title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Rumäniens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/73

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Rumäniens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram 2016
   (2016/C 299/18)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Rumänien var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)

               Landsrapporten 2016 för Rumänien offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Rumänien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultaten av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Rumänien inte har några makroekonomiska obalanser.

               (3)

               Den 28 april 2016 lade Rumänien fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt konvergensprogram för samma år. De båda programmen bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Det tredje programmet för finansiellt betalningsbalansstöd (2013–2015) avslutades i september 2015 utan någon fullständigt genomförd granskning. Det tredje formella granskningsuppdraget (16–30 juni 2015) för bedömning av hur programmet hade genomförts avslutades inte. Vissa framsteg kunde visserligen konstateras på flera områden, men nuvarande och tidigare resultat av programmet hade underminerats på viktiga politikområden. Övervakningen efter programperiodens slut inleddes den 1 oktober 2015 och kommer att fortsätta till åtminstone 70 % av det lån som beviljades på grundval av det första betalningsbalansprogrammet har återbetalats, det vill säga åtminstone fram till våren 2018.

               (6)

               Rumänien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I konvergensprogrammet 2016 planerar regeringen en försämring av det totala saldot från -0,7 % 2015 till -2,9 % av BNP 2016 och 2017. Det strukturella saldot förväntas likaledes försämras. Enligt programmet planeras ett avsteg från det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP – vilket uppnåddes 2014 och 2015, och det finns inga planer på att återgå till målet inom programperioden. Enligt konvergensprogrammet kommer den offentliga skuldkvoten att ligga kvar under 40 % över programmets löptid. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är rimligt för 2016 och lätt optimistiskt för 2017. Enligt kommissionens vårprognos 2016 finns en risk för en betydande avvikelse 2016 och, om politiken förblir oförändrad, 2017. Dessutom prognostiseras i kommissionens vårprognos 2016 ett allmänt underskott i statens finanser på 3,4 % av BNP 2017, vilket ligger över fördragets referensvärde på 3 % av BNP. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av konvergensprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2016, att det finns en risk för att Rumänien inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det kommer därför att krävas ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnad 2016 och 2017.

               (7)

               Rumänien har ett sunt finanspolitisk regelverk, men det tillämpas inte effektivt i praktiken. Inget av de nyligen antagna finanspolitiska beslut som lär spä på underskottet initierades och fattades inom ramen för den ordinarie budgetprocessen. Regler om att konsekvensbedömningar som har kontrollerats av finansministeriet ska åtfölja de nya förslag till lagstiftning som innebär ökade offentliga utgifter eller minskade offentliga intäkter – i avsikt att upprätthålla utgiftstaken – och att föreslå kompenserande intäktsminskningar åsidosattes 2015. I praktiken får det finanspolitiska rådet mycket lite tid att reagera på budgetförslag och dess yttranden och rekommendationer beaktas inte i tillräcklig utsträckning. Budgetlagen 2016 siktar på ett underskott i de offentliga finanserna på 2,95 % av BNP, vilket innebär en väsentlig avvikelse från det medelfristiga målet. Detta strider mot det nationella finanspolitiska regelverket.

               (8)

               Ett antal åtgärder håller på att genomföras för att förbättra skatteuppbörd och skattemoral. De inbegriper krav på att använda kassaapparater, stärkta regler för kontant betalning, ett nytt förfarande för registrering av mervärdesskatt, intensivare revision av skattemyndigheten och en pågående omorganisation av skattemyndigheten. Men höga siffror för undandragen skatt och låg skattemoral förblir en utmaning. Odeklarerat arbete och för lågt deklarerade inkomster påverkar fortsatt skatteintäkterna och snedvrider ekonomin. Verkan av åtgärderna – även dem som vidtagits av arbetsinspektionen – mot odeklarerat arbete förblir begränsad.

               (9)

               Lagen om jämställd pensionsålder för män och kvinnor väntar på behandling i parlamentet sedan 2013. Om den antogs skulle äldre kvinnors deltagandet på arbetsmarknaden öka väsentligt, pensionsskillnaderna mellan könen skulle krympa och kvinnornas risk för fattigdom senare i livet skulle minska.

               (10)

               Förhållandena på arbetsmarknaden förbättrades under 2015. Arbetslösheten är låg och sysselsättningen har ökat. Långtidsarbetslösheten ligger under genomsnittet i unionen. Svåra utmaningar kvarstår dock, särskilt när det gäller den höga andelen unga som varken arbetar eller studerar och den begränsade uppsökande verksamhet som finns för att aktivera dem på ett verksamt sätt.

               (11)

               Den nationella arbetsmarknadsmyndigheten släpar efter när det gäller att erbjuda individanpassade tjänster till arbetssökande och har ett begränsat utbud av tjänster för arbetsgivare, trots obligatorisk annonsering av lediga platser hos myndigheten. Ett förfarande har antagits för att erbjuda olika kategorier av arbetslösa skräddarsytt stöd, men det har ännu inte genomförts. Samarbetet mellan arbetsförmedlingen och socialtjänsten är mycket begränsat, vilket gör det ännu svårare att aktivera socialbidragstagare.

               (12)

               Minimilönen, som är bland de lägsta i unionen, har ökat avsevärt sedan 2013. Det saknas dock objektiva kriterier för att bestämma dess storlek, vilket skapar osäkerhet. En trepartsarbetsgrupp har inrättats för att arbeta med en reform av hur minimilönen bestäms, men det finns fortfarande inte några klara riktlinjer eller kriterier som tar effekterna på sysselsättningen, de sociala förhållandena och konkurrenskraften med i beräkningen. På det hela taget är den sociala dialogen fortfarande svag.

               (13)

               Rumänien är bland de länder i unionen där risken för fattigdom eller socialt utanförskap är störst. Aktiva arbetsmarknadsåtgärder för människor på socialbidrag sätts in i mycket begränsad omfattning, särskilt på landsbygden. Det sociala referensindex, som sociala förmånsbelopp grundas på, uppdateras inte regelbundet mot bakgrund av den ekonomiska kontexten, vilket med tiden kan påverka hur väl förmånerna räcker till behoven. Lagen om minsta integrationsinkomst, som förväntas leda dels till att förmånerna riktas och räcker bättre, dels till att aktiva arbetsmarknadsåtgärder erbjuds låginkomsttagarna, har lämnats till parlamentet för antagande. Flera åtgärder i regeringens fattigdomsbekämpningspaket syftar dock till att tackla frågan med hjälp av ett helhetsgrepp (utbildning, hälsa, bostäder, social trygghet och transport).

               (14)

               Rumänien konfronteras fortfarande med utmaningar på utbildningsområdet. Flera strategier gäller livslångt lärande, yrkesutbildning, högre utbildning och andelen ungdomar med enbart grundskoleutbildning. Denna andel ligger fortfarande betydligt över EU-genomsnittet, bland annat till följd av betydande förseningar i genomförandet av den strategi som antogs 2015. Förebyggande program och stödundervisning förekommer sparsamt. Utsatta grupper såsom romer och barn från fattiga familjer konfronteras fortfarande med svårigheter när det gäller att få tillgång till och avsluta kvalitetsutbildning, särskilt på landsbygden. När det gäller förskoleverksamhet och barnomsorg har Rumänien vidtagit åtgärder för att hjälpa mindre gynnade barn att gå i förskola (3–6 år). Barnomsorg för barn i åldern 0–3 år förekommer fortfarande begränsat. Nyligen beslutad lagstiftning om utökad föräldraledighet i kombination med otillräckliga incitament att arbeta kan öka hindren för kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Deltagande i gymnasial yrkesutbildning ligger över EU-genomsnittet, men den andel som hoppar av är fortfarande stor. Andelen personer med eftergymnasial utbildning ökar, men den högre utbildningens kvalitet och anpassning till arbetsmarknaden är begränsad. Få personer deltar i vuxenutbildning.

               (15)

               Hälsosituationen i Rumänien är dålig. Den förväntade livslängden ligger långt under EU-genomsnittet både för män och kvinnor. Tillgången till hälso- och sjukvård samt överanvändningen av sjukhusvård utgör fortfarande stora problem. Det utbredda systemet med betalningar under bordet inskränker utbudet av hälso- och sjukvård för låginkomsttagare. Rumänien har vidtagit åtgärder för att ge pensionärer med låga inkomster och människor i avlägsna och isolerade samhällen bättre tillgång till hälso- och sjukvård. Ett nätverk av social- och hälsoombudsmän är under uppbyggnad, och ett lagförslag om offentliga tjänster har lags fram. Att ge personer med funktionshinder alternativ till institutionsvård är fortfarande en utmaning.

               (16)

               Rumänien har vidtagit åtgärder för att avhjälpa problemet med att hälso- och sjukvårdssystemet är underfinansierat och använder offentliga medel ineffektivt. Reformerna inbegrep skuldsanering för hälso- och sjukvården, förbättrad hållbarhet för läkemedelskostnader, genomförande av internetlösningar för hälso- och sjukvård, bättre finansieringsmodell för hälso- och sjukvården, strategi för överföring av resurser från sjukhusvård till friskvård och primärvård samt centraliserad upphandling. Bristen på administrativ kapacitet fördröjer dock genomförandet av den nationella hälsostrategin för 2014–2020. Särskilt drabbas effektiviteten i hälso- och sjukvården av förseningar i anpassningen av sjukhusen och övergången från sjukhusvård till mer kostnadseffektiv öppenvård.

               (17)

               De största utvecklingsskillnaderna i Rumänien finns mellan stads- och landsbygdsområden. Situationen när det gäller sysselsättning, sociala frågor, hälso- och sjukvård samt utbildning är sämre på landsbygden, och människor har mycket sämre tillgång till utbildning, hälso- och sjukvård, grundläggande samhällstjänster samt offentliga tjänster på grund av att den administrativa kapaciteten på lokal nivå är liten och splittrad. Den socioekonomiska utvecklingen på landsbygden hålls vidare tillbaka av att transportinfrastrukturen är underutvecklad, offentliga och privata transporter förekommer sparsamt, kostnaderna för att pendla är höga och tillgången till bredband dålig. Det låga förädlingsvärdet i jordbruket och bristen på ekonomisk diversifiering på landsbygden hämmar vidare utvecklingen av en hållbar landsbygdsekonomi. En stor andel av arbetskraften på landsbygden arbetar i självförsörjande eller delvis självförsörjande jordbruksföretag förknippade med dold arbetslöshet eller oavlönat arbete inom familjen, låg produktivitet och fattigdom. Ett fattigdomsbekämpningspaket, som kommer att finansieras huvudsakligen med EU-medel, tar ett helhetsgrepp på fattigdomsfrågan, även på landsbygden. Det finns planer på att skapa tvärkompetenta arbetslag, som ska erbjuda mindre gynnade grupper ett integrerat utbud av tjänster, men de har ännu inte satts i verket.

               (18)

               En strategisk ram för reformen av den offentliga förvaltningen har varit i kraft sedan 2014, men genomförandet gick långsamt under 2015. Vissa viktiga initiativ för att öka öppenheten och effektiviteten i den offentliga förvaltningen antogs under 2016. Men förseningarna när det gäller att anta en allmän och öppen plan för förvaltning av mänskliga resurser, särskilt i fråga om rekrytering/anställning, bedömning, lönesättning, karriärutveckling för alla personalkategorier samt utbildning, skapar utrymme för godtycke vid viktiga förfaranden och beslut. Detta i kombination med instabila organisationsstrukturer inverkar negativt på den offentliga förvaltningens oberoende och professionalism samt, följdenligt, på dess ändamålsenlighet och effektivitet. Krångliga administrativa förfaranden, ett ineffektivt system för offentlig upphandling och utbredd korruption håller tillbaka utbudet av tjänster (även e-förvaltningstjänster) både till allmänheten och företagen. Sådant som strategisk planering, programbudgetering, samrådsförfaranden och evidensbaserat beslutsfattande underutnyttjas fortfarande. Problemen bromsar arbetet på viktiga reformer inom flera olika områden, inbegripet effektiv användning av tillgängliga EU-medel och annat finansieringsstöd.

               (19)

               Statsägda företag som dominerar viktiga ekonomiska sektorer tenderar att prestera sämre. De förekommer i synnerhet i viktiga infrastrukturbranscher, som svarar för 44 % av omsättningen och 77 % av sysselsättningen i energisektorn och 24 % respektive 28 % i transportsektorn. Regeringens undantagsförordning nr 109/2011 om styrning av statligt ägda företag gjordes om till lag den 10 maj 2016 genom ändringar som säkerställde bättre överensstämmelse med internationell bästa praxis. Rumänien har åter börjat anställa professionella företagsledare för att ersätta den tillfälliga ledningen i flera statligt ägda företag, men det har gått långsammare framåt än vad som först aviserades. Om de statsägda företagen kunde fås att anta den årliga budgeten snabbare och att godkänna och offentliggöra granskade årsredovisningar, skulle detta gynna öppenhet och ansvarsskyldighet. En ny privatiseringslag är under beredning. Den kan emellertid innehålla bestämmelser som strider mot lagstiftningen om företagsstyrning. Det är i synnerhet oroväckande att den särskilda privatiseringsförvaltarens uppgifter ser ut att delvis sammanfalla med företagsledningens.

               (20)

               Trots de rättsliga institutionernas arbete med att angripa korruption på hög nivå förekommer korruption fortfarande i många ekonomiska sektorer och berör såväl tillsatta och förtroendevalda tjänstemän på alla förvaltningsnivåer som anställda i offentlig tjänst och i offentliga institutioner. Viktiga rättsliga reformer håller på att genomföras, men domstolarnas höga arbetsbelastning väcker fortsatt oro, liksom det finns betänkligheter inför deras förmåga att verkställa avgöranden på ett förutsägbart och korrekt sätt samt att motstå yttre påtryckningar. Inom ramen för samarbets- och kontrollmekanismen får Rumänien rekommendationer på områdena reform av rättsväsendet och kamp mot korruption. Dessa områden omfattas därför inte av de landsspecifika rekommendationerna för Rumänien.

               (21)

               Soliditeten i den finansiella sektorn har förbättrats. Men sektorn är fortfarande sårbar för inhemska rättsliga initiativ. Den nyligen antagna lagen om skuldavskrivning med retroaktiv tillämpning på befintliga lån, kan bli ett problem för flera kreditinstitut och leda till svagare långivning. Lagen kan innebära större risker för stabiliteten i den finansiella sektorn, med konsekvenser för hela ekonomin. Andra orosmoment som kan påverka bankerna negativt är förslaget att omvandla lån i utländsk valuta till lokal valuta och vissa domstolsbeslut om oskäliga villkor i låneavtal.

               (22)

               Otillräcklig eller otillförlitlig infrastruktur är bland de svåraste problemen för den som vill bedriva affärsverksamhet i Rumänien och ett hinder för handel och ekonomisk utveckling. Trots att situationen har förbättrats något på senare tid hamnar Rumänien fortfarande på sista plats bland länderna i regionen i en rangordning efter upplevd kvalitet på infrastrukturen för transporter och kommunikationer. Väg- och motorvägsnätet är litet jämfört med grannländerna och i förhållande till landets storlek. Översiktsplanen för transportsektorn och den åtföljande järnvägsreformen har fått antagandet uppskjutet upprepade gånger.

               (23)

               De offentliga investeringarna har minskat sedan 2008 trots omfattande tillgång till finansiering, särskilt genom EU-medel. Denna trend bröts 2015, men de offentliga investeringarna förväntas minska från och med 2016 eftersom genomförandet av programmet för perioden 2014–2020 inte har inletts fullt ut och det inte finns tillräckligt med startklara projekt. Sedan en tid gör man i Rumänien ansträngningar för att stärka samarbetet mellan ministerierna, omorganisera de offentliga upphandlingssystemen och förbättra planeringen och genomförandet av investeringsprojekt. Detta till trots är beredningen av offentliga investeringsprojekt fortfarande otillräcklig och förblir mottaglig för yttre påverkan. Projekturvalet hämmas fortfarande av att det saknas såväl medellång och långsiktig planering som strategiska prioriteringar, av att man måste nå enighet med ett stort antal beslutsfattare, av att enheten för offentlig investeringsbedömning vid ministeriet för offentlig finansiering har begränsade verkställande befogenheter samt av att det saknas urvalskriterier i det nationella programmet för lokal utveckling.

               (24)

               Trots betydande framsteg när det gäller kostnadskonkurrenskraft och handelsresultat förblir Rumäniens icke kostnadsrelaterade konkurrenskraft en utmaning. Strukturella hinder hämmar övergången till en ekonomi med högre förädlingsvärde och begränsar Rumäniens förmåga att satsa på hållbar tillväxt. Krångliga administrativa förfaranden, instabila finans- och skattepolitiska åtgärder och ett svagt företagsklimat fortsätter att påverka investeringsbeslut negativt. Höga siffror för undandragen skatt och odeklarerat arbete drar ner skatteintäkterna och snedvrider ekonomin. Tillgången till finansiering för små och medelstora företag är fortfarande begränsad.

               (25)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Rumäniens ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Rumänien fått under tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Rumänien utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (26)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (4) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Rumänien att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Begränsa avvikelsen från det medelfristiga budgetmålet för 2016 och uppnå en årlig finanspolitisk korrigering på 0,5 % av BNP under 2017, såvida inte det medelfristiga budgetmålet kan uppnås med mindre ansträngning. Se till att det finanspolitiska regelverket tillämpas och ytterligare stärka skattemoral och skatteuppbörd. Se till att lagstiftningsinitiativ inte underminerar rättssäkerheten eller äventyrar den finansiella stabiliteten. Om nödvändigt, vidta åtgärder för att minska dessa risker.

               2.

               Stärka den nationella arbetsförmedlingens tjänsteutbud till arbetsgivare och arbetssökande, särskilt genom att skräddarsy tjänster för de arbetssökandes profiler, att knyta dem bättre till socialt bistånd, bland annat socialtjänsten, och att söka upp oregistrerade ungdomar. I samråd med arbetsmarknadens parter, ange objektiva kriterier för hur minimilönen ska bestämmas. Vidta åtgärder för att motverka att elever lämnar skolan med enbart grundskoleutbildning och öka utbudet av kvalitetsutbildning, särskilt för romer. Anta lagen om jämställd pensionsålder för män och kvinnor.

               3.

               Motverka betalningar under bordet i hälso- och sjukvården och öka tillgången på öppenvård. Stärka oberoendet och öppenheten i personalförvaltningen i den offentliga förvaltningen. Förenkla de administrativa förfarandena för företag och allmänheten. Stärka styrningen av statsägda företag.

               4.

               Förbättra tillgången till integrerade offentliga tjänster, bygga ut infrastruktur och främja ekonomisk diversifiering, särskilt på landsbygden. Anta och genomföra översiktsplanen för transportsektorn. Stärka prioritering och beredning vid offentliga investeringsprojekt.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EUT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 11 juli 2017 om Italiens nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram 2017

text:
               9.8.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 261/46

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 11 juli 2017
   om Italiens nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram 2017
   (2017/C 261/11)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Italien var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet som Europeiska rådet godkände den 9–10 mars 2017. Den 21 mars 2017 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken för euroområdet (nedan kallad rekommendationen för euroområdet) (3).

               (2)

               Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Italien, i egenskap av en medlemsstat som har euron som valuta, se till att rekommendationen för euroområdet, som återspeglas nedan i rekommendationerna 1–4, genomförs fullständigt och i tid.

               (3)

               2017 års landsrapport för Italien offentliggjordes den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Italien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011, vars resultat också offentliggjordes den 22 februari 2017. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Italien har alltför stora makroekonomiska obalanser. Hög offentlig skuldsättning och utdragen svag produktivitetsutveckling innebär risker med gränsöverskridande betydelse, i kombination med höga nödlidande lån och arbetslöshet. Det är synnerligen viktigt att minska risken för negativa effekter på den italienska ekonomin och, med tanke på landets storlek och den gränsöverskridande betydelsen, även på den ekonomiska och monetära unionen.

               (4)

               Den 27 april 2017 lade Italien fram sitt nationella reformprogram för 2017 och sitt stabilitetsprogram för samma år. För att deras inbördes samband ska beaktas har de båda programmen bedömts samtidigt. Italiens nationella reformprogram 2017 omfattar såväl kortsiktiga som långsiktiga åtaganden. På kort sikt planeras ett slutligt antagande av de planerade lagarna om konkurrens och reformen av den straffrättsliga processen och bestämmelserna om preskriptionstider, verkställandet av lagen mot fattigdom och åtgärder som rör förhandlingar på företagsnivå, skatteväxling och privatisering. På medellång sikt handlar åtgärderna om offentliga finanser, beskattning, arbetsmarknaden, bank- och kreditsystemet, konkurrens, offentlig förvaltning och rättsväsende samt investeringar. Det nationella reformprogrammet 2017 omfattar också utmaningarna i landsrapporten för 2017 och rekommendationerna för euroområdet, däribland behovet att få igång investeringar igen och säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet. Om programmet genomförs helt inom de angivna tidsfristerna, skulle det bidra till att avhjälpa de makroekonomiska obalanserna och genomföra de landsspecifika rekommendationerna. Utifrån bedömningen av åtagandena i Italiens program bekräftar kommissionen sin tidigare bedömning att det i detta läge inte behövs några ytterligare åtgärder vad gäller förfarandet vid makroekonomiska obalanser enligt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1176/2011 och (EU) nr 1174/2011 (4). Genomförandet av det politiska reformprogrammet kommer att följas noga med hjälp av särskild övervakning.

               (5)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (5) får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjer för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning närmare beskrivit hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (6)

               Italien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. I stabilitetsprogrammet för 2017 planerar regeringen en förbättring av det samlade underskottet från 2,4 % av BNP under 2016, till 2,1 % 2017, 1,2 % 2018 och en i stort sett balanserad budget 2019. Det medelfristiga budgetmålet, dvs. en balanserad budget i strukturella termer, förväntas nås senast 2019 och bibehållas 2020, medan det omräknade (6) strukturella saldot tyder på ett litet strukturellt underskott (0,3 % av BNP) under båda åren. Den offentliga skuldkvoten ökade ytterligare under 2016 (till 132,6 % av BNP, från 132,1 % 2015), men förväntas i stabilitetsprogrammet 2017 i stort sett stabiliseras under 2017 och därefter minska från och med 2018 för att nå 125,7 % 2020. Osäkerheten om sammansättningen och genomförandet av den medelfristiga budgetstrategin i stabilitetsprogrammet 2017 medför nedåtrisker för såväl tillväxtprognoserna som budgetmålen. I kommissionens vårprognos 2017 förväntas nästan samma BNP-tillväxt för 2018 som i 2017 års stabilitetsprogram, trots ett avsevärt högre underskott. Kommissionens prognos omfattar inte någon momshöjning (0,9 % av BNP) som beslutats som ”säkerhetsklausul” för att budgetmålen ska nås 2018, även för att 2017 års stabilitetsprogram bekräftar avsikten att inte aktivera den utan att ge närmare information om alternativa kompensationsåtgärder. I 2017 års stabilitetsprogram anges dessutom avsikten att hitta ytterligare utrymme för att minska skattetrycket.

               (7)

               I stabilitetsprogrammet för 2017 anges att den exceptionella flyktingströmmen och säkerhetsrelaterade åtgärder har haft en betydande inverkan på budgeten 2016 och 2017 och där finns tillräckligt med styrkande uppgifter om de extra budgetutgifters art och omfattning. Enligt kommissionen uppgick de extra utgifter som kan beaktas under 2016 till 0,06 % av BNP för den exceptionella flyktingströmmen och till 0,06 % av BNP för säkerhetsrelaterade åtgärder. För 2017 uppskattas preliminärt de utgifter som kan beaktas i samband med den exceptionella flyktingströmmen till 0,16 % av BNP (7). De italienska myndigheterna åberopade dessutom regeln om ovanliga händelser 2017 för exceptionell seismisk aktivitet. De utgifter som kan beaktas i samband med exceptionell seismisk aktivitet uppskattas preliminärt till 0,18 % av BNP för 2017 (8). Bestämmelserna i artikel 5.1 och artikel 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att ta hänsyn till dessa extrautgifter, eftersom flyktingströmmen, det allvarliga terroristhotet och den exceptionella seismiska aktiviteten är ovanliga händelser och deras effekt på Italiens offentliga finanser stor och hållbarheten inte torde äventyras av att man tillåter en tillfällig avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Därför har den efterfrågade anpassningen mot det medelfristiga budgetmålet för 2016 sänkts med 0,12 % av BNP för att ta hänsyn till de extra utgifterna på grund av flyktingströmmen och de säkerhetsrelaterade åtgärderna. I fråga om 2017 kommer en slutbedömning, inbegripet av de belopp som kan beaktas, att göras våren 2018, på grundval av de italienska myndigheternas faktiska uppgifter.

               (8)

               För 2016 beviljades Italien en tillfällig avvikelse på 0,5 % av BNP från den nödvändiga anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet för att ta hänsyn till större strukturreformer, som ska ge en positiv effekt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, och ytterligare 0,25 % av BNP för att beakta de nationella investeringsutgifterna för projekt som medfinansieras av unionen. När det gäller investeringsklausulen, är ett av behörighetskriterierna en ökning av de offentliga investeringarna. Resultatuppgifter för 2016 visar en nedgång i offentliga investeringar under 2016 jämfört med 2015 (med 1,6 miljarder euro). Rådet är dock medvetet om att det var särskilda faktorer som hämmade de offentliga investeringarna förra året. En faktor var osäkerheten i samband med övergången till den nya lagen om offentlig upphandling och koncessioner, som sågs över i enlighet med 2016 års landsspecifika rekommendationer. En annan ännu viktigare faktor var att det under 2016, till följd av att en ny programperiod inleddes, skedde en stark nedgång i de investeringar som finaniseras genom unionsfonder, samtidigt som nationellt finansierade investeringar ökade marginellt (med 1,1 miljarder euro). Eftersom nationellt finansierade investeringar ökade under 2016 och utgifterna vad gäller investeringsklausulen inte ersatte det, kan Italien därför beviljas en tillfällig avvikelse på 0,21 % av BNP för investeringsklausulen, vilket motsvarar de nationella utgifter för medfinansiering som rapporterades i 2017 års stabilitetsprogram. När den samlade extra flexibiliteten på 0,83 % av BNP enligt klausulerna för ovanliga händelser, strukturreformer och investeringar har beaktats, pekar kommissionens vårprognos 2017 på en viss avvikelse från den rekommenderade anpassningsbanan mot det medelfristiga målet för 2016.

               (9)

               Den 12 juli 2016 rekommenderade rådet Italien att åstadkomma en årlig finanspolitisk korrigering på 0,6 % av BNP eller mer på väg mot det medelfristiga budgetmålet 2017. Enligt kommissionens vårprognos 2017 finns det risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningen mot det medelfristiga budgetmålet under 2017 och för 2016 och 2017 tillsammans. Denna slutsats skulle dock ändras till en risk för en viss avvikelse om den tillfälliga avvikelsen för klausulen om ovanliga händelser i samband med den exceptionella flyktingströmmen och den förebyggande investeringsplanen för att skydda nationens territorium mot seismiska risker (preliminärt beräknade till 0,34 % av BNP totalt) drogs av från kravet för 2017.

               (10)

               Mot bakgrund av Italiens finanspolitiska situation och särskilt dess skuldnivå förväntas landet ytterligare anpassa sig mot sitt medelfristiga budgetmål om en balanserad budget i strukturella termer. Enligt den överenskomna anpassningsmatrisen inom stabilitets- och tillväxtpakten innebär denna anpassning ett krav på en nominell minskningstakt av nettobeloppet för de primära offentliga utgifterna med minst 0,2 % 2018. Det skulle motsvara en årlig strukturell anpassning på 0,6 % av BNP. Om politiken inte förändras, finns det risk för en betydande avvikelse från kravet under 2018. Italien förväntas vid första anblicken inte följa skuldkriteriet 2017 och 2018. Rådet anser överlag att Italien måste vara redo att vidta ytterligare åtgärder för att uppfylla kraven 2017 och att ytterligare åtgärder kommer att krävas under 2018 för att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. I enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 bör bedömningen av budgetplanerna och utfallet emellertid ta hänsyn till medlemsstatens budgetbalans med beaktande av konjunktursvängningarna. I det meddelande från kommissionen om 2017 års europeiska planeringstermin som åtföljer de landsspecifika rekommendationerna erinrade man om att bedömningen av 2018 års utkast till budgetplan och påföljande bedömning av 2018 års utfall av budgeten kommer att behöva ta vederbörlig hänsyn till målsättningen att nå en finanspolitisk inriktning som bidrar både till att stärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Italiens offentliga finanser. I detta avseende noterar rådet att kommissionen avser att göra en samlad bedömning i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, i synnerhet mot bakgrund av Italiens konjunkturläge.

               (11)

               På grund av att Italien inte tycktes uppfylla skuldkriteriet 2015, utfärdade kommissionen den 22 februari 2017 en rapport i enlighet med artikel 126.3 i EUF-fördraget, där slutsatsen drogs att om inte de ytterligare strukturella åtgärder, motsvarande ett värde på minst 0,2 % av BNP, som regeringen har åtagit sig att vidta senast i april 2017 på ett trovärdigt sätt då har vidtagits för att minska klyftan till en övergripande överensstämmelse med den förebyggande delen under 2017 (och därmed under 2016), tyder den nuvarande analysen på att skuldkriteriet som det definieras i fördraget och i förordning (EG) nr 1467/97 för närvarande bör betraktas som inte uppfyllt. Ett beslut om huruvida man ska rekommendera att inleda ett förfarande vid alltför stora underskott kan dock endast fattas på grundval av kommissionens vårprognos 2017, med beaktande av uppgifterna om resultatet för 2016 och genomförandet av de finanspolitiska åtaganden som de italienska myndigheterna gjorde i februari 2017. I april 2017 antog regeringen de ytterligare konsolideringsåtgärder som begärdes. I detta skede anses därför inga ytterligare åtgärder vara nödvändiga för att uppfylla skuldkriteriet för 2015. Kommissionen kommer att göra en ny bedömning av Italiens efterlevnad av skuldkriteriet under hösten 2017, på grundval av anmälda uppgifter för 2016 och kommissionens höstprognos 2017, som kommer att innehålla nya uppgifter om genomförandet av budgeten under 2017 och faktiska budgetplaner för 2018.

               (12)

               Italiens höga offentliga skuldkvot förväntas stabiliseras men inte minska, på grund av försämringen av det strukturella primärsaldot och de aktuella makroekonomiska förhållandena. Den uppgick till över 130 % av BNP, vilket innebär att avsevärda resurser öronmärks för att täcka lånekostnader, på bekostnad av mer tillväxtfrämjande områden, som utbildning, innovation och infrastruktur.

               (13)

               Italiens skattesystem stöder av flera skäl inte ekonomisk tillväxt och effektivitet. Trots en måttlig minskning nyligen är skattebördan på produktionsfaktorer fortfarande bland de högsta i unionen. Det finns utrymme för ytterligare budgetneutrala växlingar mot skatter som är inte påverkar tillväxten så negativt. Den första boendeskatten upphävdes 2015, vilket var ett steg tillbaka i processen mot ett effektivare skattesystem. Trots att det enligt nationell lagstiftning krävs en översyn av skatteutgifterna varje år och man länge väntat på den, särskilt vad gäller sänkt mervärdesskatt, har den skjutits upp igen. En reform av de gamla taxeringsvärdena i linje med de nuvarande marknadsvärdena har ännu inte genomförts. Låg skattemoral och en komplicerad skattelagstiftning ökar bördan på företag och hushåll som uppfyller sin skattskyldighet. Åtgärder på senare tid, som obligatorisk elektronisk fakturering och uppdelad betalning för myndigheters inköp, är steg i rätt riktning. Elektronisk fakturering är dock inte obligatoriskt för transaktioner i den privata sektorn och gränserna för kontantanvändning har nyligen höjts, så användningen av elektroniska betalningsmedel ligger långt under unionsgenomsnittet, till men för skattemoralen.

               (14)

               Vad gäller budgetprocessen antogs en omfattande reform 2016. Kommissionen kommer att fortsätta att bevaka genomförandet av reformen, som skulle göra utgiftsöversynen till en mer integrerad del av budgetprocessen.

               (15)

               Italiens ramvillkor, offentliga förvaltning och företagsklimat påverkas fortfarande av ett antal strukturella effektivitetsbrister. Dessa effektivitetsbrister innebär att genomförandet av reformerna fortsatt går långsamt och minskar investeringarna, skapar osäkerhet och öppnar för rent-seeking. De reformer av det civilrättsliga systemet som antagits under senare år för att öka rättsväsendets effektivitet, förbättra ärendehanteringen och säkerställa förfarandedisciplin börjar endast långsamt visa resultat. De långdragna civilrättsliga förfarandena utgör fortfarande ett stort problem. Även om en viss förbättring har skett i de lägre instanserna, fortsätter såväl handläggningstiden som eftersläpningen för civil- och handelsrättsliga mål att vara bland de högsta i unionen i alla instanser. En planerad reform av civilrättsliga förfaranden ska ytterligare skärpa kriterierna för om överklaganden kan tas upp till prövning, rationalisera civilförfarandena i alla instanser och ge negativa incitament för rättsliga okynnesprocesser.

               (16)

               Flera indikatorer visar att korruption fortfarande är ett stort problem i Italien, trots de reformer som antagits hittills. Den länge emotsedda reformen av bestämmelserna om preskriptionstider, som ska intensifiera kampen mot korruption, har låtit vänta på sig sedan 2014. I sin nuvarande form innebär bestämmelserna om preskriptionstider att en stor andel ärenden preskriberas efter en dom i första instans. Dessutom har den nationella antikorruptionsmyndigheten begränsade ekonomiska och personalmässiga resurser för att utöva sina befogenheter och det förebyggande arbetet är fortfarande splittrat.

               (17)

               Omfattande tillämpningsbestämmelser för reformer av den offentliga förvaltningen antogs under 2015. De har potential att förbättra effektiviteten och ändamålsenligheten hos den offentliga förvaltningen. Efter avgörandet i författningsdomstolen i november 2016, då förfarandet för antagande av vissa genomförandedekret förklarades grundlagsstridigt, har emellertid viktiga delar av reformen ännu inte genomförts. Avgörandet gäller framför allt tre viktiga reformområden: lokala offentliga tjänster, offentlig anställning och offentligägda företag. Nya lagstiftningsinitiativ krävs för att reformera de lokala offentliga tjänsterna och den offentliga anställningen på ledningsnivå, eftersom tidsfristen för dessa dekret gick ut i november 2016. När det gäller offentligägda företag, måste det dekret som antogs före avgörandet ändras. Syftet med reformen är att minska antalet offentligägda företag, förbättra deras effektivitet och säkerställa att de fungerar enligt samma regler som privatägda företag. De planerade privatiseringarna skulle också bidra till att rationalisera de offentligägda företagen.

               (18)

               Ramvillkoren för konkurrens är fortfarande ogynnsamma. Bland annat har 2015 års konkurrenslag ännu inte antagits. Det finns fortfarande betydande hinder för konkurrensen inom vissa sektorer, till exempel reglerade yrken, koncessioner, offentlig upphandling, tillståndssystemet och lokala offentliga tjänster, inbegripet transporter. Framför allt sker det fortfarande mycket begränsade framsteg när det gäller att främja en effektiv, transparent och konkurrensdriven offentlig transportmarknad, särskilt för de järnvägar som drivs med statliga koncessioner. Enligt en ny indikator som kommissionen har utvecklat är restriktionsnivån högre i Italien än det viktade unionsgenomsnittet för de flesta av de undersökta yrkena. Som en del i åtgärdspaketet för att motverka hinder på tjänstemarknaderna, gav kommissionen i januari 2017 i ett meddelande om rekommenderade reformer för reglering av yrkesmässiga tjänster speciell vägledning per yrke för att hantera detta problem.

               (19)

               Banksektorns stora andel nödlidande lån hämmar alltjämt bankerna vinster och deras förmåga att generera kapital internt. Detta sätter press på kreditutbudet, framför allt för små företag. De politiska initiativ som hittills tagits har ännu inte resulterat i någon betydande minskning av de nödlidande lånen. Tillsynsvägledningen för förvaltningen av nödlidande lån på nationell nivå är fortfarande underutvecklad. Medelstora och små banker är fortsatt mer sårbara än större kreditinstitut. Kommissionen kommer därför att övervaka genomförandet av reformerna av företagsstyrning av de största banche popolari och små medlemsbanker, som är viktiga för banksystemets konsolidering. Reformåtgärder har vidtagits under senare tid, men reglerna för insolvens och verkställighet av säkerheter är fortfarande otillräckliga för att stödja en snabb sanering och en omstrukturering av nödlidande lån, särskilt när det gäller mikro- och småföretag. Ett utkast till tillämpningsbestämmelser som syftar till att se över och rationalisera insolvens- och efterlevnadsverktygen, vilket för närvarande diskuteras i parlamentet, skulle kunna avhjälpa den befintliga ineffektiviteten och bidra till utvecklingen av en sekundärmarknad för osäkra fordringar i Italien.

               (20)

               Trots en successiv förbättring av arbetsmarknaden, med stöd av reformer, är långtids- och ungdomsarbetslösheten fortfarande hög (6,7 % respektive 38 % 2016) och mer än 1,2 miljoner ungdomar varken studerar, arbetar eller har praktik. Genomförandet av ungdomsgarantin (9) har gått starkt framåt, men det återstår en del utmaningar när det gäller genomslag och fullskaligt genomförande. Andelen unga som omfattas av ungdomsgarantin och som sex månader efter utträde ur garantin fortfarande är anställda, befinner sig i utbildning eller har en lärlingsplats eller praktikplats ligger ovanför unionsgenomsnittet. Nivån vad gäller uppsökande av målgruppen är dock fortfarande låg och de regionala skillnaderna i resultat fortfarande betydande. Reformeringen av den aktiva arbetsmarknadspolitiken, däribland styrningssystemet, befinner sig i ett tidigt skede och arbetsförmedlingarna är svaga, med stora regionala skillnader. Vuxenutbildningen är inte tillräckligt utvecklad, vilket kan påverka arbetsmarknadsresultaten för lågutbildade arbetstagare negativt.

               (21)

               Kvinnors deltagande på arbetsmarknaden och kvinnors arbetskraftspotential är fortfarande kraftigt underutnyttjad. Kvinnornas sysselsättningsgrad är bland de lägsta i unionen. Vissa delar i skatte- och bidragssystemet ger andreförsörjare negativa incitament att arbeta och tillgången till omsorgstjänster till rimligt pris (för barn och äldre) är begränsad, med stora regionala skillnader. Pappaledigheten är bland de lägsta i unionen.

               (22)

               Löneförhandlingar på lokal nivå tillämpas inte i någon större utsträckning. Detta hindrar en effektiv fördelning av resurser och en anpassning av lönerna till lokala ekonomiska förhållanden. Detta beror också på de befintliga reglerna och metoderna för kollektivförhandlingar, som lämnar begränsat utrymme för löneförhandlingar på lokal nivå. De avtal om fastställande av förfaranden och kriterier för mätning av fackföreningarnas representativitet som undertecknats av arbetsmarknadens parter sedan januari 2014 och som skulle minska osäkerheten i förhållandet mellan arbetsmarknadens parter har ännu inte genomförts. Skattelättnader på produktivitetsrelaterade löneökningar har inte visat sig särskilt effektiva när det gäller att utöka användningen av lokala löneförhandlingar.

               (23)

               Andelen människor som löper risk att drabbas av fattigdom eller social utestängning ligger högt över unionsgenomsnittet, särskilt när det gäller barn och äldre med invandrarbakgrund. Det finns också stora regionala skillnader. Vissa framsteg har gjorts när det gäller den nationella strategin för fattigdomsbekämpning. Det nyligen antagna systemet för inkluderande inkomst är ett steg i rätt riktning mot ett enda omfattande system mot fattigdom. Dess ändamålsenlighet kommer att bero på om det genomförs på rätt sätt med mobilisering av lämpliga resurser (inbegripet rationalisering av olika sociala bidrag), inriktning på rätt målgrupp genom behovsprövning och prioriterad tilldelning till familjer med barn och effektiva förfaranden på fältet, både när det gäller att ge inkomstsstöd och erbjuda väl integrerade tjänster. I detta skede är det oklart om de ekonomiska resurserna kommer att räcka för att hantera fattigdomen i Italien. Stora utmaningar ligger i att få fram ytterligare resurser, samtidigt som man ska nå budgetmålen, minska splittringen i systemet för socialt bistånd, rationalisera de sociala utgifterna och hantera den nuvarande snedvridningen mot pensioner.

               (24)

               Kommissionen har inom ramen för 2017 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Italiens ekonomiska politik och offentliggjort den i 2017 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet 2017 och det nationella reformprogrammet 2017 samt uppföljningen av de rekommendationer Italien har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Italien, utan även i vilken utsträckning unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka unionens övergripande ekonomiska styrning genom att tillhandahålla synpunkter på unionsnivå inför framtida nationella beslut fattas.

               (25)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet 2017 och dess yttrande (10) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (26)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet 2017 och stabilitetsprogrammet 2017. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Italien att under 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.

               Göra väsentliga finanspolitiska insatser under 2018 i linje med kraven i den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten, med beaktande av behovet av att förstärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Italiens offentliga finanser. Säkerställa ett genomförande i läglig tid av privatiseringsprogrammet och använda eventuella oförutsedda intäkter till att påskynda minskningen av den offentliga sektorns skuld som andel av BNP. Flytta skattebördan från produktionsfaktorer till skatter som påverkar tillväxten i mindre grad på ett budgetneutralt sätt, genom att vidta beslutsamma åtgärder för att minska antalet och omfattningen av skatteutgifterna, reformera det föråldrade taxeringsvärdesystemet och återinföra den första boendeskatten för hushåll med hög inkomst. Bredda den obligatoriska användningen av elektroniska fakturor och betalningar.

               2.

               Göra civilrättsliga förfaranden snabbare genom effektiv ärendehantering och regler som säkerställer förfarandedisciplin. Intensifiera korruptionsbekämpningen, framför allt genom att se över bestämmelserna om preskriptionstider. Slutföra reformer av offentlig anställning och förbättra effektiviteten i offentligägda företag. Snabbt anta och genomföra den planerade konkurrenslagen och ta itu med de kvarstående begränsningarna av konkurrensen.

               3.

               Påskynda minskningen av antalet nödlidande lån och öka incitamenten för att rensa upp i balansräkningarna och göra omstruktureringar, framför allt i banksegment som står under nationell tillsyn. Anta en omfattande översyn av regelverket för insolvens och verkställighet av säkerheter.

               4.

               I samarbete med arbetsmarknadens parter stärka regelverket för kollektivförhandlingar för att tillåta kollektivavtal som tar mer hänsyn till lokala förhållanden. Säkerställa effektiva aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Underlätta för en andra inkomsttagare i hushållet att börja arbeta. Effektivisera de sociala utgifterna och förbättra sammansättningen av dem.

      Utfärdad i Bryssel den 11 juli 2017.

            På rådets vägnar

         T. TÕNISTE

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT L 92, 24.3.2017, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1174/2011 av den 16 november 2011 om verkställighetsåtgärder för att korrigera alltför stora makroekonomiska obalanser i euroområdet (EUT L 306, 23.11.2011, s. 8).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (6)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (7)  Detta belopp grundas på den övergripande budgetkostnaden på 0,25 % av BNP som beräknades i 2017 års stabilitetsprogram, från vilken tillfälliga avvikelser på 0,03 % av BNP och på 0,06 % som beviljades redan 2015 och 2016 dras. I sitt yttrande om Italiens utkast till budgetplan 2017 meddelade kommissionen att den var redo att överväga en ytterligare avvikelse på grund av den ihållande exceptionella flyktingströmmen till Italien, mot bakgrund av att Europeiska rådet i oktober 2016 erkände ”det betydelsefulla bidrag av bland annat finansiell art som under de senaste åren har lämnats av de medlemsstater som ligger i frontlinjen”.

      (8)  I sitt yttrande om Italiens utkast till budgetplan 2017 ansåg kommissionen att utgifter som öronmärkts för krishantering och den förebyggande investeringsplanen för att skydda nationens territorium mot seismiska risker kunde anses ha integrerad karaktär. Under påföljande år kommer enbart positiva gradvisa ändringar av de anslag som öronmärkts för detta ändamål att berättiga till eventuella framtida tillfälliga avvikelser.

      (9)  Rådets rekommendation av den 22 april 2013 om att inrätta en ungdomsgaranti (EUT C 120, 26.4.2013, s. 1).

      (10)  I enlighet med artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Tjeckiens nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Tjeckiens konvergensprogram för 2012–2016

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/14

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Tjeckiens nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Tjeckiens konvergensprogram för 2012–2016
   2013/C 217/04
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (3) (nedan kallad 2012 års rekommendation) om Tjeckiens nationella reformprogram för 2012 och avgav ett yttrande om Tjeckiens konvergensprogram för 2012–2015.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2013 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Tjeckien inte identifierades som en medlemsstat som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringar för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 17 april 2013 lade Tjeckien fram sitt nationella reformprogram för 2013 och den 26 april 2013 sitt konvergensprogram för perioden 2012–2016. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Baserat på en bedömning av konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att Tjeckien har minskat det totala underskottet med 1,4 % (5) av BNP mellan 2009 och 2012 till följd av avsevärda konsolideringsansträngningar och att landet enligt nuvarande förväntningar är på väg att korrigera det alltför stora underskottet. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för konvergensprogrammets beräkningar av de offentliga finanserna är rimligt. Enligt konvergensprogrammet väntas den reala BNP-ökningen motsvara 0 % under 2013 och 1,2 % under 2014, att jämföra med de siffror på -0,4 % under 2013 och 1,6 % under 2014 som nämns i kommissionens avdelningars vårprognos 2013. Målet med budgetstrategin enligt konvergensprogrammet är att hålla det offentliga underskottet under tröskelvärdet på 3 % av BNP. Det offentliga underskottsmålet på 2,8 % av BNP för 2013 är i linje med den tidsfrist för korrigering av det alltför stora underskottet som anges i rådets rekommendation av den 2 december 2009. Enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2013 beräknas det offentliga underskottet uppgå till 2,9 % av BNP under 2013 och 3 % av BNP under 2014. Det finns en risk för att budgetutfallet för 2013 blir värre än väntat på grund av ytterligare korrigeringar av återbetalningar av EU-medel. En positiv sak är att engångsintäkter i samband med den planerade auktionen av nya frekvensband inom telekommunikation skulle kunna ge ett bättre budgetutfall än väntat för 2013.
               I konvergensprogrammet bekräftas det tidigare medelfristiga budgetmålet om ett underskott på 1 % av BNP, vilket i tillfredsställande mån avspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Det (omräknade) strukturella budgetunderskottet beräknas öka med 0,3 % av BNP under 2014, 0,2 % av BNP under 2015 och 0,5 % av BNP under 2016. Enligt konvergensprogrammet väntas således ingen justering i riktning mot det medelfristiga budgetmålet äga rum, vilket inte är i linje med stabilitets- och tillväxtpakten. Ökningstakten för offentliga utgifter är förenlig med stabilitets- och tillväxtpaktens utgiftsriktmärke under 2014 men avviker från detta med 0,3 % av BNP under 2015 och 0,5 % av BNP under 2016 under antagande av en förbättring av BNP med 0,5 % mot det medelfristiga budgetmål som kommissionen bedömt vara lämpligt. Enligt konvergensprogrammet beräknas skuldkvoten fortsätta att stiga under programperioden, även om takten mattas av, och uppgå till 51,9 % av BNP för 2016.

               (10)

               De återkommande nedskärningarna av offentliga investeringsutgifter motverkar en snabb och varaktig återhämtning i landet. Tillväxtfrämjande utgifter med hög multiplikatoreffekt, däribland projekt som samfinansieras med EU-medel, skulle inte bara stödja återhämtningen utan även kunna bidra till att hantera de långfristiga problemen. En prioritering av utgifter för ökad sysselsättning, forskning och innovation, utbildning, barnomsorg och infrastrukturprojekt skulle kunna få betydande tillväxteffekter. Samtidigt är det väsentligt att se till att utgifterna är lagliga, korrekta och effektiva.

               (11)

               Reformen av skattesystemet gjorde begränsade framsteg under 2012. Även om skatten på överlåtelse av fast egendom höjdes gjordes inget för att höja den mycket låga nivån på de återkommande fastighetsskatterna. Planer på att införa en koldioxidskatt och att avveckla undantag från punktskatt på naturgas för uppvärmning övergavs. Den implicita skattesatsen på energi ligger under EU-genomsnittet och fordonsskatterna är fortfarande mycket låga. Även beskattningen av arbete kännetecknas av strukturproblem, som särskilt drabbar låginkomsttagare och deltidsarbetare. Endast marginella åtgärder har vidtagits för att minska olikheterna i skattebehandlingen av anställda och egenföretagare. Skatteförvaltningens effektivitet kan också förbättras ytterligare. När det gäller inkomstskatter för privatpersoner och företag planerar regeringen att 2015 inrätta en enda kontaktpunkt för skatteuppbörd, vilket verkligen skulle kunna rationalisera skatteförvaltningen och minska det nuvarande systemets komplexitet. En nackdel med reformen är emellertid att skattebaserna för inkomstskatter för privatpersoner, avgifter till hälso- och sjukvård och andra sociala avgifter inte kommer att harmoniseras, vilket innebär att en stor del av reformens potentiella nytta inte förverkligas.

               (12)

               Tjeckien har ett hållbarhetsgap på 5,0 % av BNP, vilket ligger över EU-genomsnittet. Detta gap har till stor del sin grund i de beräknade långsiktiga kostnaderna för en åldrande befolkning, beroende på ökade pensionsutgifter och utgifter för hälso- och sjukvård och långtidsvård. Den lagstadgade pensionsåldern ökar långsamt, särskilt för män. Systemets hållbarhet skulle stärkas avsevärt om den faktiska pensionsåldern höjdes genom en bättre anpassning av pensionsåldern eller pensionsförmånerna till förändringarna i förväntad livslängd än vad som är fallet i den nuvarande lagstiftningen. En långsiktigt genomförd indexering baserad på prisutvecklingen för att komplettera dessa ändringar skulle generera besparingar.

               (13)

               I motsats till 2012 års rekommendation införde regeringen 2013 ett system med förtidspensionering, som erbjuder personer möjlighet att ta ut en pension i upp till fem år före den lagstadgade pensionsåldern. Förtidspensionerna ska utbetalas från (den tredje) pelaren i pensionssystemet. Denna pelare subventioneras dock i stor omfattning av staten genom direkta delbetalningar och skatteavdrag för inbetalningar. Oavsett om kriterierna för att få omfattas av systemet endast kommer att uppfyllas av ett begränsat antal personer, vilket regeringen väntar sig, gör åtgärden det möjligt för mottagarna att utnyttja en tidigare ackumulerad offentlig subvention för ett syfte som strider mot politiken för att främja ett längre arbetsliv.

               (14)

               Den väntade ökningen av utgifterna för hälso- och sjukvård och långtidsvård utgör en avsevärd andel av kostnaden för en åldrande befolkning och bidrar i betydande mån till det stora hållbarhetsgapet. Under de senaste åren har landet genomfört reformer för att förbättra sjukvårdens effektivitet genom åtgärder för att hålla kostnaderna nere och mer marknadsinriktade lösningar. Problem återstår emellertid. I jämförelse med andra medlemsstater tenderar det tjeckiska sjukvårdssystemet att vara alltför inriktat på sjukhusvård, vilket skapar ineffektivitet. Vården kan förbättras genom att den ges på ett kliniskt mer lämpligt och kostnadseffektivt sätt, exempelvis genom att patienter tas in på sjukhus först samma dag som de ska opereras och genom att olämpligt långa vårdtider i akutvårdssjukhus minskas.

               (15)

               Enligt nyligen gjorda beräkningar av Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) skulle en utveckling där kvinnornas och männens sysselsättningsgrad blir lika hög hejda den beräknade minskningen av den totala arbetskraften och höja BNP per capita med så mycket som 16,5 % fram till 2030. Regeringen lade den 22 maj 2013 fram ett förslag till lag om införande av barngrupper som sköts av professionella barnsköterskor, vilket ska kompletteras med skattesubventioner för omsorgsgivare och deltagande familjer. Detta är ett steg i rätt riktning men löser inte problemet helt. På grund av en fortsatt brist på barnomsorgsinrättningar, särskilt för barn under tre år, behövs det ytterligare höjningar av budgetanslagen till offentliga förskolor. De mindre gynnade personernas anställbarhet och förvärvsfrekvens är också ett problem och det finns utrymme för att förbättra den offentliga arbetsförmedlingens effektivitet och ändamålsenlighet.

               (16)

               I 2012 års rekommendation om offentlig förvaltning nämndes särskilt behovet av att effektivisera förvaltningen och intensifiera kampen mot korruption. Landet har emellertid bara gjort begränsade framsteg med att anta de rättsakter som anges som prioriterade i landets strategi för korruptionsbekämpning 2011–2012. Den nya strategi för korruptionsbekämpning 2013–2014 som regeringen antog i januari 2013 behöver följas av ett snabbt antagande av utestående prioriterade rättsakter, t.ex. lagen om offentlig anställning. I denna nya lagstiftning måste man göra tillräcklig åtskillnad mellan politiskt utnämnda och opolitisk personal, garantera de statliga tjänstemännens oberoende och införa ett väl fungerande karriärsystem för att minska den höga personalomsättningen. Betydande framsteg har gjorts med att genomföra lagen om offentlig upphandling, som trädde i kraft i april 2012. De lokala myndigheterna har dock rapporterat svårigheter med att genomföra lagen om offentlig upphandling. När det gäller genomförandet av EU-medel hade de flesta av de åtgärder som ingick i åtgärdsplanen för att stärka förvaltnings- och kontrollsystemet genomförts vid utgången av 2012. De tjeckiska myndigheterna måste dock fortlöpande övervaka genomförandet av åtgärdsplanen.

               (17)

               Inom den obligatoriska skolgången uppnår tjeckiska elever i stort sett genomsnittliga resultat i internationella jämförelser. Utbildningsresultaten inom matematik och naturvetenskapliga ämnen har emellertid snabbt försämrats. Tjeckiens myndigheter har reagerat med hjälp av en uppsättning åtgärder som innefattar utveckling av miniminormer för utbildningsnivåer, som ska användas för nationella tester av elever. Man borde dock utveckla ett mer integrerat system som säkerställer att elever, lärare och skolor som underpresterar i tester får systematiskt stöd, vilket ytterligare skulle höja reformens ambitionsnivå. Huvudutmaningen för systemet för högre utbildning är att se till att det stigande antalet studenter får de färdigheter som krävs för att lyckas på arbetsmarknaden. Man överväger en reform av lagen om högre utbildning med syfte att införa differentierade finansieringsvillkor och öka tillträdet. Detta är relevanta och ambitiösa förslag, men de faktiska effekterna beror på hur reformen slutgiltigt utformas. Myndigheterna planerar också att anta reviderade utvärderingsnormer för finansiering av forskningsinstitut. En ökning av andelen kvalitetsindikatorer, inklusive ett ökat samarbete med näringslivet, skulle förbättra kvaliteten på landets forsknings- och innovationssystem.

               (18)

               Tjeckien är en av de medlemsstater som har det högsta antalet reglerade yrken. Ett offentligt samråd om en översyn av regelverket för yrken utfördes 2012 och dess resultat ska presenteras i år. Detta är ett viktigt steg för att minska eller avskaffa hindren för tillträde till de yrken där en reglering inte har bevisats vara nödvändig eller anses vara överdriven (inklusive längden på obligatoriska praktiktjänstgöringar) och där ett enklare tillträde skulle kunna gynna sysselsättning och tillväxt. Trots förbättringar under de senaste åren har landet fortfarande en av de högsta energiintensiteterna i unionen och lågeffektiva byggnader.

               (19)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Tjeckiens ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Tjeckien utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1 till 7 nedan.

               (20)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Tjeckien att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:

               1.

               Genomföra budgeten för 2013 som planerat så att det alltför stora underskottet korrigeras under 2013 på ett varaktigt sätt och den strukturella korrigering som anges i rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott uppnås. För 2014 och därefter stärka och rigoröst genomföra budgetstrategin, med stöd av tillräckligt specificerade åtgärder, så att den finanspolitiska insatsen medför tillräckliga framsteg mot det medelfristiga budgetmålet. Prioritera tillväxtfrämjande utgifter, inklusive att i tid ingå åtaganden för kvarvarande projekt som samfinansieras med EU-medel inom den nuvarande budgetramen.

               2.

               Sänka den höga beskattningen av arbete genom att överföra beskattningen till mindre tillväxthämmande områden, t.ex. återkommande skatter på bostäder och fordonsskatter. Ytterligare minska olikheterna i skattebehandlingen av anställda och egenföretagare. Förbättra efterlevnaden av skattelagstiftningen och minska efterlevnadskostnaderna genom att inrätta en enda kontaktpunkt för skatteuppbörd samt harmonisera skattebaserna för inkomstskatter för privatpersoner, sociala avgifter och avgifter till hälso- och sjukvård.

               3.

               Höja den faktiska pensionsåldern genom en bättre anpassning av pensionsåldern eller pensionsförmånerna till förändringarna i förväntad livslängd och revidera indexeringssystemet. Höjningen av pensionsåldern bör åtföljas av åtgärder som främjar äldre arbetstagares anställbarhet och minskar möjligheterna till tidigt utträde från arbetsmarknaden. I synnerhet bör den offentliga subventioneringen av systemet med förtidspensionering avskaffas. Vidta åtgärder för att avsevärt förbättra kostnadseffektiviteten hos utgifterna för hälso- och sjukvård, särskilt i fråga om sjukhusvård.

               4.

               Vidta ytterligare åtgärder för att förbättra den offentliga arbetsförmedlingens effektivitet och ändamålsenlighet. Avsevärt öka tillgången till inkluderande barnomsorg, med inriktning på barn upp till tre års ålder och deltagande av romska barn, särskilt genom att anta och genomföra lagen om barnomsorgsinrättningar och stärka både de offentliga och privata barnomsorgsinrättningarnas kapacitet.

               5.

               Genomföra strategin för korruptionsbekämpning 2013–2014. Anta en lag om offentlig anställning som bör säkerställa en stabil, effektiv och professionell statlig förvaltning. Förbättra hanteringen av EU-medel med sikte på programperioden 2014–2020. Stärka kapaciteten för att genomföra offentliga anbudsförfaranden på lokal och regional nivå.

               6.

               Inrätta en heltäckande ram för utvärdering av obligatorisk skolgång och vidta riktade åtgärder för att stödja skolor som levererar mindre bra utbildningsresultat. Anta åtgärder för att förbättra tillträdet till och finansieringen av högre utbildning. Höja andelen resultatbaserad finansiering av forskningsinstitut.

               7.

               Med utgångspunkt i den pågående översynen, gå vidare med en reform av regelverket för reglerade yrken, genom att minska eller avskaffa tillträdeshinder och avreglera de verksamhetsområden där reglering är omotiverad. Vidta ytterligare åtgärder för att förbättra energieffektiviteten i byggnader och inom industrin.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (3)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 17.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Det offentliga underskottet för 2012 inbegriper den tillfälliga underskottsökande effekten av antagandet av lagen om ekonomisk kompensation till kyrkor (1,5 % av BNP).

      (6)  I enlighet med artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation av den  8 maj 2006  om främjande av landström för fartyg i gemenskapshamnar   (Text av betydelse för EES)

text:
               12.5.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 125/38

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 8 maj 2006
   om främjande av landström för fartyg i gemenskapshamnar
   (Text av betydelse för EES)
   (2006/339/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211, och
   av följande skäl:

               (1)

               I november 2002 antog kommissionen ett meddelande till Europaparlamentet och rådet om en strategi för Europeiska unionen i syfte att minska utsläppen till atmosfären från havsgående fartyg (1). I meddelandet uppmanas hamnmyndigheterna att kräva, uppmuntra eller underlätta användning av landström ombord när fartyget ligger i hamn.

               (2)

               I sin resolution om strategin av den 4 december 2003 (2) påpekar Europaparlamentet att åtgärder som främjar användning av landström när fartyget ligger i hamn kan underlättas genom en rapport som beskriver positiva exempel på dessa åtgärder samt deras kostnader och fördelar.

               (3)

               I sina slutsatser om strategin av den 22 december 2003 (3) erkänner rådet att alla miljöproblem inte har reglerats tillräckligt på det internationella planet, och att särskilt de havsgående fartygens bidrag till koncentrationen av partiklar och av ozon och dess prekursorer i luften behöver övervägas ytterligare.

               (4)

               Inom ramen för sitt meddelande ”Ren luft i Europa; Cafe-programmet: Mot en temainriktad strategi för luftkvalitet (4)” granskade kommissionen på nytt hur sjöfarten bidrar till luftens föroreningshalter och kom fram till att dess bidrag är betydande, särskilt i hamnområden. I vissa hamnområden kan fartygsutsläppen komma att hota luftkvalitetsnormerna.

               (5)

               I Cafe-programmet konstateras att det är kostnadseffektivare att minska fartygsutsläppen än att vidta åtgärder i andra sektorer. De flesta utsläpp av föroreningar från fartyg vid kaj kan bara minskas genom motor- och efterbehandlingsåtgärder eller genom att fartyget använder landström.

               (6)

               På internationell nivå regleras utsläpp från fartygsmotorer genom Internationella sjöfartsorganisationen (IMO). IMO:s standarder går inte tillräckligt långt för att lösa luftkvalitetsproblemen i gemenskapens hamnar.

               (7)

               Enligt artikel 4b i rådets direktiv 1999/32/EG av den 26 april 1999 om att minska svavelhalten i vissa flytande bränslen och om ändring av direktiv 93/12/EEG (5) är fartyg undantagna från kravet att använda marint bränsle med 0,1 viktprocent svavel, om de stänger av alla motorer och utnyttjar elnätet i land när de ligger vid kaj i hamn.

               (8)

               Enligt rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (6) får medlemsstaterna på vissa villkor tillämpa fullständig eller partiell skattebefrielse eller skattenedsättning i fråga om elektricitet.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna bör överväga att installera landström för fartyg som ligger vid kaj i hamn, särskilt i hamnar där luftkvalitetsvärdena överskrids eller där allmänheten klagar över buller, särskilt vid kajer i närheten av bostadsområden.

               2.

               Medlemsstaterna bör beakta den bifogade överblicken över kostnadseffektivitet och genomförbarhet när det gäller användning av landström för att minska utsläpp från olika slag av fartyg, vägar och hamnar. Miljövinsterna och kostnadseffektiviten bör dock bedömas från fall till fall.

               3.

               Medlemsstaterna bör, med hänsyn till pågående verksamhet, inom Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) arbeta för harmoniserade internationella standarder för anslutning till elnätet i land inom ramen för den pågående översynen av den internationella konventionen till förhindrande av förorening från fartyg (Marpol-konventionen).

               4.

               Medlemsstaterna bör reflektera över att ge operatörer ekonomiska incitament att använda landström för sina fartyg, och de bör för detta utnyttja gemenskapslagstiftningens möjligheter.

               5.

               Medlemsstaterna bör se till att medvetenheten om landström ökar bland lokala myndigheter med ansvar för hamnområden och bland sjöfartsmyndigheter, hamnmyndigheter, klassificeringssällskap och branschorganisationer.

               6.

               Medlemsstaterna bör uppmuntra hamnmyndigheter och näringsliv att utbyta bästa praxis i fråga om landströmsförsörjning och harmonisering av denna tjänst.

               7.

               Medlemsstaterna bör till kommissionen rapportera om de åtgärder de avser att vidta för att minska fartygsutsläppen i sina hamnar, särskilt där luftkvalitetsvärdena överskrids.

      Utfärdad i Bryssel den 8 maj 2006.

            På kommissionens vägnar

         Stavros DIMAS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  KOM(2002) 595, slutlig.

      (2)  EUT C 89 E, 14.4.2004, s. 107.

      (3)  EUT C 8, 13.1.2004, s. 3.

      (4)  KOM(2001) 245, slutlig.

      (5)  EGT L 121, 11.5.1999, s. 13. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/33/EG (EUT L 191, 22.7.2005, s. 59).

      (6)  EUT L 283, 31.10.2003, s. 51. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2004/75/EG (EUT L 157, 30.4.2004, s. 100. Rättat i EUT L 195, 2.6.2004, s. 31).

      BILAGA
      ÖVERBLICK ÖVER FRÅGOR RÖRANDE LANDSTRÖM
      Denna bilaga innehåller relevanta uppgifter om nyttan av och kostnaderna för landström. Mer ingående information finns i den rapport som nyligen togs fram för kommissionen – Service Contract on Ship Emissions Assignment, Abatement and Market-based Instruments: Shore-side Electricity (”Tjänsteavtal om fartygsutsläpp: fördelning, minskning och marknadsbaserade instrument: landström”) (1). Utsläpps- och kostnadsuppgifterna i denna överblick gäller havsgående fartyg, men tekniken lämpar sig också för fartyg på inre vattenvägar.
      1.   Tekniska förutsättningar – typisk konfiguration
      Diagrammet nedan visar typiska förutsättningar för anslutningen till elnätet i land. Beroende på fartyg och kaj är andra konfigurationer tänkbara. Internationella kommissionen för regler för godkännande av elektrisk utrustning och den internationella föreningen för klassificeringssällskap arbetar för närvarande med industristandarder som IMO kan titta på i framtiden.

                  1.

                  Anslutning till det nationella 20–100 kV nätet via en lokal understation som omvandlar spänningen till 6–20 kV.

                  2.

                  6–20 kV ledningar mellan understationen och hamnterminalen.

                  3.

                  Frekvensomvandling, där så är nödvändigt. (I EU är nätfrekvensen normalt 50 Hz. Ett fartyg med ett 60 Hz-system skulle kunna använda el med en frekvens på 50 Hz för viss utrustning, exempelvis vanliga lampor och värmesystem, men inte för motordriven utrustning såsom pumpar, vinschar och kranar. För fartyg med 60 Hz-system måste därför elen omformas till 60 Hz.)

                  4.

                  Elledningar till terminalen. Ledningarna kan installeras under jord i befintliga eller nya rör.

                  5.

                  Ett kabelmatningssystem för hantering av högspänningsledningar. Systemet, som består av kabeltrumma, dävert och stativ, kan installeras på kajen. Med hjälp av däverten och stativet kan ledningarna lyftas och sänkas ombord. Kabeltrumman och stativet kan drivas och styras elektromekaniskt.

                  6.

                  Kontakt ombord för anslutning av ledningen.

                  7.

                  En transformator ombord som omvandlar elen från högspänning till 400 V.

                  8.

                  Elen distribueras ombord och hjälpmotorerna stängs av.

            2.   Nytta – minskade utsläpp
      Landström är ett instrument som kan användas för att förbättra den lokala luftkvaliteten. Nyttan kan variera avsevärt beroende på olika faktorer. Den konsekvensbedömning som åtföljer denna rekommendation visar vilken nytta som en bredare användning av instrumentet skulle kunna få i EU. Innan man börjar installera landström, bör man göra en kostnads-nyttoanalys för gällande förhållanden.
      Konsekvensbedömningen visar hur luftföroreningarna minskar om man utgår från 500 kajplatser och medelstora motorer. En viktig faktor som påverkar nyttan är bränslets svavelhalt. Från och med 2010 gäller enligt gemenskapslagstiftningen i regel strängare gränsvärden för svavelhalten i bränsle som används vid kaj. Exemplen har därför beräknats för en svavelhalt på 2,7 % respektive 0,1 %. Om man utgår från bränsle med en svavelhalt på 2,7 %, skulle landströmmens nytta räknad i pengar uppgå till mellan 252 och 708 miljoner euro om året. Om bränslet har en svavelhalt på 0,1 % blir nyttan mellan 103 och 284 miljoner euro om året. Hälsonyttan och minskade materialskador till följd av minskade föroreningsutsläpp till luften är inräknade (2).
      En övergång till landström skulle också medföra annan nytta som inte ingår i dessa siffror. Koldioxidutsläppen skulle minska med över 50 %, kolmonoxidutsläppen med runt 99 % och kväveoxidutsläppen med över 50 %. Vibrationer och buller från hjälpmotorer, som har uppmätts till 90–120 dB i närområdet, skulle minska, vilket skulle förbättra villkoren för maskinisternas underhållsarbete.
      3.   Kostnader – anläggnings- och driftskostnader
      Kostnaderna för installation och användning av landström berör både hamn och fartyg. Beroende på befintlig infrastruktur, framför allt i hamnen, kan skillnaderna vara stora. Konsekvensbedömningen bygger på en vägledande beräkning av de sammanlagda årliga systemkostnaderna för en genomsnittlig kajplats och för både nya och ombyggda fartyg med hjälpmotorer i olika storlekar. Resultaten framgår av tabell 1.
      Det visar sig att de sammanlagda kostnaderna är mycket lägre för fartyg med stora hjälpmotorer, som ju också torde stå för den största minskningen när det gäller utsläpp av föroreningar. Det är också mycket billigare att installera landström i nybyggda fartyg än i fartyg som måste byggas om. Bränsle- och elkostnader står för en betydande del av fartygskostnaderna. Bränslekostnaderna varierar, men det är dyrare med låg än med hög svavelhalt. Genom lägre avgifter för el till fartyg vid kaj blir landström mer attraktiv.
      Tabell 1

                  FARTYGSTYP
                  Storlek på hjälpmotor

                  Sammanlagda årliga systemkostnader

                  Inkl. skatt
                  Lågt bränslepris

                  Exkl. skatt
                  Högt bränslepris

                  (euro/kaj/år)

                  (euro/kaj/år)

                  NYBYGGD

                  Liten

                  164 659

                  82 315

                  Medelstor

                  269 416

                  39 904

                  Stor

                  521 630

                  –72 298

                  OMBYGGD

                  Liten

                  202 783

                  120 439

                  Medelstor

                  324 402

                  94 890

                  Stor

                  617 999

                  24 071

            4.   Nytta och kostnader
      Penningvärdet av den årliga nyttan av att minska de fyra föroreningarna vid 500 kajplatser uppgår uppskattningsvis till mellan 103 och 284 miljoner euro, om man utgår från bränsle med en svavelhalt på 0,1 %. För en svavelhalt på 2,7 % ligger värdet mellan 252 och 708 miljoner euro. Värdeintervallet beror på vilka faktorer som läggs till grund för beräkningen, exempelvis den statistiska livslängdens uppskattade värde. För mer information se konsekvensbedömningen inom ramen för den tematiska strategin för luftförorening (3).
      De sammanlagda årliga systemkostnaderna per kajplats enligt tabell 1 beror på tre faktorer: fartygsmotorernas storlek; nytt eller gammalt fartyg som utrustas; el- och bränslekostnader. Om man utgår från ett scenario med låga bränslepriser och full elavgift för fartyg, visar konsekvensbedömningen att det för 500 kajplatser skulle bli 185 miljoner euro om året dyrare om fartygen använder landström än om de använder marina bränslen. Ett scenario med högre bränslepriser och fullständig befrielse från elavgift skulle minska de sammanlagda kostnaderna med 80 % till runt 34 miljoner euro om året.
      Dessa siffror visar att nyttan med landström i många situationer uppväger kostnaderna. I många fall är nyttan till och med flera gånger större än kostnaden.
      5.   Slutsatser
      Nyttan av och kostnaderna för landström varierar avsevärt beroende på hamnens, kajens och fartygets befintliga konfiguration och läge. Det betyder att kostnadseffektiviteten måste undersökas från fall till fall, och att man bör fortsätta med direkta åtgärder för att minska utsläppen från fartygsmotorer.
      Ur miljösynpunkt bör noteras att utsläppsminskningen i hamnen blir mycket större om man använder landström än om man byter till bränsle med en svavelhalt på 0,1 % vid kaj (såsom krävs från och med 2010 enligt direktiv 2005/33/EG), särskilt i fråga om kväveoxider och partiklar. Landström kan därför vara särskilt intressant i hamnar där fartygens kväveoxid- och partikelutsläpp försämrar den lokala luftkvaliteten genom att exempelvis luftkvalitetsvärdena för ozon och partiklar överskrids.
      Generellt tyder siffrorna på att det för fartyg med stora motorer, som ofta anlöper samma hamn, ur ekologisk och ekonomisk synpunkt är bättre att ställa om till landström än att använda bränsle med en svavelhalt på 0,1 %. Ur ekonomisk synpunkt torde landström medföra större besparingar än bränsle med låg svavelhalt när det gäller nybyggda fartyg som anlöper samma hamnar, särskilt – dock inte bara – om elavgiften sänks i enlighet med direktiv 2003/96/EG. Medlemsstaterna och de lokala myndigheterna bör också undersöka andra sätt att uppmuntra hamnarna att investera i infrastruktur för landström och att se till att den används.

         (1)  Se http://www.europa.eu.int/comm/environment/air/pdf/task2_shore-side.pdf

         (2)  Se http://europa.eu.int/comm/environment/air/cafe/activities/pdf/cafe_cba_externalities.pdf (sidan 4). Siffrorna återger nationella medelvärden (stad och land tillsammans). Nyttan kan därför eventuellt vara större i centralt belägna stadshamnar.

         (3)  SEK(2005) 1133.


Avis juridique important

|

31995K0393

Kommissionens rekommendation nr 393/95/EKSG av den 24 februari 1995 om ändring av kommissionens rekommendation nr 3118/94/EKSG (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 043 , 25/02/1995 s. 0023 - 0038

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION nr 393/95/EKSG av den 24 februari 1995 om ändring av kommissionens rekommendation nr 3118/94/EKSG (Text av betydelse för EES) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNINGmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 74 i detta, ochmed beaktande av följande:Enligt artikel 3 i kommissionens rekommendation nr 3118/94/EKSG (1), genom vilken import av vissa järn- och stålprodukter som täcks av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen skall stå under gemenskapens övervakning, är det nödvändigt att upprätta en förteckning över de länder och de produkter för vilka exportlicens skall krävas i en bilaga till den rekommendationen.Enligt kommissionens rekommendation nr 73/95/EKSG (2) skall en exportlicens och ett ursprungsintyg utfärdas av behöriga ryska och ukrainska myndigheter eller organisationer för det dubbelkontrollsystem som skall tillämpas på import till gemenskapen av vissa stålprodukter med ursprung i dessa länder. För att hålla de ekonomiska aktörerna informerade är det lämpligt att mallar för sådana exporthandlingar offentliggörs.I väntan på ikraftträdande av beslut av de gemensamma kommittéerna för EG-Bulgarien respektive EG-Rumänien och motsvarande beslut av kommissionen om upprättande av dubbelkontrollsystem för import till gemenskapen av stålprodukter som omfattas av de besluten, har Bulgarien, Rumänien och gemenskapen kommit överens om att exportlicenser som utfärdats av den behöriga bulgariska eller rumänska myndigheten skall krävas för import till gemenskapen av dessa produkter från och med den 1 mars 1995.Efter samråd med de schweiziska myndigheterna är det nödvändigt att ändra artikel 1 i kommissionens rekommendation nr 3118/94/EKSG så att de länder som ingår i Europeiska frihandelsområdet (EFTA) inte omfattas av rekommendationen.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 Bilaga 1 till denna rekommendation, som innehåller mallar för de exportlicenser och ursprungsintyg som skall utfärdas av ryska och ukrainska myndigheter eller organisationer för det dubbelkontrollsystem som skall tillämpas på import till gemenskapen av vissa stålprodukter med ursprung i dessa länder, skall läggas till rekommendation nr 3118/94/EKSG som bilaga V.Artikel 2 1. Bilaga II till denna rekommendation, som innehåller en ytterligare förteckning över länder och produkter för vilka exportlicens krävs, skall läggas till rekommendation nr 3118/94/EKSG som bilaga VI.2. Bilaga III till denna rekommendation, som innehåller mallar för de exportlicenser som skall utfärdas av de myndigheter som avses i bilaga VI, skall läggas till rekommendation nr 3118/94/EKSG som bilaga VII.Artikel 3 Artikel 1.1 i rekommendation nr 3118/94/EKSG skall ändras genom tillägg: Efter orden " . . . med ursprung i andra icke-medlemsländer än . . ." skall " . . . de länder som ingår i Europeiska frihandelsområdet (EFTA) eller . . ." läggas till.Artikel 4 Denna rekommendation skall träda i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Utfärdad i Bryssel den 24 februari 1995.På kommissionens vägnarLeon BRITTANVice ordförande(1) EGT nr L 330, 21.12.1994, s. 6.(2) EGT nr L 13, 19.1.1995, s. 1.BILAGA I "BILAGA V>Start Grafik>>Slut Grafik>'EXPORTLICENS(EKSG-produkter)1. Exportör (namn, fullständig adress, land)2. Nummer3. År4. Produktgrupp5. Mottagare6. Ursprungsland7. Bestämmelseland8. Plats och datum för transporten - transportmedel9. Ytterligare upplysningar10. Varubeskrivning, tillverkare11. KN-kod12. Kvantitet (1)13. Värde fritt ombord (2)14. FÖRSÄKRAN FRÅN DEN BEHÖRIGA MYNDIGHETENUndertecknad försäkrar att de varor som beskrivs ovan räknas av mot den årliga kvantitativa gräns som anges i fält 3 för den produktgrupp som anges i fält 4 under de bestämmelser som gäller för reglering av handel med EKSG-produkter inom Europeiska gemenskapen15. Behörig myndighet (namn, fullständig adress, land)	,	den(Stämpel)(1) Nettovikt (kg) eller kvantitet i den enhet som föreskrivs om annan än nettovikt.(2) I den valuta i vilket säljkontraktet upprättas.`>Start Grafik>	>Slut Grafik>>Start Grafik>	>Slut Grafik>>Start Grafik>	>Slut Grafik>BILAGA II "BILAGA VIProdukter med ursprung i Bulgarien och Rumänien för vilka exportlicens krävsEKSG-produkter förtecknade i bilaga I i rekommendation nr 3118/94/EKSG med ursprung i Bulgarien eller Rumänien."BILAGA III "BILAGA VII>Start Grafik>>Slut Grafik>'EXPORTLICENS(EKSG-produkter)1. Exportör (namn, fullständig adress, land)2. Nummer3. År4. Produktgrupp5. Mottagare6. Ursprungsland7. Bestämmelseland8. Plats och datum för transporten - transportmedel9. Ytterligare upplysningar10. Varubeskrivning, tillverkare11. KN-kod12. Kvantitet (1)13. Värde fritt ombord (2)14. FÖRSÄKRAN FRÅN DEN BEHÖRIGA MYNDIGHETEN15. Behörig myndighet (namn, fullständig adress, land)	,	den(Stämpel)(1) Nettovikt (kg) eller kvantitet i den enhet som föreskrivs om annan än nettovikt.(2) I den valuta i vilket säljkontraktet upprättas.`>Start Grafik>	>Slut Grafik>