underskottet möjliggör inte
heller de strukturella anpassningar som är nödvändiga för att nå det
medelfristiga målet till programperiodens slut, och framför allt sker ingen
ytterligare strukturell anpassning efter 2013. Slutligen leder avskaffandet av
den obligatoriska privata pelaren i pensionssystemet och de starka incitament
som ges för en övergång till den allmänna pelaren till extra intäkter på kort
och medellång sikt, men det innebär också att de långsiktiga åtagandena ökar,
vilket kan undergräva den finanspolitiska hållbarheten på lång sikt.
(8)
Finanspolitisk konsolidering förblir en betydande
utmaning. Om de aviserade åtgärderna och kompletterande strukturella åtgärder
inte genomförs rigoröst, är det inte säkert att det alltför stora underskottet
korrigeras på ett hållbart sätt och att tillräckligt snabba framsteg görs mot
det medelfristiga målet. Den finanspolitiska konsolideringen kommer också att
bidra till att skuldminskningen sker i lämplig takt och leda till bättre
långsiktig hållbarhet som förefaller vara utsatt för medelstor risk. Genom att
till fullo utnyttja extraordinära intäkter kan man skynda på konsolideringen.
Mot denna bakgrund kommer myndigheternas halvårsrapport om förfarandet vid
alltför stora underskott att vara ett värdefullt redskap för att nära följa hur
konsolideringen framskrider.
(9)
I den nyligen antagna konstitutionen fastställs en
skuldbroms vid 50 % av BNP och det finanspolitiska rådet ges vetorätt över
den årliga budgeten, vilket kan vara ett första steg mot att förbättra det
finanspolitiska ramverket. Emellertid kommer viktiga detaljer att specificeras
först i de påföljande s.k. kardinallagarna (t.ex. de tillfälliga numeriska
regler som ska gälla tills skuldkvoten är nere på 50 %, den exakta
tolkningen av undantagsklausulen). Införandet av ett nominellt skuldtak kan om
det används som ett universalmedel, allt annat oförändrat, leda till en
konjunkturförstärkande finanspolitik. Dessutom har det moderniserade
finanspolitiska organet ett relativt litet ansvarsområde (utarbeta ett yttrande
om budgetförslaget, med vetorätt) som inte omfattar hela budgetprocessen (t.ex.
genom realtidsbedömningar av ny politik med stora budgeteffekter). Slutligen
har andra aspekter av den finanspolitiska styrningen ännu inte klargjorts,
t.ex. finanspolitikens medelfristiga inriktning och frågan om transparens.
(10)
Sysselsättningsgraden är bland de lägsta i EU
(60,4 %). Sysselsättningsgraden för kvinnor är också låg (55,0 %) och
skillnaden i sysselsättningsgrad för kvinnor med och utan 0–6-åriga barn är
näst störst i EU (33,6 jämfört med EU-genomsnittet 12,1 procentenheter).
Barnomsorgen i Ungern brister både i kapacitet och kvalitet, och särskilt låg
är tillgången utanför de större städerna och i regioner med mycket hög
arbetslöshet. Att öka tillgången på barnomsorg skulle vara en viktig åtgärd för
att underlätta för båda föräldrarna att delta i arbetslivet.
(11)
Ungern har haft en relativt hög skatt på arbete.
Det nya inkomstskattesystemet råder delvis bot på systemets negativa
sysselsättningseffekter, men skattebördan på låginkomsttagare utan barn har
faktiskt ökat, särskilt om man räknar med utfasningen av anställningsstöd i
form av skattelättnader.
(12)
Den offentliga arbetsförmedlingen lider av
otillräcklig administrativ kapacitet, och tidigare tillförda medel har inte
förbättrat effektiviteten när det gäller att integrera de arbetslösa på
arbetsmarknaden. Finansieringen av sysselsättningsprogram är inte tillräckligt
kopplad till resultaten. Den längsta perioden för arbetslöshetsersättning har
nyligen minskats till de lägsta nivåerna i EU. Det behövs en bedömning av hur
denna åtgärd påverkar arbetsmarknaden, särskilt för att fastställa
effektiviteten när det gäller att öka deltagandet på arbetsmarknaden.
(13)
Fattigdom och relaterade faktorer som arbetslöshet
eller låg utbildning drabbar fortfarande vissa missgynnade grupper, särskilt
romerna, i oproportionerligt hög utsträckning. De lågutbildade har särskilt låg
sysselsättningsgrad (36,8 %, jämfört med det europeiska genomsnittet på
53,4 %), speciellt bland män. Enligt uppskattningar lever 70 % av den
romska befolkningen under fattigdomströskeln. Det stora flertalet av dem bor i
eftersatta regioner med liten tillgång till arbetsmarknadsmöjligheter och
offentliga tjänster.
(14)
Små och medelstora företag har hämmats av
komplicerade regelverk, tung administrativ börda och den offentliga
förvaltningens begränsade ansvarighet och öppenhet. Små och medelstora företag
har haft sämre tillgång till finansiering i tidigt skede än EU-genomsnittet.
Det nationella reformprogrammet innehåller ett antal åtgärder för att minska
den administrativa bördan. Andra finansieringsmekanismer än banker har ännu
inte lika stor betydelse som i övriga europeiska länder. Effektiviteten i
tidigare program för att stödja sektorn har inte utvärderats systematiskt.
(15)
Kommissionen har bedömt Ungerns konvergensprogram
och nationella reformprogram och har också tagit hänsyn till regeringens avsikt
att nära följa euro plus-pakten[4].
Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Ungern utan även i vilken utsträckning som EU:s regler
och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionen anser att
tyngdpunkten i den finanspolitiska anpassningsstrategin, som huvudsakligen är
baserad på utgiftssidan, ligger för långt fram i perioden. Den av rådet
fastställda tidsfristen 2011 för att få ned underskottet under 3 % av BNP
kan därför hållas endast tack vare betydande engångsintäkter från
pensionstillgångar. En strukturell förbättring kommer inte att börja förrän
2012 och med hänsyn till riskerna i genomförandet kan det inte uteslutas att
referensvärdet kan överskridas på nytt under det året om inte ytterligare
åtgärder vidtas. På lite längre sikt förefaller dessutom inte
konvergensprogrammet säkerställa fortsatta framsteg mot det medelfristiga
målet. Ytterligare åtgärder för att öka deltagandet på arbetsmarknaden och
modernisera arbetsförmedlingen skulle bidra till att öka
sysselsättningsmöjligheterna. Fortsatt minskning av administrativa bördor
skulle förbättra företagsklimatet och hjälpa små och medelstora företag att växa.

(16)
Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande
av rådets rekommendation av den 7 juli 2009 enligt artikel 126.7 i fördraget om
Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av
Ungerns konvergensprogram och dess ståndpunkt[5]
avspeglas bland annat i punkterna 1 och 2 nedan i dess rekommendation. Rådet
har, med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011,
granskat Ungerns nationella reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Ungern att
vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:
(1)
Stärka den finanspolitiska insatsen för att minska
den strukturella försämringen 2011 som är underförstådd i det planerade
överskottet på 2 % av BNP, och se till att de offentliga finanserna 2012
inte åter visar ett underskott som överskrider 3 % av BNP. Vidta
ytterligare permanenta finanspolitiska åtgärder senast i 2012 års budget för
att säkra de finanspolitiska målen för 2012 och 2013 i konvergensprogrammet.
Säkerställa framsteg mot det medelfristiga målet med minst 0,5 % av BNP årligen
fram till slutet av programperioden och utnyttja eventuella extraordinära
intäkter till att skynda på den finanspolitiska konsolideringen.
(2)
Anta och genomföra regler som anger de operativa
aspekterna av den konstitutionella ramen för finanspolitisk styrning, inklusive
bland annat de numeriska regler som ska tillämpas på central och lokal nivå
fram till dess att skuldkvoten har minskat till under 50 % av BNP. Bredda
det finanspolitiska rådets ansvarsområde så att det omfattar hela budgetprocessen,
särskilt genom realtidsbedömningar av ny politik med stora budgeteffekter,
stärka den finanspolitiska ramen till att omfatta flerårig finanspolitisk
planering och öka öppenheten i de offentliga finanserna.
(3)
Öka deltagandet på arbetsmarknaden genom att på ett
budgetneutralt sätt minska skattereformens effekter på låginkomsttagare. Stärka
åtgärder för att främja kvinnors deltagande på arbetsmarknaden genom att bygga
ut barnomsorg och förskola.
(4)
Vidta åtgärder för att stärka kapaciteten hos den
offentliga arbetsförmedlingen och andra tjänsteleverantörer för att höja
kvaliteten och effektiviteten när det gäller utbildning, hjälp med att söka
arbete och individualiserade tjänster. Se till att finansieringen av program
kopplas till resultat. Införa, i samråd med berörda parter, skräddarsydda
program för lågutbildade och andra särskilt missgynnade grupper.
(5)
Förbättra företagsklimatet genom att genomföra alla
de åtgärder som i det nationella reformprogrammet anges för reform av
regelverket och minskade administrativa bördor. Bedöma effektiviteten i den
nuvarande politiken för stöd till små och medelstora företag och anpassa
offentliga program för att förbättra tillgången till andra finansieringskällor
än banker.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C, , s. .
[3]               Upprätthålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av
den 19 maj 2011.
[4]               SEK(2011) 725.
[5]               Enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.