title: 2013/105/EG: Kommissionens rekommendation av den 9 oktober 2009 om att utnyttja informations- och kommunikationsteknik för att underlätta övergången till en energieffektiv ekonomi med låga koldioxidutsläpp

text:
               23.2.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 51/18

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 9 oktober 2009
   om att utnyttja informations- och kommunikationsteknik för att underlätta övergången till en energieffektiv ekonomi med låga koldioxidutsläpp
   (2013/105/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211, och
   av följande skäl:

               (1)

               I april 2006 antog Europaparlamentet och rådet ett direktiv om effektiv slutanvändning av energi och om energitjänster (1), som utgör ramen för insatserna för att ta itu med energibesparingsmöjligheterna inom de slutanvändningssektorer som inte omfattas av systemet för handel med utsläppsrätter.

               (2)

               Nationella handlingsplaner för energieffektivitet, som föreskrivs i direktiv 2006/32/EG, har en central roll i planeringen och rapporteringen av genomförandet av nationella åtgärder för att öka energieffektiviteten i de sektorer som inte omfattas av systemet för handel med utsläppsrätter. I sina första nationella handlingsplaner har flera medlemsstater lagt fram planer för att ta itu med energibesparingsmöjligheterna inom IKT-sektorn (2).

               (3)

               I oktober 2006 antog kommissionen meddelandet Handlingsplan för energieffektivitet: att förverkliga möjligheterna
                   (3) i vilket den understryker att det krävs ett paradigmskifte för att vi ska ändra våra beteendemönster så att vi använder mindre energi samtidigt som vi kan njuta av samma livskvalitet.

               (4)

               I mars 2007 bekräftade Europeiska rådet därefter målet att minska EU:s energiförbrukning med 20 % jämfört med prognoserna för 2020, och antog målet att minska utsläppen av växthusgaser med 20 % till 2020. Europeiska rådet uppmanade också medlemsstaterna och EU-institutionerna att utveckla en hållbar klimat- och energipolitik som tar hänsyn till sambandet mellan energianvändning och koldioxidutsläpp. Om potentialen att minska energianvändningen i EU med 20 procent förverkligas förväntas detta medföra betydande kostnadsminskningar och miljövinster.

               (5)

               I januari 2008 antog kommissionen meddelandet Mot 20–20 till 2020: Europas möjligheter i samband med klimatförändringarna, i vilket den föreslog ett långtgående åtgärdspaket med konkreta förslag som visar att de överenskomna klimatförändringsmålen är tekniskt och ekonomiskt genomförbara och kan skapa unika affärstillfällen för tusentals europeiska företag (4). Förslagen godkändes av Europeiska rådet (5) och av Europaparlamentet i december 2008.

               (6)

               I maj 2008 antog kommissionen meddelandet Hur informations- och kommunikationstekniken kan bidra till ökad energieffektivitet
                   (6) där den bekräftade informations- och kommunikationsteknikens potential att bidra med kostnadseffektiva medel för att öka energieffektiviteten i hela industrin och i samhället i stort.

               (7)

               I juli 2008 antog kommissionen meddelandet om handlingsplanen för hållbar konsumtion och produktion samt en hållbar industripolitik
                   (7), med förslag till förbättring av produkters miljöprestanda under hela livscykeln, och till ökad efterfrågan efter hållbara produkter, samtidigt som EU-industrin uppmanas att ta tillvara möjligheterna till innovation.

               (8)

               För att stödja den handlingsplanen, och utgående från ett besläktat mandat i meddelandet Integrerad produktpolitik - Miljöpåverkan ur livscykelperspektiv
                   (8), håller kommissionen nu på att via det gemensamma forskningscentret (GFC) utveckla en handledning (9) för kvantifiering och analys av produkters och processers miljökonsekvenser under hela livscykeln, bland annat deras koldioxidutsläpp och energieffektivitet.

               (9)

               I november 2008 antog kommissionen en ekonomisk återhämtningsplan för Europa (10) för en snabbare återhämtning av den ekonomiska tillväxten. I planen underströks att man snarast måste investera i energieffektivitet och ren teknik. För att genomföra planen föreslog kommissionen i sitt meddelande Investera nu i morgondagens Europa
                   (11) ett åtgärdspaket för att kanalisera finansiellt stöd till utvecklingen av energinät och höghastighetsbredband.

               (10)

               Inom ramen för den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa har kommissionen lanserat offentlig-privata partnerskap som syftar till att vidareutveckla grön teknik och smarta energiinfrastrukturer i byggnader och inom tillverkning och transport. Dessa är initiativen Energieffektiva byggnader, Fabriker för framtiden respektive Gröna bilar.

               (11)

               I december 2008 antog kommissionen en handlingsplan för införande av intelligenta transportssystem i EU inom ramen för initiativet för gröna transporter, och ett tillhörande förslag till direktiv som ska skapa ramarna för införandet av intelligenta transportsystem för vägtransport och gränssnitt med andra transportsätt (12). Kommissionen föreslog konkreta åtgärder för att skynda på införandet av intelligenta transportsystem i syfte att öka transportsystemens energieffektivitet.

               (12)

               IKT-utrustningens och IKT-tjänsternas energianvändning motsvarar omkring 8 procent av elförbrukningen i EU och uppskattningsvis 2 procent av koldioxidutsläppen (13). I Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/32/EG av den 6 juli 2005 om upprättande av en ram för att fastställa krav på ekodesign för energianvändande produkter (14) fastställs EU-regler för utsläppandet av energiförbrukande produkter på marknaden (bland annat IKT-produkter), med utgångspunkt från produkternas energieffektivitet och miljöprestanda under hela livscykeln. Direktivet ger även möjlighet till frivilliga branschinitiativ.

               (13)

               I sitt meddelande om att utnyttja informations- och kommunikationsteknik för att underlätta övergången till en energieffektiv ekonomi med låga koldioxidutsläpp
                   (15) betonade kommissionen IKT-sektorns outnyttjade potential för systemförbättringar i de egna processerna, dvs. bland annat drift, tillverkning, tillhandahållande av tjänster och förvaltning av leveranskedjan.

               (14)

               Resultaten av ett offentligt samråd (16), som offentliggjordes i september 2009, bekräftar att olika företag i dag har olika strategier för att förbättra sin energi- och miljöprestanda. Ett samordnat tillvägagångssätt skulle belysa möjligheterna bättre, fokusera investeringarna och leda till ekonomiska vinster för hela sektorn, samt bidra till målen om energieffektivitet.

               (15)

               Det är av största vikt att IKT-sektorn får ambitiösa mål för förbättring av energi- och miljöprestandan i sina processer. Målen ska sättas så att framstegen blir mätbara och kontrollerbara. De ska uppdateras så snart mer tillförlitliga baslinjedata blir tillgängliga. IKT-sektorn har uttryckt intresse för att inrätta ett forum, ”ICT för Energy Efficiency”, ICT4EE, som skulle syfta till att anta och genomföra åtgärder för att mäta sektorns energi- och koldioxidavtryck, sätta målvärden och mäta framstegen.

               (16)

               För denna rekommendations syften omfattar begreppet IKT-sektorn IKT-tillverkningsindustrin, IKT-handelssektorn och IKT-tjänstesektorn enligt OECD:s definition (17).

               (17)

               Uppskattningsvis skulle IKT-relaterade förbättringar inom andra sektorer kunna spara omkring 15 procent av de totala koldioxidutsläppen fram till 2020 (18). Betydande möjligheter till IKT-relaterad energieffektivisering förväntas redan på kort sikt inom bygg- och anläggningsbranschen, transportlogistiksektorn och i slutanvändarledet.

               (18)

               IKT-sektorn kan erbjuda verktyg för simulering, modellering, analys, övervakning och visualisering, som är en förutsättning för en heltäckande behandling av en byggnads konstruktion och drift, och för att man ska kunna ta hänsyn till alla olika faktorer som påverkar energibehovet. Investeringarna hindras emellertid av att det saknas sektorsövergripande, tillförlitliga och öppna metoder för att kvantifiera och spåra energi- och kostnadsbesparingar över en längre tidsperiod, något som idealt sett skulle ligga till grund för alla konstruktionsstrategier och verktyg.

               (19)

               Transport- och logistikindustrin förlitar sig i hög grad på utnyttjandet av IKT för att driva och optimera hela verksamhetsområdet, särskilt när det gäller transporter och lagring. Branschen är därför väl lämpad att ta en ledande roll i fråga om att optimera den energianvändning och det klimatavtryck som deras tjänster medför och förse kunderna med relevant information.

               (20)

               Inom bygg- och anläggningsbranschen och på transport- och logistikområdet har man redan kartlagt behovet av jämförbara metoder för att mäta energiprestanda och koldioxidutsläpp, och utvecklingen av sådana har påbörjats. Gemensamma metoder bör användas för att ta fram tillförlitliga data och en grund för utveckling av nya IKT-verktyg.

               (21)

               Partnerskap mellan sektorer skulle kunna påskynda utvecklingen och ett omfattande genomförande av IKT-baserade lösningar för övervakning, förvaltning och mätning av energianvändning och koldioxidutsläpp i energiförbrukande verksamheter. De kan på så sätt bidra till att skapa en tillförlitlig grund för beslut om energibesparing och utsläppsminskning.

               (22)

               Intelligent mätning kan ge information om flöden i realtid och möjligheter till nya kontrollslingor, vilket möjliggör bättre hantering och kontroll av energin. Det kan också påverka konsumenternas slutanvändning, särskilt om mätningen åtföljs av informativa fakturor. Flera medlemsstater har infört intelligent mätning, eller överväger att införa lagkrav på intelligent mätning. Samordnade åtgärder mellan medlemsstater för att fastställa minimispecifikationer för intelligenta mätares funktion skulle bidra till att undvika tekniska hinder och till att skapa kompatibilitet och underlätta införandet av innovativa tillämpningar för hantering av den slutliga energianvändningen.

               (23)

               Intelligent mätning och smarta elnät är viktiga verktyg för att öka energibesparingen i byggnader, för en omfattande spridning av elfordon och för effektiv energiförsörjning och –distribution som integrerar förnybara energikällor. Tillämpningar och tjänster som bygger på sådana utvecklingar kommer sannolikt att leda till att det uppstår nya sektorer i näringslivet, med aktörer från både energi- och IT-sektorn. Parallellt med pilotprojekt och andra liknande initiativ bör man försöka finna fördelaktiga villkor för att få nya marknader att uppstå.

               (24)

               För denna rekommendations syften avses med dematerialisering av IKT att man minskar behovet av fysisk utrustning i samband med tillhandahållandet av elektroniska tjänster. Dematerialisering är särskilt viktig i samband med offentlig upphandling av IKT. Det kan uppnås genom bättre utnyttjande av befintliga fysiska resurser, bättre konfigurering av IKT-system och genom att man ser till att utvidgningar och uppgraderingar av befintliga system inte är kontraktuellt eller tekniskt begränsade.

               (25)

               Det finns en beredskap på alla myndighetsnivåer att förbättra energieffektiviteten och minska koldioxidutsläppen, vilket tydligt framgår av resultaten från det offentliga samråd som avses i skäl 14. IKT:s roll i uppnåendet av dessa mål undersöks också i flera pågående initiativ i olika offentliga myndigheter runt om i EU. Det krävs effektivt samarbete mellan nationella, regionala och lokala förvaltningar i medlemsstaterna för att garantera samstämmiga åtgärder, utnyttja synergieffekter mellan insatserna och skapa gemensam kunskap genom resultat- och erfarenhetsutbyte.

               (26)

               Beräkningar visar att en bredare användning av tillämpningar som offentliga online-tjänster och –tillämpningar och avancerade samarbetstekniker kan spara minst 1–2 procent av den totala energiförbrukningen i världen fram till 2020 (19). För att EU ska kunna åstadkomma besparingar i en större skala kommer det att krävas en Europaomfattande infrastruktur för bredband.

               (27)

               Här kan inte någon enstaka organisation eller grupp av intressenter agera på egen hand. Åtgärder som samordnas mellan många organisationer inom både den offentliga och den privata sektorn, bland annat genom partnerskap på kommunal och regional nivå, kan bana väg för systemskiften i hela samhället. Kommissionen vill också uppmuntra utbyte av bästa metoder för användning av IKT-lösningar som kan bidra till energieffektivisering.

               (28)

               Det krävs engagemang på nationell, regional och lokal nivå för att verkliga framsteg ska kunna ske. Det är därför viktigt att medlemsstaternas beslutsfattare på nationell, regional och lokal nivå bekräftar sitt fulla engagemang att underlätta ett snabbt genomförande av de åtgärder som anges i denna rekommendation.

         HÄRIGENOM REKOMENDERAS FÖLJANDE.
   För att begränsa sin allt större andel av de globala koldioxidutsläppen och öka potentialen att spela en central och avgörande roll i övergången till en energieffektiv ekonomi med låga koldioxidutsläpp bör informations- och kommunikationssektorn vidta följande åtgärder:

               (1)

               Den bör engagera sig i en stegvis process för att minska koldioxidutsläppen, som bör leda till mätbara och verifierbara minskningar av energiintensitet och koldioxidutsläpp i alla processer inom produktion, transport och saluföring av IKT-utrustning och dess komponenter.

               (2)

               Den bör, genom sina branschorganisationer, delta i en satsning som initieras av Europeiska kommissionen för att

                           (a)

                           utveckla ramar för mätning av sektorns energi- och miljöprestanda, för vilket sektorn förväntas tillhandahålla de grundläggande uppgifterna till 2010,

                           (b)

                           senast till slutet av 2011 anta och genomföra gemensamma metoder i detta syfte,

                           (c)

                           senast 2011 identifiera energieffektivitetsmål som går ut på att överträffa EU:s mål för 2020 senast 2015,

                           (d)

                           inom tre månader efter det att denna rekommendation antas utarbeta en färdplan, och därefter lägga fram årsrapporter.

               (3)

               Den bör samarbeta med Europeiska kommissionen och andra relevanta offentliga organ och internationella organisationer för att utveckla ramar för revision och kontroll som kan kontrollera huruvida och i vilken utsträckning målen avseende energiintensitet och koldioxidminskningar uppnås av enskilda företag.

               (4)

               Den bör i nära samarbete med byggnads- och byggsektorn identifiera IKT-lösningar som förbättrar nya och befintliga byggnaders miljö- och energiprestanda, samt även konstruktions- och renoveringslösningar, i syfte att utarbeta en gemensam färdplan för ett storskaligt införande av sådana lösningar.

               (5)

               Den bör i nära samarbete med byggnads- och byggsektorn försöka avlägsna hindren för en bredare användning av IKT-verktyg för modellering och simulering samt andra relevanta tillämpningar som underlättar och bidrar till efterlevnaden av gällande regler för byggnaders prestanda.

               (6)

               Den bör i nära samarbete med transport. och logistiksektorn identifiera IKT-lösningar för att förbättra deras tjänsters miljö- och energiprestanda, i syfte att utarbeta en gemensam färdplan för ett storskaligt införande av sådana lösningar, som bör samordnas med de insatser som görs inom ramen för handlingsplanen för intelligenta transportsystem.

               (7)

               Den bör i nära samarbete med transport- och logistiksektorn utveckla systematiska ramar för att förse alla potentiella användare med fullständiga, jämförbara och tillförlitliga uppgifter om energiförbrukning och koldioxidutsläpp i samband med frakt. och transportinsatser och –tjänster.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Att medlemsstaterna i syfte att garantera att deras IKT-politik till fullo överensstämmer med nationella och regionala satsningar för en övergång till en energieffektiv ekonomi med låga koldioxidutsläpp.

               (8)

               Medlemsstaterna bör genom sina behöriga nationella myndigheter göra följande:

                           (a)

                           Senast till slutet av 2010 komma överens om gemensamma minimispecifikationer för intelligent mätning som är inriktade på att ge konsumenterna mer information om deras energiförbrukning, och bättre möjligheter att påverka den.

                           (b)

                           Senast till slutet av 2012 utarbeta ett samstämmigt tidsschema för införandet av intelligent mätning.

               (9)

               Medlemsstaterna bör anta och införa upphandlingsmetoder som förstärker den offentliga sektorns förmåga att genom efterfrågan främja dematerialisering av IKT-produkter och –tjänster.

               (10)

               Medlemsstaterna bör på alla förvaltningsnivåer underlätta utnyttjandet av IKT-verktyg för att bättre förstå effekterna av olika strategier och undvika negativa spridningseffekter till följd av strategiernas samspel.

               (11)

               Medlemsstaterna bör främja användningen av energisimulering och –modellering inom utbildning av yrkesfolk i viktiga sektorer, bland annat

                           (a)

                           arkitekter, byggarbetare och installatörer,

                           (b)

                           energiinspektörer,

                           (c)

                           personer sysselsatta inom varu- och persontransport,

                           (d)

                           personer sysselsatta inom offentliga tjänster och med strategiska funktioner.

               (12)

               Medlemsstaterna bör genom sina nationella, regionala och lokala myndigheter vidareföra och vid behov uppgradera strategier för att införa tillförlitlig infrastruktur för höghastighetsbredband i syfte att underlätta övervakning och förvaltning av förbrukning, distribution och produktion av energi, inbegripet förnybar energi, och för att införa gemenskapsövergripande system som intelligent mätning, smarta energinät och smarta städer.

               (13)

               Medlemsstaterna bör utöver de skyldigheter de har enligt artikel 3.11 och bilaga I.2 till direktiv 2009/72/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el (20) engagera alla viktiga berörda parter i storskaliga pilotprojekt och demonstrationer av intelligent mätning och smarta nät, för att skapa samförstånd i fråga om vad som krävs för att framtida IKT-baserade innovationer ska kunna uppstå.

               (14)

               Medlemsstaterna bör genom sina nationella, regionala och lokala myndigheter utnyttja öppna digitala plattformar för att främja en samordnad hantering av fysisk stadsplanering och tillhandahållandet av offentliga tjänster, och för att bidra till kunskapsdelning, katalogisering av effektiva metoder och upprätthållandet av lättillgängliga informationsbanker.

               (15)

               Medlemsstaterna bör genom sina nationella, regionala och lokala myndigheter skapa möjligheter för kreativt samarbete och kreativa problemlösningar på gemenskapsnivå genom uppmaningar att inkomma med idéer, tävlingar och, där så är möjligt genom att ge fri tillgång till ett brett spektrum av offentliga digitala resurser och offentliga uppgifter.

               (16)

               Medlemsstaterna bör genom sina nationella, regionala och lokala myndigheter utvidga fördelarna med att ersätta administrativa förfaranden offline med online-tillämpningar och –tjänster som ger förbättrad energieffektivitet till alla delar av samhället.

         HÄRIGENOM UPPMANAS medlemsstaterna
   att inom tolv månader från och med rekommendationens offentliggörande informera kommissionen om de åtgärder som vidtas till följd av denna rekommendation, och att därefter rapportera om detta årligen.

      Utfärdad i Bryssel den 9 oktober 2009.

            På kommissionens vägnar

         Viviane REDING

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EUT L 114, 27.4.2006, s. 64.

      (2)  Se även sammanfattningen av den fullständiga utvärderingen av alla 27 nationella handlingsplaner för energieffektivitet, ”Moving forward together on saving energy”, SEK(2009)889 slutlig, som sammanställts i enlighet med direktiv 2006/32/EG (ännu ej översatt till svenska).

      (3)  KOM(2006) 545.

      (4)  KOM(2008) 30.

      (5)  Europeiska rådes slutsatser av den 11 och 12 december 2008 – ordförandeskapets slutsatser, 17271/1/08 version 1, 13 februari 2009,

      (6)  KOM(2008) 241.

      (7)  KOM(2008) 397.

      (8)  KOM(2003) 302.

      (9)  The International Reference Life Cycle Reference System (ILCD) Handbook and supporting Data Network. http://lct.jrc.ec.europa.eu/eplca/deliverables/international-reference-life-cycle-data-system-ilcd-handbook.

      (10)  KOM(2008) 800, En ekonomisk återhämtningsplan för Europa.

      (11)  KOM(2009) 36.

      (12)  KOM(2008) 886, Meddelande från kommissionen - Handlingsplan för införande av intelligenta transportssystem i EU, samt KOM(2008) 887, förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om en ram för införande av intelligenta transportsystem på vägtransportområdet och för gränssnitt mot andra transportsätt.

      (13)  Bio Intelligence: Impacts of Information and Communication Technologies on Energy Efficiency (informations- och kommunikationsteknikens påverkan på energieffektiviteten).

      (14)  EUT L 191, 22.7.2005, s. 29.

      (15)  KOM(2009) 111 slutlig.

      (16)  Offentligt samråd om informations- och kommunikationsteknik för ett samhälle med låga koldioxidutsläpp (Public Consultation on Information and Communication Technologies for a Low Carbon Society), 30 mars – 14 juni 2009.

      (17)  OECD Guide to Measuring the Information Society, version juli 2009. www.oecd.org/sti/measuring-infoeconomy/guide.

      (18)  SMART 2020: Enabling the low carbon economy in the information age, a report by The Climate Group on behalf of the Global eSustainability Initiative (GeSI).

      (19)  SMART 2020: Enabling the low carbon economy in the information age, a report by The Climate Group on behalf of the Global eSustainability Initiative (GeSI).

      (20)  EUT L 211, 14.8.2009, s. 55.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Frankrikes nationella reformprogram 2016 med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/114

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Frankrikes nationella reformprogram 2016 med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/27)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Frankrike var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Frankrike, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten för Frankrike 2016 offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Frankrike hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskning som föreskrivs i artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultaten av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Frankrike har alltför stora makroekonomiska obalanser. Med både måttlig tillväxt och låg inflation har Frankrike en hög och växande statsskuld och försämrad konkurrenskraft. Det är särskilt viktigt att det vidtas åtgärder för att minska risken för negativa effekter på den franska ekonomin och med tanke på landets storlek även för negativa spridningseffekter till den ekonomiska och monetära unionen.

               (3)

               Den 29 april 2016 lade Frankrike fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Frankrike omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens korrigerande del. Enligt 2016 års stabilitetsprogram planerar regeringen att korrigera det alltför stora underskottet till 2017, i enlighet med rådets rekommendation av den 10 mars 2015. Det totala underskottet förväntas minska ytterligare till 1,2 % av BNP fram till 2019. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,4 % av BNP – är tänkt att uppnås senast 2018. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten nå en topp på 96,5 % av BNP under 2017 och därefter minska till 93,3 % av BNP under 2019. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetprognoserna är i allt väsentligt rimligt. De åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2017 och framåt har dock inte beskrivits tillräckligt. Enligt kommissionens vårprognos 2016 beräknas det totala underskottet ligga på 3,4 % av BNP 2016, i nivå med det underskott som rekommenderades av rådet 2015. För 2017 väntas det totala underskottet, med oförändrad politik, nå 3,2 % av BNP, vilket medför en risk för att tidsfristen för att korrigera det alltför stora underskottet inte kan hållas. De rekommenderade finanspolitiska insatserna väntas inte bli genomförda under 2016 och 2017, då Frankrikes konsolideringsstrategi huvudsakligen bygger på bättre konjunkturförutsättningar och fortsatt låg ränta, något som ligger utanför myndigheternas kontroll och således medför risker för att kraven inte kan uppfyllas. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2016, att det, fastän Frankrike för närvarande beräknas uppnå sitt överordnade mål under 2016, finns en risk för att landet inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det kommer därför att krävas ytterligare åtgärder för att varaktigt korrigera det alltför stora underskottet senast 2017.

               (6)

               Den offentliga utgiftskvoten i förhållande till BNP i Frankrike är en av de högsta i unionen som, trots en liten minskning 2015, fortfarande avsevärt överstiger genomsnittet i euroområdet. Frankrike genomför en plan för att minska de offentliga utgifterna med 50 miljarder euro jämfört med tillväxttrenden mellan 2015 och 2017 på alla nivåer i den offentliga sektorn, men detta åstadkommer inte säkert en avsevärd minskning av de offentliga utgifterna. Planen skulle bli mer effektiv om de åtgärder som ska leda till minskade utgifter specificeras och sparåtgärderna vidtas med beaktande av att inflationstakten ligger nära noll.

               (7)

               Vissa problem kvarstår när det gäller att som planerat ytterligare minska den offentliga sektorns utgifter i relation till BNP, eftersom arbetet med att hitta stora områden med sparmöjligheter inte har gett tillräckliga resultat och översynerna av utgifterna hittills har gett begränsat utfall. På bostadsområdet har Frankrike nästan dubbelt så stora utgifter som övriga EU-länder utan att märkbart bättre resultat kan ses på bostadsmarknaden. De lokala myndigheternas investeringskapacitet kan bevaras genom den planerade minskningen av statsbidrag till lokala myndigheter i kombination med den skärpta kontrollen av deras utgifter, där man särskilt hindrar ökade administrativa kostnaderna. Översyner av utgifter kan vara ett lämpligt sätt att identifiera sådana besparingar. Dessutom kan den nyligen genomförda reformen av den lokala förvaltningen göra systemet mer effektivt på medellång till lång sikt.

               (8)

               Stora besparingar på kort sikt kan inte genomföras utan att ökningstakten av utgifterna för social trygghet minskar avsevärt. Dessa utgör över hälften av den offentliga sektorns utgifter. Hållbarheten i pensionssystemet har förbättrats genom överenskommelsen om kompletterande pensionssystem 2015, men kan på kort till medellång sikt drabbas av underskott, särskilt om de makroekonomiska förhållandena är negativa. Vidare väntas de tidigare pensionsreformerna minska den nuvarande höga nivån på de offentliga pensionsutgifterna först efter 2025. Frankrike har satt upp ambitiösa mål för 2016 och 2017 för att begränsa ökningen av kostnaderna för hälso- och sjukvård. Dessa mål kan kompletteras med ytterligare insatser för att hitta effektivitetsvinster på medellång till lång sikt.

               (9)

               Politiska åtgärder för att minska arbetskostnaderna och förbättra företagens vinstmarginaler har vidtagits i form av 20 miljarder euro i skattelättnader för att gynna konkurrenskraften och sysselsättningen och ytterligare sänkningar av arbetsgivaravgifterna med 10 miljarder euro (paketet kallas pacte de responsabilité et de solidarité). Dessa åtgärder, som står för 1,5 % av BNP och bidrar till att minska skillnaden mellan arbetskostnaden i Frankrike och arbetskostnaden i euroområdet, är dock utformade på ett sätt som gör att de kan bli mindre verkningsfulla. Resultaten från planerade utvärderingar av dessa kostnadsminskningsåtgärder kan ligga till grund för åtgärdernas framtida utformning så att de blir effektiva och målen uppfylls. Vid utvärderingarna är deras påverkan på lönebildning och sysselsättning särskilt intressant.

               (10)

               Med dagens höga arbetslöshet finns det risker för att arbetskostnaden vid minimilön minskar möjligheterna för sysselsättning för lågutbildade personer. Minimilönen är hög i jämförelse med medianlönen, medan arbetskostnaden vid minimilön har sänkts genom undantag från socialförsäkringsavgifter. Höjd minimilön leder till löneökningar för de flesta kategorier av arbetstagare och till risk för lönetryck uppåt. Indexeringen av minimilönen är konstruerad så att höjda genomsnittslöner och ändrad minimilön påverkar varandra, vilket fördröjer den lönejustering som krävs när ekonomin är svag.

               (11)

               Reformer har på senare tid endast gett begränsat utrymme för arbetsgivarna att avvika från branschavtalen. Detta gäller alla aspekter av anställningsvillkoren, inklusive löner, arbetstid, anställnings- och arbetsförhållanden, och begränsar möjligheterna för företag att anpassa arbetsstyrkan till sina behov. För närvarande kan företagen i en bransch hindras från att i enskilda fall fastställa undantag från arbetstidsbestämmelserna i de branschomfattande avtalen efter förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter. Avvikelser från branschavtal och allmänna rättsliga bestämmelser när det gäller anställningsvillkor, i form av avtal på företagsnivå skulle kunna underlättas i samråd med arbetsmarknadens parter.

               (12)

               Under 2015 ökade arbetslösheten till 10,4 %. Arbetslösheten är högre bland unga, människor från länder utanför EU och lågutbildade arbetstagare. Arbetsmarknaden blir alltmer polariserad, med tillsvidareanställda högutbildade arbetstagare och en konstant andel lågkvalificerade arbeten med allt mer osäkra anställningsvillkor. Andelen visstidsanställningar som sammanlagt är kortare än en månad steg under 2015 till 70 %. Regelverket för anställningsavtal, särskilt lagstiftningen om uppsägning från tillsvidareanställningar, kan bidra till den starka segmenteringen av arbetsmarknaden. Försämringarna på arbetsmarknaden, som har pågått länge, har satt hållbarheten i systemet för arbetslöshetsersättning under press. I februari 2016 uppskattades att underskottet skulle vara 4,5 miljarder euro 2015, 4,2 miljarder euro 2016 och 3,6 miljoner euro 2017. Detta skulle öka skulden i systemet från 25,8 miljarder euro 2015 till 30,0 miljarder euro 2016 och 33,6 miljoner euro 2017. Arbetslöshetsersättningen beräknas på ett sätt som gynnar kortvariga heltidsarbeten framför långvariga deltidsarbeten, och ger arbetsgivarna incitament att erbjuda kortvariga anställningar som kompletteras med arbetsrelaterade förmåner. Dessutom är arbetslöshetsersättningen utformad så att den kan minska motivationen att komma tillbaka i arbete. Detta gäller särskilt villkoren för rätten till ersättning och det faktum att ersättningen minskar med tiden.

               (13)

               Övergången från skola till arbete är fortfarande problematisk och det är ungdomarna med den lägsta utbildningen som drabbas värst. Lärlingsutbildning blir mindre vanligt bland lågutbildade i en situation där varje region har sin egen strategi och systemets förmåga att anpassa sig till nya ekonomiska behov är begränsad. Utbudet av yrkesutbildning för arbetslösa, lågutbildade och anställda i små och medelstora företag är fortfarande otillräckligt. Den pågående reformen av yrkesutbildningen, som även omfattar styrning, incitament och rådgivning, och den nya riktade utbildningsplanen för arbetslösa har ännu inte genomförts fullt ut och bör förstärkas. Det bristande samarbetet mellan olika aktörer som är engagerade i kontinuerlig yrkesutbildning hindrar en effektiv resursfördelning. Det kommande systemet med personliga aktivitetskonton kan bidra till att förbättra tillgången till utbildning.

               (14)

               Det franska företagsklimatet fortsätter att vara medelmåttigt, särskilt vad gäller statliga regleringar där Frankrike ligger dåligt till vid internationella jämförelser. Förenklingsprogrammet fullföljs som planerat men genomförandet framskrider ojämnt, särskilt vad gäller åtgärder som är inriktade på företag, och problem kvarstår på en rad områden.

               (15)

               Den franska ekonomin har en oproportionerligt hög andel småföretag jämfört med andra EU-länder, något som begränsar deras produktivitetsnivå. Den senaste tidens initiativ för att dämpa effekterna av storleksrelaterade krav väntas inte påverka företagens tillväxt i någon större utsträckning, särskilt eftersom det handlar om tillfälliga åtgärder och, i vissa fall, åtgärder av begränsad omfattning. Följaktligen kommer tröskeleffekterna att fortsätta begränsa de franska företagens tillväxt.

               (16)

               Konkurrensen har förbättrats i vissa sektorer, medan hinder finns kvar i andra. Detta gäller särskilt företagstjänster, då en betydande andel av dessa inte omfattats av den senaste tidens reformer, och nätverksindustrierna. En rad etableringshinder och regleringar, bland annat prisregleringar, hämmar den ekonomiska verksamheten i reglerade yrken och påverkar produktiviteten i andra sektorer som använder de reglerade tjänsterna. Antagandet av Macron-lagen 2015 har lett till något färre hinder, men ytterligare insatser behövs. Ytterligare problem orsakas den restriktiva tillämpningen av tillståndskraven.

               (17)

               Frankrike fortsätter att släpa efter EU:s ledande innovationsländer, trots generösa offentliga anslag på området. Det har gått inflation i offentliga program för innovationsstöd under de senaste femton åren, vilket skapat instabilitet och problem med övergripande samordning, enhetlighet och effektivitet. Detta påverkar i synnerhet de små och medelstora företagen.

               (18)

               Skatteuttaget som andel av BNP är ett av de högsta i unionen. Dess sammansättning är inte gynnsam för den ekonomiska tillväxten, eftersom den avsevärt påverkar produktionsfaktorerna medan konsumtionen påverkas relativt lite. Bolagsskatterna började sjunka en aning under 2014 och Frankrike har nu börjat närma sig EU-genomsnittet när det gäller miljöskatterna, men inkomsterna från mervärdesskatten är fortsatt låga både räknat som andel av BNP och i procent av de totala skatterna, på grund av låga skattesatser, utbredd tillämpning av nedsatta skattesatser och den höga förekomsten av undantag jämfört med EU-genomsnittet. Utöver den pågående utfasningen av den solidaritetsavgift som pålagts bolagen och upphävandet av den exceptionella bolagsskatten, måste konkreta åtgärder för att uppnå det uppsatta målet om att minska skattesatsen för bolagens inkomster till 28 % 2020 beskrivas i detalj.

               (19)

               Skattesystemet är mycket komplext. Det finns fortfarande många ineffektiva skatter som ger få eller inga inkomster. Inkomstskattesystemet är särskilt komplicerat vilket skapar administrativa kostnader. Trots att man i lagen för planering av de offentliga finanserna 2014–2019 infört ett krav på regelbunden översyn av skatteutgifterna, är den väntade minskningen av skatteutgifter 2016 låg efter flera år av ökningar.

               (20)

               Sammantaget är hindren för privata investeringar måttliga; betungande reglering och höga bolagsskatter är de huvudsakliga hindren. Investeringsklimatet kommer att förbättras om företagsklimatet förbättras, skatterna på produktion och bolagsskatten sänks och skattesystemet förenklas. Alla åtgärder för att förbättra franska företags kostnadsrelaterade och icke kostnadsrelaterade konkurrenskraft kan höja investeringsnivåerna och ge företagen incitament att investera i fysiskt och mänskligt kapital, i syfte att förbättra produktiviteten. Den långsiktiga potentiella tillväxten begränsas också av låga investeringar i innovation.

               (21)

               Inom ramen för den europeiska planeringsterminen har kommissionen gjort en omfattande analys av Frankrikes ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer Frankrike fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Frankrike utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Dess rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

               (22)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1.

               (23)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Frankrike att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Se till att det alltför stora underskottet korrigeras på ett varaktigt sätt under 2017 genom att vidta nödvändiga strukturåtgärder och använda eventuella oförutsedda intäkter till att minska underskottet och skulden. Senast i slutet av 2016 specificera vilka utgiftsnedskärningar som planeras för de kommande åren och satsa mer på större besparingar vid översynerna av utgifterna, inklusive de lokala myndigheternas utgifter. Låta utföra fler oberoende utvärderingar av politiska åtgärder för att identifiera effektivitetsvinster i den offentliga sektorns alla delsektorer.

               2.

               Sörja för att minskningarna i arbetskostnader är varaktiga och att minimilönens utveckling är förenlig med målen om att främja sysselsättning och konkurrenskraft. Reformera arbetsrätten för att erbjuda bättre incitament för tillsvidareanställningar.

               3.

               Förbättra kontakterna mellan utbildningssystemet och arbetsmarknaden, särskilt genom en reform av lärlingssystemet och yrkesutbildningen, med fokus på lågutbildade. Reformera systemet för arbetslöshetsersättning fram till 2016 för att göra det budgetmässigt hållbart igen och ge arbetstagarna fler incitament att komma tillbaka i arbete.

               4.

               Undanröja hinder för verksamhet i tjänstesektorn, särskilt för företagstjänster och reglerade yrken. Vidta åtgärder för att förenkla innovationsåtgärderna och göra dem mer effektiva. Senast i slutet av 2016 ytterligare reformera de storleksrelaterade kraven i regleringar som hindrar företagens tillväxt och fortsätta förenkla bestämmelserna om företagens administration, beskattning och redovisning inom ramen för förenklingsprogrammet.

               5.

               Vidta åtgärder för att sänka skatten på produktion och skattesatsen för bolagens inkomster och samtidigt bredda skattebasen för konsumtion, särskilt vad gäller mervärdesskatt. Avskaffa ineffektiva skatteutgifter, avskaffa skatter som inbringar få eller inga inkomster och besluta om en källskattereform för inkomstskatt senast i slutet av 2016.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation av den 21 december 2009 om säker användning av bränsle med låg svavelhalt på fartyg som ligger förtöjda i gemenskapens hamnar (Text av betydelse för EES)

text:
               29.12.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 348/73

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 21 december 2009
   om säker användning av bränsle med låg svavelhalt på fartyg som ligger förtöjda i gemenskapens hamnar
   (Text av betydelse för EES)
   (2009/1020/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               I artikel 4b i rådets direktiv 1999/32/EG av den 26 april 1999 om att minska svavelhalten i vissa flytande bränslen (1), i dess ändrade lydelse, föreskrivs en maximal svavelhalt i marina bränslen som används av fartyg i gemenskapshamnar, och att medlemsstaterna ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att med verkan från och med den 1 januari 2010 se till att fartyg inte använder marina bränslen med en svavelhalt som överstiger 0,1 viktprocent samt att marin dieselbrännolja inte släpps ut på marknaden på deras territorier, om svavelhalten i sådana marina dieselbrännoljor överstiger 0,1 viktprocent.

               (2)

               I artikel 6 i direktivet föreskrivs vidare att medlemsstaterna genom stickprov ska kontrollera att svavelhalten i marina bränslen överensstämmer med bestämmelserna i artikel 4b, och att stickprovskontrollen ska börja den dag kravet träder i kraft.

               (3)

               Av kommissionens meddelande om underrättelser om förlängning av tidsfrister för att uppfylla kraven och undantag från skyldigheten att tillämpa vissa gränsvärden i enlighet med artikel 22 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/50/EG av den 21 maj 2008 om luftkvalitet och renare luft i Europa (2) framgår att halterna i mer än 40 % av zoner och tätbebyggelse i gemenskapen överskrider dygnsgränsvärdet för PM10. Att införa ett lågt gränsvärde för svavelhalten i bränslet för fartyg som ligger förtöjda i gemenskapens hamnar är avgörande för att luftkvalitén ska kunna förbättras, vilket framgår av meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet och rådet – En strategi för Europeiska unionen i syfte att minska utsläppen till atmosfären från havsgående fartyg
                   (3), och av Tematisk strategi för luftförorening som antogs 2005 (4).

               (4)

               I samband med översynen av den internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg (Marpol) antog Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) i oktober 2008 krav som ska gälla från och med den 1 januari 2015 för fartyg som seglar inom svavelkontrollområden enligt definitionen i artikel 2.3e i direktiv 1999/32/EG.

               (5)

               Med tanke på säkerhetsriskerna anser kommissionen att riktlinjer måste utfärdas för medlemsstaterna för att en hög säkerhetsnivå och ett effektivt förebyggande av föroreningar från fartyg ska kunna åstadkommas vid genomförandet av bestämmelserna i direktivet i hela gemenskapen.

               (6)

               Från och med den 1 januari 2010 ska fartyg som använder tung eldningsolja till sjöss växla över till lättare marina bränslen som t.ex. marin dieselolja eller gasolja när de ligger förtöjda i gemenskapens hamnar, eftersom tung eldningsolja med tillräckligt låg svavelhalt inte är allmänt tillgänglig.

               (7)

               Det kan uppstå operativa problem och säkerhetsrisker i samband med användningen av marin dieselolja och gasolja i fartyg som inte är byggda för sådana bränslen eller inte har anpassats tekniskt för detta. Kommissionen har övervägt riskerna med ett byte av bränsletyp och dragit slutsatsen att den största säkerhetsrisken uppkommer när bränslet används för ångturbiner i fartyg som ännu inte har utvärderats och certifierats för användning med den föreskrivna bränsletypen. För ångturbiner i fartyg kan tung eldningsolja eller destillatbränslen användas. Men en risk kan uppstå eftersom marin dieselolja och gasolja är mindre viskös och mer flyktig, och den uppvärmning av bränslesystemet som krävs för tung eldningsolja inte behövs för destillatbränslen. Antalet berörda fartyg och sannolikheten för sådana händelser är svåra att bedöma exakt.

               (8)

               Direktiv 1999/32/EG ger sjöfartsindustrin tillräckligt med tid för att genomföra de tekniska anpassningarna för en övre gräns på 0,1 viktprocent svavel för marina bränslen som används av fartyg som är förtöjda i gemenskapens hamnar. Teknik för att begränsa riskerna finns. Det finns emellertid fartyg som fortfarande inte har modifierats, och mycket få fartyg har kontrollerats och certifierats.

               (9)

               Teknik finns för att mildra eventuella konsekvenser av att byta bränsletyp när fartyget ligger vid kaj. Begränsad efterfrågan från sjöfartsindustrins sida har försenat utvecklingen av den teknik som krävs, vilket resulterat i påföljande förseningar av förfarandena för kontroll och certifiering.

               (10)

               Av den information som kommissionen har tillgång till framgår i synnerhet att hela förfarandet inte borde ta mer än åtta månader för de fartyg som inte har modifierats tekniskt.

               (11)

               Tillverkare av ångturbiner och motorer bör utarbeta särskilda rekommendationer och förfaranden för att fartygen ska kunna utrustas med denna teknik i efterhand, och redarna bör utveckla och genomföra särskilda operativa förfaranden och utbilda besättningarna på lämpligt sätt.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Som en del av de efterlevnadsåtgärder som medlemsstaterna vidtar mot fartyg som inte uppfyller kraven på att använda bränslen med en tillåten maximal svavelhalt av 0,1 % när de ligger förtöjda i hamn bör medlemsstaterna kräva att fartygen uppvisar detaljerade bevis för de åtgärder de vidtar för att uppfylla kraven. Dessa bör bland annat omfatta ett avtal med en tillverkare och en godkänd plan för modifiering i efterhand som bör vara godkänd av fartygets klassificeringssällskap eller, för fartyg som seglar under en medlemsstats flagg, av en organisation som är erkänd i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 391/2009 (5). I planen för modifiering i efterhand bör tidsfristen för anpassningar och certifiering tydligt anges.

               2.

               Medlemsstaterna får ta hänsyn till att en godkänd plan för modifiering i efterhand finns när påföljden ska fastställas för fartyg som bryter mot bestämmelserna.

               3.

               Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att öka medvetenheten bland redare, operatörer och sjöfolk om riskerna i samband med byte av bränsletyp i de fall den tekniska modifiering av fartygets bränslesystem som krävs inte har gjorts, och om behovet av utbildning.

      Utfärdad i Bryssel den 21 december 2009.

            På kommissionens vägnar

         Antonio TAJANI

            Vice ordförande

      (1)  EGT L 121, 11.5.1999, s. 13.

      (2)  EUT L 152, 11.6.2008, s. 1.

      (3)  KOM(2002) 595.

      (4)  KOM(2005) 446.

      (5)  EUT L 131, 28.5.2009, s. 11.


title: Kommissionens rekommendation av den 31 mars 2008 om ökat administrativt samarbete vid utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (Text av betydelse för EES)

text:
               4.4.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 85/1

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 31 mars 2008
   om ökat administrativt samarbete vid utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster
   (Text av betydelse för EES)
   (2008/C 85/01)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211, och
   av följande skäl:

               (1)

               I Europaparlamentets och rådets direktiv 96/71/EG av den 16 december 1996 om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster (1) fastställs klara skyldigheter för medlemsstaterna i fråga om samarbete mellan nationella myndigheter, och medlemsstaterna påförs ansvaret för att skapa de nödvändiga förutsättningarna för ett sådant samarbete. I skyldigheterna ingår att i enlighet med nationell lagstiftning och/eller praxis utse en eller flera tillsynsmyndigheter som är organiserade och utrustade för att kunna fungera effektivt och utan dröjsmål behandla förfrågningar som gäller de arbets- och anställningsvillkor som omfattas av direktiv 96/71/EG.

               (2)

               I direktiv 96/71/EG fastställs dessutom en klar skyldighet för medlemsstaterna att vidta de åtgärder som krävs för att informationen om arbets- och anställningsvillkoren ska vara allmänt tillgänglig, inte bara för utländska tjänsteleverantörer utan även för berörda utstationerade arbetstagare.

               (3)

               Trots de förbättringar som skett när det gäller tillgång till information finns det anledning att granska medlemsstaternas sätt att genomföra och tillämpa bestämmelserna om samarbete enligt direktiv 97/71/EG (2). Det verkar inte vara möjligt att genomföra och tillämpa direktivet på ett tillfredsställande och korrekt sätt, eller att i praktiken efterleva det och kontrollera efterlevnaden, om denna situation inte åtgärdas (3).

               (4)

               Den övervakning som inleddes genom kommissionens meddelande ”Vägledning för utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster” (4) visade dessutom att många medlemsstater har en benägenhet att enbart förlita sig på egna nationella åtgärder och instrument för att övervaka efterlevnaden av de arbets- och anställningsvillkor som tjänsteleverantörerna tillämpar på utstationerade arbetstagare. Denna situation kan mycket väl stå i samband med eller t.o.m. orsakas av den så gott som totala avsaknaden av administrativt samarbete, den fortfarande otillfredsställande tillgången till information och problemen med tillämpningen av lagstiftningen över gränserna (5).

               (5)

               För att se till att arbets- och anställningsvillkor efterlevs (6) tillämpar myndigheterna i den medlemsstat där tjänsten tillhandahålls vissa kontrollåtgärder eller administrativa formaliteter på de utstationerade företagen. Det är uppenbart att det behövs förebyggande åtgärder och lämpliga påföljder för att skydda utstationerade arbetstagare. Analysen av de kontrollåtgärder som medlemsstaterna tillämpar avslöjar emellertid slående olikheter och visar att vissa eventuellt inte är proportionella och därför kanske inte förenliga med artikel 49 i fördraget, enligt EG-domstolens tolkning, eller med direktiv 96/71/EG.

               (6)

               Legitima övervakningsbehov kan inte uppfyllas om inte medlemsstaterna förbättrar, och vid behov stärker, det samarbete de i praktiken driver med varandra och/eller om inte tillgången till information förbättras i enlighet med direktiv 96/71/EG (7).

               (7)

               Korrekt och effektiv tillämpning och kontroll av efterlevnaden är hörnstenar i skyddet av utstationerade arbetstagares rättigheter, medan dålig kontroll av efterlevnaden undergräver effektiviteten i de gemenskapsregler som ska tillämpas på detta område. Nära samarbete mellan kommissionen och medlemsstaterna är därför mycket viktigt, samtidigt som även yrkesinspektionernas och arbetsmarknadsparternas betydelsefulla roll inte får åsidosättas.

               (8)

               När det gäller utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster utgör skillnader i fråga om administrativa kulturer, strukturer och språk liksom bristen på tydligt fastställda förfaranden och tydligt identifierade aktörer stora hinder för ett effektivt samarbete mellan medlemsstaterna på detta område. Att använda ett lämpligt och välfungerande elektroniskt informationssystem som underlättar ömsesidig assistans och informationsutbyte mellan medlemsstaterna är ett mycket effektivt sätt att avlägsna många av dessa hinder och därför en förutsättning för att medlemsstaterna ska kunna driva ett nära samarbete. Ett sådant system bör ge behöriga myndigheter och andra berörda aktörer, såsom arbetsmarknadens parter, möjlighet att lätt finna sina samtalsparter i andra medlemsstater och att kommunicera på ett effektivt sätt. Ett sådant system bör även bidra till att skapa ett klimat av ömsesidigt förtroende, vilket är avgörande för att det administrativa samarbetet ska fungera effektivt.

               (9)

               Företagen och arbetstagarna bör tillhandahållas tillgänglig, korrekt och aktuell information om de arbets- och anställningsvillkor som ska tillämpas på de utstationerade arbetstagarna i värdlandet. Detta är ett grundläggande villkor som bidrar till att förebygga konflikter, problematiska situationer och missbruk. Därför bör nödvändiga åtgärder vidtas för att se till att utstationerade arbetstagare och deras arbetsgivare har tillgång till information (8).

               (10)

               Brådskande åtgärder krävs för att man ska kunna rätta till bristerna i genomförandet, tillämpningen och efterlevnaden av den lagstiftning som berör utstationering av arbetstagare genom att stärka det administrativa samarbetet mellan medlemsstaterna med hjälp av mer effektiva system för informationsutbyte, bättre tillgång till information och främjande av utbyte av information och goda rutiner.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   1.   System för informationsutbyte

      Medlemsstaterna bör vidta nödvändiga åtgärder och göra de insatser som krävs för att ta i bruk ett elektroniskt system för informationsutbyte, såsom informationssystemet för den inre marknaden (IMI)
       (9)
      , och i synnerhet, i nära samarbete med kommissionens avdelningar, utveckla en specifik applikation för att stödja det nödvändiga administrativa samarbete som behövs för att förbättra det praktiska genomförandet av direktiv 96/71/EG.

   Utvecklingen av ett sådant elektroniskt system för utbyte av information inom ramen för det administrativa samarbetet enligt direktiv 96/71/EG skulle innebära följande uppgifter för medlemsstaterna:

               1.

               De bör fastställa de centrala frågor som ska omfattas av informationsutbytet och som därför bör ingå i systemet för informationsutbyte.

               2.

               De bör fastställa de behöriga myndigheterna och, vid behov, övriga aktörer som deltar i övervakningen och kontrollen av anställningsvillkoren för utstationerade arbetstagare som omfattas av systemet för informationsutbyte.

               3.

               De bör förtydliga förbindelsekontorens uppgifter.

               4.

               De bör utreda frågan om tillräckliga garantier för skydd av personuppgifter som omfattas av informationsutbytet mellan medlemsstaternas myndigheter och, vid behov, andra berörda aktörer (10).

      Medlemsstaterna bör på basis av resultaten av dessa preliminära kartläggningar dessutom, i samarbete med kommissionens avdelningar, bedöma och besluta om IMI erbjuder det lämpligaste stödet för det informationsutbyte som avses i artikel 4 i direktiv 96/71/EG.

   Kommissionen kommer att bistå medlemsstaterna med stöd och assistans i detta sammanhang och förbinder sig till ett nära samarbete med dem för att de nödvändiga framstegen ska kunna uppnås i tid. Kommissionen kommer särskilt att bidra till och samordna arbetet inom en operativ arbetsgrupp som ska inrättas på frivillig basis, och vid behov tillhandahålla extern tekniskt stöd under den tid som den specifika applikationen utvecklas.
   2.   Tillgång till information

      Medlemsstaterna bör öka sina insatser för att förbättra tillgången till information om de arbets- och anställningsvillkor som tjänsteleverantörerna måste tillämpa, och för att se till att deras förbindelsekontor har möjligheter att utföra sina uppgifter på ett effektivt sätt.

   I syfte att genomföra ytterligare förbättringar när det gäller tillgång till information bör medlemsstaterna iaktta följande rekommendationer:

               1.

               De bör undvika att endast hänvisa till eller tillhandahålla allmän information om arbetsmarknadslagstiftningen, utan i stället tydligt ange vilka arbets- och anställningsvillkor och/eller vilken del av deras (nationella och/eller regionala) lagstiftning som ska tillämpas på arbetstagare som är utstationerade på deras territorium.

               2.

               De bör vidta nödvändiga åtgärder för att se till att det finns allmänt tillgänglig information om vilka kollektivavtal som är tillämpliga (och på vem), och vilka arbets- och anställningsvillkor som utländska tjänsteleverantörer ska tillämpa. Vid behov bör länkar till befintliga Internetsidor och andra kontakter, särskilt relevanta arbetsmarknadsparter, anges.

               3.

               De bör se till att arbetstagare och tjänsteleverantörer har tillgång till denna information på andra språk än det nationella språket (eller språken) i det land där tjänsterna tillhandahålls.

               4.

               De bör bättre utnyttja de möjligheter som Internet erbjuder liksom möjligheter att göra den information som läggs ut på de nationella webbplatserna mer tillgänglig och tydlig (11).

         Medlemsstaterna bör dessutom iaktta följande:

               5.

               De bör se till att förbindelsekontoren har möjlighet att upprätthålla en effektiv organisation och att de är utrustade med tillräckligt stor personal och andra resurser för att kunna uppfylla sina informationsskyldigheter.

               6.

               De bör om möjligt ange en kontaktperson som är ansvarig för handläggning av informationsförfrågningar.

         Kommissionen kommer även i fortsättningen av bistå medlemsstaterna på detta område, i synnerhet via den befintliga portalen på webbplatsen EUROPA med länkar till nationella webbplatser om utstationering av arbetstagare.
   3.   Utbyte av goda rutiner

      Medlemsstaterna bör aktivt delta i en systematisk och formell process för att finna och utbyta goda rutiner på området för utstationering av arbetstagare via de samarbetsorgan som kommissionen inrättat för detta ändamål, såsom den planerade högnivåkommittén (för närmare beskrivning se bilagan).

      Utfärdat i Bryssel den 31 mars 2008.

            På kommissionens vägnar

         Vladimír ŠPIDLA

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EUT L 18, 21.1.1997, s 1.

      (2)  Kommissionens arbetsdokument SEK(2006) 439 och SEC(2007) 747 samt meddelandet ”Utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster – att maximera fördelar och möjligheter och samtidigt värna om skyddet för arbetstagarna”, särskilt punkt 6. Slutsats, KOM(2007) 304 slutlig, 13.6.2007, s. 9.

      (3)  Se även Europaparlamentets resolution av den 11 juli 2007, B6-0266/2007.

      (4)  KOM(2006) 159 slutlig, 4.4.2006.

      (5)  Meddelandet ”Utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster – att maximera fördelar och möjligheter och samtidigt värna om skyddet för arbetstagarna”, särskilt punkt 6. Slutsats, KOM(2007) 304 slutlig, 13.6.2007, s. 747, samt medföljande arbetsdokument, SEC(2007) 304.

      (6)  Se även Europaparlamentets resolution om betänkandet av Schroedter av den 26 oktober 2006.

      (7)  Detta understryks även i Europaparlamentets resolution, se särskilt punkterna 21 och 32 ff. Av svaren från det offentliga samråd som inleddes om moderniseringen av arbetsrätten, KOM(2006) 708, 22 november 2006, framgick även att majoriteten av medlemsstaterna höll med om att det finns ett behov av bättre och ökat samarbete (se KOM(2007) 627 slutlig, 24 oktober 2007 och medföljande arbetsdokument, SEC(2007) 1373).

      (8)  Denna fråga och behovet av åtgärder underströks även i Europaparlamentets resolution av den 11 juli 2007, se punkt 18.

      (9)  IMI är ett informationssystem som ska underlätta ömsesidig assistans och informationsutbyte mellan medlemsstaterna. Det erbjuder ett redskap för säkert och snabbt informationsutbyte mellan europeiska myndigheter så att de kan samarbeta effektivt trots de hinder som skillnader i språk och i administrativa förfaranden och strukturer kan utgöra. De första tillämpningarna av systemet är utformade för att betjäna det reviderade direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer (Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/36/EG) och tjänstedirektivet (Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG).

      (10)  Se även kommissionens beslut 2008/49/EG av den 12 december 2007 om genomförandet av informationssystemet för den inre marknaden (IMI) med avseende på skyddet av personuppgifter, EUT L 13, 16.1.2008, s. 18.

      (11)  De nationella webbplatserna har länkar till kommissionens webbplats om utstationering av arbetstagare:
   http://europa.eu.int/comm/employment_social/labour_law/postingofworkers_en.htm

      BILAGA
      Högnivåkommitté på området för utstationering av arbetstagare (ska inrättas): Planerad roll, uppgift och ansvarsområde
      Det utbyte av information som hittills ägt rum på frivillig basis inom den informella gruppen av experter från medlemsstaterna på området för utstationering av arbetstagare har visat att gruppen på ett effektivt sätt förbättrat de tillgängliga medlen för utbyte av information om arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare. Gruppen har dessutom försett kommissionen med värdefull information om genomförandet och tillämpningen av direktiv 96/71/EG.
      För att det administrativa samarbetet ska kunna utökas måste man även utveckla effektiva metoder för att finna och utbyta goda rutiner i alla frågor som berör den korrekta tillämpningen och den konkreta kontrollen av efterlevnaden av direktiv 96/71/EG. Det blir sålunda möjligt att i hög grad förbättra det administrativa samarbetet samt förebygga konflikter och undvika det ofta använda förfarandet med tvistlösning inför domstol.
      Kommissionen planerar därför i enlighet med sitt meddelande av den 13 juni 2007 att inrätta en högnivåkommitté med följande fastställda uppgifter och mål:

                  1.

                  Kartlägga och utbyta erfarenheter och goda rutiner.

                  2.

                  Främja utbyte av relevant information, inbegripet information om befintliga former av (bilateralt) administrativt samarbete mellan medlemsstaterna och/eller arbetsmarknadens parter.

                  3.

                  Granska (administrativa) frågor, problem och särskilda aspekter som rör genomförandet, tillämpningen samt efterlevnaden och kontrollen av efterlevnaden av direktiv 96/71/EG, eller de nationella genomförandeåtgärder som avser utstationering av arbetstagare.

                  4.

                  Granska de problem som kan uppstå vid tillämpningen av artikel 3.10 i direktiv 96/71/EG.

                  5.

                  Övervaka de framsteg som gjorts när det gäller att förbättra det administrativa samarbetet, särskilt utvecklingen av den specifika applikationen för att stödja det administrativa samarbetet och anpassningen och tillämpningen av informationssystemet för den inre marknaden (IMI) samt förbättringen av tillgången till information och, vid behov, föreslå åtgärder som bör vidtas.

                  6.

                  Undersöka möjligheterna att vid behov se till att arbetstagarnas rättigheter och skydd i högre grad respekteras i praktiken.

                  7.

                  Göra en djupgående utredning om problemen med tillämpningen av lagstiftningen över gränserna.

            För att uppnå dessa mål bör högnivåkommittén sörja för ett nära samarbete med de offentliga myndigheter som ansvarar för kontroll av den lagstiftning i medlemsstaterna som tillämpas på utstationerade arbetstagare, exempelvis arbetsinspektionen. Den bör även i överensstämmelse med nationell lag och/eller praxis regelbundet och formellt engagera arbetsmarknadens parter, i synnerhet företrädare för arbetsmarknadens parter inom sektorer med ett stort antal utstationerade arbetstagare.
      Kommissionen är beredd att inom en nära framtid anta ett kommissionsbeslut om att inrätta en högnivåkommitté. I detta beslut kommer kommitténs sammansättning, mål och arbetsmetoder att fastställas. För detta ändamål kommer kommissionen att beakta resultatet av den debatt som ska föras inom rådet på basis av denna rekommendation.


title: Rådets rekommendation av den 21 mars 2013 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (tionde EUF) för räkenskapsåret 2011

text:
               26.3.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 88/3

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 21 mars 2013
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (tionde EUF) för räkenskapsåret 2011
   2013/C 88/03
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av partnerskapsavtalet mellan medlemmarna i gruppen av stater i Afrika, Västindien och Stillahavsområdet, å ena sidan, och Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å andra sidan, undertecknat i Cotonou den 23 juni 2000 (1) och ändrat genom avtalet som undertecknades i Luxemburg den 25 juni 2005 (2),
   med beaktande av det interna avtalet mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet om finansiering av gemenskapens bistånd inom den fleråriga finansieringsramen för perioden 2008–2013 i enlighet med AVS–EG-partnerskapsavtalet och om tilldelning av ekonomiskt stöd till de utomeuropeiska länder och territorier på vilka den fjärde delen av EG-fördraget är tillämplig (3) (nedan kallat det interna avtalet) genom vilket bland annat tionde Europeiska utvecklingsfonden (tionde EUF) inrättas, särskilt artikel 11.8,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 215/2008 av den 18 februari 2008 med budgetförordning för tionde Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artiklarna 142–144,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för tionde EUF:s operationer till och med den 31 december 2011, samt revisionsrättens årsrapport om den verksamhet som finansieras genom åttonde, nionde, tionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) (5) för budgetåret 2011 samt kommissionens svar i årsrapporten, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 11.8 i det interna avtalet ska kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av tionde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av tionde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2011 har på det hela taget varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av tionde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2011.

      Utfärdad i Bryssel 21 mars 2013.

            På rådets vägnar

         P. HOGAN

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 287, 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EUT L 247, 9.9.2006, s. 32.

      (4)  EUT L 78, 19.3.2008, s. 1.

      (5)  EUT C 344, 12.11.2012, s. 243.


Avis juridique important

|

32001H0166

Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 12 februari 2001 om europeiskt samarbete om kvalitetsbedömning inom skolutbildningen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 060 , 01/03/2001 s. 0051 - 0053

Europaparlamentets och rådets rekommendationav den 12 februari 2001om europeiskt samarbete om kvalitetsbedömning inom skolutbildningen(2001/166/EG)EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 149.4 och 150.4 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande(1),med beaktande av Regionkommitténs yttrande(2),i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget(3), ochav följande skäl:(1) Det finns behov av att främja en europeisk dimension inom utbildningen, eftersom detta är ett viktigt mål för uppbyggnaden av ett medborgarnas Europa.(2) En utbildning av god kvalitet är ett av de viktigaste målen inom primär och sekundär utbildning samt yrkesutbildning för alla medlemsstater inom ramen för kunskapssamhället.(3) Skolutbildningens kvalitet måste garanteras på alla utbildningsnivåer och inom alla utbildningsområden, oberoende av skillnader när det gäller mål, metoder och behov och oberoende av rangordningar mellan skolor där sådana förekommer.(4) Resurserna till utbildning har under de senaste decennierna ökat i alla industriländer. Utbildning betraktas inte enbart som ett personligt berikande utan också som ett bidrag till social sammanhållning, social integrering och en lösning på sysselsättningsproblemen. Livslångt lärande är ett viktigt medel när det gäller att säkra framtidsutsikterna på både det yrkesmässiga och det personliga planet. En utbildning av god kvalitet är avgörande med tanke på arbetsmarknadspolitiken, den fria rörligheten för arbetstagare inom gemenskapen samt erkännandet av examensbevis och undervisningskvalifikationer.(5) Det är medlemsstaternas ansvar att, då de har möjlighet till detta, se till att skolornas läroplaner tar hänsyn till utvecklingen i samhället.(6) Medlemsstaterna bör hjälpa utbildningsanstalterna att uppfylla de utbildningsmässiga och sociala kraven under det nya millenniet och att följa med den utveckling som följer av dessa. Medlemsstaterna bör därför stödja utbildningsanstalterna för att förbättra kvaliteten på de tjänster dessa erbjuder, genom att hjälpa dem att utveckla nya initiativ som syftar till att säkerställa undervisningens kvalitet och genom att hjälpa dem att främja såväl personers rörlighet mellan länderna som överföring av kunskap.(7) När det gäller arbetsmarknadspolitiken antar rådet varje år riktlinjer för sysselsättningspolitiken som grundar sig på kvantitativa mål och indikatorer. I riktlinje 7 i riktlinjerna för sysselsättningspolitiken för år 2000 som fastställs i bilagan till beslut 2000/228/EG(4) anges att medlemsstaterna skall "förbättra skolsystemets kvalitet för att avsevärt minska antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid. Ungdomar med inlärningssvårigheter skall också ägnas särskild uppmärksamhet".(8) I riktlinje 8 i ovannämnda riktlinjer hänvisas det särskilt till att utveckla datakunskaperna, att förse skolorna med datautrustning och att underlätta de studerandes tillgång till Internet senast vid utgången av år 2002, och detta bör få positiva effekter för utbildningens kvalitet och förbereda ungdomarna för den digitala tidsåldern.(9) Utbildning av god kvalitet skall bidra till att främja gemenskapens mål avseende rörlighet i enlighet med artiklarna 149 och 150 i fördraget.(10) Europeiskt samarbete och gränsöverskridande utbyte av erfarenheter kommer att bidra till att fastställa och sprida effektiva och godtagbara metoder för kvalitetsbedömning.(11) Kvalitetssäkringssystemen måste förbli flexibla och kunna anpassas till de nya förhållanden som uppstår till följd av utbildningsanstalternas ändrade organisation och målsättning, samtidigt som utbildningens kulturella dimension beaktas.(12) Kvalitetssäkringssystemen varierar mellan medlemsstaterna och mellan utbildningsanstalterna beroende på skillnaderna i de olika utbildningsanstalternas storlek, organisation, ekonomiska villkor, institutionella egenskaper och pedagogiska metoder.(13) Kvalitetsbedömning och i synnerhet självbedömning i skolorna är lämpliga redskap för att minska antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid och för att motverka social utslagning i allmänhet.(14) För att uppnå målet med utbildning av god kvalitet finns många olika medel tillgängliga. Kvalitetsbedömning är ett av dessa och ett värdefullt bidrag för att säkerställa och utveckla utbildningens kvalitet i skolor för allmän utbildning och för yrkesutbildning. I kvalitetsbedömningen måste bland annat ingå en bedömning av skolornas förmåga att använda den nya informationstekniken som blir alltmer utbredd.(15) Nätverk på europeisk nivå mellan institutioner som arbetar med kvalitetsbedömning inom skolutbildningen är av grundläggande betydelse. Befintliga nätverk, till exempel det europeiska nätverk av beslutsfattare för bedömning av utbildningssystem som medlemsstaterna upprättade 1995, kan ge ett ovärderligt stöd till genomförandet av denna rekommendation.(16) Kommissionen genomförde 1994 och 1995 ett pilotprojekt om kvalitetsbedömning av högre utbildning. I rådets rekommendation 98/561/EG av den 24 september 1998 om europeiskt samarbete om kvalitetssäkring i den högre utbildningen(5) betonas vikten av utbyte av information och erfarenheter samt samarbete mellan medlemsstaterna i fråga om kvalitetssäkring.(17) I Sokratesprogrammet(6), särskilt i åtgärd 6.1, uppmanas kommissionen att främja utbyte av information om och erfarenheter av frågor av gemensamt intresse. Kvalitetsbedömning inom skolutbildningen är ett av de prioriterade områdena inom denna åtgärd.(18) Kommissionen har sedan mars 1996 inlett olika undersökningar och typer av praktisk verksamhet för att studera frågan om bedömning av utbildning ur olika synvinklar med målet att beskriva de många och varierande lösningar och bedömningsmetoder som används på olika nivåer.(19) Kommissionen genomförde läsåret 1997/98 ett pilotprojekt i 101 högre och lägre sekundärskolor i de länder som deltar i Sokratesprogrammet, vilket ledde till ökad medvetenhet om kvalitetsfrågor och bidrog till att förbättra utbildningens kvalitet i dessa skolor. I den slutrapport som avgavs i juni 1999 med titeln "Evaluation quality in school education, A European pilot project" betonas olika metodologiska inslag som är av vikt för en framgångsrik självbedömning.(20) Rådet konstaterade i sina slutsatser av den 16 december 1997(7) att bedömning också är en viktig komponent för att säkerställa och vid behov förbättra kvaliteten.(21) Rådets ordförandeskap förklarade i slutsatserna från Europeiska rådets extra möte i Lissabon den 23-24 mars 2000 att de europeiska utbildningssystemen måste anpassas både till informationssamhällets krav och till behovet av att öka sysselsättningsnivån och förbättra sysselsättningens kvalitet.(22) Inför utvidgningen av unionen bör kandidatländerna delta i det europeiska samarbetet när det gäller kvalitetsbedömning.(23) Det är nödvändigt att ta hänsyn till subsidiaritetsprincipen och till medlemsstaterna exklusiva ansvar för utbildningssystemens organisation och struktur, så att kulturella särdrag och utbildningstraditioner i varje medlemsstat kan blomstra.I. HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNAatt inom ramen för sina särskilda ekonomiska, sociala och kulturella situationer och med vederbörlig hänsyn till den europeiska dimensionen stödja en förbättring av kvalitetsbedömningen inom skolutbildningen genom1. att stödja och vid behov skapa tydliga system för kvalitetsbedömning för atta) säkerställa utbildning av god kvalitet och samtidigt främja den sociala integreringen samt lika möjligheter för flickor och pojkar,b) garantera skolutbildningens kvalitet som en grund för ett livslångt lärande,c) främja självbedömning i skolorna som ett sätt att skapa bättre skolor och undervisning, med jämvikt mellan självbedömning i skolorna och eventuell extern bedömning,d) använda kvalitetsfrämjande metoder för att bättre kunna anpassa sig till kraven i en värld i snabb och ständig förändring,e) klarlägga syftet med och villkoren för självbedömning i skolorna och se till att självbedömningen är förenlig med andra former av regleringar,f) att utforma extern bedömning för att tillhandahålla stöd när det gäller metoderna för självbedömning i skolorna och ge en utomståendes syn på skolan som uppmuntrar till fortlöpande förbättring, samt att se till att detta inte enbart begränsas till administrativ kontroll,2. att vid behov uppmuntra och stödja berörda parter inom och utanför skolan, bland annat lärare, elever, skolledning, föräldrar och experter, att delta i den externa bedömningen och självbedömningen inom skolan för att främja det gemensamma ansvaret för förbättringen av skolornas verksamhet,3. att stödja utbildning i handhavandet och användningen av självbedömningsinstrument för atta) se till att självbedömning i skolorna fungerar effektivt som ett instrument för att stärka skolornas möjligheter att genomföra förbättringar,b) se till att exempel på god praxis och nya instrument på självbedömningens område ges effektiv spridning,4. att stödja skolornas möjligheter att lära av varandra nationellt och på europeisk nivå för atta) fastställa och sprida god praxis och effektiva verktyg, såsom indikatorer och referensvärden, i kvalitetsbedömningen inom skolutbildningen,b) skapa nätverk mellan skolorna på alla lämpliga nivåer för ömsesidigt stöd och för att bedömningsarbetet skall få stimulans utifrån,5. att uppmuntra samarbete mellan alla myndigheter som medverkar i kvalitetsbedömningen inom skolutbildningen och främja ett europeiskt nätverkssamarbete dem emellan.Detta samarbete kan omfatta några av följande områden:a) Utbyte av information och erfarenhet, särskilt om metodutveckling och exempel på god praxis, framför allt genom att använda modern informations- och kommunikationsteknik och genom att vid behov anordna europeiska konferenser, seminarier och workshops.b) Insamling av uppgifter och utveckling av verktyg, såsom indikatorer och referensvärden, av särskild betydelse för kvalitetsbedömning i skolorna.c) Offentliggörande av resultaten av kvalitetsbedömning i skolorna i enlighet med den policy som är relevant för varje medlemsstat och dess utbildningsanstalter och att ställa dem till förfogande för myndigheterna i medlemsstaterna.d) Främjande av kontakter mellan experter för att bygga upp en europeisk sakkunskap på området.e) Användande av resultaten av internationella undersökningar vid utvecklingen av kvalitetsbedömningen i skolor.II. HÄRIGENOM UPPMANAS KOMMISSIONEN1. att i nära samarbete med medlemsstaterna och på grundval av de befintliga gemenskapsprogrammen uppmuntra det samarbete som avses i punkterna 4 och 5 i avsnitt I och att i detta även engagera relevanta organisationer och sammanslutningar som har den nödvändiga erfarenheten på detta område;kommissionen bör i samband med detta se till att sakkunskapen inom Eurydicenätverket, som det hänvisas till i åtgärd 6.1 i Sokratesprogrammet, utnyttjas fullt ut,2. att på grundval av de befintliga gemenskapsprogrammen upprätta en databas för att sprida effektiva verktyg och instrument för kvalitetsbedömning i skolorna; databasen skall också innehålla exempel på god praxis och vara tillgänglig på Internet; interaktiv användning skall vara möjlig,3. att utnyttja resurserna inom de befintliga gemenskapsprogrammen, införliva de erfarenheter som redan gjorts inom dessa program samt utveckla befintliga nätverk,4. att som en första åtgärd göra en inventering av de instrument och strategier för kvalitetsbedömning inom primär- och sekundärbildning som redan används i medlemsstaterna. När inventeringen har sammanställts kommer kommissionen tillsammans med medlemsstaterna att arbeta med lämplig uppföljning. Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén bör regelbundet få fullständig information om ovan nämnda uppföljning,5. att på grundval av bidrag från medlemsstaterna vart tredje år lägga fram detaljerade rapporter för Europaparlamentet, rådet, Ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén om genomförandet av denna rekommendation,6. att dra slutsatser och lägga fram förslag på grundval av dessa rapporter.Utfärdad i Bryssel den 12 februari 2001.På Europaparlamentets vägnarN. FontaineOrdförandePå rådets vägnarT. ÖstrosOrdförande(1) EGT C 168, 16.6.2000, s. 30.(2) EGT C 317, 6.11.2000, s. 56.(3) Europaparlamentets yttrande av den 6 juli 2000 (ännu ej offentliggjort i EGT), rådets gemensamma ståndpunkt av den 9 november 2000 (EGT C 375, 28.12.2000, s. 38) och Europaparlamentets beslut av den 16 januari 2001 (ännu ej offentliggjort i EGT).(4) EGT L 72, 21.3.2000, s. 15.(5) EGT L 270, 7.10.1998, s. 56.(6) EGT L 28, 3.2.2000, s. 1.(7) EGT C 1, 3.1.1998, s. 4.


				|

		52011SC0814

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Portugal[and delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Portugal, 2011-2014]

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Portugals nationella reformprogram 2011
och till rådets yttrande
om Portugals uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken,
särskilt artikel 5.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation,
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt,
Europa 2020-strategin. Denna strategi bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att stimulera EU:s potential för hållbar tillväxt och
konkurrenskraft.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[1],
vilka tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och
den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk
samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.
(4)
Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och
strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och den 7
mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt).
Europeiska rådet underströk behovet av att ge prioritet åt att sanera
budgetarna och återställa hållbara offentliga finanser, minska arbetslösheten
genom arbetsmarknadsreformer och göra nya insatser för att öka tillväxten.
Medlemsstaterna uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder
som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella
reformprogram.
(5)
Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också
de medlemsstater som deltar i euro plus-pakten att i tid lägga fram sina
åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram
och nationella reformprogram. Några specifika åtaganden och åtgärder för 2011
anges inte uttryckligen i Portugals nationella reformprogram, men väntas läggas
fram för Europeiska rådet.
(6)
Den 23 mars 2011 lade Portugals regering fram ett
stabilitetsprogram för perioden 2011–2014 för sitt parlamentet, som avvisade
programmet. Den 19 april 2011 lade regeringen fram ett nationellt
reformprogram. De föreslagna makroekonomiska och finanspolitiska scenarierna och
de politiska rekommendationerna har blivit inaktuella genom det
samförståndsavtal som undertecknades den 17 maj 2011.
(7)
Den 17 maj 2011 antog rådet beslut 2011/0122 om att
ge Portugal ett medelfristigt ekonomiskt bistånd för en period av tre år
(2011–2014) i enlighet med rådets förordning (EU) nr 407/2010 av den 11
maj 2010 om inrättandet av en europeisk finansiell stabiliseringsmekanism. I
det åtföljande samförståndsavtal som undertecknades samma dag och dess efterföljande
tillägg fastställs de villkor för den ekonomiska politiken som ligger till
grund för utbetalningen av det ekonomiska biståndet.
(8)
Under 2010 ökade landets BNP med 1,3 %. Denna
tillväxt berodde emellertid till stor del på exceptionella faktorer som gynnade
exporten och den privata konsumtionen. Pris- och kostnadsutvecklingen visade
tydligt att landets konkurrenskraft inte ökade tillräckligt snabbt för att råda
bot på bytesbalansunderskottet, som motsvarade hela 10 % av BNP 2010. Den
svaga ekonomin i allmänhet och den snabbt stigande arbetslösheten (11,2 %
i slutet av 2010) medförde stora offentliga underskott motsvarande mer än 10 %
av BNP 2009 och 9 % 2010, vilket är en ökning jämfört med 3,5 % 2008. Landet
har således under senare tid kommit under ökat tryck på finansmarknaderna, med
stigande oro för de offentliga finansernas hållbarhet. Till följd av
kreditvärderingsinstitutens successiva nedgraderingar av portugisiska
statsobligationer kan landet inte längre refinansiera sig till kostnader som är
förenliga med långfristig hållbarhet i de offentliga finanserna. Parallellt har
banksektorn, som i hög grad är beroende av extern finansiering, i synnerhet
inom euroområdet, fått allt svårare att få marknadsfinansiering.
(9)
Portugal har åtagit sig att genomföra ett program
för ekonomiska och finansiella justeringar med målet att återupprätta
förtroendet för statens upplåning och för banksektorn och att främja tillväxt
och sysselsättning. I programmet anges omfattande insatser på tre fronter: i)
en trovärdig och balanserad strategi för konsolidering av de offentliga
finanserna, stödd av strukturella finanspolitiska åtgärder och bättre
finanspolitisk kontroll, ii) djupgående och tidigt lagda strukturreformer på
arbets- och produktmarknaderna och iii) åtgärder för att skydda finanssektorn
mot en oordnad minskning av låneverksamheten med hjälp av marknadsbaserade
mekanismer stödda av reservfaciliteter.
(10)
Kommissionen har granskat det nationella
reformprogrammet[2].
Den har beaktat inte bara programmets relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Portugal utan även dess överensstämmelse med EU:s
regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionen betonar i detta
sammanhang att det finns ett trängande behov av att de planerade åtgärderna genomförs
för att efterleva rådets beslut 2011/0122.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Portugal att
vidta följande åtgärder:
Portugal bör genomföra de åtgärder som anges i
rådets beslut 2011/0122 och som specificeras ytterligare i samförståndsavtalet
av den 17 maj 2011 och dess efterföljande tillägg.
Utfärdad i
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               Upprätthålls
för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011.
[2]               SEC(2011) 730.