title: 2014/478/EU: Kommissionens rekommendation av den 14 juli 2014 om principer för att skydda konsumenter och spelare i samband med onlinespeltjänster och för att förhindra att underåriga spelar onlinespel om pengar  Text av betydelse för EES

text:
               19.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 214/38

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2014
   om principer för att skydda konsumenter och spelare i samband med onlinespeltjänster och för att förhindra att underåriga spelar onlinespel om pengar
   (Text av betydelse för EES)

      (2014/478/EU)

   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Kommissionen höll ett samråd 2011 om sin grönbok om onlinespel på den inre marknaden (1). I denna identifieras gemensamma mål för medlemsstaterna vad gäller regleringen av onlinespeltjänster. Den bidrog även till att tydligt identifiera de viktigaste områden där det krävs åtgärder.

               (2)

               I sitt meddelande En övergripande europeisk ram för onlinespel som antogs den 23 oktober 2012 (2) föreslår kommissionen en rad åtgärder som syftar till att lösa de lagstiftningsmässiga, samhällsrelaterade och tekniska utmaningarna i samband med onlinespel. Bland annat meddelade kommissionen att den skulle lägga fram en rekommendation om konsumentskydd på området onlinespeltjänster, inbegripet skydd av underåriga, och om ansvarsfulla kommersiella meddelanden när det gäller onlinespeltjänster. Denna rekommendation syftar till att förena dessa båda frågor samt till att förbättra skyddet för konsumenter och spelare, liksom till att förhindra att underåriga spelar onlinespel om pengar. Denna rekommendation syftar till att garantera att spelande kan fortsätta att vara en källa till underhållning, att spelarna får en säker spelmiljö och att det finns åtgärder för att motverka de ekonomiska och sociala riskerna. Det syftar även till att fastställa åtgärder för att förhindra att underåriga spelar onlinespel om pengar.

               (3)

               I sin resolution av den 10 september 2013 om onlinespel på den inre marknaden (3) uppmanade Europaparlamentet kommissionen att utforska möjligheten att samköra nationella register för egenavstängning, öka medvetenheten om riskerna för spelberoende och att överväga att införa en obligatorisk identitetskontroll av tredje part. Det krävdes även att onlinespelaktörer på sina spelwebbplatser skulle vara tvungna att tillhandahålla information om tillsynsmyndigheter och varningar till underåriga samt möjliggöra egenbegränsning. Europaparlamentet efterlyste dessutom gemensamma principer för ansvarsfulla kommersiella meddelanden. Det rekommenderade att kommersiella meddelanden skulle innehålla tydliga varningar om konsekvenserna av tvångsmässigt spelande och för risken att bli spelberoende. Kommersiella meddelanden bör varken vara överdrivna eller visas i samband med innehåll som specifikt riktas till underåriga eller där det finns en ökad risk att underåriga utsätts.

               (4)

               Även Europeiska ekonomiska och sociala kommittén har uppmanat kommissionen att ingripa för att förbättra konsumentskyddet när det gäller onlinespel och för att skydda underåriga (4).

               (5)

               Eftersom det inte finns någon harmonisering på EU-nivå är medlemsstaterna i princip fria att fastställa sin egen politik när det gäller hasardspel och definiera vilka säkerhetsnivåer som ska eftersträvas vad gäller skyddet av konsumenternas hälsa. Europeiska unionens domstol har lämnat allmän vägledning om hur de grundläggande friheterna på den inre marknaden bör tolkas när det gäller (online)spel, varvid den särskilda karaktären hos spelverksamhet har beaktats. Medlemsstaterna kan visserligen begränsa det gränsöverskridande utbudet av onlinespeltjänster med hänvisning till att de söker skydda mål av allmänt intresse, men det krävs ändå att de kan visa att åtgärden i fråga är lämplig och nödvändig. Medlemsländerna är skyldiga att kunna visa att mål av allmänt intresse främjas konsekvent och systematiskt (5).

               (6)

               Europeiska unionens domstol har även fastställt grundregler för kommersiella meddelanden om speltjänster och, framför allt, för sådana tjänster som tillhandahålls under monopolförhållanden. Reklam som innehavaren av ett statligt monopol gör måste vara väl avvägd och inte gå utöver vad som är nödvändigt för att styra konsumenterna till kontrollerade spelnätverk. Sådan reklam får inte uppmuntra konsumenters naturliga spelbenägenhet genom att locka dem till aktivt deltagande, såsom genom att banalisera spelandet eller genom att förstärka spelens dragningskraft med anslående reklambudskap där stora spelvinster förespeglas. Det ska i synnerhet göras åtskillnad på strategier från en monopolinnehavare vars enda syfte är att informera potentiella kunder om produktens existens samt att säkerställa en regelbunden tillgång till hasardspel, genom att styra spelarna mot kontrollerade spelformer, och sådana strategier som inbjuder och lockar till ett aktivt deltagande i sådana spel (6).

               (7)

               Konsument- och hälsoskydd är de viktigaste målen av allmänt intresse som medlemsstaterna värnar om i samband med sina nationella spelramverk, varvid syftet är att förebygga problemspelande och skydda underåriga.

               (8)

               Medlemsstaternas regler och politik för att uppnå mål av allmänt intresse skiljer sig åt betydligt sinsemellan. Åtgärder på unionsnivå gör att medlemsstaterna uppmuntras att hålla en hög skyddsnivå inom hela unionen, särskilt i ljuset av spelrelaterade risker som t.ex. spelproblem eller andra personliga och sociala problem.

               (9)

               Syftet med denna rekommendation är att skydda konsumenternas och spelarnas hälsa och därmed även att minimera den ekonomiska skada som ett tvångsmässigt eller överdrivet spelande eventuellt kan ge upphov till. För detta ändamål rekommenderas således principer för en hög skyddsnivå för konsumenter, spelare och underåriga, när det gäller onlinespeltjänster. Kommissionen har utarbetat denna rekommendation på grundval av god praxis i medlemsstaterna.

               (10)

               Onlinespeltjänster har både ett brett utbud och många användare. Onlinespelande är en tjänsteverksamhet med årliga intäkter i EU på 10,54 miljarder euro 2012. Den tekniska utvecklingen, den ökade tillgången till internet och den bekväma mobiltekniken har gjort att onlinespelandet har blivit alltmer tillgängligt och ökat i omfattning. Information som inte är tillräckligt tydlig eller överskådlig kan emellertid leda till felaktiga val. Dessutom letar onlinespelare efter alternativa spelmöjligheter när de upplever att erbjudandena inte är tillräckligt attraktiva.

               (11)

               Det finns ett stort antal medier som bidrar till att människor utsätts för spelrelaterade kommersiella meddelanden, t.ex. tryckta medier, direktreklam, audiovisuella medier och utomhusreklam samt sponsring. Detta kan leda till att sårbara grupper som t.ex. minderåriga lockas till spel. Kommersiella meddelanden om onlinespeltjänster kan dock spela en viktig roll när det gäller att styra konsumenterna till ett utbud som är tillåtet och övervakat, t.ex. genom att de visar spelaktörens identitet och ger korrekt information om spelande, bl.a. om risken för problemspelande, samt innehåller lämpliga varningsmeddelanden.

               (12)

               För en del människor leder spelandet till problem som är såpass allvarliga att de får konsekvenser för dem själva eller deras familj, under det att andra lider skada till följd av ett patologiskt spelande. Uppskattningsvis lider mellan 0,1 och 0,8 % av den vuxna befolkningen av någon typ av spelproblem och ytterligare 0,1 till 2,2 % uppvisar potentiellt problematiska tendenser i sitt spelande (7). Det behövs därför en förebyggande strategi för att se till att onlinespeltjänster tillhandahålls och marknadsförs på ett socialt ansvarsfullt sätt, bland annat för att garantera att spelande förblir en källa till rekreation och en fritidssysselsättning.

               (13)

               Underåriga utsätts ofta för spel när de använder internet och mobilapplikationer och mobila medier som visar spelreklam. De exponeras även för utomhusreklam för spel. De tittar på och deltar i idrottstävlingar som sponsras av spelintressen eller visar reklam som är inriktad på spelverksamhet. Denna rekommendation har därför även till syfte att förhindra att underåriga skadas av eller utnyttjas genom spel.

               (14)

               Det blir allt vanligare att onlinespelaktörer som är etablerade i unionen innehar flera licenser i flera olika medlemsstater, vilka valt en spellagstiftning som bygger på licensbaserade system. En mer enhetlig strategi vore till nytta för dessa aktörer. Alltför många olika uppsättningar av efterlevnadskrav kan dessutom leda till en onödig dubblering av infrastruktur och kostnader, vilket leder till en onödig administrativ börda för tillsynsmyndigheterna.

               (15)

               Medlemsstaterna bör uppmanas att anta bestämmelser som ger konsumenterna information om onlinespel. Dessa bestämmelser bör även förhindra att spelare utvecklar spelrelaterade problem och att underåriga kan få tillträde till speltjänster samt motverka att konsumenterna tar del av ett spelutbud som inte är tillåtet och därmed kan vara skadligt.

               (16)

               I tillämpliga fall ska principerna i denna rekommendation inte bara rikta sig till spelaktörerna utan även till tredje parter, exempelvis s.k. ”närstående”, som har rätt att främja onlinespeltjänster på spelaktörens vägnar.

               (17)

               Konsumenter och spelare bör få bättre information om onlinespeltjänster som, i överensstämmelse med unionsrätten, inte är tillåtna enligt lagstiftningen i den medlemsstat där de tas emot. Man bör dessutom agera mot sådana otillåtna tjänster. Inom denna ram bör medlemsstater som inte tillåter en viss onlinespeltjänst inte tillåta kommersiella meddelanden för denna tjänst.

               (18)

               Registreringsförfarandet för att öppna ett spelkonto är till för att kontrollera den berörda personens identitet och spelarbeteende. Det är viktigt att detta registreringsförfarande är utformat så att det också hindrar konsumenterna från att avbryta förfarandet och från att använda sig av spelwebbplatser som inte är reglerade.

               (19)

               Även om registreringsförfarandet har fått olika utformning i medlemsstaterna och till exempel kan innehålla både moment utanför nätet och manuella moment, bör medlemsstaterna se till att det enkelt går att kontrollera personuppgifterna, eftersom detta underlättar registreringsförfarandet.

               (20)

               Det är viktigt att spelkonton görs permanenta först när de personuppgifter som lämnats av spelarna har validerats. Det är önskvärt att spelarna kan använda sig av ett tillfälligt konto i väntan på att få ett permanent konto. Med tanke på dessa tillfälliga kontons art bör de ha ett fast nominellt värde och spelaren bör inte ha rätt att ta ut varken sina insättningar eller vinster.

               (21)

               För att skydda spelarna och deras medel samt för att garantera insyn bör det finnas förfaranden för att kontrollera spelkonton som inte har varit aktiva under en bestämd tidsperiod och för att permanent eller tillfälligt stänga av ett spelkonto. Vidare gäller att om det visar sig att spelaren är underårig bör spelkontot annulleras.

               (22)

               Vad gäller informativa varningar bör när så är lämpligt en timer vara synlig för spelaren under spelsessionen.

               (23)

               Vad gäller spelarstöd kan spelarna förutom begränsningar för insättningar även tillhandahållas ytterligare skyddsåtgärder, som till exempel möjligheten att fastställa gränser för insatser eller förluster.

               (24)

               I syfte att förhindra spelproblem bör en spelaktör, om det förekommer oroande ändringar i spelbeteendet, även ha möjlighet att se till att spelaren tar time out eller kunna stänga av spelaren. Spelaktören bör under sådana omständigheter underrätta spelaren om skälen till sitt beslut och vägleda spelaren till stöd eller behandling.

               (25)

               Spelaktörer är viktiga sponsorer av idrottslag och sportevenemang i Europa. När det gäller sponsring som leverantörer av onlinespeltjänster står för bör man öka ansvarstagandet genom att se till att det finns tydliga krav på att sponsringen ska vara transparent och ske på ett ansvarsfullt sätt. Framför allt bör det fastställas tydliga krav så att spelaktörernas sponsring inte leder till en negativ inverkan eller påverkan på underåriga.

               (26)

               Det är också nödvändigt att skapa medvetenhet om de inneboende risker som finns med vanliga spelwebbplatser, t.ex. bedrägerier, som inte är underkastade någon form av kontroll i unionen.

               (27)

               Det krävs att det finns en effektiv tillsyn för att man ska kunna skydda mål av allmänt intresse på bästa sätt. Medlemsstaterna bör utse behöriga myndigheter, fastställa tydliga riktlinjer för spelaktörer och se till att det finns lättillgänglig information för konsumenter, spelare och sårbara grupper, som t.ex. underåriga.

               (28)

               Uppförandekoder kan spela en viktig roll för att få tillämpningen och övervakningen av principerna för kommersiella meddelanden i denna rekommendation att fungera väl.

               (29)

               Denna rekommendation inverkar inte på Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG (8) eller rådets direktiv 93/13/EEG (9).

               (30)

               Tillämpningen av principerna i denna rekommendation kräver behandling av personuppgifter. Följaktligen är Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG (10) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG (11) tillämpliga.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA FÖLJANDE
   I.   SYFTE

               1.

               Medlemsstaterna rekommenderas att hålla en hög skyddsnivå för konsumenter, spelare och underåriga genom att anta principer för onlinespeltjänster och för ansvarsfulla kommersiella meddelanden om dessa tjänster, i syfte att skydda de berörda personernas hälsa och att minimera den ekonomiska skada som ett tvångsmässigt eller överdrivet spelande eventuellt kan ge upphov till.

               2.

               Denna rekommendation påverkar inte medlemsstaternas rätt att reglera speltjänster.

         II.   DEFINITIONER

               3.

               I denna rekommendation gäller följande definitioner:
               a)
                     onlinespeltjänster
                  : alla tjänster som innebär att penningvärden satsas på hasardspel, inbegripet spel med inslag av skicklighet, som exempelvis lotterier, kasinospel, pokerspel och vadhållning, som på något sätt tillhandahålls på distans, på elektronisk eller annan teknisk väg för att underlätta kommunikation, och på enskild begäran av en tjänstemottagare.
               b)
                     konsument
                  : varje fysisk person som agerar utanför sin egen näringsverksamhet, affärsverksamhet, sitt hantverk eller yrke.
               c)
                     spelare
                  : en fysisk person som innehar ett spelkonto hos aktören och deltar i onlinespeltjänsten.
               d)
                     spelkonto
                  : det konto som öppnats av spelaren och på vilket alla transaktioner med aktören registreras.
               e)
                     underårig
                  : varje person som enligt tillämplig nationell lagstiftning inte har nått den åldersgräns som gäller för att få delta i onlinespeltjänster.
               f)
                     spelaktör
                  : varje fysisk eller juridisk person som har rätt att tillhandahålla onlinespeltjänster samt varje person som agerar i dennes namn eller på dennes vägnar.
               g)
                     kommersiellt meddelande
                  : varje form av meddelande som syftar till att direkt eller indirekt marknadsföra varor eller tjänster tillhandahållna av en spelaktör eller till att främja dennes anseende.
               h)
                     sponsring
                  : ett avtalsförhållande mellan en spelaktör och en sponsrad part enligt vilket spelaktören tillhandahåller finansiering eller andra former av stöd på det idrottsliga eller konstnärliga området till evenemang, organisationer, lag eller enskilda i syfte att skapa en koppling mellan spelaktörens image, varumärken eller produkter och en sponsrad part i utbyte mot kommersiella meddelanden eller andra fördelar.

         III.   INFORMATIONSKRAV

               4.

               Följande information bör finnas väl synlig såväl på ingångssidan på spelaktörens spelwebbplats och vara tillgänglig från alla andra sidor på denna webbplats:

                           a)

                           Uppgifter om företaget, eller andra metoder som säkerställer att spelaktören är identifierbar och kan kontaktas, bland annat följande:

                                       i)

                                       Företagets namn.

                                       ii)

                                       Registreringsort.

                                       iii)

                                       E-postadress.

                           b)

                           Ett meddelande som upplyser om att underåriga inte får spela och anger lägsta ålder för att få spela.

                           c)

                           Ett meddelande för ansvarsfullt spelande som med högst ett klick tillhandahåller

                                       i)

                                       information om att spelande kan vara skadligt om det inte kontrolleras,

                                       ii)

                                       information om de åtgärder för att skydda spelare som finns på webbplatsen,

                                       iii)

                                       självbedömningstester där spelarna kan kontrollera sitt spelbeteende.

                           d)

                           En länk till minst en organisation som tillhandahåller information om och stöd i samband med spelproblem.

               5.

               De villkor som gäller för avtalsförhållandet mellan aktören och konsumenten bör tillhandahållas på ett tydligt och läsbart sätt. De bör

                           a)

                           innehålla uppgifter om åtminstone tidsfrister och begränsningar vad gäller uttag från spelkontot, alla eventuella avgifter för transaktioner på spelkontot och en länk till tillämpliga utbetalningsprocent för varje spel,

                           b)

                           godkännas och bekräftas av konsumenten under det registreringsförfarandet som avses i avsnitt V,

                           c)

                           göras åtkomliga på elektronisk väg på ett sådant sätt att det är möjligt för konsumenten att spara ner och hämta upp dem och för konsumenten att erhålla information om alla eventuella ändringar av dem.

               6.

               Medlemsstaterna bör se till att konsumenterna har tillgång till information om de regler som gäller för de spel och den vadhållning som tillhandahålls på en spelaktörs spelwebbplats.

               7.

               Medlemsstaterna bör se till att spelaktörens spelwebbplats tillhandahåller kontaktuppgifter till tillsynsmyndigheten för spelverksamhet i syfte att visa att aktören har tillstånd.

         IV.   UNDERÅRIGA

               8.

               Ingen underårig ska kunna spela på en spelwebbplats eller inneha ett spelkonto.

               9.

               Medlemsstaterna bör se till att spelaktörerna har förfaranden för att hindra underåriga från att spela, bl.a. ålderskontroller vid det registreringsförfarande som avses i avsnitt V.

               10.

               För att hindra underåriga från att få tillgång till spelwebbplatser bör medlemsstaterna verka för att det visas länkar till program för föräldrakontroll på spelwebbplatser.

               11.

               Medlemsstaterna bör se till att kommersiella meddelanden för onlinespeltjänster inte skadar underåriga eller förleder dem att betrakta spelande som ett naturligt inslag i sina fritidsaktiviteter.

               12.

               Kommersiella meddelanden bör innehålla ett tydligt meddelande om att underåriga inte får spela och ange lägsta ålder för att få spela.

               13.

               Medlemsstaterna bör verka för att kommersiella meddelanden inte sprids, visas eller underlättas

                           a)

                           i media eller i samband med program som kan antas ha underåriga som sin främsta publikgrupp,

                           b)

                           på webbplatser som riktar sig till en underårig publik,

                           c)

                           i den omedelbara närheten av platser där underåriga vanligtvis vistas och kan förväntas utgöra den huvudsakliga publiken, vilket inbegriper åtminstone skolor.

               14.

               Kommersiella meddelanden bör inte

                           a)

                           utnyttja underårigas oerfarenhet eller bristande kunskaper,

                           b)

                           använda bilder av underåriga eller unga människor eller kampanjer som särskilt tilltalar underåriga,

                           c)

                           tilltala underåriga eller ungdomar genom att spelande framställs som att det ger uttryck för eller är kopplat till ungdomskulturen,

                           d)

                           antyda att spelande är ett bevis på vuxenhet.

         V.   SPELARREGISTRERING OCH SPELKONTON

               15.

               Medlemsstaterna bör se till att det krävs att en person är registrerad som spelare och innehar ett spelkonto hos spelaktören för att han eller hon ska få delta i en onlinespeltjänst.

               16.

               Följande uppgifter bör krävas i samband med registreringsförfarandet för att öppna ett spelkonto:

                           a)

                           Namn.

                           b)

                           Adress.

                           c)

                           Födelsedatum.

                           d)

                           E-postadress eller mobiltelefonnummer.

               17.

               Den uppgivna e-postadressen eller mobiltelefonnumret bör bekräftas av spelaren eller kontrolleras av aktören. Dessa ska möjliggöra en direkt och effektiv kontakt och kommunikation mellan spelaktören och spelaren.

               18.

               Spelarens personuppgifter bör kontrolleras. I det fall det inte är möjligt att genomföra en direkt elektronisk kontroll, eller om sådana kontrollmöjligheter saknas, uppmanas medlemsstaterna att underlätta tillgången till de nationella register, databaser eller andra officiella handlingar som aktörerna behöver för att kunna kontrollera personuppgifterna.

               19.

               Medlemsstaterna bör se till att det garanteras att registreringsförfarandet för att öppna ett spelkonto, inbegripet det tillfälliga kontot, annulleras i de fall en spelares identitet eller ålder inte kan kontrolleras.

               20.

               Medlemsstaterna uppmanas att införa elektroniska identifieringssystem för registreringsförfarandet.

               21.

               Medlemsstaterna bör säkerställa

                           a)

                           att registreringsförfarandet gör det möjligt att genomföra identitetskontrollen inom en rimlig tidsfrist och inte är onödigt betungande för konsumenterna och spelaktörerna,

                           b)

                           att registreringssystemen innehåller möjligheter till alternativa kontrollmetoder, särskilt i de fall konsumenten inte har ett nationellt identitetsnummer i den medlemsstat där detta krävs, eller om databaser är tillfälligt otillgängliga.

               22.

               Medlemsstaterna bör se till att spelarna har

                           a)

                           tillgång till ett tillfälligt konto hos den spelaktör där spelkontot finns till dess att identitetskontrollen slutförts,

                           b)

                           ett unikt användarnamn för identifiering och ett lösenord eller någon annan säkerhetsfunktion hos den spelaktör där spelkontot finns.

               23.

               Medlemsstaterna bör ha bestämmelser

                           a)

                           som garanterar att spelarnas medel är skyddade och endast kan betalas ut till spelaren samt hålls åtskilda från aktörens egna medel,

                           b)

                           som förhindrar att spelare står i maskopi med varandra och att det sker penningöverföringar dem emellan, vilket inbegriper bestämmelser om annullering av överföringar eller återvinning av medel från spelkonton i de fall maskopi eller bedrägeri upptäcks.

         VI.   SPELARAKTIVITET OCH STÖD

               24.

               Medlemsstaterna bör se till att det är möjligt för spelare att i registreringsskedet på aktörens spelwebbplats förinställa begränsningar för insättningar av pengar och tidsbegränsningar.

               25.

               Medlemsstaterna bör se till att spelare på aktörens spelwebbplats alltid lätt har tillgång till följande:

                           a)

                           Saldot på spelkontot.

                           b)

                           En funktion för spelarstöd som främjar ett ansvarsfullt spelande via onlineformulär eller personlig kontakt, vilket inbegriper åtminstone live-chattar eller telefonkontakt.

                           c)

                           Hjälptelefonlinjer till sådana informations- och stödorganisationer som avses i punkt 4 d.

               26.

               Medlemsstaterna bör se till att spelaren på aktörens spelwebbplats genom förinställning kan få regelbundna informativa varningar om vinster och förluster under spelets eller vadhållningens gång och om hur länge spelandet pågått. Den informativa varningen bekräftas av spelaren och spelaren ska kunna välja att antingen avbryta eller fortsätta sitt spelande.

               27.

               Medlemsstaterna bör se till att det inte är möjligt för en spelare att på aktörens spelwebbplats

                           a)

                           göra insättningar som går utöver den insättningsbegränsning (i pengar) som gäller för den specifika tidsperioden,

                           b)

                           delta i spelande om det inte finns tillräckliga medel på spelkontot för att täcka spelet eller vadet.

               28.

               Medlemsstaterna bör inte tillåta att aktörer ger spelare kredit.

               29.

               Medlemsstaterna bör se till att det är möjligt för en spelare att på aktörens spelwebbplats

                           a)

                           minska storleken på den tillåtna insättningen med omedelbar verkan,

                           b)

                           öka storleken på den tillåtna insättningen, med verkan först minst tjugofyra timmar efter spelarens begäran,

                           c)

                           ta time out och stänga av sig själv.

               30.

               Medlemsstaterna bör se till att spelaktören har strategier och förfaranden som underlättar ett utbyte med spelare som börjar uppvisa ett spelbeteende som riskerar att kunna utvecklas till ett spelproblem.

               31.

               Medlemsstaterna bör se till att spelaktören för register åtminstone över de insättningar och vinster som spelaren gjort under en bestämd tidsperiod. Dessa bör göras tillgängliga för spelaren på begäran.

         VII.   TIME OUT OCH EGENAVSTÄNGNING

               32.

               Medlemsstaterna bör se till att aktörernas spelwebbplatser är så utformade att en spelare närsomhelst har möjlighet att aktivera en time out eller egenavstängning, antingen från en viss onlinespeltjänst eller från alla typer av onlinespeltjänster.

               33.

               Medlemsstaterna bör se till att

                           a)

                           time out innebär att spelaren är tillfälligt avstängd från att spela under minst tjugofyra timmar,

                           b)

                           en egenavstängning hos en spelaktör ska gälla i minst sex månader.

               34.

               Medlemsstaterna bör se till att spelkontot stängs vid en egenavstängning.

               35.

               Medlemsstaterna bör se till att omregistrering av en spelare endast kan ske på begäran av spelaren, i skriftlig eller elektronisk form, och hursomhelst först då perioden för egenavstängning löpt ut.

               36.

               Medlemsstaterna bör ha bestämmelser om vad som ska gälla när en berörd tredje part lämnar en begäran till en spelaktör om att en spelare ska avstängas från en spelwebbplats.

               37.

               Medlemsstaterna bör verka för att det inrättas ett nationellt register över egenavstängda spelare.

               38.

               I de fall ett sådant register inrättats bör medlemsstaterna se till att spelaktörerna lätt kan få tillgång till dessa nationella register över egenavstängda spelare och se till att spelaktörerna regelbundet konsulterar dessa register så att de kan hindra egenavstängda spelare från att fortsätta spela.

         VIII.   KOMMERSIELLA MEDDELANDEN

               39.

               Medlemsstaterna bör säkerställa att den spelaktör för vars räkning kommersiella meddelanden görs är tydligt identifierbar.

               40.

               När så är lämpligt bör medlemsstaterna säkerställa att kommersiella meddelanden om onlinespeltjänster innehåller meddelanden som på ett praktiskt och tydligt sätt varnar åtminstone om de hälsorisker som följer av problemspelande.

               41.

               Kommersiella meddelanden bör inte

                           a)

                           innehålla ogrundade uttalanden om möjligheter att vinna eller om den avkastning som spelare kan förvänta sig från spelande,

                           b)

                           påstå att färdigheter kan påverka resultatet av ett spel, när detta inte är fallet,

                           c)

                           genom sin tajmning, lokalisering eller beskaffenhet få mottagaren att känna sig pressad att spela eller känna att det är förringande att inte spela,

                           d)

                           förmedla bilden att spelande är socialt attraktivt eller innehålla uttalanden från kända personer som förespeglar att spelande bidrar till social framgång,

                           e)

                           påstå att spelande kan vara en lösning på sociala, yrkesmässiga eller personliga problem,

                           f)

                           påstå att spelande kan vara ett alternativ till en anställning, en lösning på ekonomiska problem eller en form av ekonomisk investering.

               42.

               Medlemsstaterna bör se till att underhållningsspel som används i kommersiella meddelanden omfattas av samma regler och tekniska villkor som motsvarande spel om pengar.

               43.

               Kommersiella meddelanden bör inte inrikta sig på sårbara spelare i synnerhet genom användning av icke begärda kommersiella meddelanden som riktar sig till spelare som har avstängt sig själva från spelande eller har uteslutits från att motta onlinespeltjänster på grund av spelproblem.

               44.

               Medlemsstater som tillåter icke begärda kommersiella meddelanden per e-post bör säkerställa att

                           a)

                           sådana kommersiella meddelanden är klart och otvetydigt igenkännbara,

                           b)

                           spelaktören respekterar de register där fysiska personer som inte önskar erhålla sådana kommersiella meddelanden kan registrera sig.

               45.

               Medlemsstaterna bör se till att kommersiella meddelanden beaktar den potentiella risken med den onlinespeltjänst som marknadsförs.

         IX.   SPONSRING

               46.

               Medlemsstaterna bör säkerställa att spelaktörernas sponsring är transparent och att spelaktören är tydligt identifierbar som sponsor.

               47.

               Sponsring bör inte negativt påverka underåriga. Medlemsstaterna uppmanas att se till att

                           a)

                           ingen sponsring tillåts av evenemang som anordnats för eller som främst riktar sig till underåriga,

                           b)

                           sponsorns reklammaterial inte används i marknadsföring som utformats för eller som huvudsakligen riktar sig till underåriga.

               48.

               Medlemsstaterna bör uppmuntra sponsrade parter att kontrollera att sponsringen är godkänd, i enlighet med den nationella lagstiftningen, i den medlemsstat där sponsringen ska äga rum.

         X.   UTBILDNING OCH MEDVETENHET

               49.

               Medlemsstaterna uppmanas att, vid behov tillsammans med konsumentorganisationer och spelaktörer, anordna eller främja regelbunden utbildning och kampanjer för att öka medvetenheten om onlinespeltjänster hos konsumenter och sårbara grupper, däribland underåriga.

               50.

               Medlemsstaterna bör se till att spelaktörer och tillsynsmyndigheten för spelverksamhet är skyldiga att informera anställda som arbetar med spelrelaterad verksamhet om riskerna med onlinespelande. Anställda som interagerar direkt med spelare bör utbildas så att de kan förstå problemspelande och vet hur de ska hantera det.

         XI.   TILLSYN

               51.

               Medlemsstaterna uppmanas att i samband med tillämpningen av de principer som fastställs i denna rekommendation utse behöriga tillsynsmyndigheter för spelverksamhet i syfte att säkerställa och övervaka på ett oberoende sätt att dessa principer överensstämmer med de nationella åtgärder som vidtagits till stöd för de principer som anges i denna rekommendation.

         XII.   RAPPORTERING

               52.

               Medlemsstaterna uppmanas att underrätta kommissionen om alla åtgärder som vidtas i enlighet med denna rekommendation senast den 19 januari 2016 för att kommissionen ska kunna utvärdera genomförandet av den.

               53.

               Medlemsstaterna uppmanas att samla in tillförlitliga årliga uppgifter för statistiska ändamål om

                           a)

                           tillämpliga skyddsåtgärder, i synnerhet antalet spelkonton (öppnade och stängda), antalet egenavstängda spelare, personer med spelproblem och klagomål från spelare,

                           b)

                           kommersiella meddelanden per kategori och per typ av åsidosättande av principerna.

                     Medlemsstaterna uppmanas att överlämna dessa uppgifter till kommissionen för första gången senast den 19 juli 2016.

               54.

               Kommissionen bör utvärdera genomförandet av rekommendationen senast den 19 januari 2017.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2014.

            På kommissionens vägnar

         Michel BARNIER

            Vice ordförande

      (1)  KOM(2011) 128 slutlig.

      (2)  COM(2012) 596 final.

      (3)  P7_TA(2013)0348.

      (4)  2012/2322(INI).

      (5)  Målen C-186/11 och C-209/11, Stanleybet International, C-316/07, Stoss m.fl., och angiven rättspraxis.

      (6)  Mål C-347/09, Dickinger och Omer, och angiven rättspraxis.

      (7)  ALICE-RAP policy paper series, Gambling: two sides of the same coin – recreational activity and public health problem. ALICE RAP är ett forskningsprojekt som finanseras inom ramen för sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling (www.alicerap.eu).

      (8)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (direktiv om otillbörliga affärsmetoder) (EUT L 149, 11.6.2005, s. 22).

      (9)  Rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, 21.4.1993, s. 29).

      (10)  Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (EGT L 281, 23.11.1995, s. 31).

      (11)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (EGT L 201, 31.7.2002, s. 37).


title: Rådets rekommendation av den 18 februari 2014 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (tionde EUF) för räkenskapsåret 2012

text:
               29.8.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 289/4

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 18 februari 2014
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (tionde EUF) för räkenskapsåret 2012
   2014/C 289/03
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 (1) och ändrat genom avtalet som undertecknades i Luxemburg den 25 juni 2005 (2),
   med beaktande av det interna avtalet mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, om finansiering av gemenskapens bistånd inom den fleråriga finansieringsramen för perioden 2008–2013 i enlighet med AVS–EG-partnerskapsavtalet och om tilldelning av ekonomiskt stöd till de utomeuropeiska länder och territorier på vilka den fjärde delen av EG-fördraget är tillämplig (3) (nedan kallat det interna avtalet) genom vilket bland annat tionde Europeiska utvecklingsfonden (tionde EUF) inrättas, särskilt artikel 11.8,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 215/2008 av den 18 februari 2008 med budgetförordning för tionde Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artiklarna 142–144,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för tionde EUF:s operationer till och med den 31 december 2012, samt revisionsrättens årsrapport om den verksamhet som finansieras genom åttonde, nionde, tionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) (5) för budgetåret 2012 samt kommissionens svar i årsrapporten, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 11.8 i det interna avtalet ska kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av tionde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av tionde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2012 har på det hela taget varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av tionde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2012.

      Utfärdad i Bryssel den 18 februari 2014.

            På rådets vägnar

         G. STOURNARAS

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 287, 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EUT L 247, 9.9.2006, s. 32.

      (4)  EUT L 78, 19.3.2008, s. 1.

      (5)  EUT C 331, 14.11.2013, s. 261.


title: Rekommendation rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2006-2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0190

Rekommendation Rådets yttrande enligt artikel 9.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2006-2009  /* SEK/2007/0190 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 13.2.2007SEK(2007) 190 slutligRekommendationRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2006–2009(framlagd av kommissionen)MOTIVERINGAllmän bakgrundStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att den hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Litauens första konvergensprogram lades fram i maj 2004. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 5 juli 2004, på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.bakgrund till bedömningen av det uppdaterade programmetKommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Litauens konvergensprogram, som lades fram den 13 december 2006, och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om detta program (se faktarutan när det gäller de viktigaste punkterna i bedömningen).För att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i det nya konvergensprogrammet bedöms, sammanfattas i denna motivering följande:1.  Den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren.2.  Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (en sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet).3.  Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006.Den senaste ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finansernaLitauen har framgångsrikt genomfört övergången till en fungerande marknadsekonomi och är nu ett av de länder som har den högsta produktionstillväxten bland EU:s medlemsstater. BNP per capita låg på strax ovanför 50 % av EU-genomsnittet under 2005. Den inhemska efterfrågan har ökat snabbt under de senaste åren vilket delvis speglar den kraftiga kredittillväxten som har blivit den största drivkraften för den ekonomiska tillväxten och som lett till högre underskott i de utrikes affärerna. Efter en period med icke-inflationsdrivande tillväxt ökade inflationen från mitten av 2004 vilket förklaras av en kombination faktorer, inbegripet ökningar i priserna på obearbetade livsmedel och energi och betydande löneökningar mot bakgrund av en alltmer överhettad arbetsmarknad. Regeringen har uppvisat goda resultat i fråga om att uppfylla sina finanspolitiska mål under de senaste åren även om den hade kunnat utnyttja de goda tider som Litauen har haft bättre.Bedömningen i rådets yttrande om det föregående programmetDen 14 mars 2006 antog rådet sitt yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet för perioden 2005–2008. ”Med hänsyn till goda tillväxtutsikter samt för att säkerställa en hållbar konvergens med EU”, uppmanade rådet Litauen att ”i) vidta kraftigare åtgärder för en strukturell anpassning av de offentliga finanserna för att snabbare nå det medelfristiga målet, och ii) i synnerhet sätta ett mer ambitiöst mål för underskottet i den offentliga sektorns finanser 2006, och se till att ett utfall som är bättre än väntat 2005 överförs till 2006 och därefter”.Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006Rapporten om genomförandet av Litauens nationella reformprogram, som skall tas fram inom ramen för den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning, lades fram den 13 oktober 2006. I Litauens nationella reformprogram anges följande centrala problem och prioriteringar: att upprätthålla en snabb ekonomisk tillväxt och en stabil makroekonomisk miljö, att främja de litauiska företagens konkurrenskraft samt att främja sysselsättning och investeringar i humankapital.Av kommissionens bedömning av det programmet (antagen i samband med dess årliga lägesrapport i december 2006[2]) framgår att Litauen gör goda framsteg i genomförandet av det nationella reformprogrammet på de flesta centrala politikområden som omfattar såväl makro- och mikroekonomi som sysselsättningssektorn. Det återstår dock mycket att göra eftersom många viktiga åtgärder fortfarande befinner sig på utformningsstadiet.Faktaruta: De viktigaste punkterna i bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Är de ekonomiska antaganden som programmet bygger på rimliga? Vilket är medlemsstatens medelfristiga mål för de offentliga finanserna? Är anpassningsplanen lämplig för att uppnå detta mål? Är de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna plan tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln? I bedömningen av anpassningsplanen uppmärksammas om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider och en mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider. För de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II uppmärksammas vidare om medlemsstaten som riktvärde eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP för att uppnå sitt medelfristiga mål för de offentliga finanserna. När anpassningsplanen fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått målet), eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som har uppnått målet), ingår det ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (t.ex. genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden)? Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Är medlemsstatens ekonomiska politik förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken? Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens höstprognos 2006 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man ”vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet” enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 ”Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten”. I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[3]. Graden av integration med de nationella reformprogram som medlemsstaterna överlämnat inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I sin följenot av den 7 juni 2005 till Europeiska rådet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008 framhöll Ekofinrådet att de nationella reformprogrammen borde vara förenliga med stabilitets- och konvergensprogrammen. Efterlevnaden av uppförandekoden[4], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stabilitets- och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2006–2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 9.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE:4.  Den [27 februari 2007] granskade rådet Litauens uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2006–2009. Uppdateringen lades fram nästan två veckor efter den tidsfrist den 1 december som fastställdes i uppförandekoden med hänsyn till en förändring i godkännandeförfarandet som nu inbegriper parlamentet.5.  Enligt programmets bakomliggande markoekonomiska scenario räknar man med att BNP-tillväxten successivt mattas av från 7,8 % 2006 till 4,5 % 2009. Mot bakgrund av nu tillgängliga uppgifter verkar scenariot baseras på försiktiga tillväxtantaganden från 2007. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller vara tilltagna i underkant mot bakgrund av den senare tidens utveckling.6.  Enligt kommissionens höstprognos 2006 beräknas underskottet i den offentliga sektorns finanser för 2006 uppgå till 1 % av BNP, vilket kan jämföras med målet på 1,4 % av BNP i den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet. I det uppdaterade programmet beräknas underskottet till 1,2 % av BNP. Preliminära siffror för hela 2006 tyder emellertid på att underskottet blir ännu lägre och att det ligger nära balans. Detta beror på en högre ekonomisk aktivitet och sysselsättning än vad som hade förutsetts, snabbare löneökningar och förbättringar i skatteuppbörden och uppnåddes trots en ändring i budgeten i juli 2006 som ökade utgifterna med ca 0,5 % av BNP.7.  Programmets viktigaste mål är att successivt minska underskottet i den offentliga sektorns finanser under hela programperioden för att uppnå det medelfristiga målet (se nedan) till 2008 och en balanserad budget 2009. Det primära underskottet förväntas nå balans till 2007 och visa ett överskott på 0,8 % av BNP vid programperiodens slut. Jämfört med den tidigare uppdateringen är den planerade anpassningen mer ambitiös, men genomförandet av åtgärderna har senarelagts mot ett mindre fördelaktigt makroekonomiskt scenario mot slutet av programperioden. Den planerade finanspolitiska konsolideringen bygger på en ökning av inkomstkvoten som är högre än ökningen av utgiftskvoten (2,6 procentenheter jämfört med 1,4 procentenheter). På inkomstsidan förklaras endast 0,5 procentenheter av en ökning i skattekvoten som huvudsakligen beror på en förväntad förbättring av skatteuppbörden. Resten av ökningen anges inte i programmet men den verkar vara kopplad till inflödet av EU-medel. På utgiftssidan har förändringarna sin grund i en ökning av offentliga investeringar, sociala transfereringar och ”övriga” primära utgifter, som inte helt uppvägs av en betydande minskning av den offentliga konsumtionen som andel av BNP (med över två procentenheter).8.  Det strukturella saldot (dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder), beräknat enligt den allmänt vedertagna metoden, planeras att gradvis successivt förbättras från ett överskott på 1¾ % av BNP för 2006 till ett överskott på ½ % av BNP för 2009. Liksom i den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet är det medelfristiga mål för de offentliga finanserna som läggs fram i programmet ett strukturellt underskott på 1 % av BNP, som man i programmet avser att nå till 2008. Eftersom det medelfristiga målet för de offentliga finanserna är mer långtgående än minimiriktmärket (ett beräknat underskott på cirka 2 % av BNP), bör dess uppfyllande skapa en tillräcklig marginal mot ett alltför stort underskott. Det medelfristiga målet för de offentliga finanserna ligger inom det intervall som i stabilitets- och tillväxtpakten och uppförandekoden har fastställts för de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II, och det avspeglar på ett korrekt sätt skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.9.  Riskerna i programmets beräkningar av de offentliga finanserna förefaller på det hela uppväga varandra fram till 2007, men utfallet för de offentliga finanserna kan komma att bli sämre än vad som beräknats från 2008 och framåt. Den finanspolitiska strategin bygger på en betydande ökning av intäktskvoten och en väsentlig minskning av den offentliga konsumtionens andel av BNP, som kunde ha varit bättre underbyggd, med beaktande av den medelfristiga ramen för planering och kontroll av de offentliga finanserna som inte är tillräckligt bindande. Även om de troliga överskjutande effekterna av ett lägre underskott än beräknat 2006 tyder på att målet för 2007 kan komma att uppnås medför bristen på detaljerad information om de planerade åtgärderna en avsevärd osäkerhet vad gäller uppnåendet av de finanspolitiska målen från 2008 och framåt.10.  Utifrån denna riskbedömning är det möjligt att programmets finanspolitiska inriktning inte är tillräckligt ambitiös för att det medelfristiga målet för de offentliga finanserna säkert skall kunna uppnås till 2008 i enlighet med programmet. Programmet förefaller dock ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att under hela programperioden hålla ett underskott inom referensvärdet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar. Enligt programmet skall takten i anpassningen mot programmets medelfristiga mål ligga i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att anpassningen bör vara större under goda ekonomiska tider, men kan vara lägre under sämre ekonomiska tider. Med hänsyn till de risker som anges ovan bör den planerade strukturella anpassningen stärkas genom att den stöds av åtgärder så att den årliga förbättringen av det strukturella saldot ligger på 0,5 % av BNP som riktmärke, vilket krävs för euroområdet och de länder som deltar i ERM II.11.  Den offentliga bruttoskulden beräknas ha nått 18½ % av BNP under 2006, vilket ligger långt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Enligt programmet beräknas bruttoskuldkvoten ligga kvar på ca 19 % av BNP under 2007–2008 innan den minskar till 17¾ % under 2009.12.  De långsiktiga effekterna på de offentliga finanserna av befolkningens åldrande är lägre i Litauen är genomsnittet i EU och genom antagna pensionsreformer begränsas ökningen av pensionsutgifterna under kommande årtionden. Den nuvarande bruttoskuldnivån i Litauen är mycket låg och en förbättring av de offentliga finanserna såsom planerats i uppdateringen av konvergensprogrammet skulle bidra till att tygla riskerna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. På det hela taget förefaller Litauen vara utsatt för små risker med avseende på de offentliga finansernas hållbarhet.13.  Konvergensprogrammet innehåller inte någon kvalitativ bedömning av de samlade effekterna enligt rapporten från oktober 2006 av genomförandet av det nationella reformprogrammet inom ramen för den medelfristiga strategin för de offentliga finanserna. Emellertid ges systematiska uppgifter om de direkta budgetkostnader som de viktigaste planerade reformerna i det nationella reformprogrammet ger upphov till, och konvergensprogrammets beräkningar av de offentliga finanserna verkar ta hänsyn till inverkan på de offentliga finanserna av de åtgärder som beskrivs i det nationella reformprogrammet. De finanspolitiska åtgärderna i konvergensprogrammet verkar ligga i linje med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. I synnerhet betonas i båda programmen de pågående pensions-, sjukvårds- och skattereformerna. De mål för underskotten i de offentliga finanserna som presenterades i konvergensprogrammet är emellertid betydligt lägre än de som presenterades i det nationella reformprogrammet.14.  Programmets finanspolitiska strategi överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008.15.  När det gäller uppgiftskraven i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogram innehåller programmet alla obligatoriska uppgifter och de flesta av de frivilliga uppgifterna[6].Sammantaget är slutsatsen att, med hänsyn till goda tillväxtutsikter, räknar man i programmet med framsteg mot det medelfristiga målet som beräknas uppnås till 2008. Det finns emellertid risker för uppnåendet av budgetmålen från 2008 och framåt.Mot bakgrund av denna bedömning uppmanas Litauen att göra följande:i) Utnyttja de goda tiderna genom att sträva efter ett mer krävande mål för underskottet 2007 med tanke på ett troligtvis bättre underskottsutfall 2006 och stödja anpassningstakten mot det medelfristiga målet med åtgärder som garanterar att den årliga förbättringen av det strukturella saldot ligger på 0,5 % av BNP som riktmärke, vilket krävs för euroområdet och de medlemsstater som deltar i ERM II.ii) Förbättra den medelfristiga ramen för planering och kontroll av de offentliga finanserna.Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Real BNP (förändring i %) | KP nov. 2006 | 7,6 | 7,8 | 6,3 | 5,3 | 4,5 |KOM nov. 2006 | 7,6 | 7,8 | 7,0 | 6,5 | Upp-gift saknas |KP dec. 2005 | 7,0 | 6,0 | 5,3 | 6,8 | Upp-gift saknas |HIKP-inflation ( i %) | KP dec. 2006 | 2,7 | 3,9 | 4,7 | 3,4 | 3,1 |KOM nov. 2006 | 2,7 | 3,8 | 4,6 | 3,3 | Upp-gift saknas |KP dec. 2005 | 2,7 | 2,7 | 2,7 | 2,5 | Upp-gift saknas |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | KP Dec 20061 | 1,9 | 2,4 | 1,6 | 0,1 | -1,9 |KOM Nov 20065 | 1,2 | 1,4 | 0,7 | -0,6 | Upp-gift saknas |KP dec. 20051 | 2,9 | 2,1 | 0,5 | 0,6 | Upp-gift saknas |Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP) | KP dec. 2006 | -0,5 | -1,2 | -0,9 | -0,5 | 0,0 |KOM nov. 2006 | -0,5 | -1,0 | -1,2 | -1,3 | Upp-gift saknas |KP dec. 2005 | -1,5 | -1,4 | -1,3 | -1,0 | Upp-gift saknas |Primärt saldo (i % av BNP) | KP dec. 2006 | 0,3 | -0,4 | 0,0 | 0,4 | 0,8 |KOM nov. 2006 | 0,3 | -0,2 | -0,4 | -0,5 | Upp-gift saknas |KP dec. 2005 | -0,9 | -0,8 | -0,7 | -0,4 | Upp-gift saknas |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | KP dec. 20061 | -1,0 | -1,8 | -1,3 | -0,5 | 0,5 |KOM nov. 2006 | -0,8 | -1,4 | -1,4 | -1,2 | Upp-gift saknas |KP dec. 20051 | -2,3 | -2,0 | -1,4 | -1,2 | Upp-gift saknas |Strukturellt saldo2 (i % av BNP) | KP dec. 20063 | -1,0 | -1,8 | -1,3 | -0,5 | 0,5 |KOM nov. 20064 | -0,8 | -1,4 | -1,4 | -1,2 | Upp-gift saknas |KP dec. 2005 | -2,3 | -2,0 | -1,4 | -1,2 | Upp-gift saknas |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | KP dec. 2006 | 18,7 | 18,4 | 19,2 | 19,0 | 17,7 |KOM nov. 2006 | 18,7 | 18,9 | 19,6 | 19,8 | Upp-gift saknas |KP dec. 2005 | 19,2 | 19,9 | 19,8 | 18,9 | Upp-gift saknas |Anmärkningar: 1Kommissionens beräkningar baseras på uppgifterna i programmet. 2Konjunkturrensat saldo (liksom i föregående rader), exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. 3Programmet innehåller inga engångsåtgärder eller andra tillfälliga åtgärder. 4 Kommissionens höstprognos 2006 innehåller inga engångsåtgärder eller andra tillfälliga åtgärder. 5Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på 7,9 %, 7,7 %, 7,8 % respektive 7,9 % under perioden 2005–2008. Källor: Konvergensprogrammet, kommissionens höstprognos 2006 (KOM) och kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelande från kommissionen inför Europeiska rådets vårmöte: ”Genomförandet av den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning – Ett år av resultat”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU, 12.10.2006, KOM(2006) 574 slutlig, och Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006): ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[4] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[5] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten finns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Särskilt saknas uppgifter om delkomponenterna i stock- och flödesjusteringarna och om de bidrag till potentiell BNP som arbetskraft, kapital och TFP (total faktorproduktivitet) utgör.


Avis juridique important

|

51999HB0001

Europeiska centralbankens rekommendation till rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens krav på inbetalning av ytterligare valutareserver (ECB/1999/1)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 269 , 23/09/1999 s. 0009 - 0011

Europeiska centralbankens rekommendation till rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens krav på inbetalning av ytterligare valutareserver(ECB/1999/1)(1999/C 269/08)MOTIVERINGI. INLEDNINGEnligt artikel 123.1 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (nedan kallat fördraget) skall Europeiska unionens råd (nedan kallat rådet) omedelbart efter den 1 juli 1998 anta de tilläggsföreskrifter som avses i artikel 107.6 i fördraget och i artikel 42(1) i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad stadgan). I fördraget anges ett särskilt förfarande för antagandet av de bestämmelser som avses i artikel 107.6, nämligen att rådet skall anta dem antingen på förslag av kommissionen eller på rekommendation av Europeiska centralbanken (nedan kallad ECB). För att undvika dubblering av arbetet har ECB och kommissionen enats om att ECB skall utarbeta en rekommendation till rådets förordning enligt vad som avses i artikel 30.4 i stadgan.II. ALLMÄNNA ÖVERVÄGANDENEnligt artikel 30.4(2) i stadgan kan ECB kräva inbetalning av valutareserver utöver det i artikel 30.1 fastställda beloppet. Enligt samma artikel skall rådet med användning av förfarandet i artikel 42 fastställa gränser och villkor för sådana krav på inbetalningar av ytterligare valutareserver. Av detta skäl är det viktigt att det finns sekundärlagstiftning där en i förväg fastställd gräns anges för sådana inbetalningar av ytterligare valutareserver. Avsikten med att i sekundärlagstiftning endast ange en övre gräns för beloppet av valutareserver, snarare än att även föreskriva särskilda villkor, är att ECB:s nödvändiga finansiella oberoende skall stärkas och att ECB skall få större möjlighet till flexibilitet i förhållände till olika möjliga scenarier som inte bör behandlas i en av rådet antagen förordning. Bedömningen av huruvida det föreligger behov av att kräva inbetalning av ytterligare valutareserver inom den övergripnade gräns som fastställs i den föreslagna sekundärlagstiftningen bör överlåtas till ECB-rådet, som bör fatta beslut enligt röstningsförfarandena i artikel 10.3 i stadgan.Då tilläggsföreskrifterna om ECB:s krav på inbetalning av ytterligare valutareserver måste vara på identiska villkor direkt tillämpliga i de deltagande medlemsstaterna, måste dessa antas av rådet i form av en förordning.III. KOMMENTARER TILL ENSKILDA ARTIKLARArtikel 1 - DefinitionerI denna artikel definieras de betydelser som termerna "deltagande medlemsstat", "nationell centralbank" och "valutareserver" har i rekommendationen.Definitionen av "valutareserver" överensstämmer med definitionen av de "reservtillgångar" som de nationella centralbankerna enligt artikel 30.1 i stadgan skall förse ECB med: som "valutareserver" räknas inte tillgångar uttryckta i medlemsstaternas valutor, IMF-reservpositioner och särskilda dragningsrätter (SDR). Definitionen av "valutareserver" har dessutom utformats att omfatta "medlemsstaternas officiella valutareserver", i enlighet med ordalydelsen i artikel 105.2 tredje strecksatsen i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen.Artikel 2 - Krav på inbetalning av ytterligare valutareserverI denna artikel sägs att ECB kan kräva inbetalning av ytterligare valutareserver från de nationella centralbankerna utöver den gräns som anges i artikel 30.1 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad stadgan), upp till ett belopp som motsvarar ytterligare 50 miljarder euro. Det anses att ett belopp av samma storlek som beloppet för den ursprungliga överföringen - dvs. 50 miljarder euro - är lämpligt tills vidare, men att beloppet kan behöva ökas vid en senare tidpunkt, då insikterna om ECB:s möjliga behov har blivit tydligare; samma förfarande bör då användas.I artikel 2 anges dessutom att centralbanken i en medlemsstat vars undantag har upphävts, liksom en centralbank som behandlas på samma grunder som en centralbank i en medlemsstat vars undantag har upphävts, till ECB skall överföra ett belopp av valutareserver som fastställs genom multiplikation av värdet i euro till rådande växelkurser av de valutareserver som redan har överförts till ECB inom ramen för inbetalningar av ytterligare valutareserver, med kvoten mellan antalet andelar i ECB:s kapital som den berörda centralbanken har tecknat och antalet andelar som de övriga nationella centralbankerna redan har betalat in. Avsikten med denna bestämmelser är att säkerställa att samma beräkningsmetod för beräkning av de belopp av valutareserver som eventuella medlemsstater som i framtiden antar euron skall betala in används för inbetalningar av ytterligare valutareserver enligt vad som föreskrivs i artikel 49.1 i stadgan.Artikel 3 - SlutbestämmelserFörordningen är avsedd att träda i kraft så snart den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.(1) Artikel 42 i stadgan lyder följande: "Enligt artikel 106.6 i detta fördrag skall rådet omedelbart efter beslutet om tidpunkten för början av den tredje etappen, antingen på förslag av kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet och ECB eller på rekommendation av ECB och efter att ha hört Europaparlamentet och kommissionen, med kvalificerad majoritet anta de bestämmelser som avses i artiklarna 4, 5.4, 19.2, 20, 28.1, 29.2, 30.4 och 34.3 i denna stadga."(2) Artikel 30.4 lyder följande: "ECB kan kräva inbetalning av valutareserver enligt artikel 30.2 utöver det i artikel 30.1 fastställda beloppet, inom de gränser och på de villkor som fastställs av rådet enligt förfarandet i artikel 42."Rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens krav på inbetalning av ytterligare valutareserverEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNINGmed beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad stadgan), särskilt artikel 30.4 i denna,med beaktande av rekommendationen från Europeiska centralbanken (nedan kallad ECB),med beaktande av Europaparlamentets yttrande,med beaktande av yttrandet från Europeiska gemenskapernas kommission,i enlighet med det förfarande som anges i artikel 107.6 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (nedan kallat fördraget) och i artikel 42 i stadgan; i överensstämmelse med de villkor som anges i fördragets artikel 122.5 och i punkt 7 i protokollet (nummer 11) om vissa bestämmelser angående Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 30.1 i stadgan skall de nationella centralbankerna i de deltagande medlemsstaterna upp till ett belopp som motsvarar 50 miljarder euro förse ECB med reservtillgångar, som inte får bestå av medlemsstaternas valutor, euro, IMF-reservpositioner eller SDR.(2) Enligt artikel 30.4 i stadgan skall rådet ange gränser och villkor för ECB:s krav på inbetalning av valutareserver utöver det i artikel 30.1 i stadgan fastställda beloppet.(3) Enligt artikel 30.4 i stadgan skall sådana krav på inbetalning av ytterligare valutareserver ske i enlighet med artikel 30.2 i stadgan. Enligt artikel 30.2 i kombination med artikel 43.6 i stadgan och punkt 10 b i protokollet (nummer 11) om vissa bestämmelser angående Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, skall bidraget från varje nationell centralbank fastställas i förhållande till dess andel i ECB:s av de deltagande medlemsstaternas nationella centralbanker tecknade kapital.(4) Enligt artikel 10.3 i kombination med artikel 43.4 i stadgan skall rösterna i ECB-rådet vid beslut enligt artikel 30 i stadgan vägas enligt de deltagande medlemsstaternas nationella centralbankers andelar i ECB:s tecknade kapital.(5) I kombination med artikel 43.4 och 43.6 i stadgan, med punkt 8 i protokollet (nummer 11) om vissa bestämmelser angående Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland och med punkt 2 i protokollet (nummer 12) om vissa bestämmelser angående Danmark, skall artikel 30.4 i stadgan inte medföra några rättigheter eller skyldigheter för de icke-deltagande medlemsstaterna.(6) Enligt artikel 49.1 i stadgan i kombination med punkt 10 b i protokollet (nummer 11) om vissa bestämmelser angående Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, skall centralbanken i en medlemsstat vars undantag har upphävts, liksom en centralbank som behandlas på samma grunder som centralbanken i en medlemsstat vars undantag har upphävts till ECB föra över reservtillgängar i enlighet med artikel 30.1 i stadgan. Enligt artikel 49.1 i stadgan skall det belopp som skall föras över beräknas genom multiplikation av värdet av de reservtillgångar uttryckt i euro efter omräkning till den aktuella växelkursen som redan har förts över till ECB enligt artikel 30.1, med kvoten mellan antalet andelar som har tecknats av den berörda nationella centralbanken och antalet andelar som redan har betalats in av de andra nationella centralbankerna.(7) Alla hänvisningar till belopp i euro i de ovannämnda fördragsbestämmelserna, i den här förordningen och i varje krav på inbetalning av valutareserver från ECB:s sida avser nominella belopp i euro vid den tidpunkt då ECB kräver inbetalning av sådana valutareserver.(8) ECB kan vid behov kräva inbetalning av ytterligare valutareserver från de nationella centralbankerna upp till ett belopp som motsvarar 50 miljarder euro utöver det belopp som fastställts i artikel 30.1 i stadgan. Rådet får med användning av förfarandet i artikel 42 i stadgan öka det belopp av ytterligare valutareserver som ECB kan kräva att de nationella centralbankerna betalar in.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1DefinitionerI denna förordning avses med- valutareserver: de deltagande medlemsstaternas alla officiella valutareserver som innehas av de nationella centralbankerna och uttrycks i eller omfattar valutor, beräkningsenheter eller guld, dock inte medlemsstaternas valutor, euro, IMF-reservpositioner eller SDR,- nationell centralbank: centralbanken i en deltagande medlemsstat,- deltagande medlemsstat: en medlemsstat som i enlighet med fördraget har antagit euron.Artikel 2Infordran av ytterligare valutareserver1. ECB kan vid behov kräva inbetalning av ytterligare valutareserver från de nationella centralbankerna till ett belopp som motsvarar 50 miljarder euro utöver den gräns som anges i artikel 30.1 i stadgan.2. Centralbanken i en medlemsstat vars undantag har upphävts, liksom en centralbank som behandlas på samma grunder som centralbanken i en medlemsstat vars undantag har upphävts, skall till ECB öveföra ett belopp av valutareserver som fastställs genom multiplikation av värdet i euro till rådande växelkurser av de valutareserver som redan har överförts till ECB i enlighet med punkt 1 i denna artikel, med kvoten mellan antalet andelar som har tecknats av den berörda centralbanken och antalet andelar som redan har betalats in av de övriga nationella centralbankerna.Artikel 3SlutbestämmelserDenna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.


Avis juridique important

|

31998H0288

98/288/EG: Kommissionens rekommendation av den 23 april 1998 om dialog, uppföljning och information i syfte att underlätta övergången till euron

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 130 , 01/05/1998 s. 0029 - 0031

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 23 april 1998 om dialog, uppföljning och information i syfte att underlätta övergången till euron (98/288/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 i detta, ochmed beaktande av följande:1) Euron kommer att bli de deltagande medlemsstaternas valuta från och med den 1 januari 1999. De nationella valutorna i de deltagande medlemsstaterna kommer att ersättas med euron till omräkningskurserna. Under övergångsperioden kommer monetära och finansiella instrument med undantag av mynt och sedlar att finnas i euro. De nationella valutaenheterna kommer att utgöra underuppdelningar av euron enligt omräkningskurserna. Enligt artikel 4.3 i rådets förordning (EG) nr 1103/97 av den 17 juni 1997 om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (1) skall omräkningskurserna användas för omräkningar åt båda hållen mellan enheten euro och de nationella valutaenheterna.2) Med hänsyn till allt arbete (2) som utförts sedan Rundabordskonferensen i maj 1997, de meddelanden från kommissionen som detta har givit till samt diskussionerna vid Rundabordskonferensen den 26 februari 1998 (3), bedömer kommissionen att det krävs en rekommendation om införandet av bestämmelser om dialog mellan branschföreträdare och konsumentorganisationer, om uppföljning av övergången till euron, bland annat genom inrättandet av observationscentrum, och om utbildning. Europaparlamentet har uppmuntrat kommissionen att fortsätta arbeta enligt denna inriktning (4).3) Rekommendationerna 98/286/EG om bankavgifter för omräkning till euro (5) och 98/287/EG om parallella angivelser av priser och andra monetära belopp (6) kompletterar den dialog som inletts på nationell nivå och på gemenskapens nivå.4) I anslutning till det arbete som utförts inom kommittén för handel och distribution och konsumentkommittén, samt det gemensamma arbete som utförts av dessa båda kommittéer (7), har förhandlingar inletts på gemenskapens nivå mellan å ena sidan branschorganisationerna på områdena för distribution, turism, småföretag och hantverk och å andra sidan konsumentorganisationerna. Kommissionen avser att fullfölja och förstärka denna dialog.5) Det är lämpligt att medlemsstaterna inrättar observationscentrum i överensstämmelse med den gällande nationella lagstiftningen och i enlighet med befintliga förvaltningsstrukturer, vilka är tänkta att utgöra centrum för dialog och uppföljning för medborgarna. Europaparlamentet har uppmuntrat till att fortsätta arbetet enligt denna inriktning.6) Avtal som sluts med konsumenter måste följa bestämmelserna i den tillämpliga lagstiftningen, inbegripet bestämmelserna i rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (8).7) När det gäller normerna för god praxis beträffande bankavgifter för omräkning till euro, avser kommissionen att, utöver övriga inrättade uppföljningsåtgärder, övervaka tillämpningen av dessa normer och uppmanar därför samtliga berörda parter och särskilt bankföreningarna att förse kommissionen med den information som krävs för att verkställa denna uppföljning.8) Det är önskvärt med en löpande dialog mellan de små och medelstora företagen och deras affärspartner. I synnerhet de små företagen kan komma att möta specifika svårigheter i sina interna förberedelser inför övergången till euron under övergångsperioden. Det ligger i allas intresse att underlätta de små företagens omställning till euron. Ett sätt att nå upp till denna målsättning vore att företagen förhandlar sinsemellan på lämplig nivå för att definiera de principer som bidrar till att underlätta de små företagens övergång till euron.9) Med hänsyn till de små företagens svårigheter vad gäller tillgång till traditionella informationskällor bör riktade informationsinsatser genomföras till förmån för de små företagen. Specialiserade aktörer, däribland handelskammare och hantverksföreningar, samt de institutioner som har kontakter med småföretagen bör fullfölja sina insatser för att informera och skapa ökad insikt om införandet av den gemensamma valutan. Kommissionen kommer, bland annat via nätverket av Euro Info-centrum, att fortsätta att ställa praktiska hjälpmedel till småföretagens förfogande som är anpassade till deras behov.10) Medlemsstaterna bör fortsätta att granska utbildningssystemets roll vad gäller informationen till både ungdomar och allmänheten i stort. Det är önskvärt att medlemsstaterna utbyter upplysningar och information om god praxis på detta område. Ett nätverk av nationella utbildningsansvariga har upprättats för detta ändamål. Det är viktigt att ungdomar i skolåldern på bästa sätt snabbt förstår och godtar euron och anpassar sig till de nya priserna och värdena i euro, särskilt med hänsyn till deras förmåga att sprida informationen i familjekretsen. För att bli effektiva måste de insatser som görs i skolorna aktivt engagera de utbildningsansvariga, lärarna och all skolpersonal. Detta berör inte bara skolorna utan utbildningssystemet i sin helhet. De ungdomar som står utanför skolsystemet bör ägnas särskild uppmärksamhet.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 Dialog 1. För att gå vidare med de praktiska förberedelserna av övergången till euron, uppmanas de nationella myndigheterna att uppmuntra en fortsatt aktiv dialog mellan konsumentorganisationerna och branschorganisationerna. Kommissionen kommer även fortsättningsvis att stödja denna dialog på gemenskapens nivå och kommer att invitera medlemsstaterna att ta hänsyn till resultaten.2. Inom ramen för denna dialog uppmanas konsumentorganisationerna och branschorganisationerna att förhandla och, om så krävs, avtala om normer för god praxis beträffande parallella angivelser och betalning, samt definiera miniminormer för skyldigheten att tillhandahålla information.3. Företagen uppmanas att förhandla på lämplig nivå för att definiera de principer som bidrar till att underlätta övergången till euron för småföretagen. Dessa principer bör särskilt syfta tilla) att ett företag ger en viss förvarning innan det utställer eller begär fakturor uteslutande i euro för att ge företagets affärspartner, särskilt om dessa är småföretag, tillräcklig tid för att förbereda sig,b) att, i det fall ett småföretag ber sina affärspartner att fortsätta att ange beloppen i den nationella valutaenheten jämsides med priset i euro, dessa bör tillmötesgå småföretagets begäran, ochc) att storföretagen ger sina underleverantörer nödvändigt stöd för att underlätta deras övergång till euron.Artikel 2 Observationscentrum och uppföljning 1. Medlemsstaterna samt i förekommande fall kommunala och regionala församlingar uppmanas på ett lämpligt sätt, och i synnerhet genom inrättandet av observationscentrum för övergången till euron, möjliggöra uppföljningen av införandet av euron samt övervakningen av att affärstransaktioner utförs på ett korrekt sätt och att näringsidkarnas förfaranden är öppna och överblickbara.2. Det rekommenderas att varje observationscentrum till sig knyter samtliga berörda näringsgrenar, de berörda offentliga förvaltningarna och medborgarna (däribland företrädarna för föreningslivet, särskilt konsumentorganisationer).3. Det rekommenderas att det hos observationscentrumen på lokal nivå inrättas en funktion för mottagning, vägledning om informationskällor, mottagande av synpunkter, medling och stöd till medborgarna. Det rekommenderas också att dessa lokala observationscentrum, på grundval av en utvärdering av förfarandena, bör kunna förmedla sina erfarenheter till de relevanta nationella instanserna och gemenskapsinstanserna.4. I syfte att underlätta övervakningen av bankernas tillämpning av normerna för god praxis beträffande bankavgifter för omräkning till euro, utöver övriga inrättade uppföljningsåtgärder, uppmanar kommissionen de nationella och europeiska bankföreningarna att utan dröjsmål besvara kommissionens begäran om information om hur långt man kommit i fråga om tillämpningen av dessa normer. För att kunna granska tillämpningen av normerna för god praxis en första gång före utgången av 1998, begär således kommissionen att de nationella bankföreningarna före den 1 november 1998 lämnar en rapport till kommissionen, genom de europeiska bankföreningarnas förmedling, om hur bankerna avser att tillämpa dessa normer.5. Medlemsstaterna uppmanas att noggrant följa upp tillämpningen av normerna för god praxis och den information härom som kommer att lämnas av bankerna.Artikel 3 Information och utbildning 1. Med hänsyn till de små företagens specifika svårigheter att förbereda sin egen övergång till euron och deras svårigheter när det gäller tillgången till traditionella informationskällor uppmanas de specialiserade aktörerna, däribland handelskammare och hantverksföreningar, samt de institutioner som har kontakter med småföretagen att fullfölja sina ansträngningar att informera och skapa ökad insikt om euron genom riktade insatser, koncentrerade på de konkreta förberedelser som måste vidtas, inklusive rådgivning och hjälp att fastställa förberedelsebehoven.2. Medlemsstaterna uppmanas att så snabbt som möjligt mobilisera skol- och utbildningssystemen kring temat och att i detta syfte vidta alla lämpliga åtgärder för att skapa insikt hos, informera och utbilda lärare och annan skolpersonal.3. Insatserna på utbildningsområdet bör omfatta specifika åtgärder på olika utbildningsområden, såsom distansundervisning, vuxenutbildning, högre utbildning, yrkesutbildning och varvad utbildning. Den nya informationstekniken bör användas såväl för att skapa insikt hos och utbilda lärarna som för information till de unga. Medlemsstaterna uppmanas också att utarbeta undervisningsmaterial som är lätt att använda för lärarna.Särskild uppmärksamhet bör även ägnas barn som står utanför skolsystemet genom att lämpliga åtgärder vidtas för att informera dem.Artikel 4 Slutbestämmelser Medlemsstaterna uppmanas att stödja genomförandet av denna rekommendation.Artikel 5 Adressater Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna, bransch- och konsumentorganisationerna, handelskamrarna och hantverksföreningarna, bankföreningarna, företagen samt till alla andra organisationer och institutioner som har kontakt med företagen.Utfärdad i Bryssel den 23 april 1998.På kommissionens vägnarYves-Thibault DE SILGUYLedamot av kommissionen(1) EGT L 162, 19.6.1997, s. 1.(2) Rapport från expertgruppen för tekniska aspekter och kostnadsfrågor i samband med parallella prisangivelser, Euro Paper nr 13. Rapport från expertgruppen för bankavgifter för omräkningen till euro, Euro Paper nr 14. Rapport från expertgruppen för anpassning till priser och värden i euro, Euro Paper nr 18. Rapport från expertgruppen för euroutbildning, Euro Paper nr 19. Rapport från expertgruppen för små företag och euron, Euro Paper nr 21 (ej översatta till svenska).(3) Meddelande från kommissionen om informationsstrategin för euron, KOM(1998) 39 slutlig av den 6 februari 1998. Meddelande från kommissionen om praktiska aspekter av införandet av euron; aktualiserad version, KOM(1998) 61 slutlig av den 11 februari 1998.(4) Europaparlamentets resolution av den 13 januari 1998, "Resolution om euron och konsumenterna".(5) Se sida 22 i denna tidning.(6) Se sida 26 i denna tidning.(7) Kommittén för handel och distribution (CCD): yttrande om huvudpunkterna vad gäller införandet av den gemensamma valutan, antaget den 20 februari 1998. Konsumentkommittén (CC): en framgångsrik övergång till euron för konsumenterna, förslag från konsumentkommitténs arbetsgrupp för euron, antaget den 10 februari 1998. Rapport från expertgruppen för anpassning till priser och värden i euro, Euro Paper nr 18.(8) EGT L 95, 21.4.1993, s. 29.