title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Maltas uppdaterade konvergensprogram för 2006–2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0140

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 9.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Maltas uppdaterade konvergensprogram för 2006–2009  /* SEK/2007/0140 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 7.2.2007SEK(2007) 140 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Maltas uppdaterade konvergensprogram för 2006–2009(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGALLMÄN BAKGRUNDStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att den hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Maltas första konvergensprogram lades fram i maj 2004. I enlighet med förordningen yttrade sig om programmet den 5 juli 2004 på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.Bakgrund till bedömningen av det uppdaterade programmetKommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Maltas konvergensprogram, som lades fram den 7 december 2006, och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om detta program (se faktarutan när det gäller de viktigaste punkterna i bedömningen).För att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i det uppdaterade konvergensprogrammet bedöms, sammanfattas i denna motivering följande:1.  Den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren.2.  Landets ställning när det gäller paktens korrigeringsaspekt (förfarandet vid alltför stora underskott).3.  Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (en sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet).4.  Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006.Den senaste ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finansernaEfter en period av stark ekonomisk tillväxt under andra hälften av 90-talet avtog takten i Maltas ekonomiska utveckling påtagligt mellan 2001 och 2005[2]. Även om en ogynnsam konjunkturutveckling bidrog till detta, finns det också inhemska strukturella svagheter – vars verkningar förstärkts av att tillverkningen är koncentrerad till ett fåtal sektorer – som har lett till att Malta undan för undan förlorat i konkurrenskraft gentemot omvärlden. Detta har lett till sjunkande exportvolymer och en ökning av underskottet i betalningsbalansen som under 2005 motsvarade cirka 11 % av BNP. Skattningar av tillväxten av den totala faktorproduktiviteten (TFP) kan fånga in ”kvalitetsaspekter” hos produktionsfaktorerna, men lågt TFP under de senare åren förefaller ha varit en ytterligare orsak till den svaga ekonomiska tillväxten i Malta. Under senare tid har Malta noterat underskott i de offentliga finanserna. Även om det har gjorts flera försök som lett till att skuldkvoten minskat sedan 1998, har anpassningarna inte alltid varit varaktiga. Under större delen av tiden har anpassningen uppnåtts genom intäktsökningar, men under de senaste åren har den uppnåtts genom en utgiftskontroll som bör kunna bidra till en mer bestående konsolidering. Trots att de insatser som gjorts nyligen för att minska de samlade utgifterna har varit framgångsrika, finns det dock vissa utgiftsposter – t.ex. de som gäller vård och social trygghet – där tendensen har varit stigande mellan 1998 och 2004.Förfarandet vid alltför stora underskott när det gäller MaltaDen 5 juli 2004 antog rådet ett beslut enligt vilket Malta hade ett alltför stort underskott i den mening som avses i artikel 104.6. Rådet riktade samtidigt en rekommendation enligt artikel 104.7 till Malta där det preciserades att det alltför stora underskottet måste korrigerats senast 2006. Malta rekommenderades bland annat att vidta kraftfulla åtgärder, särskilt av strukturell natur, för att rationalisera och minska utgifterna. Vidare rekommenderade rådet Malta att hejda ökningen av skuldkvoten under 2005 och därefter minska skuldsättningen.Bedömningen i rådets yttrande om det föregående programmetDen 14 mars 2006 antog rådet sitt yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet för perioden 2005–2008. Rådet framhöll att ”programmet på det hela taget är förenligt med kravet att korrigera det alltför stora underskottet senast 2006.” Rådet uppmanade Malta att ”[m]ed kraft genomföra åtgärderna i 2006 års budget och säkerställa att det alltför stora underskottet korrigeras [under det innevarande året] i överensstämmelse med det uppdaterade konvergensprogrammet och säkerställa att en budgetkonsolidering, som syftar till att nå programmets mål på medellång sikt, upprätthålls efter det att det alltför stora underskottet har korrigerats”, att ”[s]äkerställa att skuldkvoten minskar och i tillfredsställande takt närmar sig fördragets referensvärde på 60 % av BNP från och med år 2006” och att ”[f]örbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att göra ytterligare framsteg i fråga om utformningen och genomförandet av pensionsreformen.”Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006Rapporten om genomförandet av Maltas nationella reformprogram, som skall tas fram inom ramen för den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning, lades fram den 15 oktober 2006. I Maltas nationella reformprogram anges följande centrala problem och prioriteringar: de offentliga finansernas hållbarhet, konkurrenskraften, miljön, sysselsättningen och utbildningen. Av kommissionens bedömning av det programmet (antagen i samband med dess årliga lägesrapport i december 2006 [3] ) framgår att Malta gör goda framsteg i genomförandet av sitt nationella reformprogram. Det har gjorts stora framsteg när det gäller hållbarheten i de offentliga finanserna, som av myndigheterna ses som avgörande för att uppnå ökad tillväxt och fler arbetstillfällen och för att kunna anta euron som valuta. Ansträngningarna för att genomföra åtgärder på det mikroekonomiska planet och på sysselsättningsområdet har varit mer måttliga.Mot bakgrund av de påvisade starka och svaga sidorna rekommenderades Malta att vidta åtgärder på följande områden: ökning av konkurrenskraft och minskning och omdirigering av det statliga stödet, stimulanser för att få fler personer till arbetsmarknaden, åtgärder mot svartarbete och förändringar av skatte- och förmånssystemen.Faktaruta: De viktigaste punkterna som omfattas av bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Är de ekonomiska antaganden som programmet bygger på rimliga? Vilket är medlemsstatens medelfristiga mål för de offentliga finanserna? Är anpassningsplanen lämplig för att uppnå detta mål? Är de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna plan tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln? I bedömningen av anpassningsplanen uppmärksammas om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider och en mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider. För de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II uppmärksammas vidare om medlemsstaten som riktvärde eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP för att uppnå sitt medelfristiga mål för de offentliga finanserna När anpassningsplanen fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått målet), eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som har uppnått målet), ingår det ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (t.ex. genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden)? Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Är medlemsstatens ekonomiska politik förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken? Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens höstprognos 2006 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man ”vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet” enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 ”Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten”. I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[4]. Graden av integration med de nationella reformprogram som medlemsstaterna överlämnat inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I sin följenot av den 7 juni 2005 till Europeiska rådet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008 framhöll Ekofinrådet att de nationella reformprogrammen borde vara förenliga med stabilitets- och konvergensprogrammen. Efterlevnaden av uppförandekoden[5], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stabilitets- och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997om Maltas uppdaterade konvergensprogram för 2006–2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[6], särskilt artikel 9.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.5.  Den 27 februari 2007 granskade rådet Maltas uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2006–2009.6.  Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet väntas tillväxten av reala BNP hålla sig kring 3 % under programperioden. Mot bakgrund av nu tillgängliga uppgifter förefaller detta scenario bygga på antaganden om gynnsam tillväxt för år 2007 – och för tiden därefter till och med en utpräglat gynnsam tillväxt, särskilt till följd av att utrikesbalanserna förväntas utvecklas förmånligt på medellång sikt. Om nettoexporten utvecklas mindre gynnsamt på medellång sikt än vad som förutses i programmet kan det underskott i handelsbalansen som noterats under de senare åren komma att förvärras.7.  Enligt kommissionens höstprognos 2006 beräknas underskottet i den offentliga sektorns finanser för 2006 uppgå till 2,9 % av BNP, vilket kan jämföras med målet på 2,7 % av BNP i den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet. Det uppskattade resultatet för 2006 i den nya uppdateringen (2,6 % av BNP) är lägre än vad som förutsågs i kommissionens höstprognos 2006, men förefaller rimligt med hänsyn till de nya uppgifterna om BNP-tillväxten och om in- och utbetalningsflödena i de offentliga finanserna.8.  Den strategi för de offentliga finanserna som skisseras i uppdateringen syftar till att få ned underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP under 2006 och därefter sträva efter en konsolidering. Enligt uppdateringen skulle underskottet i de offentliga finanserna minskas gradvis och senast 2009 förbytas till ett i stort sett balanserat saldo. På grund av en beräknad minskning av räntetrycket väntas det primära överskottet nå 3,25 % av BNP senast 2009. Denna utveckling skall åstadkommas genom en nedskärning av den primära utgiftskvoten med nästan 5,75 procentenheter av BNP, vilket mer än väl kompenserar en minskning av inkomstkvoten med nästan 3,75 procentenheter av BNP. Trots att de samlade utgifterna framgångsrikt har kunnat begränsas har vårdutgifterna tenderat att stiga under de senare åren. Engångsåtgärder för att minska underskottet kommer att utnyttjas i mindre utsträckning än under den senaste tiden. I stort sett bekräftar programmet, mot bakgrund av ett mycket mera gynnsamt makroekonomiskt scenario, den nominella anpassning av de offentliga finanserna som planerades i den föregående uppdateringen.9.  Det strukturella underskottet (dvs. det konjunkturrensade underskottet exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder), som har beräknats enligt den allmänt vedertagna metoden, kommer enligt planerna att minskas från omkring 3 % av BNP 2006 till 0,5 % vid utgången av programperioden. Liksom i den tidigare uppdateringen av konvergensprogrammet är det medelfristiga målet för de offentliga finanserna enligt programmet ett balanserat saldo i strukturella termer, men det nya programmet syftar inte till att uppnå det inom programperioden. Eftersom det medelfristiga målet för de offentliga finanserna är mer långtgående än minimiriktmärket (ett beräknat underskott på cirka 1,75 % av BNP), bör det, om det uppnås, skapas tillräcklig marginal mot ett alltför stort underskott. Det medelfristiga målet ligger inom det intervall som har angivits i stabilitets- och tillväxtpakten och i uppförandekoden för euroområdet och medlemsstater som deltar i ERM II och avspeglar på ett korrekt sätt skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella långsiktiga produktionstillväxten.10.  Riskerna i budgetberäkningarna i programmet förefaller på det hela taget väl uppvägda för 2007, men budgetutfallen kan därefter komma att bli sämre än vad som beräknats. Detta beror på att uppskattningarna i uppdateringen bygger på en gynnsam BNP-tillväxt för 2007 och ett utpräglat gynnsamt makroekonomiskt scenario för 2008–2009 (även om skatteprognoserna för dessa år förefaller försiktiga). Dessutom ges för tiden efter 2007 inga närmare uppgifter om anpassningsstrategin, vilket ökar riskerna med den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna.11.  Med tanke på denna riskbedömning förefaller programmets budgetpolitik vara förenlig med korrigeringen av det alltför stora underskottet senast 2006 såsom rådet rekommenderat. Den förefaller därutöver ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att förhindra att tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP överskrids efter 2008 vid normala konjunktursvängningar. Under de år som följer på korrigeringen av det alltför stora underskottet överensstämmer takten i anpassningen till programmets medelfristiga mål i stort sett med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att den årliga förbättringen av det strukturella saldot för euroområdet och de länder som deltar i ERM II som riktmärke bör ligga på 0,5 % av BNP och att korrigeringen bör vara större under ekonomiskt goda år och kan vara lägre under perioder av lågkonjunktur.12.  Skuldkvoten beräknas ha nått 68,25 % av BNP år 2006, vilket överstiger fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Enligt programmet beräknas skuldkvoten minska med 8,75 procentenheter av BNP under programperioden. Skuldkvoten kommer sannolikt att utveckla sig i en mindre gynnsam riktning än vad som förväntas i programmet med hänsyn till de nyss nämnda riskerna för de finanspolitiska målen. Mot bakgrund av denna riskbedömning förefaller minskningen av skuldkvoten i riktning mot referensvärdet vara tillräcklig över programperioden.13.  Malta har nyligen beslutat om en pensionsreform som syftar till att öka både den faktiska pensionsåldern och pensionsnivåerna. Till följd av detta kommer enligt beräkningarna i programmet pensionsutgifterna att öka, vilket leder till en större ökning av de åldersrelaterade utgifterna som ligger nära EU-genomsnittet. Om de nuvarande tendenserna består visar prognoserna för vårdutgifterna på en långsiktig ökning med cirka 1,75 procentenheter av BNP, vilket dock är en något lägre ökningstakt än vad som tidigare varit fallet. De offentliga finanserna är för närvarande inte i ett sådant skick att de skulle kunna säkerställa en stadig minskning av skulden till en nivå under referensvärdet i fördraget. Det skulle därför bidra till att minska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet om de förbättrades så som förutses i programmet. På det hela taget förefaller Malta vara utsatt för medelstora risker med avseende på de offentliga finansernas hållbarhet.14.  Konvergensprogrammet innehåller inte någon kvalitativ bedömning av den sammantagna effekten enligt rapporten från oktober 2006 av genomförandet av det nationella reformprogrammet inom ramen för den finanspolitiska strategin på medellång sikt. Det ger dock systematiska uppgifter om de direkta kostnader eller besparingar för de offentliga finanserna som följer av de större reformer som presenteras i det nationella reformprogrammet, och dess prognoser för de offentliga finanserna tar uttryckligen hänsyn till inverkan på de offentliga finanserna av de åtgärder som beskrivs i det nationella reformprogrammet. De finanspolitiska åtgärderna i konvergensprogrammet verkar ligga i linje med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. Båda programmen beaktar genomförandet av pensionsreformen, och konvergensprogrammet innehåller närmare uppgifter om den skattereform som förutskickas i det nationella reformprogrammet.15.  Programmets finanspolitiska strategi överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008.16.  När det gäller uppgiftskraven i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogram, saknas i programmet vissa obligatoriska och frivilliga uppgifter[7].Sammantaget är slutsatsen att programmet är förenligt med en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2006 och att det därefter förutser tillräckliga framsteg i riktning mot det medelfristiga målet med stöd av prognoser om en stark tillväxt. Skuldkvoten förefaller enligt programmet minska i tillfredsställande takt mot referensvärdet på 60 % av BNP. Det finns dock risker som kan hindra att de finanspolitiska målen uppnås efter 2007, och det är, särskilt med hänsyn till det underskott i betalningsbalansen som byggts upp på senare tid, viktigt att bevara en ställning för de offentliga finanserna som kan stå emot eventuella omsvängningar i den prognostiserade utvecklingen mot en stark tillväxt. Mot bakgrund av denna bedömning uppmanas Malta atti) eftersträva en tillfredsställande utveckling mot det medelfristiga målet och säkerställa att skuldkvoten minskas i motsvarande grad, samtidigt som den finanspolitiska strategin, särskilt på utgiftssidan, preciseras för en längre tidsperiod, ochii) med anledning av omfattningen av skulden och den förutsedda ökningen av de åldersrelaterade utgifterna, förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att förverkliga det medelfristiga målet och ytterligare utveckla utformningen och genomförandet av vårdreformen.Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Real BNP (förändring i %) | KP dec. 2006 | 2.2 | 2.9 | 3.0 | 3.1 | 3.1 |KOM nov. 2006 | 2.2 | 2.3 | 2.1 | 2.2 | Uppgift saknas |KP jan. 2006 | 0.9 | 1.1 | 1.2 | 2.0 | Uppgift saknas |HIKP-inflation (i %) | KP dec. 2006 | 2.5 | 3.1 | 2.2 | 2.1 | 2.0 |KOM nov. 2006 | 2.5 | 3.0 | 2.6 | 2.4 | Uppgift saknas |KP jan. 20066 | 2.8 | 3.1 | 2.5 | 1.9 | Uppgift saknas |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | KP dec. 20061 | -2.8 | -2.1 | -1.3 | -0.3 | 0.9 |KOM nov. 20065 | -2.1 | -1.4 | -1.1 | -0.5 | Uppgift saknas |KP jan. 20061 | -2.9 | -3.7 | -4.2 | -4.4 | Uppgift saknas |Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP) | KP dec. 2006 | -3.2 | -2.6 | -2.3 | -0.9 | 0.1 |KOM nov. 2006 | -3.2 | -2.9 | -2.7 | -2.9 | Uppgift saknas |KP jan. 2006 | -3.9 | -2.7 | -2.3 | -1.2 | Uppgift saknas |Primärt saldo (i % av BNP) | KP dec. 2006 | 0,8 | 1,1 | 1,1 | 2,5 | 3,2 |KOM nov. 2006 | 0,8 | 0,9 | 0,7 | 0,6 | Uppgift saknas. |KP jan. 2006 | 0,3 | 1,4 | 1,5 | 2,4 | Uppgift saknas. |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | KP dec. 20061 | -2,2 | -1,8 | -1,8 | -0,8 | -0,2 |KOM nov. 2006 | -2.4 | -2.3 | -2.3 | -2.7 | Uppgift saknas |KP jan 20061 | -2,8 | -1,3 | -0,7 | 0,4 | Uppgift saknas. |Strukturellt saldo2 (i % av BNP) | KP dec. 20063 | -3,8 | -2,9 | -2,0 | -1,0 | -0,4 |KOM nov. 20064 | -4.0 | -3.5 | -2.5 | -2.7 | Uppgift saknas. |KP jan. 2006 | -3,8 | -2,3 | -1,4 | 0,3 | Uppgift saknas. |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | KP dec. 2006 | 74,2 | 68,3 | 66,7 | 63,2 | 59,4 |KOM nov. 2006 | 74,2 | 69,6 | 69,0 | 68,6 | Uppgift saknas. |KP jan. 2006 | 76,7 | 70,8 | 68,9 | 67,3 | Uppgift saknas. |Anmärkningar: 1Kommissionens beräkningar baseras på uppgifterna i programmet. 2Konjunkturrensat saldo (liksom i föregående rader) utan beaktande av engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. 3 Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt programmet (1,6 % av BNP 2005, 1,1 % av BNP 2006,0,2 % av BNP 2007, 0,2 % av BNP 2008 och 0,2 % av BNP 2009 – samtliga underskottsminskande). 4 Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt kommissionens höstprognos 2006 (1,6 % av BNP 2005, 1,1 % av BNP 2006, 0,2 % av BNP 2007 och 0 % av BNP 2008 – samtliga underskottsminskande). 5 Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på 2,2, 1,7, 1,7 respektive 1,6 % för perioden 2005–2008. 6 Uppgifterna i konvergensprogrammet från januari motsvarar konsumentprisindex. Källor: Konvergensprogrammet (KP), kommissionens höstprognos 2006 (KOM) och kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Den 7 december 2006 överlämnade de maltesiska myndigheterna nya uppgifter till Eurostat om BNP sedan 1995, som – i förhållande till de uppgifter som offentliggjordes i september 2006 – visade på nedskrivningar av de nominella BNP-nivåerna på upp till cirka 1 % mellan 1996 och 2003. För 2004 och 2005 har nominella BNP skrivits upp med 0,4 resp. 0,9 % och för första halvåret 2006 motsvarar ändringen 1,1 %. Dessa revideringar utfördes under det normala förfandet för bedömning av överensstämmelsen med Eurostats statistiska praxis. Det är dessa senaste uppgifter som kommissionen har använt vid sin bedömning av det uppdaterade programmet.[3] Meddelande från kommissionen inför Europeiska rådets vårmöte: ”Implementing the renewed Lisbon strategy for growth and jobs - A year of delivery”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[4] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU, 12.10.2006, KOM(2006) 574, och Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006): ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[5] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[6] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[7] Särskilt saknas uppgifter om sektorsindelade saldon i specifika prognoser för ut- och inlåning netto gentemot utlandet för 2006–2009 samt om sysselsättning och arbetskraftens produktivitet per arbetstimme.


				|

		52014DC0411

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Frankrikes nationella reformprogram 2014 med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram 2014 /* COM/2014/0411 final - 2014/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Frankrikes nationella reformprogram 2014
med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram 2014

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande
och korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av ekonomiska och finansiella
kommitténs yttrande,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och,
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och
regeringscheferna om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt
ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp
av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om
insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt
helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de
landsspecifika rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Frankrikes nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om Frankrikes
uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2017. Den 15
november 2013 avgav kommissionen i enlighet med förordning (EU) nr 473/2013[5]
ett yttrande om Frankrikes utkast till budgetplan 2014[6].
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[7],
som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen på grundval av
förordning (EU) nr 1176/2011 rapporten om varningsmekanismen[8], i vilken Frankrike
identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en
fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
efterstäva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa en
normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen
resultaten av sin fördjupade granskning av Frankrike[9] i enlighet med
artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog
kommissionen slutsatsen att Frankrike fortfarande har makroekonomiska obalanser
som kräver särskild övervakning och beslutsamma politiska åtgärder. I synnerhet
behöver den försämrade handelsbalansen, den minskade konkurrenskraften och
följderna av den höga offentliga skuldsättningen ständig politisk
uppmärksamhet.
(8)
Den 7 maj 2014 lade Frankrike fram sitt nationella
reformprogram 2014 och sitt stabilitetsprogram 2014. I syfte att beakta deras
inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.
(9)
Målet för budgetstrategin i stabilitetsprogrammet
2014 är att korrigera det alltför stora underskottet senast 2015 och nå det
medelfristiga målet 2017. Programmet bekräftar det tidigare medelfristiga målet
om en strukturellt balanserad budget, som är strängare än vad stabilitets- och
tillväxtpakten kräver. Enligt programmet ska underskottet ned till 3 % av
BNP 2015, över det mål som anges i rådets rekommendation av den 21 juni 2013.
Efter det är de planerade (omberäknade) årliga framstegen i riktning mot det
medelfristiga målet lägre än minimikravet på 0,5 % av BNP. Totalt sett
överensstämmer programmets budgetstrategi endast delvis med stabilitets- och
tillväxtpaktens krav. Enligt programmet spås statsskulden kulminera med
95,6 % av BNP 2014 och 2015 och sedan sjunka till 91,9 % 2017. Det
makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets prognoser är
rimliga för 2014 och något optimistiska för 2015, där BNP spås öka med
1,0 % i år och 1,7 % nästa år, jämfört med 1,0 % och 1,5 %
i kommissionens vårprognos 2014. I april 2014 avgav det oberoende höga rådet
för offentliga finanser (Haut Conseil des finances publiques) ett
yttrande om programmets makroekonomiska scenario. Den 5 mars 2014
rekommenderade kommissionen att Frankrike borde anstränga sig mer för att helt
efterleva rådets rekommendation enligt förfarandet vid alltför stora
underskott. I stabilitetsprogrammet skisseras ett antal ytterligare åtgärder
för 2014, bland annat indragna anslag till ministerier som ett led i en
tilläggsbudget och de första verkningarna av det sparpaket på 50 miljarder
euro som regeringen tillkännagett. Mot denna bakgrund och med beaktande av att
den budgetkonsolidering som uppnåddes 2013 var högre än vad som väntats när
kommissionen lade fram sin rekommendation, kan programmet på det hela taget
anses motsvara kommissionens rekommendation. Budgetkonsolideringsåtgärderna är
inte tillräckligt detaljerade för att det trovärdigt ska kunna sägas att det
alltför stora underskottet kommer att ha korrigerats senast 2015, vilket stöds
av kommissionens prognos om ett underskott på 3,4 % av BNP nästa år och en
därtill hörande strukturjustering som ligger betydligt under den nivå som rådet
rekommenderade. Riskerna för regeringens mål tenderar dessutom att peka nedåt.
Bland annat har flera av de kompletterande åtgärder som tillkännagetts i
programmet för 2014 ännu inte antagits, och de planerade besparingarna för 2015
är mycket omfattande. På grundval av kommissionens prognos är
budgetåtstramningarna 2013–2014 för små med 0,2 procentenheter av BNP sett
till (korrigerad) förändring av den strukturella balansen och med 0,1 procentenhet
av BNP sett till omfattningen på de åtstramningar som ansågs nödvändiga när
rådet lade fram sin rekommendation. Rådet anser utifrån sin bedömning av
programmet och kommissionens prognos, i enlighet med rådets förordning (EG)
nr 1466/97, att de åtgärder som ligger till grund för budgetstrategin
behöver utstofferas mer och att kompletterande åtgärder behövs för att följa
rådets rekommendation och sedan komma på rätt väg mot det medelfristiga målet.
Särskilt bör kompletterande åtgärder anges i den kommande ändringsbudgeten för
2014.
(10)
Eftersom statsskulden är hög och fortfarande ökar
och eftersom tidsfristen för korrigering av det alltför stora underskottet
förlängdes till 2015, är det desto viktigare att 2014 års budget verkligen
efterlevs och avsevärda konsolideringar genomförs med beslutsamhet 2015.
Särskilt bör de offentliga utgifterna öka mycket långsammare än de senaste
åren, vilket den franska regeringen planerar. Därför föreligger ett behov av att ytterligare
konkretisera strategin för minskning av utgifterna genom en intensifiering av
den pågående översynen av utgifterna och eventuellt en omställning av
omfattningen på det offentligas insatser. Stora besparingar på kort sikt kan inte genomföras utan en avsevärd
minskning av ökningstakten i utgifterna för social trygghet, som utgör nästan hälften av de offentliga
utgifterna. Det omfattar nedskärningar i utgifterna för hälso- och sjukvård och
pensioner, bland annat genom mer långtgående årliga utgiftsmål för vården och
tillfälliga frysningar av pensionerna och andra sociala förmåner, vilket
regeringen för närvarande planerar. Vidare torde den planerade nya lagen om
decentralisering förenkla de olika administrativa nivåerna i Frankrike och
undanröja administrativa överlappningar och nå fler synergieffekter,
effektivitetsvinster och besparingar genom att administrativa nivåer slås samman eller
avskaffas. På det här området kommer de strukturella reformerna i
stabilitetsprogrammet inte att få effekt förrän på medellång sikt, även om tidsplanen har tidigarelagts sedan stabilitetsprogrammet lades
fram, men reformerna är behäftade med allvarliga
genomföranderisker. Kontrollen över de lokala myndigheternas utgifter bör också
stärkas, bland annat genom ett tak för de årliga ökningarna av de lokala
skatteinkomsterna, samtidigt som den planerade nedskärningen av bidragen från
den nationella regeringen genomförs utan pardon. Förutom behovet av
kortfristiga besparingar är även de offentliga finansernas långsiktiga
hållbarhet bekymmersam. De offentliga vårdutgifterna har visserligen hållits
under kontroll de senaste åren, men mer krävs för att göra hälso- och
sjukvårdssystemet mer konstadseffektivt. Särskilt behöver fler
kostnads-begränsande strategier genomföras, eftersom vårdsystemet spås få
betydligt högre utgifter på medellång och lång sikt. Områden som bör
effektiviseras är bland annat läkemedelsutgifter och administrativa utgifter
samt sjukhusvård. Slutligen antogs en pensionsreform i december 2013 med målet
att göra pensionssystemet långsiktigt hållbart.
Pensionsreformen är dock inte tillräcklig för att få bort systemets underskott, särskilt underskotten i systemen för statstjänstemän och anställda i
ett antal statskontrollerade företag. Enligt de franska myndigheternas
prognoser kommer de nya pensionsåtgärderna att allt som allt bara halvera
systemets totala underskott till omkring 0,5 % av BNP till 2020.
Justeringens storlek är dessutom behäftad med allvarliga risker, eftersom det
makroekonomiska scenario som ligger till grund för prognoserna kan visa sig
vara alltför optimistiskt. Den nyligen inrättade kommittén för uppföljning av
pensioner (Comité de suivi des retraites) bör se till att underskottet i
systemet successivt undanröjs.
(11)
Frankrike är en av de medlemsstater är
arbetskraften är dyrast. Särskilt minskar den höga skatten på arbete företagens
lönsamhet. För att stärka den kostnadsmässiga konkurrenskraften har den franska
regeringen tagit en rad initiativ för att minska skatten på arbete. En
skatterabatt för konkurrenskraft och sysselsättning (CICE) antogs i december 2012
och motsvarar en minskning av arbetskraftskostnaden för anställda som har högst
2,5 gånger minimilönen. En ytterligare sänkning på 10 miljarder euro
av arbetskraftskostnaderna tillkännagavs som en del av en ansvars- och
solidaritetspakt i januari 2014. Dessa två åtgärder kommer att omfatta
30 miljarder euro eller 1,5 % av BNP, vilket är i samma
storleksordning som den totala ökningen av företagsskatten 2010–2013 och
uppväger enbart hälften av skillnaden mellan Frankrike och medelvärdet för euroområdet
i fråga om arbetsgivaravgifter. Dessutom gynnas
exportföretagen, som tenderar att betala ut högre löner, mindre av CICE än de
icke-exporterande företagen, vilket minskar åtgärdens
bidrag till konkurrenskraften. Ansvars- och solidaritetspakten omfattar en minskning
av arbetskraftskostnaden för låga löner i spannet 1,6–3,5 gånger
minimilönen. Den åtgärden, som förväntas träda i kraft 2016, får en mer direkt
inverkan på exportföretagen. Lönebildningen i Frankrike tenderar att snedvrida
lönestrukturen och begränsa företagens möjligheter att anpassa lönerna under
lågkonjunkturer. Det höga rådet för finansiering av det sociala skyddet (Haut
Conseil du financement de la protection sociale) har bedömt hur olika
undantag från socialskyddsavgifterna påverkar sysselsättningen, men man har i
mindre grad uppmärksammat inverkan på löner och konkurrenskraft. Trots att
omfattande undantag införts för arbetstagare med minimilön förblir kostnaderna
för arbetskraft som får minimilön höga. De här undantagen bidrog till att hålla
arbetskraftskostnaderna nere under 2013, vilket är positivt, men den franska
minimilönen erbjuder en av de högsta köpkrafterna i EU. Minimilönen bör därför
fortsätta att utvecklas på ett sätt som stöder konkurrenskraft och
sysselsättning. Frankrike har bara några få undantag från den lagfästa
minimilönen, och mer kan göras för att minska arbetskraftskostnaden i utsatta
grupper.
(12)
Frankrikes globala rangordning i ett antal
internationella undersökningar av företagsmiljön har sjunkit. Vissa åtgärder
har vidtagits som ett led i den ”förenklingschock” som lanserades i juli 2013
för att förenkla kontakterna mellan företagen och förvaltningen, men
företagsmiljön behöver förenklas ytterligare. Ett antal åtgärder i
förenklingsplanen behöver dessutom fortfarande utformas och genomföras.
Särskild uppmärksamhet bör fästas vid föreskrifter enligt arbetslagen och
redovisningsregler som följer storlekströsklar och som hämmar de franska
företagens tillväxt. De kan ha betydelse för småföretagens svårigheter att nå
en storlek som gör det möjligt för dem att exportera och vara innovativa.
Politiska initiativ för att öka de privata företagens FoU-utgifter och
innovation, bland annat skatterabatten för forsknings- och
konkurrenskraftskluster, har hittills haft blandad framgång. Industrins
avtagande betydelse i den franska privata sektorn innebär att de privata
företagens FoU-utgifter stagnerar, även om enskilda företag kan göra betydande
satsningar. Därför är en stor del av FoU fortfarande offentligt finansierad,
både direkt genom offentlig forskning eller indirekt genom subventioner. De
befintliga verktygen bör effektiviseras för att få de privata företagen att
anslå mer pengar till FoU och innovation. Särskilt kan medlen till
konkurrenskraftsklustren används bättre för att främja stordriftseffekter och
förbättra innovationsspridningen. Insatserna kan också göras mer verkningsfulla
om man låter klustren bli verkliga nätverk av företag med positiva bieffekter.
Slutligen spås kostnaderna för forskningsavdraget uppgå till 5,8 miljarder
euro 2014 (nästan 0,3 % av BNP). Trots åtgärdens kostnad finns det ingen
utvärdering av dess inverkan på FoU att tillgå.
(13)
Även om hinder i fråga om associationsform,
ägarkrav eller prisreglering avlägsnats för vissa yrken (t.ex. veterinärer)
finns det för en majoritet av dem fortfarande hinder att få tillgång till eller
utöva yrket (t.ex. taxiförare, vårdyrken, notarier och juridiska yrken i
allmänhet). Principen om spärrad intagning till många yrken (läkare,
farmaceuter m.m.) hindrar fortfarande tillgången till tjänster, och kan ses
över utan att kvaliteten och säkerheten äventyras. Hittills har ingen grundlig
bedömning av behovet av och proportionaliteten i begränsningarna för de
lagreglerade yrkena gjorts. Inom detaljhandeln kvarstår betungande tillståndskrav
för att öppna butiker, bl.a. på grund av stadsplaneringsföreskrifter, och
förbudet mot försäljning med förlust gäller fortfarande, vilket hämmar
konkurrensen och drabbar konsumenterna. Än så länge har inga konkreta åtgärder
vidtagits i Frankrike för att undanröja hindren för tillträde till
detaljhandeln. Inom el- och gasdistributionen fasas de reglerade priserna ut
för företagskunder. Priserna fortsätter dock att vara reglerade för hushåll,
och för el underskrider priserna kostnaderna och det finns liten tillgång till
alternativa leverantörer. När det gäller energilänkar bör de pågående
projekten, särskilt med Spanien, färdigställas för att stärka el- och
gaslänkarna till grannländerna. Inom järnvägssektorn hindrar fortfarande
barriärerna för marknadstillträde marknaden från att fungera effektivt.
Frankrike har inte konkurrensutsatt sin inhemska tågpassagerarmarknad, utom för
internationella förbindelser, och det finns få nya aktörer. Man har inlett en
reform av järnvägssektorn för att göra den mer ekonomiskt hållbar. Ett
lagförslag lades fram i oktober 2013 och behandlas nu av parlamentet. Bland
annat är det tänkt att en infrastrukturförvaltare ska inrättas med en vertikalt
integrerad struktur där den nuvarande operatören ingår. Denna nya struktur kan
hindra att alternativa operatörer får tillgång till järnvägsnätet.
(14)
Frankrike har ett högt och stigande totalt
skattetryck. Kvoten mellan skatter och BNP var 2013 med 45,9 % en av de
högsta i EU och hade ökat med 3,3 procentenheter sedan
budgetkonsolideringen inleddes 2010. Mot den bakgrunden har en skattekommitté (Assises de la fiscalité) lämnat underlag för en reform av
skattesystemet. Små framsteg har gjorts hittills med att sänka de lagfästa
inkomstskattesatserna för privatpersoner och företag och effektivisera momsen.
I stället har en temporär extraskatt på storföretag förlängts till 2015, och
det leder till att den totala lagfästa bolagsskatten kulminrerar på 38,1 %
(den normala skattesatsen är redan en av EU:s högsta på 33,3 %). Den
franska regeringen har tillkännagett att skattesatsen ska sänkas gradvis och
2020 nå 28 %, men det finns inga uppgifter om exakt när det ska ske.
Begränsade framsteg har också gjorts det senaste året med att minska och
förenkla inkomstskatteutgifterna. Trots vissa framsteg inom miljöskatter (bland
annat har en koldioxidskatt, contribution climat énergie, införts
gradvis) förblir miljöskatterna låga, räknat som andel av BNP. Vidare är de
franska punktskatterna inte indexreglerade i takt med inflationen, och vissa
omfattande miljöskadliga subventioner kvarstår, t.ex. den förmånliga
punktskatten på diesel. Slutligen vidtogs inga ytterligare
åtgärder 2013 för att minska bolagsskattens gynnande av lånefinansiering och
därigenom förebygga en ökad privat skuldsättning.
(15)
Även om Frankrike vidtog ett antal politiska
åtgärder fortsatte arbetsmarknaden att försämras 2013 och allvarliga utmaningar
kvarstår. Arbetslösheten fortsatte att stiga till 10,3 % under 2013 (jämfört med 7,5 % 2008). Frankrikes
arbetsmarknad är fortfarande segmenterad, med mycket få övergångar från
tidsbegränsad till fast anställning (sannolikheten att gå från en tillfällig
till en fast anställning var 2010 bara 10,6 %, jämfört med 25,9 % i
genomsnitt i EU). Kollektivavtalet om anställningstrygghet omsattes i en lag
som antogs i juli 2013. Även om den reformen är ett steg i rätt riktning, är
dess inverkan än så länge ojämn. Bland annat har få
företag utnyttjat den möjlighet att ingå företagsavtal som
lagen medger i syfte att öka flexibiliteten i arbetsvillkoren i händelse av
tillfälliga ekonomiska svårigheter. Andelen uppsägningar som ifrågasätts i
domstol har dock minskat betydligt. Även om arbetsmarknadens parter förhandlade
2014 för att se över systemet för arbetslöshetsförmåner, förväntas inte den nya
överenskommelsen leda till några större minskningar av underskottet i systemet.
Systemet för arbetslöshetsförmåner hade 2013 ett totalt underskott på nästan
1 % av BNP, och det krävs fler strukturella åtgärder för att det ska bli
hållbart. Vissa delar, t.ex. villkoren för att vara berättigad till förmåner,
förmånernas minskning med tiden och förmånsnivåerna för högavlönade
arbetstagare, ändrades bara marginellt efter den senaste överenskommelsen
mellan arbetsmarknadens parter i mars 2014, och de bör ändras mer för att se till
att incitamenten att arbeta är tillräckliga. Tack vare flera pensionsreformer
har sysselsättningen för arbetstagare i åldrarna 55–64 konstant ökat de senaste
tre åren. Sysselsättningen hos äldre franska arbetstagare (45,6 % under
2012) är dock betydligt lägre än genomsnittet i EU (-4,5 procentenheter
lägre) och bara 55 % av de äldre arbetstagarna i Frankrike går i pension
direkt efter anställning (2008–2011). Det får till följd att arbetslösheten i
den här åldersgruppen har ökat avsevärt de senaste åren. Det finns alltså ett
behov av utvidgade åtgärder för att öka de här arbetstagarnas anställbarhet och
se över incitamenten för dem att fortsätta arbeta eller återgå till arbetet.
(16)
PISA-undersökningen 2013 visade att Frankrikes
ojämlikhet i fråga om utbildning är en av de högsta i OECD-länderna. En
sjättedel av de franska ungdomarna lämnar utbildningssystemet utan
avgångsbetyg. Det är särskilt oroande eftersom ungdomsarbetslösheten i slutet
av 2013 var 25,5 % och eftersom risken att bli arbetslös var nästan dubbelt
så stor för de minst kvalificerade ungdomarna. Åtgärder för att främja
lärlingsutbildningar bör särskilt inriktas på de minst kvalificerade
ungdomarna. Vissa framsteg på området har gjorts genom den
reform av den obligatoriska utbildningen som inleddes i juli 2013 och den nya lagen om yrkesutbildning och livslångt lärande som
antogs i mars 2014. Det är dock för tidigt att säga om dessa åtgärder verkligen
kommer att minska ojämlikheten i utbildningssystemet, och den nya plan för
lägre sekundär utbildning i mindre gynnade områden som tillkännagavs i januari
2014 har ännu inte genomförts. Slutligen har övergången från skola till
arbetsliv underlättats, men antalet lärlingar minskade 2012 och systemen
gynnade högskolestuderande i allt högre grad.
(17)
Kommissionen har inom ramen för den europeiska
planeringsterminen gjort en omfattande analys av Frankrikes ekonomiska politik.
Den har gjort en bedömning av stabilitetsprogrammet och det nationella
reformprogrammet. Kommissionen har inte bara tagit hänsyn till programmens
relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i
Frankrike, utan även tagit hänsyn till huruvida de är förenliga med EU:s regler
och riktlinjer, eftersom det är meningen att man ska stärka den övergripande
ekonomiska styrningen i unionen genom att låta framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer
inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i
rekommendationerna 1–7.
(18)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Frankrikes stabilitetsprogram och dess yttrande[10]
återspeglas särskilt i rekommendation 1.
(19)
Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning
och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och
stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning
(EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–6.
(20)
Kommissionen har också inom den europeiska
planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som
helhet. Mot denna bakgrund har specifika rekommendationer utfärdats till de
euroländerna. Frankrike bör också se till att dessa rekommendationer genomförs
fullständigt och i tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Frankrike att
vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Stärka
budgetstrategin, inbegripet genom att ytterligare specificera de ingående
åtgärderna för år 2014 och senare så att det alltför stora underskottet kan
korrigeras på ett varaktigt sätt senast 2015 genom att strukturjusteringsmålen
i rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott
uppfylls. För att man ska åstadkomma en varaktig korrigering av obalanserna i
de offentliga finanserna krävs det att man på ett trovärdigt sätt genomför
strukturreformer i syfte att öka anpassningsförmågan och främja tillväxt och
sysselsättning. Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet, sträva
efter en strukturjustering i riktning mot det medelfristiga målet på minst
0,5 % av BNP per år, och mer i gynnsamma ekonomiska lägen eller om så krävs
för att se till att skuldmålet uppfylls, för att den höga statsskulden ska
minska på lång sikt. Öka satsningarna på effektivisering i alla delar av den
offentliga sektorn, inbegripet genom en eventuell omdefinition av de offentliga
insatsernas räckvidd. Särskilt vidta åtgärder för att avsevärt minska
ökningarna i utgifterna för social trygghet från och med 2015 enligt planerna,
genom att sätta upp ambitiösare årliga utgiftsmål för hälso- och sjukvård,
hålla pensionskostnaderna under kontroll och förenkla familjebidrag och
bostadsbidrag. Fastställa en tydlig tidsplan för den pågående
decentraliseringen och ta de första stegen senast i december 2014 för att
undanröja överlappande förvaltningsnivåer, underlätta sammanslagningar av
kommuner och förtydliga ansvaret för varje förvaltningsnivå. Sätta ett tak på
den årliga ökningen av kommunalskatteintäkterna och planenligt minska de
statliga bidragen. Förutom besparingar på kort sikt, ta itu med de
prognosticerade ökningarna av offentliga utgifter för hälso- och sjukvård på
medellång och lång sikt, bland annat utgifterna för läkemedel, och vid behov
vidta ytterligare åtgärder för att se till att pensionssystemet fås i balans
senast 2020 på ett hållbart sätt, särskilt de befintliga specialsystemen.
2.           Se till att minskningen av
arbetskraftskostnaderna genom skattekrediten för konkurrenskraft och
sysselsättning (crédit d’impôt compétitivité emploi) fortsätter. Agera
för att ytterligare sänka arbetsgivarens sociala avgifter i enlighet med
åtagandena i ansvars- och solidaritetspakten, och se till att inga andra
åtgärder förtar dess verkan och att den målinriktning som nu planeras inte
ändras. Ytterligare utvärdera de ekonomiska följderna av undantag från sociala
avgifter, särskilt vad gäller sysselsättning, lönebildning och konkurrenskraft,
och vid behov vidta nödvändiga åtgärder. På ett budgetneutralt sätt ytterligare
sänka arbetskrafts-kostnaderna för de lägst avlönade, särskilt genom riktade
minskningar av arbetsgivarens sociala avgifter med beaktande av olika ordningar
för lönebidrag.
3.           Förenkla reglerna för
företagens administration, beskattning och redovisning och vidta konkreta
åtgärder för att genomföra regeringens pågående förenklingsplan före december
2014. Eliminera regelhinder för företagens tillväxt, särskilt genom att se över
storlekskriterier i föreskrifterna för att undvika tröskeleffekter. Förenkla
och effektivisera innovationspolitiken, särskilt genom en utvärdering och vid
behov en anpassning av forskningsavdraget (crédit d’impôt recherche). Se till att resurserna
styrs till de effektivaste konkurrenskraftklustren och främja de ekonomiska
effekterna av innovationer som tagits fram i klustren.
4.           Avlägsna omotiverade
restriktioner för tillträdet till och utövandet av lagreglerade yrken, minska
kostnaderna för tillträde till ett visst yrke och främja konkurrensen på
tjänstemarknaden. Vidta ytterligare åtgärder för att minska regelbördan i
detaljhandeln, särskilt genom att förenkla tillståndsförfarandena för
etablering av försäljningsställen och upphävande av förbudet mot försäljning
till underpris. Se till att reglerade gas- och eltariffer för hushållskunder
sätts på en lämplig nivå som inte hindrar konkurrensen, samtidigt som
överkomliga villkor upprätthålls för utsatta grupper. Stärka el- och
gaslänkarna med Spanien, särskilt gaslänkarna i syfte att helt integrera den
iberiska gasmarknaden med den europeiska. Inom järnvägen se till att den nya
enhetliga infrastrukturförvaltaren är oberoende från den historiska
trafikoperatören, och vidta åtgärder för att konkurrensutsätta den inhemska
passagerartransporten före 2019.
5.           Minska skattebördan på
arbetskraft och öka satsningarna på att förenkla och effektivisera
skattesystemet. I detta syfte vidta åtgärder från och med 2015 års budget för
att avlägsna ineffektiva skatteutgifter för enskilda och företag i enlighet med
nya bedömningar och underlaget från kommittén Assises de la fiscalité,
samt sänka skattesatserna, vidta ytterligare åtgärder för att göra
bolagsskatten mindre gynnsam för skuldsättning, bredda skattebasen, särskilt på
konsumtion, och fasa ut miljöskadliga subventioner.
6.           Vidta ytterligare åtgärder
för att bekämpa stelhet på arbetsmarknaden, särskilt åtgärder för att reformera
villkoren i avtalen om bevarande av arbetstillfällen (accords de maintien de l’emploi) så att de
används oftare av företag i svårigheter. Vidta ytterligare åtgärder i samarbete
med arbetsmarknadens parter för att reformera systemet med
arbetslöshetsförmåner, så att systemet blir hållbart och ger tillräckliga
incitament till återgång till arbete. Intensifiera rådgivning och fortbildning
för äldre arbetstagare och se över berörda särskilda ordningar för
arbetslöshetsförmåner.
7.           Modernisera
yrkesutbildningen, genomföra reformen av den obligatoriska utbildningen och
vidta ytterligare åtgärder för att minska ojämlikheten i utbildningen, särskilt
genom ytterligare åtgärder mot avhopp från skolan i förtid. Se till att aktiva
arbetsmarknadsåtgärder verkligen stöder de mest utsatta grupperna. Förbättra
övergången från skola till arbete, särskilt genom att intensifiera åtgärderna
för vidareutveckling av lärlingsutbildningar, och då i synnerhet för
lågkvalificerade.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2014) 411 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 och
P7_TA(2014)0129.
[5]               EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.
[6]               C(2013) 8004 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 81 final.
[10]             Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation av den 28 maj 2008 om riskbegränsande åtgärder för ämnena 2-nitrotoluen och 2,4-dinitrotoluen [delgivet med nr K(2008) 2233] (Text av betydelse för EES)

text:
               31.5.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 141/20

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 28 maj 2008
   om riskbegränsande åtgärder för ämnena 2-nitrotoluen och 2,4-dinitrotoluen
   [delgivet med nr K(2008) 2233]
   (Text av betydelse för EES)
   (2008/405/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen (1), särskilt artikel 11.2, och
   av följande skäl:

               (1)

               Inom ramen för förordning (EEG) nr 793/93 har följande ämnen identifierats som prioriterade för riskbedömning i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 2364/2000 av den 25 oktober 2000 om den fjärde listan över prioriterade ämnen enligt rådets förordning (EEG) nr 793/93 (2):

                           —

                           2-nitrotoluen

                           —

                           2,4-dinitrotoluen

               (2)

               Den rapporterande medlemsstat som utsetts i enlighet med dessa förordningar har genomfört de delar av riskbedömningen som avser effekter av ämnena i fråga på människa och miljö i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 av den 28 juni 1994 om principer för bedömningen av risker för människor och miljö av existerande ämnen i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 793/93 (3) samt föreslagit en strategi för riskbegränsning.

               (3)

               Vetenskapliga kommittén för hälso- och miljörisker (Scher) har rådfrågats och avgett yttranden om den rapporterande medlemsstatens riskbedömningar. Yttrandena finns på den vetenskapliga kommitténs hemsida.

               (4)

               Resultaten av riskbedömningen och ytterligare resultat från strategierna för att begränsa riskerna finns i motsvarande meddelande från kommissionen (4).

               (5)

               På grundval av den bedömningen bör vissa riskbegränsande åtgärder rekommenderas för vissa ämnen. För de ämnen som inte uttryckligen tas upp i förteckningarna ges inga rekommendationer till adressaterna för denna rekommendation.

               (6)

               De riskbegränsande åtgärder som rekommenderas för arbetstagare bör behandlas inom ramen för arbetarskyddslagstiftningen, som bedöms vara ett lämpligt regelverk för att i tillräcklig utsträckning begränsa riskerna med de berörda ämnena.

               (7)

               De riskbegränsande åtgärder som föreslås i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats enligt artikel 15.1 i förordning (EEG) nr 793/93.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1
   2,4-DINITROTOLUEN
   (CAS-nr 121–14–2, EINECS-nr 204–450–0)
   Riskbegränsande åtgärder för miljön (1, 2, 3)

               1.

               De behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna bör i de tillstånd som utfärdas enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/1/EG (5) fastställa villkor, utsläppsgränsvärden eller likvärdiga parametrar eller tekniska åtgärder för 2,4-dinitrotoluen, för att kunna tillämpa bästa möjliga teknik (BAT), med hänsyn till anläggningarnas tekniska egenskaper, geografiska läge samt lokala miljöförhållanden.

               2.

               Medlemsstaterna bör noga följa tillämpningen av BAT för 2,4-dinitrotoluen (2,4-DNT) och rapportera alla viktiga förändringar till kommissionen inom ramen för informationsutbytet om BAT.

               3.

               Lokala utsläpp av 2,4-DNT till den akvatiska miljön och via utsläpp till luft bör, där så behövs, begränsas genom nationella bestämmelser som innebär att inga miljörisker förväntas.

         AVSNITT 2
   ADRESSATER

               4.

               Denna rekommendation riktar sig till alla branscher som importerar, framställer, transporterar, lagrar, använder i en beredning eller på annat sätt bearbetar, använder, bortskaffar eller återvinner ämnena, samt till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 28 maj 2008.

            På kommissionens vägnar

         Stavros DIMAS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 84, 5.4.1993, s. 1. Förordningen ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (2)  EGT L 273, 26.10.2000, s. 5.

      (3)  EGT L 161, 29.6.1994, s. 3.

      (4)  EUT C 134, 31.5.2008, s. 4.

      (5)  EUT L 24, 29.1.2008, s. 8.


title: 2012/771/EU: Kommissionens rekommendation av den 6 december 2012 om åtgärder för att uppmuntra tredjeländer att tillämpa miniminormer för god förvaltning i skattefrågor

text:
               12.12.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 338/37

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 6 december 2012
   om åtgärder för att uppmuntra tredjeländer att tillämpa miniminormer för god förvaltning i skattefrågor
   (2012/771/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               I ett internationellt sammanhang godtas att den nationella beskattningsrätten leder till olika skattelagstiftningar. I detta sammanhang har vissa, oftast små, tredjeländer med begränsade finansiella behov valt att ta ut en låg, generell inkomstskatt för både enskilda personer och företag, eller att inte ta ut någon inkomstskatt alls. Denna skattepolitik är inte nödvändigtvis olämplig i sig, så länge staten deltar i internationellt samarbete för att låta andra stater kontrollera efterlevnaden av sina skatteregler.

               (2)

               Alltför ofta åtföljs dock denna politik med låg inkomstskatt, eller ingen inkomstskatt alls, av bristande insyn eller bristfälligt informationsutbyte med andra stater. De berörda staterna lockar investeringar genom att erbjuda icke-bosatta skydd för vissa typer av rörliga intäkter eller kapital och låta dem dölja dessa intäkter eller detta kapital från skattemyndigheterna i sin hemviststat.

               (3)

               Olika initiativ har tagits i internationella sammanhang, t.ex. inom Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) eller G20, för att avhjälpa dessa problem. Dessutom har det globala forumet för transparens och informationsutbyte på skatteområdet (nedan kallat det globala forumet) utvecklat normer för insyn och informationsutbyte för skatteändamål. År 2009 kom det globala forumet överens om att se över tillämpningen av dessa normer. Forumet har inlett en omfattande process med inbördes granskning och många traditionella lågskattejurisdiktioner har gått med på att ingå bilaterala avtal om informationsutbyte i skattefrågor.

               (4)

               Inom EU behandlas frågor om insyn och informationsutbyte i rådets direktiv 2011/16/EU av den 15 februari 2011 om administrativt samarbete i fråga om beskattning och om upphävande av direktiv 77/799/EEG (1). Dessutom finns ett samförstånd inom EU om att skadliga skatteåtgärder inte är godtagbara, vilket gör det svårt för medlemsstaterna att bibehålla eller införa sådana åtgärder. Detta samförstånd uttrycks i uppförandekoden för företagsbeskattning i bilaga 1 till Ekofinrådets slutsatser av den 1 december 1997 om skattepolitik (2). Flera av de åtgärder som skulle kunna omfattas av uppförandekoden omfattas också av granskning enligt reglerna om statligt stöd i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget).

               (5)

               I sina förbindelser med tredjeländer har EU strävat efter att övertyga länderna om att ansluta sig till EU:s principer om insyn och informationsutbyte (som liknar de allmänt accepterade internationella normerna för insyn och informationsutbyte) och avskaffa skadliga skatteåtgärder i enlighet med kommissionens meddelande om god förvaltning i skattefrågor (3) och kommissionens meddelande om beskattning och utveckling – samarbete med utvecklingsländer för att främja god förvaltning i skattefrågor (4).

               (6)

               Medlemsstater vars skattebas har påverkats negativt av bristande insyn eller skadliga skatteåtgärder i tredjeländer har vidtagit åtgärder för att avhjälpa detta. Skattebetalarna bemöter dock dessa åtgärder med att slussa affärer eller transaktioner genom en annan jurisdiktion med en lägre skyddsnivå. Denna risk är särskilt relevant inom unionen med tanke på de ekonomiska aktörernas frihet att bedriva verksamhet var som helst i EU. Den skyddsnivå som går att uppnå inom EU mot en sådan urholkning av skattebasen tenderar därför att motsvara den lägsta skyddsnivå som erbjuds av någon medlemsstat.

               (7)

               Den snedvridning som denna situation ger upphov till inom unionen kan leda till artificiella kapitalflöden och överflyttningar av skattebetalare på den inre marknaden och kan på så sätt skada den inre marknadens funktion och även urholka medlemsstaternas skattebaser. Denna snedvridning bör avhjälpas med en gemensam strategi för alla medlemsstater.

               (8)

               Därför är det nödvändigt att tydligt ange dels miniminormer för god förvaltning i skattefrågor, i fråga om både insyn och informationsutbyte och skadliga skatteåtgärder, dels ett antal åtgärder som kan vidtas gentemot tredjeländer för att uppmuntra dem att följa dessa normer.

               (9)

               När det gäller insyn och informationsutbyte har det fastställts en internationellt erkänd norm i de direktiv som det globala forumet kom överens om 2009. Dessa direktiv bör därför bilda utgångspunkt för den här rekommendationen. När det gäller skadliga skatteåtgärder har uppförandekoden för företagsbeskattning visat sig vara en relevant referenspunkt inom EU. Medlemsstaterna har åtagit sig att främja uppförandekodens principer i tredjeländer. Därför är det lämpligt att hänvisa till kriterierna i uppförandekoden i den här rekommendationen. Det är också lämpligt att hänvisa till arbetet i den grupp för en uppförandekod (företagsbeskattning) som har inrättats i rådet för att bedöma de skatteåtgärder som kan omfattas av uppförandekoden för företagsbeskattning (5). De ärenden som har granskats av denna grupp kan underlätta bedömningen av huruvida en viss åtgärd ska betraktas som skadlig.

               (10)

               Denna rekommendation bör innehålla ett antal åtgärder som ska tillämpas för tredjeländer som inte följer miniminormerna för god förvaltning i skattefrågor. Genom att tillämpa dessa åtgärder gemensamt skulle medlemsstaterna avsevärt öka den övergripande effektiviteten i de åtgärder som de vidtar var för sig. Därmed skulle det gå att minska förlusten av skatteintäkter, sänka de administrativa kostnaderna för skattemyndigheterna och minska skattebetalarnas börda för att efterleva reglerna.

               (11)

               För att främja tillämpningen av miniminormer för god förvaltning i skattefrågor behöver det också införas positiva åtgärder för att uppmuntra de tredjeländer som följer normerna eller som har åtagit sig att följa normerna men behöver stöd till detta.

               (12)

               De åtgärder som anges i den här rekommendationen och som vidtas av medlemsstaterna måste vara förenliga med unionslagstiftningen, särskilt de grundläggande friheter som anges i EUF-fördraget.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   1.   Syfte
   I denna rekommendation anges kriterier för att identifiera tredjeländer som inte följer miniminormer för god förvaltning i skattefrågor. Dessutom införs en förteckning över åtgärder som medlemsstaterna får vidta mot tredjeländer som inte uppfyller dessa normer och för att uppmuntra tredjeländer som följer dem.
   Denna rekommendation avser inkomstbeskattning.
   2.   Definitioner
   I denna rekommendation gäller följande definitioner:
   a)   inkomstskatt: all skatt på inkomster, oavsett om den tas ut från enskilda invånare eller juridiska personer och oavsett hur skatten tas ut, som införs för en stats räkning eller för dess politiska underavdelningar eller lokala myndigheter.
   b)   tredjeland: varje jurisdiktion som inte är en medlemsstat.
   c)   nationell svartlista: en lista som införs av en medlemsstat över andra jurisdiktioner för vilka medlemsstaten tillämpar förutbestämda skatteåtgärder eller skatteriktlinjer.
   3.   Miniminormer för god förvaltning i skattefrågor
   Ett tredjeland uppfyller endast miniminormerna för god förvaltning i skattefrågor om

               a)

               det har infört juridiska, tillsynsrelaterade och administrativa bestämmelser som är avsedda att följa de normer för insyn och informationsutbyte som anges i bilagan och effektivt tillämpar dessa bestämmelser,

               b)

               det inte tillämpar skadliga skatteåtgärder inom området för företagsbeskattning.

         Skatteåtgärder som innebär en påtagligt lägre effektiv beskattningsnivå, inbegripet nollbeskattning, än den som normalt tillämpas i tredjelandet i fråga, ska anses vara potentiellt skadliga. En sådan beskattningsnivå kan vara en följd av den nominella skattesatsen, skattebasen eller andra relevanta faktorer.
   Vid bedömningen av om dessa åtgärder är skadliga bör det bland annat tas hänsyn till

               a)

               om förmånerna beviljas endast dem som inte är bosatta i tredjelandet i fråga eller beviljas för transaktioner med personer som inte är bosatta där, eller

               b)

               om förmånerna är fullständigt avgränsade från den inhemska ekonomin så att de inte påverkar den nationella skattebasen, eller

               c)

               om förmånerna beviljas även om det inte förekommer någon egentlig ekonomisk verksamhet eller egentlig ekonomisk närvaro i det tredjeland som erbjuder dessa skatteförmåner, eller

               d)

               om reglerna för beräkning av vinsten från en verksamhet inom en multinationell företagsgrupp avviker från internationellt allmänt vedertagna principer, särskilt de regler som överenskommits inom Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling, eller

               e)

               om det inte finns några möjligheter till insyn i skatteåtgärderna, inbegripet när lagstiftningen tillämpas mindre strikt och utan insyn på administrativ nivå.

         När medlemsstaterna tillämpar dessa kriterier bör de ta hänsyn till slutsatserna från gruppen för en uppförandekod (företagsbeskattning) i fråga om skatteåtgärder som den har bedömt som skadliga.
   4.   Åtgärder riktade mot tredjeländer som inte följer de miniminormer som anges i punkt 3

               4.1

               Medlemsstaterna bör för tillämpningen av punkt 4.3 offentliggöra svartlistor över tredjeländer som inte uppfyller de miniminormer som anges i punkt 3. I dessa svartlistor bör det hänvisas till denna rekommendation.

               4.2

               De medlemsstater som har infört nationella svartlistor bör i dessa listor föra in de tredjeländer som inte uppfyller de miniminormer som anges i punkt 3.

               4.3

               Varje medlemsstat som har ingått ett dubbelbeskattningsavtal med ett tredjeland som inte uppfyller de miniminormer som anges i punkt 3 bör antingen försöka omförhandla, upphäva eller säga upp avtalet, beroende på vad som är lämpligast för att förbättra det berörda tredjelandets tillämpning av normerna.

         5.   Åtgärder för att främja tredjeländer som följer de miniminormer som anges i punkt 3

               5.1

               Medlemsstaterna bör ta bort tredjeländer som uppfyller de miniminormer som anges i punkt 3 från de svartlistor som avses i punkt 4.1.

               5.2

               Medlemsstaterna bör överväga att ta bort tredjeländer som uppfyller de miniminormer som anges i punkt 3 från de befintliga nationella svartlistor som avses i punkt 4.2.

               5.3

               Medlemsstaterna bör överväga att inleda bilaterala förhandlingar i syfte att ingå dubbelbeskattningsavtal med tredjeländer som uppfyller de miniminormer som anges i punkt 3.

         6.   Åtgärder för att främja tredjeländer som har åtagit sig att följa de miniminormer som anges i punkt 3

               6.1

               Medlemsstaterna bör överväga att erbjuda ett närmare samarbete och bistånd till tredjeländer, särskilt utvecklingsländer, som har åtagit sig att uppfylla de miniminormer som anges punkt 3, för att hjälpa dessa länder att effektivt motverka skatteundandragande och aggressiv skatteplanering. För detta ändamål skulle de kunna sända ut skatteexperter till sådana länder under en begränsad period.
               Vid sin bedömning av tredjeländers åtagande om att uppfylla miniminormerna bör medlemsstaterna ta hänsyn till alla konkreta indikationer på att åtagandet verkligen fullgörs, särskilt de åtgärder för att uppfylla normerna som det berörda tredjelandet redan har vidtagit.

               6.2

               Så länge som ett tredjeland får bistånd enligt punkt 6.1 och gör de framsteg som förväntas i fråga om att uppfylla normerna bör medlemsstaterna avstå från att vidta de åtgärder som avses i punkt 4, med undantag för omförhandling av dubbelbeskattningsavtal.

         7.   Uppföljning
   Medlemsstaterna bör informera kommissionen om de åtgärder som har vidtagits för att följa denna rekommendation samt eventuella ändringar av de åtgärderna.
   Kommissionen ska offentliggöra en rapport om tillämpningen av denna rekommendation inom tre år efter dess antagande.
   8.   Adressater
   Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 6 december 2012.

            På kommissionens vägnar

         Algirdas ŠEMETA

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EUT L 64, 11.3.2011, s. 1.

      (2)  EGT C 2, 6.1.1998, s. 1.

      (3)  KOM(2009) 201 slutlig av den 28 april 2009.

      (4)  KOM(2010) 163 slutlig av den 21 april 2010.

      (5)  EGT C 99, 1.4.1998, s. 1.

      BILAGA

         NORMER FÖR INSYN OCH INFORMATIONSUTBYTE

      A   TILLGÅNG TILL INFORMATION

                  A.1

                  Det berörda tredjelandet ska se till att dess behöriga myndigheter har tillgång till information om ägare och identitetsuppgifter för alla berörda enheter och arrangemang.

                  A.2

                  Det berörda tredjelandet ska se till att det upprättas en tillförlitlig redovisning för alla berörda enheter och arrangemang.

                  A.3

                  Bankuppgifter ska finnas tillgängliga för alla kontohavare.

            B   TILLTRÄDE TILL INFORMATION

                  B.1

                  De behöriga myndigheterna i det berörda tredjelandet ska ha befogenhet att inhämta information som är föremål för en begäran inom ramen för ett avtal om informationsutbyte från alla personer inom deras territoriella jurisdiktion som innehar eller kontrollerar sådan information, och befogenhet att överlämna denna information.

                  B.2

                  De rättigheter och skyddsåtgärder som är tillämpliga på personer i det anmodade tredjelandet ska vara förenliga med ett effektivt informationsutbyte.

            C   INFORMATIONSUTBYTE

                  C.1

                  Mekanismerna för informationsutbyte med medlemsstater ska vara utformade så att utbytet sker effektivt.

                  C.2

                  Det berörda tredjelandets mekanismer för informationsutbyte ska omfatta alla medlemsstater.

                  C.3

                  Det berörda tredjelandets mekanismer för informationsutbyte ska innehålla lämpliga bestämmelser för att garantera konfidentialiteten hos den information som fås från medlemsstaterna.

                  C.4

                  Det berörda tredjelandets mekanismer för informationsutbyte ska respektera de rättigheter och skyddsåtgärder som är tillämpliga på skattebetalare och tredje parter.

                  C.5

                  Det berörda tredjelandet ska i god tid lämna information inom ramen för sitt nätverk av avtal med medlemsstaterna.


title: Rådets rekommendation av den 16 februari 2010 om utseende av vice ordförande för Europeiska centralbanken

text:
               2.3.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 52/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 16 februari 2010
   om utseende av vice ordförande för Europeiska centralbanken
   2010/C 52/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 283.2 och 139.2 h, och med beaktande av artiklarna 11.2 och 43.3 i protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken.
   HÄRIGENOM REKOMMENDERAS
   att Vítor CONSTÂNCIO ska utses till vice ordförande för Europeiska centralbanken för en mandattid på åtta år från och med den 1 juni 2010.

      Utfärdad i Bryssel den 16 februari 2010.

            På rådets vägnar

         E. SALGADO

            Ordförande


title: Europaparlamentets och rådets rekommendation av den  15 februari 2006  om ytterligare europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen

text:
               4.3.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 64/60

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 15 februari 2006
   om ytterligare europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen
   (2006/143/EG)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 149.4 och 150.4,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   efter att ha hört Regionkommittén,
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               Rådets rekommendation 98/561/EG av den 24 september 1998 om europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen (3) har genomförts framgångsrikt, vilket framgår av kommissionens rapport av den 30 september 2004. Den högre utbildningen i Europa behöver emellertid förbättras ytterligare, särskilt vad avser kvaliteten, för att bli mer öppen för insyn och tillförlitlig för medborgarna i Europa och för studenter och forskare från andra delar av världen.

               (2)

               I rekommendation 98/561/EG uppmanades medlemsstaterna att stödja och vid behov skapa öppna kvalitetssäkringssystem. Nästan alla medlemsstater har inrättat nationella kvalitetssäkringssystem och tagit initiativ till eller gjort det lättare att inrätta ett eller flera organ för kvalitetssäkring och ackreditering.

               (3)

               I rekommendation 98/561/EG framhölls det att kvalitetssäkringssystemen bör bygga på ett antal viktiga komponenter, däribland utvärdering av program och högskolor genom interna och externa bedömningar där studenterna medverkar, offentliggörande av resultat och internationellt deltagande. Resultatet av bedömningen av kvalitetssäkringen har stor betydelse när det gäller att hjälpa högskolorna att nå bättre resultat.

               (4)

               De viktiga komponenter som avses i skäl 3 har allmänt genomförts i alla kvalitetssäkringssystem och har bekräftats av de europeiska utbildningsministrarna i Berlin (september 2003), som inom ramen för Bolognaprocessen arbetar för att förverkliga det europeiska området för högre utbildning.

               (5)

               Den europeiska sammanslutningen för kvalitetssäkring i den högre utbildningen (ENQA) inrättades 2000, och allt fler organ för kvalitetssäkring och ackreditering från alla medlemsstater ansluter sig till det.

               (6)

               Inom ramen för Bolognaprocessen antog utbildningsministrarna från 45 länder vid sitt möte i Bergen den 19 och 20 maj 2005, och som en uppföljning till mötet i Berlin i september 2003, de standarder och riktlinjer för kvalitetssäkring på området för europeisk högre utbildning som hade föreslagits av ENQA. De välkomnade även principen om ett europeiskt register över kvalitetssäkringsorgan grundat på nationell översyn och uppmanade ENQA att i samarbete med den europeiska universitetssammanslutningen EUA, högskolesammanslutningen EURASHE och studentorganisationen ESIB ytterligare utveckla metoderna för att genomföra detta och att genom uppföljningsgruppen för Bolognaprocessen rapportera till ministrarna. Vidare betonade ministrarna vikten av samarbete mellan nationellt erkända organ i syfte att förbättra det ömsesidiga erkännandet av beslut om ackreditering eller kvalitetssäkring.

               (7)

               EU:s åtgärder för att främja kvalitetssäkring bör utvecklas i överensstämmelse med de åtgärder som genomförs inom ramen för Bolognaprocessen.

               (8)

               Man bör upprätta ett register över oberoende och tillförlitliga organ för kvalitetssäkring i Europa, oavsett om de är regionala eller nationella, allmänna eller specialiserade, offentliga eller privata, för att främja öppenhet och insyn i den högre utbildningen och medverka till att examensbevis och utlandsstudier erkänns.

               (9)

               Inom ramen för Lissabonstrategin framhöll Europeiska rådet i Barcelona i mars 2002 slutsatsen att EU:s utbildningssystem bör bli ”kvalitetsreferens för hela världen”.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA

               1.

               att uppmuntra alla högskolor i det egna landet att införa eller utarbeta strikta system för intern kvalitetssäkring, i överensstämmelse med de standarder och riktlinjer för kvalitetssäkring på området för europeisk högre utbildning som antogs i Bergen inom ramen för Bolognaprocessen,

               2.

               att uppmuntra alla kvalitetssäkrings- eller ackrediteringsorgan i det egna landet att göra oberoende bedömningar, tillämpa de komponenter i kvalitetssäkringen som fastställs i rekommendation 98/561/EG och tillämpa de allmänna gemensamma standarder och riktlinjer vid bedömningen som antogs i Bergen; dessa standarder bör vidareutvecklas i samarbete med företrädare för den högre utbildningen; de bör tillämpas på ett sätt som skyddar och främjar mångfald och innovation,

               3.

               att uppmuntra företrädare för nationella myndigheter, den högre utbildningen och kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan att tillsammans med arbetsmarknadens parter upprätta ett ”europeiskt register över kvalitetssäkringsorgan” (”det europeiska registret”) grundat på nationell översyn enligt principerna i bilagan samt att fastställa villkoren för att införas i registret och reglerna för hur registret skall förvaltas,

               4.

               att möjliggöra för högskolor i det egna landet att välja det organ som bäst svarar mot deras behov och profil, när de väljer bland kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan i det europeiska registret, förutsatt att detta är förenligt med deras nationella lagstiftning eller tillåtet av deras nationella myndigheter,

               5.

               att tillåta högskolor att arbeta för en kompletterande bedömning av ett annat organ i det europeiska registret, exempelvis för att förbättra sitt internationella rykte,

               6.

               att främja samarbete mellan organen i syfte att bygga upp ömsesidigt förtroende och ömsesidigt erkännande av bedömningar avseende kvalitetssäkring och ackreditering och på detta sätt bidra till ett erkännande av kvalifikationer med syftet att studera eller arbeta i ett annat land,

               7.

               att säkerställa allmän tillgång till de bedömningar som gjorts av kvalitetssäkrings- eller ackrediteringsorganen i det europeiska registret.

         HÄRIGENOM UPPMANAS KOMMISSIONEN

               1.

               att i nära samarbete med medlemsstaterna fortsätta stödja samarbete mellan högskolor, kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan, behöriga myndigheter och andra organ som är verksamma på området,

               2.

               att vart tredje år lägga fram en rapport för Europaparlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om vilka framsteg som har gjorts när det gäller utvecklingen av kvalitetssäkringssystemen i de olika medlemsstaterna och om samarbetet på europeisk nivå, inbegripet de framsteg som har gjorts när det gäller ovannämnda mål.

      Utfärdad i Strasbourg den 15 februari 2006.

            På Europaparlamentets vägnar

         J. BORRELL FONTELLES

            Ordförande

            På rådets vägnar

         H. WINKLER

            Ordförande

      (1)  EUT C 255, 14.10.2005, s. 72.

      (2)  Europaparlamentets yttrande av den 13 oktober 2005 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 30 januari 2006.

      (3)  EGT L 270, 7.10.1998, s. 56.

      BILAGA
      ”Europeiskt register över kvalitetssäkringsorgan”
      Registret bör innehålla en förteckning över tillförlitliga organ vars bedömningar medlemsstaterna (och offentliga myndigheter i medlemsstaterna) kan lita på. Det bör bygga på följande huvudprinciper:

                  1.

                  Förteckningen över organ bör upprättas av företrädare för nationella myndigheter, företrädare för den högre utbildningen (högskolor, studerande, lärare och forskare) och kvalitetssäkrings- och ackrediteringsorgan i medlemsstaterna, i samarbete med arbetsmarknadens parter.

                  2.

                  Villkoren för att komma med i registret kan bland annat vara följande:

                              i)

                              Organet förpliktar sig att vara helt oberoende vid bedömningar.

                              ii)

                              Organet bör vara erkänt av åtminstone den medlemsstat inom vilken det är verksamt (eller av offentliga myndigheter i den medlemsstaten).

                              iii)

                              Organet bör agera i enlighet med de gemensamma standarder och riktlinjer som avses i rekommendationerna 1 och 2 till medlemsstaterna.

                              iv)

                              Regelbundna externa kollegiegranskningar och granskningar av andra experter, inbegripet offentliggörande av kriterier och metoder för samt resultat av sådana granskningar.

                  3.

                  Om registreringen först inte skulle godkännas är det möjligt att göra en ny bedömning på grundval av de förbättringar som gjorts.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 24 februari 2014 om förberedande åtgärder för Europeiska centralbanksystemets insamling av detaljerad data om krediter (ECB/2014/7)

text:
               8.4.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 103/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 24 februari 2014
   om förberedande åtgärder för Europeiska centralbanksystemets insamling av detaljerad data om krediter
   (ECB/2014/7)
   (2014/C 103/01)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 5.1 och artikel 34.1 tredje strecksatsen,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 2533/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens insamling av statistiska uppgifter (1), särskilt artikel 8.5, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt beslut ECB/2014/6 (2) får ECB genomföra vissa specifika förberedelser med målet att inrätta en långsiktig ram för överföring av detaljerad data om krediter inom Europeiska centralbankssystemet (ECBS) för särskilt angivna statistiska ändamål.

               (2)

               För att denna långsiktiga ram ska tillämpas på ett effektivt sätt måste alla deltagande medlemmar i ECBS samarbeta och tillämpa samma kvalitetsstandarder. De nationella centralbankerna i de medlemsstater som inte har euron som valuta och som förbereder sig för att delta i denna ram bör samarbeta med varandra, med de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta samt med ECB när de genomför de förberedande åtgärderna i enlighet med beslut ECB/2014/6.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   I.

      Definitioner

   I denna rekommendation ska begreppet ”detaljerad data om krediter” ha samma innebörd som i beslut ECB/2014/6.
   II.

      Tillhandahållande av statistisk information

   Denna rekommendations adressater ska tillämpa de bestämmelser i beslut ECB/2014/6 som riktar sig till de nationella centralbankerna.
   III.

      Slutbestämmelse

   Denna rekommendation riktar sig till de nationella centralbankerna i de medlemsstater som inte har euron som valuta och som förbereder sitt deltagande i den långsiktiga ramen för överföring av detaljerad data om krediter inom ECBS.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 24 februari 2014.

         Mario DRAGHI

            Ecb:s ordförande

      (1)  EGT L 318, 27.11.1998, s. 8.

      (2)  Beslut ECB/2014/6 av den 24 februari 2014 om förberedande åtgärder för Europeiska centralbanksystemets insamling av detaljerad data om krediter (ännu ej offentliggjord i EUT).


				|

		52011SC0826

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Sveriges nationella reformprogram 2011och rådets yttrandeom Sveriges uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014 /* SEC/2011/0826 slutlig */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Sveriges nationella reformprogram 2011
och rådets yttrande
om Sveriges uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 9.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt,
Europa 2020-strategin. Denna strategi bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken, med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att öka EU:s potential för hållbar tillväxt och
konkurrenskraft.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3],
vilka tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning inleddes i
EU liksom den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad
politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin.
(4)
Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och för
strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars
2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Det
underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga
finanser och hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom
arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna
uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i
deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 29 april 2011 lade Sverige fram 2011 års
uppdatering av konvergensprogrammet för perioden 2011–2014 och sitt nationella
reformprogram för 2011. Dessa program har granskats samtidigt.
(6)
Före den ekonomiska krisen 2008–2009 hade den
svenska ekonomin i mer än tio år haft stark tillväxt, med inhemsk efterfrågan
och nettoexport som drivkrafter. Sverige har en liten, exportinriktad ekonomi
med omfattande finansiell sektor som starkt påverkades av utlandets kraftigt
minskade efterfrågan och finanskrisen under 2008. Detta gjorde att BNP sjönk
med 5,1 % år 2009 och att arbetslösheten steg från cirka 6 % till
drygt 9 %. Utgångsläget var dock gynnsamt, för inga större justeringar
krävdes för hushållen, banksektorn och den offentliga sektorn, samtidigt som
adekvata penningpolitiska och finanspolitiska åtgärder vidtogs. Nedgången blev
därför relativt kortvarig och drabbade främst tillverkningssektorn. När
världshandeln åter ökade, genomgick den svenska ekonomin en mycket stark och
omfattande återhämtning med en real BNP som ökade till 5,5 % år 2010. Automatiska
stabilisatorer och diskretionära åtgärder gjorde sammantaget att det offentliga
saldot minskade från ett överskott på 3,7 % av BNP år 2007 till ett
underskott på 0,9 % år 2009, för att sedan åter komma i balans år 2010.
(7)
Utifrån en bedömning av det uppdaterade
konvergensprogrammet enligt rådets förordning (EG) 1466/97 anser rådet att det
makroekonomiska scenariot bakom de finanspolitiska beräkningarna förefaller
rimligt, utom för 2012 då det är alltför optimistiskt. Den finanspolitiska
strategi som beskrivs i det uppdaterade konvergensprogrammet är adekvat,
eftersom den skulle bidra till uppfyllande av Sveriges mål att på medellång
sikt uppnå ett överskott på 1 % av BNP över konjunkturcykeln. Detta skulle
ge en viss säkerhetsmarginal för att förhindra att referensvärdet på 3 %
av BNP överskrids vid framtida nedgångar. I programmet beräknas den offentliga
sektorns överskott öka från 0,6 % av BNP år 2011 till 3,7 % år 2014,
som är programmets slutår. Denna förbättring beror på en förmodat stark
ekonomisk tillväxt, för programmet innehåller inte några konsolideringsinsatser
under dessa år. Riskerna för de finanspolitiska målen uppväger i stort sett
varandra. Eftersom programmets inkomstprognos är något försiktig för 2011, kan
utfallet bli något bättre under innevarande år, medan vissa nedåtrisker för de
finanspolitiska beräkningarna från och med 2012 kan hänföras till optimistiska
makroekonomiska antaganden. Det finns en risk för konjunkturförstärkande
finanspolitik, eftersom regeringen har angett att ytterligare expansiva
finanspolitiska åtgärder i 2011 års budgetproposition kan genomföras från och
med 2012, om det finns tillräckligt budgetutrymme (här ingår ett femte steg i
jobbskatteavdraget för lönearbetare, en ytterligare höjning av skiktgränsen för
statlig inkomstskatt, en sänkning av mervärdesskatten för restaurangtjänster
och sänkt skatt på pensioner). De demografiska perspektiven gör det viktigt för
Sverige att fortsätta uppfylla målet på medellång sikt.
(8)
Den nuvarande situationen på hus- och
bolånemarknaderna är en potentiell källa till instabilitet. Efter en kortvarig
och mindre korrigering under finanskrisens kulmen, fortsätter de svenska
huspriserna den kraftiga stegring som pågått sedan andra hälften av nittiotalet
och ligger nu på rekordhög nivå. Detta skiljer sig från andra länder. Med
husprisernas kraftiga stegring har hushållens skuldsättning också ökat till
rekordhöga cirka 170 % av den disponibla inkomsten vid halvårsskiftet
2010. Dessutom har en stor del av bolånen tagits med rörlig ränta och låg
amortering. Detta gör svenska hushåll särskilt sårbara för räntehöjningar eller
sämre sysselsättningsutsikter. En större korrigering på bostadsmarknaden skulle
kunna få negativa följder för den makroekonomiska stabiliteten genom högre
finansieringskostnader för banker och genom att hushållen sänker sin konsumtion
för att få balans i ekonomin.
(9)
På den svenska arbetsmarknaden har
tredjelandsmedborgare och ungdomar en relativt svag ställning jämfört med EU-genomsnittet.
Det är viktigt att dessa gruppers ställning på arbetsmarknaden förbättras, om
den totala sysselsättningen ska kunna öka och tillgången på arbetskraft
långsiktigt förbättras så att man kan möta den demografiska utmaningen med en
åldrande befolkning. För närvarande genomför den svenska regeringen flera
reformer för att öka båda gruppernas sysselsättning, som ökade medel till mentorsystem,
platser för att ge arbetserfarenhet, yrkesutbildning för vuxna, lärlingssystem,
riktade lönebidrag och skräddarsydda språkkurser i svenska. I den senaste
statistiken finns det klara tecken på en generell förbättring på den svenska
arbetsmarknaden, utom för utlandsfödda kvinnor.
(10)
Kommissionen har granskat Sveriges
konvergensprogram och nationella reformprogram[4].
Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Sverige utan även i vilken utsträckning som EU:s
regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Den anser att programmen på ett
adekvat sätt behandlar de för Sverige viktigaste problemen. Medan regeringens
finanspolitiska strategi att fortsätta uppfylla målet på medellång sikt är
lämplig, bör man från och med 2012 nogsamt undvika en alltför expansiv
finanspolitik vid god tillväxt. Riskerna för makroekonomiska obalanser bör uppmärksammas,
särskild riskerna med stigande huspriser och hushållens ökande skuldsättning.
Dessutom bör utsatta gruppers sysselsättning övervakas och förbättras, särskilt
för ungdomar och utlandsfödda kvinnor.
(11)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Sveriges uppdaterade konvergensprogram för 2011 och dess ståndpunkt avspeglas
bland annat i punkt 1 i dess rekommendation nedan. Med beaktande av Europeiska
rådets slutsatser av den 25 mars 2011 har rådet granskat Sveriges nationella
reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Sverige
under perioden 2011–2012 gör följande:
(1)
För en finanspolitik som säkerställer att målet på
medellång sikt fortfarande uppfylls och en konjunkturförstärkande politik
undviks under den nuvarande ekonomiska uppgången.
(2)
Vidtar förebyggande åtgärder för att hantera de
makroekonomiska riskerna med stigande huspriser och hushållens ökande
skuldsättning, inklusive reformer av bolånesystemet, hyresreglering,
fastighetsbeskattning och byggnadstillstånd.
(3)
Övervakar och förbättrar ungdomars och andra
utsatta gruppers sysselsättning.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C , , s. .
[3]               Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av
den 19 maj 2011.
[4]               [Include reference to SWD]