Avis juridique important

|

32003H0311

Kommissionens rekommendation av den 11 februari 2003 om relevanta produkt- och tjänstemarknader inom området elektronisk kommunikation vilka kan komma i fråga för förhandsreglering enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (Text av betydelse för EES) [delgivet med nr K(2003) 497]

Europeiska unionens officiella tidning nr L 114 , 08/05/2003 s. 0045 - 0049

Kommissionens rekommendationav den 11 februari 2003om relevanta produkt- och tjänstemarknader inom området elektronisk kommunikation vilka kan komma i fråga för förhandsreglering enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster[delgivet med nr K(2003) 497](Text av betydelse för EES)(2003/311/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/21/EG om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster (ramdirektiv)(1), särskilt artikel 15 i detta, ochav följande skäl:(1) Genom direktiv 2002/21/EG (nedan kallat ramdirektivet) inrättas ett nytt regelverk för sektorn för elektronisk kommunikation. Regelverket omfattar alla elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster inom dess tillämpningsområde och skall därigenom tillgodose behov som uppstår till följd av konvergenstrender. Syftet är att stegvis minska den sektorspecifika förhandsregleringen efter hand som konkurrensen på marknaden utvecklas.(2) Syftet med föreliggande rekommendation är att fastställa på vilka produkt- och tjänstemarknader förhandsreglering kan komma i fråga. Men rekommendationen måste passa ihop med övergången från 1998 års gamla regelverk till det nya. I Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/19/EG om tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunikationsnät och tillhörande faciliteter(2), nedan "tillträdesdirektivet", och i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/22/EG om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster(3), (nedan "direktivet om samhällsomfattande tjänster"), fastställs redan specifika marknadsområden som behöver analyseras av nationella regleringsmyndigheter, utöver de marknader som förtecknas i denna rekommendation. Enligt ramdirektivet är det de nationella regleringsmyndigheternas sak att definiera relevanta geografiska marknader inom respektive medlemsstat.(3) Enligt 1998 års regelverk omfattas flera områden inom telesektorn av förhandsreglering. Dessa områden har beskrivits i tillämpliga direktiv, men de är inte alltid marknader i den mening som avses i konkurrenslagstiftning och konkurrenspraxis. I bilaga I till ramdirektivet återfinns en förteckning över de marknadsområden som skall finnas med i den första versionen av rekommendationen.(4) Som framgår av titeln på bilaga I till ramdirektivet, skall alla de marknadsområden som förtecknas i bilagan finnas med i den första versionen av rekommendationen så att de nationella regleringsmyndigheterna kan genomföra en översyn av existerande skyldigheter som införts enligt 1998 års regelverk.(5) Enligt artikel 15.1 i ramdirektivet skall kommissionen definiera marknader i enlighet med konkurrenslagstiftningens principer. Kommissionen har därför definierat marknader - motsvarande de marknadsområden som förtecknas i bilaga I till ramdirektivet - i enlighet med dessa principer.(6) Inom sektorn för elektronisk kommunikation finns det åtminstone två viktiga typer av relevanta marknader att beakta: marknader för tjänster eller produkter som tillhandahålls slutanvändare (slutkundsmarknader); marknader för de resurser som är nödvändiga för att operatörer skall kunna erbjuda slutanvändare tjänster och produkter (grossistmarknader). Inom dessa två marknadstyper kan man göra ytterligare marknadsuppdelningar beroende på egenskaperna på efterfråge- respektive utbudssidorna.(7) Utgångspunkten för definition och fastställande av marknader är en karakterisering av slutkundsmarknader inom en given tidsram, med beaktande av substituerbarheten på efterfråge- och utbudssidorna. Efter att man har karaktäriserat och definierat slutkundsmarknader - dvs. marknader där det handlar om tillgång till och efterfrågan på produkter till slutanvändare - kan man gå vidare med att fastställa relevanta grossistmarknader. På dem handlar det om tillgång och efterfrågan på produkter till en tredje part som avser att leverera dem vidare till slutanvändare.(8) Att definiera marknader i enlighet med konkurrenslagstiftningens principer innebär att vissa av de marknadsområden som förtecknas i bilaga I till ramdirektivet omfattar ett antal separata, enskilda marknader, som fastställts på grundval av egenskaperna på efterfrågesidan. Detta är fallet för produkter för slutkunders tillträde till det allmänna telenätet via en fast anslutningspunkt och för telefonitjänster som tillhandahålls via en fast anslutningspunkt. Marknadsområdets hyrda förbindelser i grossistledet, i bilaga I, definieras som separata marknader för terminerande avsnitt i grossistledet och trunkavsnitt i grossistledet på grundval av egenskaper på både efterfrågesidan och utbudssidan.(9) När man fastställer marknader i enlighet med konkurrenslagstiftningens principer, bör följande tre kriterier beaktas: Det första kriteriet är närvaron av stora och varaktiga hinder för marknadstillträde. Hindren kan vara strukturella, rättsliga eller regleringsbaserade. De elektroniska kommunikationsmarknaderna är dynamiska till sin karaktär och funktion. Därför måste man också väga in möjligheterna att övervinna hindren inom rimlig tid när man gör framtidsanalyser för att inför en eventuell förhandsreglering fastställa vad som är relevanta marknader. Därför uppfylls det andra kriteriet bara av de marknader som till följd av sin struktur inte tenderar att utvecklas i riktning mot effektiv konkurrens inom den tillämpliga tidsramen. Tillämpning av detta kriterium innefattar undersökning av konkurrenssituationen bakom hindret för marknadstillträde. Det tredje kriteriet innebär att tillämpning av enbart konkurrenslagstiftning inte i tillräcklig grad skulle avhjälpa de aktuella bristerna på marknaden.(10) När det gäller marknadstillträde är i synnerhet två slags hinder av betydelse för den föreliggande rekommendationen: strukturella hinder och rättsliga eller regleringsbaserade hinder.(11) Strukturella hinder för marknadstillträde är en följd av ursprungliga kostnader eller efterfrågeförhållanden som leder till obalans mellan de förhållanden som å ena sidan råder för aktörer med dominerande ställning på marknaden i kraft av tidigare monopol, och å andra sidan förhållandena för nytillkomma aktörer. Obalansen hämmar eller hindrar helt de senare aktörernas tillträde till marknaden. Stora strukturella hinder kan t.ex. föreligga när marknaden kännetecknas av betydande stordriftsfördelar, fördelar bestående i att samma produkter säljs i en mängd olika former samt höga kostnader som inte kan återvinnas (sunk costs). Sådana hinder går fortfarande att hitta i samband med det vittomfattande uppbyggandet och tillhandahållandet av lokala accessnät till fasta anslutningspunkter. Ett motsvarande strukturellt hinder kan också finnas när det för tillhandahållandet av en viss tjänst krävs en nätkomponent som inte får kopieras, eller kopieras bara till en kostnad som gör det olönsamt för konkurrenter.(12) Rättsliga hinder och regleringshinder grundas inte på ekonomiska förhållanden, utan är en följd av lagstiftningsåtgärder, myndighetsåtgärder eller andra statliga åtgärder som direkt påverkar villkoren för aktörers tillträde till en relevant marknad och deras positionering där. Exempel på detta är rättsliga hinder och regleringshinder som förhindrar tillträde till en marknad där det finns en gräns för hur många företag som har tillgång till radiofrekvenser för tillhandahållande av tjänster som är frekvensberoende. Andra exempel på samma slags hinder är prisregleringar och andra prisrelaterade åtgärder, som drabbar företag. De påverkar inte bara marknadstillträdet, utan också företagens positionering på marknaden.(13) Hinder för marknadstillträde kan bli mindre relevanta för innovationsdrivna marknader, som kännetecknas av fortgående teknisk utveckling. På sådana marknader härrör konkurrensrestriktioner ofta från innovationsrelaterade hot från potentiella konkurrenter som för närvarande inte finns på marknaden. På sådana innovationsdrivna marknader kan dynamisk konkurrens eller konkurrens på längre sikt förekomma mellan företag som inte nödvändigtvis är konkurrenter på en befintlig "statisk" marknad. I denna rekommendation fastställs inte marknader där hindren för marknadstillträde inte förväntas bestå under en förutsebar tidsperiod.(14) Men även om en marknad kännetecknas av stora hinder för tillträde, kan andra strukturella faktorer på samma marknad innebära att den utvecklas i riktning mot sund konkurrens inom den tidsram som är aktuellt i sammanhanget. Det kan t.ex. vara fallet på marknader med ett begränsat men ändå tillräckligt antal företag som har olika kostnadsstrukturer och som konfronteras med en priselastisk efterfrågan. Det kan också finnas överskottskapacitet på en marknad som skulle kunna ge konkurrentföretag möjlighet att öka produktionen mycket snabbt som en reaktion på en eventuell prisökning. På sådana marknader kan marknadsandelarna variera med tiden, och man kan konstatera sjunkande priser.(15) Beslutet att fastställa att en marknad skall betraktas som en marknad där det kan vara berättigat med förhandsreglering bör också vara beroende av en utvärdering av effektiviteten i konkurrenslagstiftningen när det gäller att minska eller avlägsna ovannämnda hinder eller når det gäller att återställa effektiv konkurrens. Vidare bör nya och framväxande marknader - där aktörer kan ha fått marknadsinflytande på grund av fördelar till följd av att de har varit först på marknaden - i princip inte omfattas av förhandsreglering.(16) Vid de regelbundna översynerna av de marknader som förtecknas i denna rekommendation bör de tre kriterierna användas. Kriterierna bör tillämpas kumulativt, vilket innebär att marknaden inte skall tas med i efterföljande rekommendationer om något av kriterierna inte är uppfyllt. Sammanfattningsvis kan sägas att bedömningen av huruvida en elektronisk kommunikationsmarknad även i fortsättningen skall vara upptagen i framtida utgåvor av rekommendationen - som en marknad där det är berättigat med förhandsreglering - således är beroende av följande faktorer: hur länge de höga hindren för marknadstillträde består; det andra kriteriet, som mäter dynamiken i konkurrenssituationen; huruvida konkurrenslagstiftningen som sådan är tillräcklig (utan förhandsreglering) för avhjälpande av varaktiga brister på marknaden. En marknad skulle kunna strykas från en rekommendation även när det finns tecken på hållbar och effektiv konkurrens på den aktuella marknaden inom gemenskapen, under förutsättning att upphävandet av existerande regleringsskyldigheter inte skulle leda till minskad konkurrens på marknaden.(17) I bilagan till föreliggande rekommendation visas hur de marknader som där förtecknas är kopplade till marknadsområdena i bilaga I till ramdirektivet. När nationella regleringsmyndigheter ser över gällande skyldigheter - som införts enligt det gamla ramdirektivet - för att avgöra om de skall behållas, revideras eller upphävas, bör de göra det utgående från de marknader som räknas upp i föreliggande rekommendation. Skälet till detta är att man vill uppfylla kravet att den definition av marknad som används för förhandsreglering bör grundas på konkurrenslagstiftningens principer. Innan de nationella regleringsmyndigheterna gjort sin första marknadsanalys enligt det nya regelverket fortsätter de gamla skyldigheterna att gälla.(18) Att en marknad är fastställd som relevant i denna rekommendation påverkar inte tillämpningen av definitioner av relevanta marknader som i bestämda fall får göras inom ramen för konkurrenslagstiftningen.(19) Inom gemenskapen används en rad olika nättopologier och nättekniska lösningar. Detta innebär att nationella regleringsmyndigheter, i vissa fall, måste fastställa de exakta gränserna mellan särskilda marknader som förtecknas i rekommendationen, eller mellan de olika delarna av dessa marknader, under iakttagande av konkurrenslagstiftningens principer. Nationella regleringsmyndigheter får fastställa att andra marknader än de som är förtecknade i rekommendationen är relevanta. Det förutsätter dock att myndigheterna förfar i enlighet med artikel 7 i ramdirektivet. Införandet av förhandsreglering på en marknad skulle emellertid kunna påverka handeln mellan medlemsstaterna på det sätt som beskrivs i skäl 38 i ramdirektivet. Därför anser kommissionen att när man fastställer att andra marknader än de som är förtecknade i rekommendationen är relevanta sannolikt skall följa det motsvarande förfarandet i artikel 7 i ramdirektivet. Underlåtenhet att anmäla en marknad som påverkar handeln mellan medlemsstaterna kan resultera i att överträdelseförfaranden inleds. När regleringsmyndigheter fastställer att en marknad är relevant bör den vara baserad på de konkurrensprinciper som utarbetats i kommissionens tillkännagivande om definitionen av relevant marknad i gemenskapens konkurrenslagstiftning(4). Vidare bör den vara förenlig med kommissionens riktlinjer om marknadsanalys och bedömning av betydande inflytande på marknaden samt uppfylla de tre kriterier som angetts ovan. Skulle en nationell regleringsmyndighet anse att efterfråge- och utbudsmönster kan motivera en annan definition av en marknad som är upptagen i föreliggande rekommendation, skall myndigheten i så fall följa de motsvarande förfarandena enligt artiklarna 6 och 7 i ramdirektivet.(20) Det faktum att denna rekommendation innehåller en förteckning över de produkt- och tjänstemarknader där förhandsreglering kan vara motiverad betyder inte att reglering alltid är motiverad eller att regleringsskyldigheter enligt särdirektiven kommer att införas för dessa marknader. Reglering kommer inte att vara motiverad om det finns effektiv konkurrens på dessa marknader. I synnerhet gäller att regleringsskyldigheter måste vara adekvata och grundas på karaktären hos det problem som konstaterats samt vara proportionerliga och berättigade med hänsyn till de mål som anges i ramdirektivet - i synnerhet säkerställa maximalt utbyte för användare, säkerställa att det inte uppstår någon snedvridning eller begränsning av konkurrensen, främja effektiva investeringar i infrastruktur och främja innovation, samt främja en effektiv användning och förvaltning av radiofrekvenser och nummerresurser.(21) Kommissionen kommer senast den 30 juni 2004 att avgöra om rekommendationen behöver revideras med hänsyn till marknadens utveckling sett ur olika aspekter.(22) Föreliggande rekommendation har genomgått ett offentligt samråd och ett samråd med nationella regleringsmyndigheter och konkurrensmyndigheter.HÄRIGENOM UTFÄRDAS DENNA REKOMMENDATION1. När relevanta marknader skall definieras enligt artikel 15.3 i direktiv 2002/21/EG, tillråds de nationella regleringsmyndigheterna att analysera de produkt- och tjänstemarknader som är förtecknade i bilagan.2. Rekommendationen riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 11 februari 2003.På kommissionens vägnarErkki LiikanenLedamot av kommissionen(1) EGT L 108, 24.4.2002, s. 33.(2) EGT L 108, 24.4.2002, s. 7.(3) EGT L 108, 24.4.2002, s. 51.(4) EGT C 372, 9.12.1997, s. 5.BILAGASlutkundsledet1. Tillträde till det allmänna telefonnätet via en fast anslutningspunkt - för hushåll.2. Tillträde till det allmänna telefonnätet via en fast anslutningspunkt - för andra kunder än hushåll.3. Allmänt tillgängliga lokala och/eller nationella telefonitjänster som tillhandahålls via en fast anslutningspunkt - för hushåll.4. Allmänt tillgängliga internationella telefonitjänster som tillhandahålls via en fast anslutningspunkt - för andra kunder än hushåll.5. Allmänt tillgängliga lokala och/eller nationella telefonitjänster som tillhandahålls via en fast anslutningspunkt - för andra kunder än hushåll.6. Allmänt tillgängliga internationella telefonitjänster som tillhandahålls via en fast anslutningspunkt - för andra kunder än hushåll.Dessa sex marknader har valts ut för den analys som avses i artikel 17 i direktivet om samhällsomfattande tjänster.Sammantagna motsvarar dessa sex marknader "tillhandahållande av anslutning till och bruk av det allmänna telefonnätet vid fasta anslutningspunkter", som nämns i bilaga I.1 till ramdirektivet. Denna kombinerade marknad nämns också i artikel 19 i direktivet om samhällsomfattande tjänster (rörande möjligheten att införa skyldighet att tillhandahålla antingen val av nätoperatör för varje enskilt samtal [med hjälp av prefix] eller fast förval).7. Minimiutbud av hyrda förbindelser (som omfattar angivna typer av hyrda förbindelser upp till och med 2 Mbit/s enligt artikel 18 och bilaga VII i direktivet om samhällsomfattande tjänster).Denna marknad nämns i bilaga I.1 till ramdirektivet med hänvisning till artikel 16 i direktivet om samhällsomfattande tjänster (tillhandahållande av hyrda förbindelser till slutanvändare).En marknadsanalys måste genomföras enligt artikel 18 i direktivet om samhällsomfattande tjänster. Marknadsanalysen skall omfatta reglering av minimiutbudet av hyrda förbindelser.Grossistledet8. Samtalsoriginering i det allmänna telefonnätet via en fast anslutningspunkt. I den föreliggande rekommendationen innefattar begreppet samtalsoriginering överföring av lokalsamtal. Begreppet beskrivs på ett sådant sätt att det är förenligt med de skisserade gränserna för marknaderna för samtalsförmedling respektive samtalsterminering i det allmänna telefonnätet via en fast anslutningspunkt.Denna marknad motsvarar den marknad som nämns i bilaga I.2 till ramdirektivet med hänvisning till direktiv 97/33/EG (samtal som börjar i det fasta allmänna telefonnätet).9. Samtalsterminering i individuella allmänna telefonnät via en fast anslutningspunkt.I den föreliggande rekommendationen innefattar begreppet samtalsterminering överföring av lokalsamtal. Begreppet beskrivs på ett sådant sätt att det är förenligt med de skisserade gränserna för marknaderna för samtalsoriginering respektive samtalsförmedling i det allmänna telefonnätet via en fast anslutningspunkt.Denna marknad motsvarar den marknad som nämns i bilaga I.2 till ramdirektivet med hänvisning till direktiv 97/33/EG (samtal som slutar i det fasta allmänna telefonnätet).10. Förmedlingstjänster via det fasta allmänna telefonnätet.I den föreliggande rekommendationen beskrivs förmedlingstjänster på ett sådant sätt att det är förenligt ed de skisserade gränserna för marknaderna för samtalsoriginering respektive samtalsterminering i det allmänna telefonnätet via en fast anslutningspunkt.Denna marknad motsvarar den marknad som nämns i bilaga I.2 till ramdirektivet med hänvisning till direktiv 97/33/EG (förmedlingstjänster via det fasta allmänna telefonnätet).11. Tillträde i grossistledet (inklusive delat tillträde) till konventionella abonnentledningar av metall och delaccessnätt uppbyggda av metallkablar, i syfte att tillhandahålla bredbands- och taltjänster.Denna marknad motsvarar den marknad som nämns i bilaga I.2 till ramdirektivet med hänvisning till direktiven 97/33/EG och 98/10/EG (tillträde till det fasta allmänna telefonnätet, innefattande tillträde till accessnätet) och till den marknad som nämns i bilaga I.3 till ramdirektivet med hänvisning till förordning (EG) nr 2887/2000.12. Bredbandstillträde för grossistledet.Denna marknad omfattar bitströmstillträde som medger bredbandsöverföring i båda riktningar samt annat tillträde i grossistledet som tillhandahålls via annan infrastruktur, om och när sådant tillträde är likvärdigt med bitströmstillträde. Marknaden innefattar "tillträde till nät och särskilt tillträde till nät" som nämns i bilaga I.2 till ramdirektivet, men omfattar varken marknaden i punkt 11 ovan eller marknaden i punkt 18.13. Terminerande avsnitt av hyrda förbindelser i grossistledet.14. Trunkavsnitt av hyrda förbindelser i grossistledet.Grossistmarknaderna 13 och 14 motsvarar de marknader som nämns i bilaga I.2 till ramdirektivet med hänvisning till direktiven 97/33/EG och 98/10/EG (samtrafik mellan hyrda förbindelser) samt de marknader som nämns i bilaga I.2 till ramdirektivet med hänvisning till direktiv 92/44/EEG (tillhandahållande av hyrd förbindelsekapacitet till andra leverantörer av elektroniska kommunikationsnät eller tjänster i grossistledet).15. Tillträde till och samtalsoriginering i allmänna mobiltelefonnät som nämns (var för sig) i bilaga I.2 till ramdirektivet med hänvisning till direktiven 97/33/EG och 98/10/EG.16. Samtalsterminering i individuella mobiltelefonnät.Denna marknad motsvarar den marknad som nämns i bilaga I.2 till ramdirektivet med hänvisning till direktiv 97/33/EG (samtal som slutar i allmänna mobiltelefonnät).17. Den nationella grossistmarknaden för tillhandahållande av internationell roaming i allmänna mobiltelefonnät.Denna marknad motsvarar den marknad som nämns i bilaga I.4 till ramdirektivet.18. Sändnings- och överföringstjänster för distribution av sändningsinnehåll till slutanvändare.Anmärkning:Nationella regleringsmyndigheter har handlingsfrihet vad gäller analysen av marknaden för "system för villkorad tillgång till digitala radio- och televisionssändningar" i enlighet med artikel 6.3 i tillträdesdirektivet. Enligt artikel 6.3 i tillträdesdirektivet får medlemsstaterna tillåta sina nationella regleringsmyndigheter att se över marknaden vad gäller villkorad tillgång till digitala radio- och televisionssändningar, oavsett överföringssätt.


title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.1 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Rumäniens konvergensprogram för 2006–2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0292

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 9.1 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Rumäniens konvergensprogram för 2006–2009  /* SEK/2007/0292 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 7.3.2007SEK(2007) 292 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.1 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Rumäniens konvergensprogram för 2006–2009(framlagt av kommissionen)MOTIVERING1. Allmän bakgrundStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att den hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram).Rumänien anslöt sig till Europeiska unionen den 1 januari 2007 och lade fram sitt första konvergensprogram den 25 januari 2007. I enlighet med förordningen skall rådet yttra sig om det på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén (för de viktigaste punkterna i bedömningen, se faktarutan).2. BAKGRUND TILL BEDÖMNINGEN AV PROGRAMMETI detta avsnitt sammanfattas den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren för att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i konvergensprogrammet bedöms.Rumänien har kunnat registrera en stark ekonomisk tillväxt under de senaste fem åren, men landets BNP per capita (uttryckt i köpkraftsstandard – PPS) är fortfarande låg och motsvarade under 2005 34 % av genomsnittet för EU:s då 25 medlemsstater. Det återstår alltså mycket arbete för att hämta in försprånget, och det är detta som är den allt dominerande utmaningen för Rumänien på både medellång och lång sikt. Under tiden 2001–2005 förbättrades den makroekonomiska stabiliteten genom en kraftig och hållbar minskning av inflationen och en konsolidering av de offentliga finanserna. Investeringarna tog fart och förstärktes genom en betydande ökning av de utländska nettodirektinvesteringarna som bidrog till att leda över produktionen till mer teknikintensiva sektorer. Industriproduktionens och exportens struktur försköts mot produkter med större förädlingsvärde, och därigenom kunde konkurrenskraften gentemot omvärlden bevaras trots en ökning av enhetsarbetskostnaderna. Denna anmärkningsvärda återhämtning av den ekonomiska aktiviteten har bara lett till en marginell ökning av andelen sysselsatta som är tämligen låg och uppgår till cirka 58 %. Samtidigt måste Rumänien hantera en stadig emigration och en åldrande befolkning. Införandet av en enhetlig inkomstskatt (en s.k. platt skatt) i januari 2005 bidrog till att minska den informella arbetsmarknaden som dock fortfarande är mycket omfattande.Faktaruta: De viktigaste punkterna i bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Är de ekonomiska antaganden som programmet bygger på rimliga? Vilket är medlemsstatens medelfristiga mål för de offentliga finanserna? Är anpassningsplanen lämplig för att uppnå detta mål? Är de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna plan tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln? I bedömningen av anpassningsplanen uppmärksammas om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider och en mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider. För de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II uppmärksammas vidare om medlemsstaten som riktvärde eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP för att uppnå sitt medelfristiga mål för de offentliga finanserna. När anpassningsplanen fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått målet), eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som har uppnått målet), ingår det ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (t.ex. genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden)? Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Är medlemsstatens ekonomiska politik förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken? Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens höstprognos 2006 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man ”vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet” enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 ”Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten”. I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[2]. Efterlevnaden av uppförandekoden[3], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stabilitets– och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.1 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Rumäniens konvergensprogram för 2006–2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[4], särskilt artikel 9.1,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.1.  Den [27 mars 2007] granskade rådet Rumäniens konvergensprogram, som omfattar perioden 2006–2009.2.  Rumänien har kunnat registrera en stark ekonomisk tillväxt under de senaste fem åren, men landets BNP per capita (uttryckt i köpkraftsstandard – PPS) är fortfarande låg och motsvarade under 2005 34 % av genomsnittet för EU:s då 25 medlemsstater. Det återstår alltså mycket arbete för att hämta in försprånget, och det är detta som är den allt dominerande utmaningen för Rumänien på både medellång och lång sikt. Under tiden 2001–2005 förbättrades den makroekonomiska stabiliteten genom en kraftig och hållbar minskning av inflationen och en konsolidering av de offentliga finanserna. Den genomsnittliga inflationen låg på 6,6 % 2006.3.  Enligt programmets bakomliggande makroekonomiska scenario räknar man med att den reala BNP-tillväxten successivt mattas av från 8 % 2006, vilket ligger klart över den långsiktiga potentialen, till en fortfarande hög takt på 5,9 % 2009. Mot bakgrund av nu tillgängliga uppgifter förefaller scenariot bygga på rimliga tillväxtantaganden. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller ligga i underkant, eftersom de förutsätter en kontinuerlig minskning av tillväxten av krediter och privat konsumtion, och det är osäkert om denna hypotes kommer att förverkligas. Till skillnad från konvergensprogrammet förutses i kommissionens höstprognos 2006 en ytterligare ökning av underskottet i bytesbalansen under 2007 och 2008 med hänsyn till att importen kommer att fortsätta att öka snabbare än exporten på grund av att privat konsumtion och investeringar kommer att vara betydande.4.  För 2006 förutsågs i kommissionens höstprognos 2006 ett underskott i de offentliga finanserna på 1,4 % av BNP, vilket skall jämföras med målet på 0,7 % av BNP i det ekonomiska programmet inför anslutningen från december 2005. Enligt konvergensprogrammet beräknas underskottet komma att motsvara 2,3 % av BNP, men preliminära uppgifter tyder på att utfallet kan bli ännu sämre. Avvikelsen från det ursprungliga målet är en följd av betydande ytterligare utgifter, bland annat löpande utgifter till följd av ändrad tilldelning av ej utnyttjade investeringsanslag som mer än förbrukat intäktstillväxten, trots att denna blivit större än förväntat.5.  Programmets huvudsakliga syfte är att konsolidera de offentliga finanserna för att nå det medelfristiga målet på ett strukturellt (konjunkturrensat exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder) underskott på 0,9 % av BNP under 2011, dvs. efter programperioden. Det är inriktat på en liten minskning av underskottet i de offentliga finanserna från 2,3 % av BNP 2006 till 2 % 2009 efter en ökning till 2,7 % 2007. Det primära underskottet väntas utvecklas på liknande sätt och ligga på 1 % av BNP vid slutet av programperioden.6.  Justeringen, som är marginell och har sin tyngdpunkt i slutet av programperioden, bygger på en ökning av inkomstkvoten som är något högre än ökningen av utgiftskvoten (nära 4 respektive 3,5 procentenheter). På inkomstsidan består större delen av ökningen av skatter (särskilt under 2007) och ”övriga intäkter” (förmodligen i samband med inflödet av EU-medel). Ökningen av utgiftskvoten härrör i stor utsträckning från en mycket betydande ökning av de offentliga investeringarna, som enligt planerna kommer att mer än fördubblas som andel av BNP till följd av en väntad väsentlig ökning av inflödet av EU-medel. I jämförelse med det ekonomiska programmet inför anslutningen från december 2005 är programmets mål för de offentliga finanserna långt mindre ambitiösa, även om de underliggande tillväxtantagandena är liknande.7.  Det strukturella underskottet (dvs. det konjunkturrensade underskottet exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder), beräknat enligt den allmänt vedertagna metoden, kommer enligt programmet att förvärras ytterligare från 3 % av BNP 2006 till cirka 3,5 % 2007, innan det minskar till 2,25 % 2009. Som tidigare nämnts är programmets mål på medellång sikt för de offentliga finanserna ett strukturellt underskott på 0,9 % av BNP, som programmet är inriktat på att uppnå senast 2011, dvs. efter programperioden. Eftersom det medelfristiga målet för de offentliga finanserna är mer långtgående än minimiriktmärket (ett beräknat underskott på 1,75 % av BNP), bör det, om det uppnås, skapas tillräcklig säkerhetsmarginal mot ett alltför stort underskott. Målet på medellång sikt är en adekvat avspegling av skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.8.  Riskerna i budgetberäkningarna i programmet förefaller på det hela taget uppväga varandra för 2007, men budgetutfallen kan därefter komma att bli sämre än vad som beräknats. Under 2007 kan både utgifter och inkomster bli lägre än planerat: utgifterna, eftersom de offentliga investeringsplanerna troligen inte kommer att kunna förverkligas fullt ut, och inkomsterna, eftersom det beräknade skatteinkomsterna på den ekonomiska verksamheten förefaller mycket optimistiska. Från och med 2008 är den finanspolitiska strategin inte tillräckligt specificerad: flera utgiftsposter utvecklas volatilt och åtstramningen under 2009 är inte underbyggd. Även om den planerade nivån på investeringsutgifterna troligen inte kommer att uppnås, finns det en risk för skenande utgifter mot bakgrund av de överskridanden av utgiftsramarna som skett under senare år genom täta budgetändringar, osäkerheten om det totala beloppet för den kompensation som staten skall betala till medborgarna för egendom som nationaliserats under kommunistregimen och som inte återlämnats och möjligheten av att de offentliga företagens obetalda skulder till staten kan komma att avskrivas. Dessutom kan överbudgeterade investeringsanslag, som tidigare hänt, komma att överföras till konsumtion, vilket ger negativa effekter på de offentliga utgifternas kvalitet.9.  Utifrån denna riskbedömning förefaller programmets finanspolitiska inriktning vara otillräcklig för att säkerställa att det medelfristiga målet för de offentliga finanserna uppnås under programperioden, så som förutses i programmet. Det förefaller dessutom inte ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att undvika att underskottstaket på 3 % av BNP överskrids vid normala konjunktursvängningar under programperioden. Takten i anpassningen mot programmets medelfristiga mål enligt programmet är klart otillräcklig och bör ökas väsentligt för att ligga i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, där det anges att anpassningen bör vara större under goda ekonomiska tider, men kan vara lägre under sämre ekonomiska tider. I stället förutses i programmet under en god konjunktur endast en marginell strukturell förbättring med tyngdpunkten klart förlagd till slutet av perioden och med en försämring under 2007, medan det saknas åtgärder till stöd för den planerade anpassningen, särskilt under 2009.10.  Den offentliga bruttoskulden beräknas ha uppgått till cirka 13 % av BNP under 2006, vilket ligger klart under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Enligt programmet beräknas skuldkvoten minska med cirka en procentenhet av BNP under programperioden.11.  Eftersom det saknas långsiktiga beräkningar av de åldersrelaterade utgifterna utifrån de gemensamma makroekonomiska antaganden som utarbetats av Kommittén för ekonomisk politik och kommissionen, är det inte möjligt att bedöma effekterna av befolkningens åldrande i Rumänien på ett jämförbart och vederhäftigt sätt, så som för närvarande sker för de andra medlemsstaterna där beräkningar med ett sådant underlag finns tillgängliga. Mot bakgrund av den aktuella demografiska strukturen kan dock betydande effekter på utgifterna till följd av befolkningens åldrande inte uteslutas. Det inledande saldot för de offentliga finanserna med ett stort strukturellt underskott räcker inte för att stabilisera skuldkvoten, och detta inte ens innan de långsiktiga åldersrelaterade effekterna på de offentliga finanserna har tagits med i beräkningen. En förbättring av det strukturella saldot på medellång sikt skulle bidra till att hålla riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet i schack.12.  Programmets finanspolitiska strategi överensstämmer delvis med de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Anpassningen av de offentliga finanserna i riktning mot det medelfristiga målet är dock uppenbart otillräcklig och bör förstärkas väsentligt under programperioden. Dessutom ger den finanspolitiska strategin i programmet, särskilt lättnaderna under tiden fram till 2007, anledning till oro i fråga om den höga tillväxtens hållbarhet och underskottet i bytesbalansen som beräknas ha uppgått till 10,3 % av BNP under 2006.13.  När det gäller uppgiftskraven i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogram saknas i programmet vissa obligatoriska och frivilliga uppgifter[5].Sammantaget är slutsatsen att programmet, i en situation med betydande tillväxtutsikter och ett ökande underskott i bytesbalansen, föreskriver konjunkturförstärkande lättnader under 2007 och en uppenbart otillräcklig utveckling mot det medelfristiga målet för de offentliga finanserna med tyngdpunkten förlagd till slutet av programperioden. Det är också först efter denna som målet beräknas uppnås. Det finns dessutom risker för uppnåendet av de finanspolitiska målen från 2008 och framåt. Mot bakgrund av denna bedömning uppmanas Rumänien att(i) utnyttja de goda tiderna för att väsentligt öka takten i anpassningen i riktning mot det medelfristiga målet för de offentliga finanserna genom att rikta in sig på mer krävande finanspolitiska mål för 2007 och åren därefter, och(ii) hålla tillbaka den planerade stora ökningen av de offentliga utgifterna och se över dessas sammansättning i syfte att öka tillväxtpotentialen och förbättra planeringen och genomförandet av de offentliga utgifterna genom bindande utgiftsramar på medellång sikt.Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar 12005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Real BNP (förändring i %) | KP jan. 2007 | 4,1 | 8,0 | 6,5 | 6,3 | 5,9 |KOM nov. 2006 | 4,1 | 7,2 | 5,8 | 5,6 | Upp-gift saknas |PEP dec. 2005 | 5,7 | 6,0 | 6,3 | 6,5 | Upp-gift saknas |HIKP-inflation (i %) | KP jan. 2007 | 9,1 | 6,6 | 4,5 | 4,3 | 3,2 |KOM nov. 2006 | 9,1 | 6,8 | 5,1 | 4,6 | Upp-gift saknas |PEP dec. 2005 | 9,0 | 7,0 | 5,0 | 3,6 | Upp-gift saknas |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | KP jan. 20072 | 0,2 | 2,1 | 2,2 | 1,9 | 1,1 |KOM nov. 20066 | 0,4 | 1,9 | 1,5 | 1,0 | Upp-gift saknas |PEP dec. 2005 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP) | KP jan. 2007 | -1,5 | -2,3 | -2,7 | -2,6 | -2,0 |KOM nov. 2006 | -1,5 | -1,4 | -2,6 | -2,6 | Upp-gift saknas |PEP dec. 2005 | -0.4 | -0.7 | -1.0 | -1.6 | Upp-gift saknas |Primärt saldo (i % av BNP) | KP jan. 2007 | -0,4 | -1,2 | -1,6 | -1,5 | -1,0 |KOM nov. 2006 | -0,3 | -0,4 | -1,7 | -1,7 | Upp-gift saknas |PEP dec. 2005 | 0,8 | 0,4 | 0,0 | -0,6 | Upp-gift saknas |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | KP jan. 20072 | -1,5 | -3,0 | -3,4 | -3,2 | -2,3 |KOM nov. 2006 | -1,6 | -2,0 | -3,1 | -2,9 | Upp-gift saknas |PEP dec. 2005 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |Strukturellt saldo3 (i % av BNP) | KP jan. 20074 | -1,5 | -3,0 | -3,4 | -3,2 | -2,3 |KOM nov. 20065 | -1,6 | -2,0 | -3,1 | -2,9 | Upp-gift saknas |PEP dec. 2005 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | KP jan. 2007 | 15,9 | 12,8 | 13,5 | 12,6 | 11,7 |KOM nov. 2006 | 15,9 | 13,7 | 13,9 | 14,4 | Upp-gift saknas |PEP dec. 2005 | 17,1 | 15,1 | 14,6 | 14,6 | Upp-gift saknas |Anmärkningar: 1De rumänska nationalräkenskaperna har ännu inte officiellt kvalitetsbedömts fullständigt av Eurostat. Eurostat kommer att offentliggöra och validera uppgifterna om saldo och bruttoskuld i de offentliga finanserna strax efter uppgiftsrapporteringen den 1 april 2007. 2Kommissionens beräkningar baseras på uppgifterna i programmet. 3Konjunkturrensat saldo (liksom i föregående rader), exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. 4Programmet innehåller inga engångsåtgärder eller andra tillfälliga åtgärder. 5Kommissionens höstprognos 2006 innehåller inga engångsåtgärder eller andra tillfälliga åtgärder. 6Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på 5,6 %, 5,7 %, 6,1 % respektive 6,2 % under perioden 2005–2008. Källor: Konvergensprogrammet (KP), det ekonomiska programmet inför anslutningen (PEP), kommissionens höstprognos 2006 (KOM) och kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU, 12.10.2006, KOM(2006) 574 , och Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006): ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[3] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[4] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[5] Särskilt saknas uppgifter om delkomponenterna i stock-/flödesjusteringarna och om bidragen till potentiell BNP från arbetskraft, kapital och TFP (total faktorproduktivitet).


Viktigt rättsligt meddelande

|

52005SC0231

Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Lettlands uppdaterade konvergensprogram, 2004–2007  /* SEK/2005/0231 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 16.2.2005SEK(2005) 231 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Lettlands uppdaterade konvergensprogram, 2004–2007(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGI rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1] fastställs att de icke-deltagande medlemsstaterna, dvs. de som inte har infört den gemensamma valutan, skall lägga fram konvergensprogram till rådet och kommissionen. Enligt artikel 9 i förordningen skall rådet granska dessa program på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté som inrättas genom artikel 114 i fördraget (Ekonomiska och finansiella kommittén). Rådet skall med stöd av kommissionens rekommendation och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén avge ett yttrande efter att ha granskat programmen. Enligt förordningen skall uppdaterade stabilitetsprogram läggas fram årligen, och rådet får också granska dessa program enligt samma förfarande.De tio länder som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 har inte infört den gemensamma valutan. De har åtagit sig att överlämna sina konvergensprogram senast den 15 maj 2004 och en första uppdatering av dem mot slutet av år 2004.Lettlands första konvergensprogram, som omfattade perioden 2004–2007, lades fram den 14 maj 2004 och granskades av rådet den 5 juli 2004. Den 30 december 2004 lade Lettland fram en uppdatering av sitt konvergensprogram. Kommissionen har gjort en teknisk utvärdering av denna uppdatering med beaktande av uppgifterna i kommissionens höstprognoser från 2004, uppförandekoden[2], den gemensamt överenskomna metodiken för beräkning av den potentiella produktionen, rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken 2003–2005 och de principer som fastställs i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 27 november 2002 om bättre samordning av finanspolitiken[3]. Denna utvärdering har lett till följande bedömning:-  Den första uppdateringen av det lettiska konvergensprogrammet, som omfattar perioden 2004–2007, antogs av lettiska regeringen den 28 december och överlämnades till Europeiska kommissionen den 30 december 2004. Programmet bygger på de ekonomiska prognoserna i 2005 års budgetlag som lades fram för parlamentet den 13 december 2004 och som antogs av parlamentet den 20 december. Det uppdaterade programmet uppfyller i stort sett uppgiftskraven i ”uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning”. ENS 95-klassificeringen av uppgifter om de offentliga inkomsternas och utgifternas sammansättning behöver dock förbättras.-  I uppdateringen räknar man med en BNP-tillväxt på 8,1 % för 2004 och 6,7 % för 2005, med en fortsatt kraftfull expansion av den inhemska efterfrågan, särskilt vad gäller investerings- och privatkonsumtionen. För 2006 och 2007 förväntas BNP-tillväxten bara bli något lägre (6,5 % båda åren). Exporttillväxten has ökat starkt, vilket avspeglar den globala ekonomiska återhämtningen och positiva effekter av Lettlands anslutning till EU. Importen har dock kommit att öka ännu snabbare till följd av uppsvinget i den inhemska efterfrågan. Nettoexportens bidrag till tillväxten på mycket kort sikt antas bli negativt och det stora underskottet i betalningsbalansen väntas bara minska marginellt. Arbetslösheten beräknas sjunka endast gradvis trots den starka uppgången i den ekonomiska aktiviteten. Grundat på den information som nu föreligger förefaller det makroekonomiska scenariot generellt sett rimligt och det ligger i huvudsak i linje med bedömningen från kommissionens avdelningar, inklusive höstprognosen 2004.-  För att uppnå den lettiska centralbankens prisstabilitetsmål har valutan (lats) från och med 1994 varit knuten till de särskilda dragningsrätterna (SDR), med ett normalt fluktuationsutrymme runt den centrala kursen på ± 1 procent. De lettiska myndigheterna planerar att gå med i ERM II tidigt under 2005 och målet är att införa euron tidigast den 1 januari 2008. Som ett led i denna strategi knöts latsen den 1 januari 2005 till marknadskurs till euron istället för till SDR, också nu med ett normalt fluktuationsutrymme runt den centrala kursen på ± 1 procent. Interbankräntor i lokal valuta har därefter sjunkit och närmat sig euroområdets nivåer. Avkastningen på långa obligationer översteg under 2004 den i euroområdet med omkring ½-1 procentenhet. Fram till 2003 var HIKP-inflationen relativt låg. Under loppet av 2004 accelererade dock HIKP-inflationen avsevärt, nådde en topp på 7,8 % i augusti varefter den gick ned något under det sista kvartalet så att genomsnittet för året blev 6,2 %. Myndigheterna anser inflationens utveckling under 2004 vara av övergående art. De förväntar att KPI-inflationen kommer att gå ned från 6,2 % 2004 till 3,0 % 2006. År 2005 kommer inflationen fortsatt att påverkas av stigande administrativt reglerade priser och åtgärder för att harmonisera indirekta skatter. På grund av gynnsamma baseffekter och under förutsättning att en överhettning kan undvikas, bör inflationen minska gradvis, även om den sannolikt kommer att ligga något högre än vad som förutses av de nationella myndigheterna.-  Uppdateringen av programmet syftar till att varje programår hålla underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP, med ett underskott i de offentliga finanserna som gradvis sjunker från den i programmet beräknade siffran på 1,7 % av BNP år 2004[4] till 1,4 % av BNP år 2007. Som en avspegling av effekterna av överföringar från EU och därmed sammanhängande utgifter förväntas både utgifter och inkomster att nå en topp år 2005 på 39,3 % respektive 37,7 % av BNP, och därefter gradvis sjunka till 36,5 % respektive 35,1 % av BNP år 2007. Justeringen av de offentliga finanserna på medellång sikt bygger på en minskning av både inkomst- och utgiftskvoterna. Det primära saldot förbättras under programperioden, med en minskande total utgiftskvot till följd av en minskande primär utgiftskvot och i någon mån räntebetalningar. Den primära utgiftskvoten sjunker huvudsakligen till följd av en mindre andel överföringar och stöd samtidigt som detta möjliggör en ökning av investeringskvoten. Inkomstkvoten sjunker som en följd av sänkta skatter, huvudsakligen på inkomster, vilket aningen lättar på skattebördan. Samtidigt som den övergripande strategin förblivit oförändrad i jämförelse med programmet från maj 2004 har de beräknade budgetunderskotten reviderats ned från omkring 2 % av BNP varje år i det tidigare programmet.-  Riskerna i programmets budgetberäkningar förefaller i stort sett vara väl balanserade. Å ena sidan förefaller antagandena om den låga skatteintensiteten i ekonomin något pessimistiska, vilket kan betyda att inkomsterna skulle kunna bli bättre än väntat. Lettland är känt för att upprätta försiktiga prognoser och har upprepade gånger under de senaste åren uppvisat bättre resultat än de mål man angivit för de offentliga finanserna. När det vidare gäller budgetkontrollen finns ett särskilt förfarande som skulle kunna underlätta en relativt snabb justering inom budgetåret i den händelse man skulle förlora greppet över utvecklingen av statsfinanserna. Eftersom utgiftsåtagandet baserar sig på stöd via EU-finansiering kan underskottsmålen å andra sidan bara klaras på villkor att staten mottar sådana medel. En sträng utgiftsdisciplin (också vid handläggningen av delvis EU-finansierade projekt) kan vara svår att uppnå på grund av svagheter i den administrativa kapaciteten.-  Mot bakgrund av denna riskbedömning är programmets finanspolitik otillräcklig för att klara det mellanlångsiktiga målet på ”nära balans eller överskott” i stabilitets- och tillväxtpakten under programperioden. Vidare kan programmet, trots att det tecknar en relativt ambitiös konsolideringsstrategi, eventuellt ge en otillräcklig säkerhetsmarginal mot överskridanden av tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar. Det är dock tillräckligt för att bibehålla offentliga skulden i förhållande till BNP på en mycket låg nivå.-  Skuldkvoten beräknas till 14,2 % av BNP under 2004, dvs. mycket tydligt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Den lilla ökningen av skuldkvoten under programperioden, till 15,0 % av BNP år 2007, beror huvudsakligen på bestående underskott, som till stor del uppvägs av den nominella BNP-tillväxten.-  I programmet görs en kortfattad genomgång av regeringens strukturreformsprogram som är fokuserat på åtgärder för att förbättra företagsklimatet, konkurrenskraften och utvecklingen av energi- och kommunikationssektorerna, utbildningen och sjuk- och hälsovårdssystemen, på en aktiv arbetsmarknadspolitik samt främjandet av innovation och forskning. I programmet skisseras även åtgärder för att ytterligare stärka budgetprocessen med hjälp av en flerårig budgetram, och för att öka insynen och tillförlitligheten för de normala utgiftstaken genom systematiska utvärderingsmekanismer. Reformerna, som till största del redan är under genomförande eller håller på att få sin lagstiftning utarbetad, kan rimligtvis förväntas förbättra tillväxtvillkoren för Lettlands ekonomi genom att höja produktiviteten och stärka incitamenten för arbete, underlätta skapandet av nya arbetstillfällen samt motverka skattesmitning och förbättra budgetdisciplinen både i fackministerierna och på kommunal nivå.-  Lettland förfaller befinna sig i ett relativt gynnsamt läge när det gäller de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, trots betydande beräknade budgetmässiga kostnader till följd av befolkningens ökande medelålder. Lettlands relativt låga skuldkvot, den antagna pensionsreformen, inklusive införandet av ett fonderat inslag (“fonderad pelare”)och ackumuleringen av tillgångar i det fonderade pensionssystemet kommer att bidra till att begränsa effekterna av en åldrande befolkning på de offentliga finanserna. Den strategi som beskrivs i programmet bygger på ett tyglat underskott i de offentliga finanserna på mellanlång sikt samt på de budgetära effekterna av pensionsreformen. Reformer av hälsovård och äldreomsorg kan dock innebära högre utgifter. I det långa loppet kan hållbarheten riskeras. Lettlands relativt låga skattesats bör dock underlätta anpassningen till en eventuell sådan brist på hållbarhet som kan uppstå.-  Sammanfattningsvis överensstämmer den ekonomiska politik som presenteras i uppdateringen i stora drag med de landsspecifika allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i fråga om de offentliga finanserna. Eftersom Lettland behöver åtgärda det betydande underskottet i betalningsbalansen rekommenderades landet att inom en flerårig ram minska underskottet i de offentliga finanserna på ett trovärdigt och hållbart sätt. Mot bakgrund av det minskade underskott i betalningsbalansen som förutses i programmet ligger 2004 års oväntat låga underskottet i de offentliga finanserna och den i uppdateringen planerade konsolideringsstrategin i linje med rekommendationerna i allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Denna bedömning gäller dock endast på villkor att den externa balansen utvecklas gynnsamt, varför den sålunda kommer att övervakas ytterligare. Som påpekats i rådets yttrande om programmet i maj i fjol beror bedömningen av vilken finanspolitiska situationen är den lämpliga också på efterfrågetrycket i ekonomin, även om det är vanskligt att avgöra var landet befinner sig i den ekonomiska konjunkturcykeln. Bedömningen gäller därför på villkor att den förda makroekonomiska politiken lämpar sig för att bereda väg för en återgång till en måttligare inflation från den kulmen som nyligen uppmättes.***Med utgångspunkt i denna bedömning har kommissionen antagit den bifogade rekommendationen till rådets yttrande över Lettlands uppdaterade konvergensprogram och överlämnar den till rådet.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Lettlands uppdaterade konvergensprogram, 2004–2007EUROPEISKA UNIONENS RÅD AVGER FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 9.3 i denna,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.1.  Den 8 mars 2005 granskade rådet Lettlands uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2004–2007. Programmet uppfyller i stort sett uppgiftskraven i den omarbetade uppförandekoden om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning. ENS 95-klassificeringen av uppgifterna om sammansättningen av de offentliga inkomsterna och utgifterna behöver dock förbättras. Lettland uppmanas därför att se till att programmet följer uppförandekoden.2.  Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten, som uppskattades till 8,1 % 2004, förbli kraftig under återstoden av programperioden med i genomsnitt på 6,6 % per år. På grundval av nu tillgänglig information förefaller detta scenario avspegla rimliga tillväxtantaganden. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller vara tilltagna något i underkant.3.  Uppdateringen av programmet syftar till att varje programår hålla underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP, med ett underskott i de offentliga finanserna som gradvis sjunker från en beräknad siffra på 1,7 % av BNP år 2004 till 1,4 % av BNP år 2007. År 2005 ökade både inkomst- och utgiftskvoterna brant i samband med EU-anslutningen. Justeringen på medellång sikt av de offentliga finanserna bygger därefter på en minskning av både inkomst- och utgiftskvoterna. Den primära utgiftskvoten sjunker huvudsakligen till följd av färre överföringar och mindre stöd samtidigt som detta möjliggör en ökning av i investeringskvoten. Inkomstkvoten sjunker p.g.a. sänkta skatter, huvudsakligen på inkomster, vilket aningen lättar på skattebördan.4.  Riskerna i programmets budgetberäkningar förfaller i stort sett vara väl balanserade. Å ena sidan förefaller antagandena om den låga skatteintensiteten i ekonomin något pessimistiska, vilket kan betyda att inkomsterna skulle kunna bli bättre än väntat. Eftersom utgiftsåtagandet baserar sig på EU-finansiering kan underskottsmålen å andra sidan bara klaras på villkor att staten mottar sådana medel. En strikt utgiftsdisciplin (också vid handläggningen av delvis EU-finansierade projekt) kan bli svårt mot bakgrund av svagheter i den administrativa kapaciteten.5.  Mot bakgrund av denna riskbedömning är programmets finanspolitik otillräcklig för att klara det mellanlångsiktiga målet på ”nära balans eller överskott” i stabilitets- och tillväxtpakten under programperioden. Den kan vidare ge en otillräcklig säkerhetsmarginal mot överträdelser av tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar. Det är dock tillräckligt för att bibehålla den offentliga skuldkvoten i förhållande till BNP på en mycket låg nivå.6.  Skuldkvoten beräknas uppnå 14,2 % av BNP år 2004, dvs. långt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Den lilla ökningen av skuldkvoten under programperioden, till 15,0 % av BNP år 2007, beror huvudsakligen på bestående underskott, som till stor del uppvägs av den nominella BNP-tillväxten.7.  Enligt programmets budgetstrategi har Lettland relativt gynnsamma förutsättningar för hållbara offentliga finanser på lång sikt, trots de väntade budgetkostnaderna för en åldrande befolkning. Den relativt låga skuldkvoten, den antagna pensionsreformen, inklusive införandet av ett fonderat inslag (“fonderad pelare”) och ackumuleringen av tillgångar i det fonderade pensionssystemet kommer att bidra till att begränsa effekterna av den åldrande befolkningen på de offentliga finanserna. Den strategi som beskrivs i programmet bygger på ett tyglat underskott i de offentliga finanserna på mellanlång sikt samt på pensionsreformens budgetära effekter. Reformer av hälsovård och äldreomsorg kan dock innebära högre utgifter. I det långa loppet kan hållbarheten riskeras. Lettlands relativt låga skattesats bör dock underlätta anpassningen till en eventuell sådan brist på hållbarhet som kan uppstå.8.  Den ekonomiska politiken i programmet överensstämmer i stora drag med de landspecifika rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken i fråga om offentliga finanser. Eftersom Lettland behöver åtgärda det betydande underskottet i betalningsbalansen rekommenderades landet att inom en flerårig ram minska underskottet i de offentliga finanserna på ett trovärdigt och hållbart sätt. Mot bakgrund av det minskande underskott i betalningsbalansen som förutses i programmet ligger 2004 års oväntat låga underskottet i de offentliga finanserna och den konsolideringsplan som planerades i uppdateringen i linje med rekommendationen i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Denna bedömning gäller dock endast på villkor att den externa balansen utvecklas gynnsamt och kommer sålunda att övervakas ytterligare. Som påpekats i rådets yttrande om programmet i maj i fjol beror bedömningen av den finanspolitiska ställningen också på efterfrågetrycket i ekonomin, även om det är vanskligt att avgöra var landet befinner sig i den ekonomiska konjunkturcykeln. Bedömningen gäller därför på villkor att den förda maroekonomiska politiken lämpar sig för att bereda väg för en återgång till en måttligare inflation från den kulmen som nyligen uppmättes.Jämförelse av centrala makroekonomiska och finansiella prognoser2004 | 2005 | 2006 | 2007 |Real BNP (skillnad i %) | KP dec 2004 | 8,1 | 6,7 | 6,5 | 6,5 |KOM okt. 2004 | 7,5 | 6,7 | 6,7 | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 6,7 | 6,7 | 6,5 | 6,5 |Inflation (KPI)1 (%) | KP dec 2004 | 6,2 | 4,3 | 3,0 | 3,0 |KOM okt. 2004 | 6,8 | 4,7 | 3,5 | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 4,5 | 3,7 | 3,0 | 3,0 |Saldo för de offentliga finanserna (i % av BNP) | KP dec 2004 | -1,7 | -1,6 | -1,5 | -1,4 |KOM okt. 2004 | -2,0 | -2,8 | -2,9 | Uppgift saknas |KP maj 2004 | -2,1 | -2,2 | -2,0 | -2,0 |Primärt saldo (i % av BNP) | KP dec 2004 | -0,9 | -0,9 | -0,8 | -0,7 |KOM okt. 2004 | -1,2 | -2,0 | -2,0 | Uppgift saknas |KP maj 2004 | -1,2 | -1,3 | -1,2 | -1,2 |Bruttoskuldkvot (i % av BNP) | KP dec 2004 | 14,2 | 14,5 | 14,8 | 15,0 |KOM okt. 2004 | 14,6 | 15,4 | 16,6 | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 16,2 | 16,8 | 17,3 | 17,7 |Anmärkning: 1 I programmet lämnas endast KPI-inflationsberäkningar och inte HIKP. 2 Kommissionens beräkningar på grundval av uppgifterna i programmet. Källor: Konvergensprogram (KP), Kommissionens höstprognoser 2004 (KOM); Beräkningar från kommissionens avdelningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Alla dokument som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Reviderat yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning, godkänt av Ekofinrådet den 10.7.2001.[3] KOM(2002) 668, 27.11.2002.[4] Nyare information gällande centrala statliga kassakonton torde föranleda ett lägre förväntat underskott i de offentliga finanserna.[5] EGT L 209, 2.8.1997. De dokument som nämns i denna text finns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.


Europaparlamentets rekommendation av den 19 juni 2007 till rådet om rapporten från undersökningskommittén beträffande krisen i bolaget Equitable Life Assurance Society


title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Estlands reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/39

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Estlands reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2015
   (2015/C 272/11)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (3) om Estlands nationella reformprogram för 2014 och avgav ett yttrande om Estlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2014. Den 28 november 2014 avgav kommissionen i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (4) ett yttrande om Estlands utkast till budgetplan för 2015.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen även på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (5) rapporten om varningsmekanismen, i vilken Estland inte identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Estland. Den innehöll en bedömning av hur väl Estland har lyckats med de landspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014.

               (7)

               Estland lade inte fram något nationellt reformprogram innan tidsfristens utgång.

               (8)

               Estland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Den tillträdande regeringen lade inte fram något stabilitetsprogram innan tidsfristens utgång. På grundval av kommissionens vårprognos 2015 förväntas det nominella överskottet som noterades 2014 vändas till ett underskott på 0,2 % av BNP 2015 och 0,1 % av BNP 2016. Den offentliga skuldkvoten antas gradvis minska från 10,6 % av BNP 2014 till under 10 % av BNP 2016. På grundval av kommissionens vårprognos 2015 finns det en risk för en viss avvikelse från det medelfristiga målet 2015 eftersom det strukturella saldot antas avvika från det medelfristiga målet med 0,4 % av BNP. Avvikelsen förefaller bli betydande 2016 då en förbättring med 0,4 % av BNP skulle vara nödvändig men det strukturella saldot antas försämras med 0,3 % av BNP. Det kommer därför att krävas ytterligare åtgärder under 2015 och 2016. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2015, att det finns en risk för att Estland inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (9)

               Estlands sysselsättningsgrad uppgick till 74,5 % av befolkningen i arbetsför ålder under det tredje kvartalet 2014 och arbetslösheten sjönk till 7,6 %, vilket är den lägsta nivån sedan 2009. Andelen långtidsarbetslösa ligger långt under genomsnittet för EU. Den minskande arbetskraften, i kombination med den låga arbetsproduktiviteten, blir dock en utmaning på medellång till lång sikt. Genomförandet av den omfattande arbetskapacitetsreformen inleddes först nyligen. Ett antal skatterelaterade åtgärder har vidtagits för att öka deltagandet på arbetsmarknaden, men dessa är inte specifikt inriktade på låginkomsttagare. Löneskillnaderna mellan könen hör till de största i unionen. Bristen på barnomsorg gör det svårare för unga föräldrar, särskilt mödrar, att återvända till arbetsmarknaden. Andelen studenter i lärlingsutbildning på arbetsplatser är också låg. Det råder brist på personer med examen i naturvetenskap och teknik. Kvaliteten på de lokala socialtjänsterna är ojämn.

               (10)

               Regeringen antog en strategi för livslångt lärande i början av 2014 och program för att genomföra denna strategi lades fram i mars 2015. En reform av läroplanerna för yrkesutbildningen pågår och deltagandet i livslångt lärande har ökat. Lagar om vuxenutbildning och om reglerade yrken antogs av parlamentet i början av 2015. Att höja yrkesutbildningens och lärlingsprogrammens attraktionskraft fortsätter att vara en utmaning. System för forskning och innovation och samarbetet mellan näringslivet, den högre utbildningen och forskningsinstitutioner har förbättrats. Emellertid tycks det offentliga stödet för forskning och innovation, inom ramen för forsknings-, utvecklings- och innovationsstrategin samt tillväxtstrategin för entreprenörskap, sakna samordning och bör inriktas på ett begränsat antal områden för smart specialisering. Systemet för högre utbildning, särskilt när det gäller vetenskap och teknik, måste fortfarande anpassas bättre till behoven hos företag och forskningsinstitut. Investeringar i immateriella rättigheter är låg och få företag samarbetar med forskningsinstitutioner.

               (11)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Estlands ekonomiska politik och offentliggjort den i 2015 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt uppföljningen av de rekommendationer Estland har fått tidigare år. Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Estland, utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (12)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (13)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer som riktar sig till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Estland också se till att de rekommendationerna genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Estland att under perioden 2015–2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Undvika att avvika från det finanspolitiska medelfristiga budgetmålet under 2015 och 2016.

               2.

               Öka deltagandet på arbetsmarknaden, bland annat genom att genomföra arbetskapacitetsreformen. Öka incitamenten för att arbeta genom åtgärder riktade mot låginkomsttagare. Vidta åtgärder för att minska löneskillnaderna mellan könen. Säkerställa socialtjänster av hög kvalitet och tillgänglig barnomsorg på lokal nivå.

               3.

               Öka deltagandet i yrkesutbildning, och dess relevans för arbetsmarknaden, särskilt genom att förbättra tillgången på lärlingsplatser. Fokusera det offentliga stödet till forskning och innovation på ett samordnat genomförande av ett begränsat antal områden för smart specialisering.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Estlands nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 25).

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  EUT C 272, 18.8.2015, s. 98.