title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Sloveniens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Sloveniens stabilitetsprogram för 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/77

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Sloveniens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Sloveniens stabilitetsprogram för 2012–2015
   2012/C 219/23
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020-strategin, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken, med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (4) om Sloveniens nationella reformprogram för 2011 och avgav ett yttrande om Sloveniens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.

               (4)

               Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen, i vilken den identifierade Slovenien som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser där kommittén för socialt skydd uppmanades att, i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer, framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade också behovet att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, att återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, att främja tillväxt och konkurrenskraft, att ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt att modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att lägga fram sina åtaganden i tid så att de kan inkludera dem i sina stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (9)

               Den 26 april 2012 lade Slovakien fram sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2015 och den 13 april 2012 sitt nationella reformprogram för 2012. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt. Vid en fördjupad granskning i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 har kommissionen också bedömt om Slovenien påverkas av makroekonomiska obalanser. Kommissionen konstaterade vid sin fördjupade granskning att interna obalanser föreligger i Slovenien som framför allt påverkar balansräkningarna i bolagssektorn och bankernas stabilitet. Dessa interna obalanser och potentiella externa obalanser bör följas upp noggrant och ingå i beslutsunderlaget för den ekonomiska politiken för att minska risken för negativa effekter på ekonomins funktion. Rekapitaliseringen och försäljningen av den största banken är tillsammans med det bestämda åtagandet att korrigera det alltför stora överskottet senast 2013 två viktiga och relevanta delar av det agerande som nu är planerat. Risken för alltför stora obalanser kan minimeras genom ett snabbt och grundligt genomförande på dessa områden.

               (10)

               Mot bakgrund av bedömningen av stabilitetsprogrammet i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för stabilitetsprogrammets prognoser beträffande de offentliga finanserna är optimistiskt i jämförelse med kommissionens avdelningars vårprognos 2012. Målet för den finanspolitiska strategi som beskrivs i stabilitetsprogrammet är att minska det offentliga underskottet till under 3 % av BNP 2013, som är den tidsfrist som rådet fastställt, och att sedan fortsätta att minska underskottet så att Slovenien i stort sett uppnår sitt medelfristiga budgetmål senast 2015. Det medelfristiga budgetmålet är ett strukturellt saldo i balans, detsamma som i det förra stabilitetsprogrammet, men kan inte anses ändamålsenligt enligt bestämmelserna i stabilitets- och tillväxtpakten, eftersom det mot bakgrund av nuvarande politik och prognoser inte säkerställer tillräckligt snabba framsteg i riktning mot långsiktig hållbarhet.
               Det finns risk för att underskotten blir större än underskottsmålen på grund av i) otillräckligt specificerade åtgärder som i synnerhet planeras för perioden 2014–2015, ii) redan tidigare alltför höga löpande primära utgifter, iii) lägre intäkter mot bakgrund av det relativt optimistiska makroekonomiska scenariot och osäkerhet om effekterna av de nyligen beslutade skatteåtgärderna, och iv) eventuella ytterligare åtgärder för kapitalstöd och åberopande av garantier. På grundval av det (omräknade) strukturella budgetsaldot (5) väntas den årliga finanspolitiska insatsen under perioden 2010–2013 motsvara i genomsnitt nästan 1 % av BNP, vilket är något högre än rådets rekommendation. Av kommissionens avdelningars vårprognos 2012 framgår det emellertid att ytterligare insatser kommer att krävas 2013 för att följa rekommendationen under hela korrigeringsperioden. Efter den planerade korrigeringen av det alltför stora underskottet överensstämmer den årliga framstegstakten 2015 för att uppnå målet för de offentliga finanserna på medellång sikt enligt stabilitetsprogrammet med det riktmärke på 0,5 % som fastställs i stabilitets- och tillväxtpakten, men 2014 ligger den under riktmärket, medan ökningstakten för de offentliga utgifterna, med hänsyn tagen till diskretionära åtgärder på inkomstsidan, överensstämmer dock med riktmärket för utgifter i stabilitets- och tillväxtpakten under båda åren, så generellt är den anpassningsbana som planeras i stabilitetsprogrammet i stort sett lämplig för att uppnå det medelfristiga budgetmålet. Mot bakgrund av de risker som nämns ovan kan framstegen för att uppnå det medelfristiga budgetmålet bli långsammare än ändamålsenligt under båda åren.
               Från att ligga på omkring 48 % av BNP under 2011 väntas den offentliga bruttoskulden enligt stabilitetsprogrammet nå en högsta nivå på 53 % 2013 (och stannar alltså under fördragets referensvärde på 60 % av BNP) för att därefter minska något i slutet av programperioden. På grund av de eventuella högre underskott som nämns ovan samt högre stock-/flödesjusteringar finns det risk för att skuldprognoserna behöver justeras uppåt. Sloveniens medelfristiga budgetram och utgiftsregel är fortfarande inte tillräckligt bindande och sätter inte tillräcklig fokus på att uppnå det medelfristiga budgetmålet för de offentliga finanserna och säkerställa långsiktig hållbarhet.

               (11)

               Regeringen har hittills inte haft möjlighet att införa några systemförändringar i pensionssystemet på grund av det tolv månader långa uppehåll som gäller lagstiftningen efter folkomröstningen i juni 2011 då en tidigare pensionsreform avvisades. Kortfristiga kostnadsminskande åtgärder förlängdes och stärktes dock i december 2011 och maj 2012. Dessa tillfälliga åtgärder är visserligen relevanta och gynnsamma på kort sikt, men de är inte på långt när tillräckliga för att hantera utmaningarna på lång sikt. Regeringen planerar att genomföra en ny pensionsreform i slutet av 2013 som skulle bygga på ett system med flera pelare och höja den faktiska pensionsåldern. Inga närmare uppgifter föreligger, men ambitionsnivån för dessa planer förefaller blygsam. Med tanke på hur stora utmaningarna faktiskt är behövs det en övergripande reform för att hantera följande problem: en låg lagstadgad pensionsålder, skillnader i den lagstadgade pensionsåldern för män och kvinnor, stora möjligheter till förtida pensionering och generösa regler för pensionsindexering. Hittills har inga särskilda åtgärder vidtagits för att öka sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare, även om äldre arbetslösa tas upp som en särskild målgrupp i riktlinjerna för genomförandet av de aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärderna 2012–2015 och 2012 års plan för genomförandet av aktiva sysselsättningspolitiska åtgärder.

               (12)

               Situationen inom den slovenska banksektorn framstår nu som en ännu större utmaning än vid tidpunkten för 2011 års bedömning. Förlusterna i sektorn var betydande under hela 2011 och inbromsningen i ekonomin kommer att leda till ytterligare kreditförluster framöver, eftersom flera företag kämpar med sina skuldbetalningar. De åtgärder som har införts eller aviserats hittills är inte tillräckliga med tanke på hur stora utmaningarna är. Den brådskande andra rekapitaliseringen av den största banken (NLB) är fortfarande föremål för förhandlingar med privata och internationella investerare. Den nya regeringen har tillkännagett sin avsikt att minska sitt aktieinnehav i de större bankerna till en blockerande minoritet. Hur denna mer långsiktiga strävan ska förenas med det omedelbara och angelägna behovet av nytt kapital måste klargöras, då staten som majoritetsägare i slutänden otvetydigt bär ansvaret. En tydlig privatiseringsstrategi som bygger på kapitaltillskott i tid för att täcka förluster, en garanti för god förvaltning och en professionell, avpolitiserad ledning skulle göra denna politik och en eventuell försäljning av dessa banker mer trovärdig.

               (13)

               Inga konkreta förslag har lagts fram under det senaste året för att minska asymmetrierna mellan det skydd som ges till fast anställda arbetstagare å ena sidan och visstidsanställda å den andra sidan. Förhandlingarna med arbetsmarknadens parter om lagen om anställningsförhållanden inleddes 2011, men ingen överenskommelse har nåtts och inga ändringar har antagits. Det nationella reformprogrammet omfattar vissa åtgärder för att öka både flexibilitet och trygghet och undanröja segmenteringen, men ingen tidsplan anges för när de ska vidtas. Genom den nyligen antagna lagen om balans i de offentliga finanserna införs betydligt högre avgifter (koncessionsavgifter) för ”studentarbete” för att minska fördelarna med denna typ av status på arbetsmarknaden, men inga ytterligare åtgärder är planerade.

               (14)

               Utbildningssystemen är fortfarande inte tillräckligt anpassade till behoven på arbetsmarknaden, även om yrkesvägledning nu håller på att införas i alla led av utbildningen och insatser görs för att informera om framtida yrkesmöjligheter. Inga konkreta åtgärder har vidtagits för att upprätta ett system för arbetsmarknadsprognoser. Vissa projekt som samfinansieras med Europeiska socialfonden har inletts för att främja yrken med hög efterfrågan på arbetsmarknaden. Dessa åtgärder är relevanta men sammantaget inte tillräckliga för att lösa problemet. Den externa expertbedömningen av hur effektiv den offentliga arbetsförmedlingen i Slovenien är totalt sett finns inte tillgänglig för en bedömning.

               (15)

               Trots lagändringar i april 2011 för att omvandla konkurrensskyddsbyrån till en fristående instans från och med den 1 januari 2012 är den fortfarande inte oberoende, eftersom flera förfarandemässiga villkor först måste uppfyllas. Dessutom minskade man konkurrensskyddsbyråns resurser 2011. Denna utveckling påverkar byråns möjligheter att vidta fler tillsynsåtgärder och stärka konkurrensfrämjande reformer genom sin institutionella tyngd. En undersökning har nyligen genomförts om avregleringen av yrken, men de konkreta politiska åtgärderna på detta område är fortfarande vaga. Mer generellt sett är vissa aspekter av den rättsliga ramen för tjänsteleverantörers etablering eventuellt inte förenliga med Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden (6). Företagsklimatet präglas överlag av svagheter som avskräcker inhemska och utländska investerare och står i vägen för en snabb rensning av bankernas balansräkningar; hit hör t.ex. statens direkta eller indirekta involvering i ekonomin och gäldenärsvänliga och i vissa fall problematiska insolvensförfaranden. Slutligen börjar det nationella överföringsnätet för elektricitet bli en flaskhals på grund av Sloveniens ökande betydelse som transitland för elflöden.

               (16)

               Efter en kraftig diskretionär höjning i mars 2010 var minimilönen i procent av genomsnittslönen den högsta i EU 2011, även om minimilönen fortfarande ligger under fattigdomsgränsen. Indexeringen under de därpå följande två åren har lett till en ytterligare nominell ökning med 4 %. Denna utveckling hämmar konkurrenskraften inom arbetskraftsintensiva näringsgrenar och förvärrar den strukturella arbetslösheten.

               (17)

               Slovenien har gjort ett antal åtaganden inom ramen för europluspakten. Dessa åtaganden, och genomförandet av de åtaganden som lades fram 2011, avser att främja sysselsättningen, förbättra konkurrenskraften, förbättra hållbarheten i de offentliga finanserna och stärka den finansiella stabiliteten. Kommissionen har gjort en bedömning av hur åtagandena inom europluspakten genomförts. Resultaten från denna bedömning har beaktats i rekommendationerna.

               (18)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Sloveniens ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet och lagt fram en fördjupad granskning. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Slovenien utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–7 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (7) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (20)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 kommer särskilt till uttryck i rekommendationerna 3, 6 och 7 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Slovenien att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:

               1.

               Genomföra 2012 års budget och stärka den finanspolitiska strategin för 2013 med tillräckligt specificerade strukturåtgärder, och därvid vara redo att vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa att det alltför stora underskottet korrigeras på ett hållbart sätt senast 2013 och att den strukturanpassning åstadkoms som anges i rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Därefter säkerställa en tillräcklig strukturell anpassning för att göra tillräckliga framsteg mot det ändamålsenliga medelfristiga budgetmålet, inklusive nå riktmärket för utgifter. Stärka den medelfristiga budgetramen, inklusive utgiftsregeln, genom att göra den mer bindande och genomsynlig.

               2.

               Snarast vidta åtgärder för att säkerställa pensionssystemets långsiktiga hållbarhet, samtidigt som pensionerna hålls på en tillräcklig nivå, genom att i) införa samma lagstadgade pensionsålder för män och kvinnor, ii) säkerställa en högre faktisk lagstadgad pensionsålder, inbegripet genom att koppla den till förväntad livslängd, iii) minska möjligheterna till förtida pensionering, och iv) se över systemet för pensionsindexering. Öka sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare genom att vidareutveckla de aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärderna och åtgärderna för livslångt lärande.

               3.

               Vidta nödvändiga åtgärder för att bygga upp tillräckliga kapitalbuffertar inom banksektorn och kraftigt främja en rensning av balansräkningarna så att ändamålsenlig utlåning till produktiv verksamhet återigen kan ske. Se till att fullständiga tredjepartskontroller genomförs av de uppskattningar av kreditförluster som gjorts vid stresstester av systemviktiga banker.

               4.

               Anpassa lagstiftningen om anställningsskydd när det gäller tillsvidareanställning för att minska segmenteringen av arbetsmarknaden, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis. Vidta ytterligare åtgärder mot den parallella arbetsmarknad som orsakas av studentarbeten.

               5.

               Förbättra överensstämmelsen mellan kompetenstillgång och arbetsmarknadens behov, särskilt när det gäller lågutbildade arbetstagare och utexaminerade från högre utbildning, och fortsätta reformera den yrkesinriktade utbildningen.

               6.

               Vidta ytterligare åtgärder för att stärka marknadsöppningen och påskynda omstruktureringen av yrkesmässiga tjänster. Förbättra företagsklimatet genom att i) genomföra reformen av konkurrensskyddsbyrån, ii) upprätta en ram för statsägda företag som förhindrar ett direkt inflytande på förvaltningen och garanterar höga normer för bolagsstyrning, och iii) förbättra konkursförfarandena, särskilt i fråga om tidsåtgång och effektivitet.

               7.

               Efter samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, se till att löneökningarna, inbegripet anpassningen av minimilönen, främjar konkurrenskraften och skapandet av nya arbetstillfällen.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUT C 217, 23.7.2011, s. 1.

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (6)  EUT L 376, 27.12.2006, s. 36.

      (7)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


				|

		52012DC0306

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Österrikes nationella reformprogram för 2012 och om avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram för 2011-2016 /* COM/2012/0306 final */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Österrikes nationella reformprogram för
2012
och om avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram för
2011-2016
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG)
nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de
offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska
politiken[1],
särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner,[3]

med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter samråd med ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)(1)   Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet Europeiska kommissionens
förslag till ny strategi för sysselsättning och tillväxt – Europa 2020.
Strategin bygger på en förstärkt samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka
Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)(2)   Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[4],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)(3)   Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation om Österrikes
nationella reformprogram för 2011 och avgav ett yttrande om Österrikes
uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.
(4)(4)   Kommissionen antog den 23 november 2011 den andra årliga
tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen med
integrerad politisk förhandssamordning förankrad i Europa 2020-strategin. Den
14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU)
nr 1176/2011, Rapporten om varningsmekanismen[5], i vilken
Österrike inte finns med bland de medlemsstater för vilka en närmare granskning
skulle göras.
(5)(5)   Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för
säkerställande av finansiell stabilitet, konsolidering av de offentliga
finanserna och tillväxtfrämjande åtgärder. Europeiska rådet underströk behovet
av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande finanspolitisk
konsolidering, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och
konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar
samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(6)(6)   Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater
som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden, så att de kan
ta med dem i sina stabilitets- eller konvergensprogram och nationella
reformprogram.
(7)(7)   Den 24 april 2012 lade Österrike fram sitt stabilitetsprogram för
perioden 2011–2016, och den 25 april 2012 sitt nationella reformprogram för
2012. De båda programmen har bedömts samtidigt för att man ska kunna ta hänsyn
till olika kopplingar mellan dem.
(8)       Baserat på bedömningen av
2012 års stabilitetsprogram enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser
rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets
beräkningar av de offentliga finanserna kan betecknas försiktigt för åren 2012
och 2013. För 2014–2016 är scenariot mer optimistiskt, med en beräknad
genomsnittlig BNP-tillväxt på 2,1 %, vilket är genomgående högre än
nuvarande uppskattningar av potentiell tillväxt. Syftet med den
finanspolitiska strategi som skisseras i programmet är att senast 2013
korrigera det alltför stora underskottet och att senast 2016 nå det medellångsiktiga
målet för de offentliga finanserna. Man har i programmet ändrat det
medellångsiktiga målet från att nå en balanserad budget över en konjunkturcykel
till ett strukturellt underskott på 0,45 % av BNP, vilket korrekt
återspeglar stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Den planerade korrigeringen
av det alltför stora underskottet är i linje med tidsfristen som fastställdes i
den rekommendation som rådet utfärdade i december 2009 inom ramen för
förfarandet vid alltför stora underskott. Den årliga genomsnittliga
finanspolitiska ansträngningen på 0,5 % av BNP under perioden 2011–2013,
som baseras på det (omräknade) strukturella saldot i de offentliga finanserna[6], är dock
lägre än den ansträngning på 0,75 % av BNP som rekommenderats av rådet. De
planerade strukturella framstegen mot det medellångsiktiga målet är
tillräckliga för 2015, men lägre än det årliga riktmärke på 0,5 % av BNP
som anges i stabilitets- och tillväxtpakten för 2014 och 2016. Den beräknade
tillväxttakten för de offentliga utgifterna för 2014–2015 ligger dock i linje
med riktmärket för utgifter i stabilitets- och tillväxtpakten, om man tar
hänsyn till diskretionära åtgärder på inkomstsidan. Det finns dock risker i
anslutning till de finanspolitiska målen, både på inkomst- och utgiftssidan.
Det är t.ex. svårt att kvantifiera effekten på de offentliga finanserna av
vissa åtgärder eftersom den beror på utfallet i det enskilda fallet. Det finns
ännu inga detaljuppgifter om skatten på finansiella transaktioner eftersom
lagstiftningen ännu inte har antagits. De planerade besparingarna på nivåerna
under nationell nivå har inte fastställts. Enligt programmet kommer
skuldkvoten, som uppgick till 72,2 % i slutet av 2011, att öka till
75,3 % 2013 för att därefter gradvis sjunka till 70,6 % 2016. När det
gäller det riktmärke för skuldminskning som anges i stabilitets- och
tillväxtpakten kommer Österrike att befinna sig i en övergångsperiod under åren
2014–2016, och de planer som presenteras i programmet verkar innebära
tillräckliga framsteg i riktning mot uppfyllande av riktmärket. Denna prognos
är dock förknippad med risker till följd av dels de växande skulderna i
statsägda företag som inte räknas till den offentliga sektorn, dels eventuella
ytterligare belastningar till följd av offentliga stödåtgärder för banksektorn.
(9)       Genom antagandet av det
senaste paketet för finanspolitisk konsolidering har Österrike slagit in på en
väg mot hållbarare offentliga finanser. Åtgärderna i paketet omfattar dock inte
någon mer omfattande förenkling av de finanspolitiska relationerna mellan
federala, regionala och lokala myndigheter, vilket allmänt betraktas som en
källa till stora potentiella besparingar. En principöverenskommelse har nåtts
mellan de federala och regionala myndigheterna om centraliserad finansiering av
hälso- och sjukvård, men detaljerna i detta måste ännu förhandlas fram.
(10)     För att höja den faktiska
pensionsåldern har Österrike antagit reformer som i huvudsak syftar till att
göra det svårare att komma in i systemet med invalidpension. Man har inte tagit
upp frågan om att påskynda harmoniseringen av den lagstadgade pensionsåldern
mellan män och kvinnor. Denna planeras för närvarande till 2024–2033.
Anställbarheten hos äldre arbetstagare och företagskulturen i fråga om aktivt
åldrande är andra områden där det fortfarande finns utrymme för förbättringar.
Det är möjligt att de åtgärder som föreslås inte räcker till för att avsevärt
höja den faktiska pensionsåldern.
(11)     Utvecklingen på den
österrikiska arbetsmarknaden har varit mycket positiv, vilket bekräftas av att
landet har haft den lägsta arbetslöshetsnivån i EU under 2010 och 2011. Landets
arbetskraftsreserv förväntas dock krympa från 2020 och framåt. Österrike måste
därför sträva efter att fullt ut ta vara på potentialen hos befolkningen i förvärvsaktiv
ålder genom att ta tag i problemen med låg sysselsättningsgrad bland äldre
arbetstagare och det stora utnyttjandet av systemen med förtida pensionering
och invalidpension, de höga skatterna och sociala avgifterna på
arbetsinkomster, och den relativt höga andelen kvinnor i låglöne- och
deltidsarbeten. Dessutom utnyttjas inte den fulla potentialen hos människor med
invandrarbakgrund på grund av låga studieresultat eller svårigheter med
erkännande av färdigheter som förvärvats utomlands. Utbildningsresultat enligt
undersökningar utförda av Pisa (Programme for International Student
Assessment) ligger under EU-genomsnittet, och effekten av socioekonomisk
bakgrund på studieresultat är särskilt markerad. Ett ständigt ökande antal
studerande på grund av stor inkommande mobilitet (”massuniversitet”) och en hög
andel studerande som hoppar av (ca 40 %) är fortfarande de största
utmaningarna, liksom en betydande underfinansiering.
(12)     Österrike ligger bra till i
fråga om konkurrenskraft och produktivitet. Det finns dock relativa
strukturella svagheter på flera områden, och dessa kan slå mot den långsiktiga
tillväxtpotentialen. Konkurrensen inom tjänstesektorn har inte i någon större
grad bidragit till den inhemska efterfrågan. Problemen med höga priser för nätåtkomst
och snedvridande beteende hos etablerade företag (vilket försvårar
marknadstillträde samt hämmar konkurrens och innovation) har inte behandlats.
Det finns fortfarande omotiverade restriktioner för de fria yrkena: antalet
reglerade yrken som Österrike meddelat kommissionen ligger betydligt över
EU-genomsnittet. Man bör göra en bedömning av huruvida regleringen av dessa
yrken är motiverad och proportionell. Det har inte skett några påtagliga
framsteg i fråga om Österrikes åtagande att stärka den federala
konkurrensmyndigheten. Tjänstedirektivet har slutligen genomförts genom
antagandet av en ”övergripande” lag och genom förändringar av lagstiftningen på
delstatsnivå, i enlighet med rådets rekommendationer från 2011.
(13)     Den österrikiska finanssektorn
står inför speciella problem på grund av bankernas stora exponering mot
länderna i Central-, Öst- och Sydösteuropa i kombination med en fortsatt risk
för försämring av tillgångarnas kvalitet i flera av dessa ekonomier. Beslut med
gränsöverskridande konsekvenser måste föregås av informationsutbyte och
samordning med de berörda ländernas tillsynsmyndigheter. Myndigheterna måste
också i fortsättningen noga övervaka samt omstrukturera de banker som har
erhållit offentligt stöd, särskilt de kreditinstitut som har förstatligats.
(14)     Österrike har gjort flera
åtaganden inom europluspakten. Dessa åtaganden, och genomförandet av åtagandena
från 2011, avser att främja sysselsättningen, förbättra konkurrenskraften och
öka de offentliga finansernas hållbarhet. Kommissionen har utvärderat
genomförandet av åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna
utvärdering har beaktats i rekommendationerna.
(15)     I samband med den
europeiska planeringsterminen har kommissionen gjort en omfattande analys av
Österrikes ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det
nationella reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för
en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Österrike, utan även i
vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av
behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att
framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.
Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen
återspeglas i rekommendationerna 1–7 nedan.
(16)     Mot bakgrund av denna
bedömning har rådet granskat Österrikes stabilitetsprogram, och dess yttrande[7] avspeglas
särskilt i rekommendation 1 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Österrike att
vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:
1.           Genomföra 2012 års budget som
planerat och förstärka och grundligt genomföra den finanspolitiska strategin
för 2013 och framåt; i tillräcklig mån ange åtgärder (särskilt på nivån under
den nationella) för att i tid korrigera det alltför stora underskottet och
utföra den genomsnittliga årliga strukturella anpassningar som anges i rådets
rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott.
Därefter säkerställa en tillräcklig strukturell anpassning så att tillräckliga
framsteg kan göras mot det finanspolitiska målet på medellång sikt, inklusive
nå riktmärket för utgifter.
2.           Vidta ytterligare åtgärder
för att stärka den nationella finanspolitiska ramen genom att klargöra
ansvarsområdena på federal, regional och lokal myndighetsnivå, särskilt genom
att genomföra konkreta reformer för att förbättra organisation, finansiering
och effektivitet inom hälso- och sjukvården samt utbildningsväsendet.
3.           Påskynda harmoniseringen av
den lagstadgade pensionsåldern mellan män och kvinnor; öka anställbarheten
bland äldre arbetstagare och noga övervaka genomförandet av de nya reformer som
ska göra det svårare att lämna arbetsmarknaden i förtid, så att man kan
säkerställa att den lagstadgade och faktiska pensionsåldern höjs i takt med den
förväntade livslängden.
4.           Vidta åtgärder för att minska
den faktiska bördan av skatter och sociala avgifter på arbete, särskilt för
låginkomsttagare, i syfte att öka sysselsättningsgraden för äldre personer och
kvinnor, och med tanke på behovet att motverka effekterna av demografiska
förändringar på den förvärvsarbetande befolkningen. Genomföra en budgetneutral
skatteväxling mot skatter på fast egendom och miljöskatter. Minska de stora
inkomstskillnaderna mellan män och kvinnor och öka möjligheterna till
heltidsarbete för kvinnor, särskilt genom en utbyggd barn- och äldreomsorg.
5.           Vidta ytterligare åtgärder
för att förbättra utbildningsresultaten, särskilt hos missgynnade barn och
ungdomar. Vidta åtgärder för att minska avhoppen inom den högre utbildningen.
6.           Vidta ytterligare åtgärder
för att främja konkurrensen inom tjänstesektorn genom att ta bort hinder för
marknadstillträde inom kommunikations- och transportsektorn samt på
slutkundsmarknaderna för energi. Ta bort omotiverade restriktioner för
tillträde till de fria yrkena. Öka konkurrensmyndigheternas befogenheter och
påskynda genomförandet av reformen av konkurrenslagstiftningen.
7.           Påskynda omstruktureringen av
de banker som erhöll offentligt stöd, men samtidigt undvika skuldsanering.
Ytterligare förbättra samarbete och samordning med finansiella
tillsynsmyndigheter i andra länder när det gäller nationella policybeslut.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L
209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2012)
306 final.
[3]               P7_TA(2012)0048
och P7_TA(2012)0047.
[4]               Rådets
beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[5]               COM(2012)
68 final.
[6]               Konjunkturrensat
saldo exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt den
omräkning som gjorts av kommissionen på grundval av uppgifterna i programmet,
med användning av den allmänt vedertagna metoden.
[7]               I
enlighet med artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation av den  6 februari 2006  om reduktion av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel  [delgivet med nr K(2006) 235]   (Text av betydelse för EES)

text:
               14.2.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 42/26

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 6 februari 2006
   om reduktion av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel
   [delgivet med nr K(2006) 235]
   (Text av betydelse för EES)
   (2006/88/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 andra strecksatsen, och
   av följande skäl:

               (1)

               Kommissionens rekommendation 2002/201/EG av den 4 mars 2002 om reduktion av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel (1) utgör en del av en övergripande strategi i syfte att minska dioxiner, furaner och PCB i miljön, foder och livsmedel. Dess syfte är att rekommendera åtgärdsgränser och, med tiden, målvärden för foder och livsmedel.

               (2)

               Trots att alla gränsvärden i toxikologiskt hänseende bör gälla både dioxiner och dioxinlika PCB, gäller de gränsvärden för livsmedel som fastställdes 2001 i kommissionens förordning (EG) nr 466/2001 av den 8 mars 2001 om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i livsmedel (2) endast för dioxiner, inte för dioxinlika PCB beroende på att så få uppgifter finns tillgängliga om förekomsten av dioxinlika PCB. Av liknande anledning gäller de gränsvärden som fastställdes 2001 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/32/EG av den 7 maj 2002 om främmande ämnen och produkter i djurfoder (3) endast för dioxiner, inte för dioxinlika PCB.

               (3)

               Enligt förordning (EG) nr 466/2001 skall kommissionen se över bestämmelserna om dioxiner i livsmedel första gången i slutet av 2004 mot bakgrund av nya uppgifter om förekomsten av dioxiner och dioxinlika PCB, särskilt i syfte att ta med dioxinlika PCB bland de ämnen för vilka värden skall fastställas. Direktiv 2002/32/EG innehåller en liknande bestämmelse om översyn rörande dioxiner i foder.

               (4)

               Sedan dess har nya uppgifter om dioxinlika PCB i foder och livsmedel blivit tillgängliga. Till följd av detta har gränsvärden fastställts för summan av dioxiner och dioxinlika PCB uttryckt i toxiska ekvivalenter enligt Världshälsoorganisationen (WHO) med användning av det av WHO fastställda TEF, eftersom detta är det lämpligaste sättet ur toxikologisk synvinkel. För att åstadkomma en smidig övergång bör de nuvarande gränsvärdena för dioxiner gälla under en övergångsperiod jämte de nya fastställda halterna för summan av dioxiner och dioxinlika PCB.

               (5)

               Åtgärdsgränser för dioxin har fastställts i rekommendation 2002/201/EG. Dessa åtgärdsgränser är ett redskap som gör det möjligt för behöriga myndigheter och aktörer att lyfta fram de fall där det är lämpligt att identifiera en föroreningskälla och vidta åtgärder för att reducera eller eliminera den. Eftersom källorna till dioxin och dioxinlika PCB inte är desamma, bör det bestämmas separata åtgärdsgränser för dioxiner å ena sidan och dioxinlika PCB å den andra. Rekommendation 2002/201/EG bör därför ersättas.

               (6)

               Vidare bör åtgärdsgränserna justeras regelbundet i takt med den sjunkande förekomsten av dioxiner och dioxinlika PCB och i överensstämmelse med det aktiva angreppssättet för att successivt reducera förekomsten av dioxiner och dioxinlika PCB i foder och livsmedel.

               (7)

               Enligt direktiv 2002/32/EG kan åtgärdsgränser föreskrivas. Åtgärdsgränserna för dioxiner och dioxinlika PCB i foder bör därför överföras till direktiv 2002/32/EG.

               (8)

               Målvärdena anger de kontamineringsnivåer som måste uppnås i foder och livsmedel för att man för en majoritet av befolkningen i gemenskapen på sikt skall kunna få ner exponeringen till det tolerabla veckointag för dioxiner och dioxinlika PCB som vetenskapliga livsmedelskommittén har fastställt. Målvärdena bör fastställas mot bakgrund av tillförlitligare uppgifter om vilka effekter miljöskyddsåtgärder och åtgärder som inriktas på källan för foder och livsmedel har på reduceringen av dioxiner och dioxinlika PCB i olika typer av foderråvaror, foder och livsmedel. Eftersom många faktorer måste beaktas när dessa målvärden fastställs, bör fastställandet skjutas upp till slutet av 2008.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               (1)

               Att medlemsstaterna i proportion till sin produktion, användning och konsumtion av foderråvaror, foder och livsmedel gör stickprovskontroller av förekomsten av dioxiner, dioxinlika PCB och, om möjligt, icke-dioxinlika PCB i foderråvaror, foder och livsmedel. Denna kontroll bör utföras enligt kommissionens rekommendation 2004/704/EG av den 11 oktober 2004 om övervakningen av bakgrundsnivåerna av dioxiner och dioxinlika PCB i foder (4) och kommissionens rekommendation 2004/705/EG av den 11 oktober 2004 om övervakningen av bakgrundsnivåerna av dioxiner och dioxinlika PCB i livsmedel (5).

               (2)

               Att medlemsstaterna, när bestämmelserna i direktiv 2002/32/EG och i förordning (EG) nr 466/2001 inte efterlevs och (om inget annat sägs i punkt 3) i de fall då de halter av dioxiner och/eller dioxinlika PCB som överstiger de åtgärdsgränser som anges i bilaga I till denna rekommendation för livsmedel och bilaga II till direktiv 2002/32/EG för foder påvisas, i samarbete med olika aktörer

                           a)

                           inleder undersökningar för att identifiera föroreningskällan,

                           b)

                           vidtar åtgärder för att reducera eller eliminera föroreningskällan,

                           c)

                           kontrollerar förekomsten av icke-dioxinlika PCB.

               (3)

               Att de medlemsstater där bakgrundsnivåerna av dioxin och dioxinlika PCB är särskilt höga fastställer nationella åtgärdsgränser för sin inhemska produktion av foderråvaror, foder och livsmedel, så att det i 5 % av resultaten av den kontroll som avses i punkt 1 genomförs en undersökning för att identifiera föroreningskällan.

               (4)

               Att medlemsstaterna underrättar kommissionen och övriga medlemsstater om resultaten av sina undersökningar och om de åtgärder som vidtagits för att reducera eller eliminera föroreningskällan.

               (5)

               Att medlemsstaterna lämnar de upplysningar som avses i punkt 4 senast den 31 mars varje år i fråga om livsmedel, och i fråga om foder som en del av den årliga rapport som skall lämnas till kommissionen enligt artikel 22.2 i rådets direktiv 95/53/EG (6), utom när upplysningarna är av omedelbar betydelse för övriga medlemsstater och i så fall bör vidarebefordras genast. Efter genomförandet av de fleråriga nationella kontrollplaner som avses i artiklarna 41 och 42 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (7), får upplysningarna lämnas som en del av den årliga rapport som skall lämnas till kommissionen enligt artikel 44 i förordning (EG) nr 882/2004.
               Kommissionens rekommendation 2002/201/EG skall upphöra att gälla den 14 november 2006.

      Utfärdad i Bryssel den 6 februari 2006.

            På kommissionens vägnar

         Markos KYPRIANOU

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 67, 9.3.2002, s. 69.

      (2)  EGT L 77, 16.3.2001, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1822/2005 (EUT L 293, 9.11.2005, s. 11).

      (3)  EGT L 140, 30.5.2002, s. 10. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2005/87/EG (EUT L 318, 6.12.2005, s. 19).

      (4)  EUT L 321, 22.10.2004, s. 38.

      (5)  EUT L 321, 22.10.2004, s. 45.

      (6)  EGT L 265, 8.11.1995, s. 17. Direktivet senat ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/46/EG (EGT L 234, 2.9.2001, s. 55).

      (7)  EUT L 165, 30.4.2004, s. 1, rättad i EUT L 191, 28.5.2004, s. 1.

      BILAGA
      Dioxiner (summan av polyklorerade dibenso-para-dioxiner (PCDD) och polyklorerade dibensofuraner (PCDF), uttryckt i toxiska ekvivalenter enligt Världshälsoorganisationen (WHO) med användning av det av WHO fastställda TEF (toxic equivalency factors, 1997)), och dioxinlika PCB (summan av polyklorerade bifenyler, uttryckt i toxiska ekvivalenter enligt Världshälsoorganisationen (WHO) med användning av de av WHO fastställda TEF (toxic equivalency factors, 1997))

                  Livsmedel

                  Åtgärdsgränser för dioxiner + furaner (who-teq) (1)

                  Åtgärdsgränser för dioxinlika pcb (who-teq) (1)

                  Målvärden (summan av dioxiner, furaner och dioxinlika pcb (who-teq)) (1)

                  Kött och köttprodukter (2)

                              —

                              från idisslare (nötkreatur, får)

                  1,5 pg/g fett (3)

                  1,0 pg/g fett (3)

                      (4)

                              —

                              från fjäderfä och hägnat vilt

                  1,5 pg/g fett (3)

                  1,5 pg/g fett (3)

                      (4)

                              —

                              från svin

                  0,6 pg/g fett (3)

                  0,5 pg/g fett (3)

                      (4)

                  Lever och härledda produkter från landlevande djur

                  4,0 pg/g fett (3)

                  4,0 pg/g fett (3)

                      (4)

                  Muskelkött från fisk och fiskeriprodukter samt produkter av dessa med undantag av ål (5)
                      (6)
                      (7)

                  3,0 pg/g färskvikt

                  3,0 pg/g färskvikt

                      (4)

                  Muskelkött av ål (Anguilla anguilla) och produkter av detta (5)
                      (6)
                      (7)

                  3,0 pg/g färskvikt

                  6,0 pg/g färskvikt

                      (4)

                  Mjölk (8) och och mjölkprodukter, inklusive smörfett

                  2,0 pg/g fett (3)

                  2,0 pg/g fett (3)

                      (4)

                  Hönsägg och äggprodukter (9)

                  2,0 pg/g fett (3)

                  2,0 pg/g fett (3)

                      (4)

                  Oljor och fetter

            –   Animaliskt fett

                              – –

                              från idisslare

                  1,5 pg/g fett

                  1,0 pg/g fett

                      (4)

                              – –

                              från fjäderfä och hägnat vilt

                  1,5 pg/g fett

                  1,5 pg/g fett

                      (4)

                              – –

                              från svin

                  0,6 pg/g fett

                  0,5 pg/g fett

                      (4)

                              – –

                              blandat animaliskt fett

                  1,5 pg/g fett

                  0,75 pg/g fett

                      (4)

                              –

                              Vegetabilisk olja och fett

                  0,5 pg/g fett

                  0,5 pg/g fett

                      (4)

                              –

                              Olja från havsprodukter (fiskolja, fiskleverolja och olja från andra marina organismer avsedda som föda)

                  1,5 pg/g fett

                  6,0 pg/g fett

                      (4)

                  Frukter, grönsaker och spannmål

                  0,4 ng/kg produkt

                  0,2 ng/kg produkt

                      (4)

         (1)  Övre koncentrationer: övre koncentrationer beräknas med antagandet att alla värden av de olika kongener som ligger under bestämningsgränsen är lika med bestämningsgränsen.

         (2)  Kött från nötkreatur, får, svin, fjäderfä och hägnat vilt enligt bilaga I till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 853/2004 av den 29 april 2004 om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung (EUT L 139, 30.4.2004, rättelse i EUT L 226, 25.6.2004, s. 22), utom ätliga slaktbiprodukter enligt den bilagan.

         (3)  Åtgärdsgränserna gäller inte livsmedel som innehåller < 1 % fett.

         (4)  Målvärdena kommer att fastställas i slutet av 2008.

         (5)  Muskelkött från fisk och fiskeriprodukter enligt kategorierna a, b, c, e och f i förteckningen i artikel 1 i rådets förordning (EG) nr 104/2000 (EGT L 17, 21.1.2000, s. 22. Förordningen ändrad genom 2003 års anslutningsakt). Den högsta tillåtna halten gäller för skaldjur, utom brunt krabbkött, kött från huvud och mellankropp av hummer och liknande stora skaldjur (Nephropidae och Palinuridae) samt bläckfisk utan inälvor.

         (6)  När fisken är avsedd att ätas i sin helhet skall åtgärdsgränsen gälla för hela fisken.

         (7)  I de fall där åtgärdsnivån överskrids är det i vissa fall inte nödvändigt att undersöka kontamineringskällan eftersom bakgrundsnivån på vissa områden för vissa fiskarter ligger nära eller över åtgärdsnivån. I dessa fall där emellertid åtgärdsnivån överskrids bör alla uppgifter, t.ex. provperiod, geografiskt ursprung och fiskart, registreras med tanke på framtida mätningar av förekomsten av dioxiner och dioxinlika föreningar i fisk och fiskprodukter.

         (8)  Mjölk (rå mjölk, mjölk avsedd för framställning av mjölkbaserade produkter och värmebehandlad mjölk enligt bilaga I till förordning (EG) nr 853/2004).

         (9)  Hönsägg och äggprodukter enligt bilaga I till förordning (EG) nr 853/2004.


title: Kommissionens rekommendation av den 2 mars 2010 om förebyggande och minskning av etylkarbamatförorening i sprit av stenfrukter och sprit av stenfruktrester samt om övervakning av halterna av etylkarbamat i sådana drycker (Text av betydelse för EES)

text:
               3.3.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 52/53

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 2 mars 2010
   om förebyggande och minskning av etylkarbamatförorening i sprit av stenfrukter och sprit av stenfruktrester samt om övervakning av halterna av etylkarbamat i sådana drycker
   (Text av betydelse för EES)
   (2010/133/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den vetenskapliga panelen för föroreningar i livsmedelskedjan vid Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) antog den 20 september 2007 ett vetenskapligt yttrande om etylkarbamat och vätecyanid i livsmedel och drycker (1). I sitt yttrande härledde panelen exponeringsmarginaler för etylkarbamat i olika scenarier för intag av livsmedel och drycker. På grundval av dessa exponeringsmarginaler fann panelen att etylkarbamat i alkoholhaltiga drycker kan vara hälsovådligt, särskilt när det gäller brännvin av stenfrukt, och rekommenderade att åtgärder skulle vidtas för att minska halterna av etylkarbamat i sådana drycker. Eftersom vätecyanid är en viktig prekursor för bildning av etylkarbamat i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester fann panelen att sådana åtgärder även borde inriktas på vätecyanid och andra prekursorer till etylkarbamat för att förebygga att etylkarbamat bildas under lagring av sådana produkter.

               (2)

               Största tillåtna halt av vätecyanid i sprit av stenfrukt och stenfruktsrester anges i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 110/2008 av den 15 januari 2008 om definition, beskrivning, presentation och märkning av, samt skydd av geografiska beteckningar för, spritdrycker, samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 1576/89 (2). Enligt den förordningen är största tillåtna halt av vätecyanid i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester 7 gram per hektoliter alkohol (100 volymprocent) eller 70 mg/l.

               (3)

               Frivilliga regler för förebyggande och minskning av halterna av etylkarbamat i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester anses vara ett lämpligt sätt att verka för Efsas rekommendationer. I reglerna rekommenderas god tillverkningssed för vilken det kan visas att lägre halter av etylkarbamat erhålls när seden följs. En målhalt på 1 mg/l karbamat i drickfärdiga spritdrycker är realistisk och genomförbar om god sed följs.

               (4)

               Halterna av etylkarbamat i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester bör övervakas under tre år, och resultaten användas för att bedöma verkan av dessa regler efter tre års tillämpning. Dessutom bör möjligheten att fastställa en högsta tillåtna halt bedömas.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Medlemsstaterna rekommenderas att

               1.

               vidta nödvändiga åtgärder för att se till att de frivilliga reglerna för förebyggande och minskning av förorening av etylkarbamat i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester enligt bilagan till denna rekommendation tillämpas av alla som är verksamma inom framställning, paketering, transport, förvaring och lagring av sprit av stenfrukter och stenfruktsrester,

               2.

               se till att alla lämpliga åtgärder vidtas för att nå så låga halter av etylkarbamat som möjligt i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester, i syfte att nå ett mål på en halt på 1 mg/l,

               3.

               övervaka halterna av etylkarbamat i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester under 2010, 2011 och 2012 för att bedöma verkningarna av de frivilliga reglerna i bilagan till denna rekommendation,

               4.

               lämna övervakningsuppgifter avseende föregående år till Efsa senast den 1 juni varje år, med de upplysningar och i det format som Efsa bestämmer,

               5.

               följa provtagningsförfarandena enligt det övervakningsprogram som anges i del B i bilagan till kommissionens förordning (EG) nr 333/2007 av den 28 mars 2007 om provtagnings- och analysmetoder för offentlig kontroll av halten av bly, kadmium, kvicksilver, oorganiskt tenn, 3-MCPD och bens(a)pyren i livsmedel (3),

               6.

               utföra analysen av etylkarbamat i enlighet med kriterierna i punkterna 1 och 2 i bilaga III till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (4).

      Utfärdad i Bryssel den 2 mars 2010.

            På kommissionens vägnar

         John DALLI

            Ledamot av kommissionen

      (1)  ”Opinion of the Scientific Panel on Contaminants in the Food chain on a request from the European Commission on ethyl carbamate and hydrocyanic acid in food and beverages”, The EFSA Journal nr 551, s. 1, 2007. http://www.efsa.europa.eu/en/scdocs/doc/Contam_ej551_ethyl_carbamate_en_rev.1,3.pdf

      (2)  EUT L 39, 13.2.2008, s. 16.

      (3)  EUT L 88, 29.3.2007, s. 29.

      (4)  EUT L 165, 3.4.2004, s. 1.

      BILAGA

         Frivilliga regler för förebyggande och minskning av förorening av etylkarbamat i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester

      INLEDNING

                  1.

                  Etylkarbamat är en förening som förekommer naturligt i jästa livsmedel och alkoholdrycker som bröd, yoghurt, sojasås, vin och öl, men även i sprit av stenfrukter och stenfruktsrester, särskilt sådan som framställs av körsbär, plommon, mirabeller eller aprikoser.

                  2.

                  Etylkarbamat kan bildas av olika ämnen som förekommer naturligt i livsmedel och drycker, bl.a. vätecyanid (cyanväte), urinämne, citrullin och andra N-karbamylföreningar. Utgångsämnet är i de flesta fall antagligen cyanat, som reagerar med etanol och bildar etylkarbamat.

                  3.

                  I destillat av stenfrukter (sprit av stenfrukter och stenfruktsrester) kan etylkarbamat bildas av cyanogena glykosider som förekommer naturligt i stenarna. När frukten mosas kan stenarna gå sönder och cyanogena glykosider från stenarna komma i kontakt med enzymer i fruktmoset. Cyanogena glykosider bryts då ned till cyanväte/vätecyanider. Vätecyanid kan också avges från intakta stenar om det jästa fruktmoset lagras under en längre tid. Under destillationen kan vätecyanid anrikas i alla fraktioner. Under inverkan av ljus oxiderar cyanid till cyanat, som reagerar med etanol och bildar etylkarbamat. När reaktionen väl har utlösts kan den inte hejdas.

                  4.

                  Halten av etylkarbamat kan minskas väsentligt på två olika sätt: för det första genom att halten av prekursorämnen minskas, och för det andra genom att dessa ämnens tendens att reagera och bilda cyanat minskas. De viktigaste faktorerna som påverkar detta är halten av prekursorer (t.ex. cyanväte och cyanider) och lagringsförhållandena, såsom exponering för ljus och temperatur.

                  5.

                  Även om inte starkt samband mellan cyanvätehalten och etylkarbamat har kunnat påvisas hittills, är det uppenbart att höga halter av vätecyanid under vissa förhållanden leder till högre halter av etylkarbamat. En möjlig ökning av bildningen av etylkarbamat har kunnat kopplas till halter på 1 mg/l vätecyanid eller mer i det slutliga destillatet (1)
                      (2).

                  6.

                  I del I anges närmare uppgifter om framställningsprocessen. I del II anges särskilda rekommendationer mot bakgrund av god tillverkningssed.

            I.   FRAMSTÄLLNINGSPROCESS

                  7.

                  Framställningsprocessen för sprit av frukt och fruktrester inbegriper mosning och jäsning av hela frukten, följt av destillation. Processen omfattar normalt nedanstående steg:

                              —

                              Mosning av hel, mogen frukt,

                              —

                              jäsning av moset i kärl av rostfritt stål eller andra lämpliga jäskärl,

                              —

                              överföring av det jästa moset till destillatorn, ofta en kopparpanna,

                              —

                              uppvärmning av det jästa moset på lämpligt sätt så att alkoholen sakta förångas,

                              —

                              nedkylning av alkoholångan i en lämplig kolonn (t.ex. av rostfritt stål) där den kondenserar och samlas upp,

                              —

                              separation av de tre olika alkoholfraktionerna: försprit eller huvud, mellansprit och svans.

                  8.

                  Under destillationen förångas förspriten först. Denna känns vanligen igen på sin lukt av lösningsmedel eller lack. Denna fraktion är normalt otjänlig för konsumtion och bör kasseras.

                  9.

                  Under mittsteget av destillationen (mellansprit) destilleras det viktigaste alkoholslaget i alla spritdrycker, etanol (etylalkohol). Produkten av detta steg i destillationsprocessen, när halten av andra flyktiga ämnen än etanol är som lägst, och de renaste fruktaromerna förekommer, tas alltid till vara.

                  10.

                  Svansen av destillationen innehåller ättiksyra och finkeloljor, som ofta känns igen på en obehaglig lukt av vinäger eller växtdelar. Svansen kasseras också, men den kan omdestilleras eftersom en viss mängd etanol alltid ingår i svansen.

            II.   REKOMMENDERADE METODER MOT BAKGRUND AV GOD TILLVERKNINGSSED

         Råmaterial och fruktmos

                  11.

                  Råmaterialet och mosningen av frukt bör vara lämpliga så att frigörande av vätecyanid undviks.

                  12.

                  Stenfrukterna bör vara av hög kvalitet, inte mekaniskt skadade eller angripna av mikroorganismer.

                  13.

                  Fruktstenarna bör helst tas ur.

                  14.

                  Om frukten inte är urstenad, bör den mosas försiktigt så att stenarna inte krossas.

         Jäsning

                  15.

                  Valda jäststammar för alkoholproduktion bör tillsättas den mosade frukten, i enlighet med bruksanvisningen.

                  16.

                  Mosad jäst frukt bör hanteras enligt stränga hygienkrav, och exponering för ljus bör hållas så låg som möjligt. Det jästa fruktmoset bör lagras så kort tid som möjligt före destillering, eftersom vätecyanid också kan frigöras från intakta stenar under en längre lagring av moset.

         Destillationsutrustning

                  17.

                  Destillationsutrustningen och destillationsprocessen bör vara lämpliga, så att vätecyanid inte överförs till destillatet.

                  18.

                  Destillationsutrustningen bör inbegripa automatiska sköljanordningar och katalytiska omvandlare av koppar. De automatiska sköljanordningarna håller destillatorerna rena, medan de katalytiska omvandlarna av koppar binder vätecyanid innan denna frigörs i destillatet.

                  19.

                  Automatiska sköljanordningar behövs inte vid icke-kontinuerlig destillation. Destillationsutrustningen bör rengöras genom systematiska, grundliga rengöringsrutiner.

                  20.

                  I vissa fall, om inga katalytiska omvandlare av koppar eller annan särskild utrustning för avskiljning av cyanid används, bör kopparagens tillsättas det jästa fruktmoset före destillering. Kopparagensets syfte är att binda vätecyanid. Kopparagens säljs i specialiserade butiker och bör användas med stor omsorg enligt tillverkarens anvisningar.

         Destillationsprocess

                  21.

                  Stenar i det jästa moset bör inte pumpas in i destillationsanordningen.

                  22.

                  Destillationen bör försiggå så att alkoholen förångas långsamt (t.ex. genom att ånga används som värmekälla i stället för öppen låga).

                  23.

                  Den första fraktionen av destillatet, den s.k. förspriten, bör avskiljas omsorgsfullt.

                  24.

                  Den mellersta fraktionen, mellanspriten, bör sedan uppsamlas och förvaras mörkt. När alkoholhalten når 50 volymprocent i uppsamlingskärlet bör uppsamlingen omläggas till svansen, så att eventuell etylkarbamat som bildats uppsamlas i svansfraktionen.

                  25.

                  Den separerade svansen, som innehåller etylkarbamat, bör sedan uppsamlas, och om den används för omdestillation bör omdestillationen ske separat.

         Kontroller av destillat, omdestillation och lagring

         Vätecyanid

                  26.

                  Destillaten bör regelbundet kontrolleras med avseende på vätecyanidhalt. Detta bör bestämmas med lämpliga provningsmetoder, antingen med satser för snabbtestning av vätecyanidhalt eller av ett specialiserat laboratorium.

                  27.

                  Om vätecyanidkoncentrationen i destillatet överskrider 1 mg/l rekommenderas omdestillation med katalytiska omvandlare eller kopparagens (se punkterna 18 och 20) om så är lämpligt.

                  28.

                  Destillat med vätecyanidhalter i närheten av 1 mg/l bör helst också omdestilleras, eller om detta inte är möjligt lagras i ljustäta flaskor eller i ljustäta lådor med så kort lagringstid som möjligt, för att undvika att etylkarbamat bildas under lagringen.

         Etylkarbamat

                  29.

                  Provning med avseende på etylkarbamat rekommenderas för destillat där denna förening redan kan ha bildats (t.ex. destillat med okänd produktionshistoria eller högre cyanidhalter eller som lagrats i ljus). Halten av etylkarbamat kan bara provas av ett specialiserat laboratorium.

                  30.

                  Om destillatet håller en etylkarbamatkoncentration på mer än 1 mg/l bör destillatet omdestilleras, om så är lämpligt.

         (1)  Christoph, N., Bauer-Christoph C., Maßnahmen zur Reduzierung des Ethylcarbamatgehaltes bei der Herstellung von Steinobstbränden (I), Kleinbrennerei 1998; 11: 9–13.

         (2)  Christoph, N., Bauer-Christoph C., Maßnahmen zur Reduzierung des Ethylcarbamatgehaltes bei der Herstellung von Steinobstbränden (II), Kleinbrennerei 1999; 1: 5–13.


title: Kommissionens rekommendation av den 23 oktober 2006 om anpassning av rekommendation 2000/473/Euratom om tillämpningen av artikel 36 i Euratomfördraget när det gäller övervakning av radioaktivitetsnivån i miljön för att bedöma exponeringen av befolkningen som helhet, med anledning av Bulgariens och Rumäniens anslutning [delgivet med nr K(2006) 4931]

text:
               24.10.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 293/17

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 23 oktober 2006
   om anpassning av rekommendation 2000/473/Euratom om tillämpningen av artikel 36 i Euratomfördraget när det gäller övervakning av radioaktivitetsnivån i miljön för att bedöma exponeringen av befolkningen som helhet, med anledning av Bulgariens och Rumäniens anslutning
   [delgivet med nr K(2006) 4931]
   (2006/715/Euratom)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av anslutningsfördraget för Bulgarien och Rumänien, särskilt artikel 4.3,
   med beaktande av anslutningsakten för Bulgarien och Rumänien, särskilt artikel 56, och
   av följande skäl:

               (1)

               Om det med anledning av anslutningen krävs anpassningar av rättsakter som fortsätter att gälla efter den 1 januari 2007 och dessa anpassningar inte finns med i anslutningsakten eller i dess bilagor, skall i enlighet med artikel 56 i anslutningsakten nödvändiga anpassningar antas av kommissionen i samtliga fall där den ursprungliga rättsakten antogs av kommissionen.

               (2)

               I slutakten från den konferens under vilken anslutningsfördraget utarbetades anges att de höga fördragsslutande parterna har nått en politisk överenskommelse om en serie anpassningar av institutionernas rättsakter som krävs på grund av anslutningen, och rådet och kommissionen uppmanas att anta dessa anpassningar före anslutningen, vid behov kompletterade och aktualiserade så att hänsyn tas till unionsrättens utveckling.

               (3)

               Kommissionens rekommendation 2000/473/Euratom av den 8 juni 2000 om tillämpningen av artikel 36 i Euratomfördraget när det gäller övervakning av radioaktivitetsnivån i miljön för att bedöma exponeringen av befolkningen som helhet (1) bör därför ändras i enlighet med detta.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Rekommendation 2000/473/Euratom skall ändras i enlighet med bilagan.

               2.

               Denna rekommendation skall träda i kraft under förutsättning att anslutningsfördraget för Bulgarien och Rumänien träder i kraft och då samtidigt med detta.

               3.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdat i Bryssel den 23 oktober 2006.

            På kommissionens vägnar

         Olli REHN

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 191, 27.7.2000, s. 37. Rekommendationen ändrad genom 2003 års anslutningsakt.

      BILAGA
      MILJÖ
      STRÅLSKYDD
      32000 H 0473: Kommissionens rekommendation 2000/473/Euratom av den 8 juni 2000 om tillämpningen av artikel 36 i Euratomfördraget när det gäller övervakning av radioaktivitetsnivån i miljön för att bedöma exponeringen av befolkningen som helhet (EGT L 191, 27.7.2000, s. 37), ändrad genom

                  —

                  12003 T: Akt om villkoren för Republiken Tjeckiens, Republiken Estlands, Republiken Cyperns, Republiken Lettlands, Republiken Litauens, Republiken Ungerns, Republiken Maltas, Republiken Polens, Republiken Sloveniens och Republiken Slovakiens anslutning till de fördrag som ligger till grund för Europeiska unionen och om anpassning av fördragen (EUT L 236, 23.9.2003, s. 33).

            I bilaga II skall följande läggas till i tabellen:

                     ”BG

                     Bulgarien

                     RO

                     Rumänien”

      Kartan skall ersättas med följande:

         ”Definition av de geografiska regioner som används i tabeller och siffror

            ”.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 20 maj 2005 till Europeiska unionens råd om en extern revisor för De Nederlandsche Bank (ECB/2005/9)

text:
               22.6.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 151/29

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION

   av den 20 maj 2005
   till Europeiska unionens råd om en extern revisor för De Nederlandsche Bank
   (ECB/2005/9)
   (2005/C 151/08)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1 i denna, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i Eurosystemet granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för den nuvarande externa revisorn för De Nederlandsche Bank (nedan kallad DNB) har gått ut och kommer inte att förnyas. Det är därför nödvändigt att utse en extern revisor från och med räkenskapsåret 2005.

               (3)

               DNB har valt Josephus Andreas Nijhuis, auktoriserad revisor och ordförande i styrelsen för PricewaterhouseCoopers BV, och som agerar på personligt uppdrag, som sin externa revisor från och med räkenskapsåret 2005 och ECB anser att den revisor som utvalts uppfyller de erforderliga kraven för utnämning.

               (4)

               Den externa revisorns förordnande kommer att gälla på obestämd tid, men bör bekräftas varje år.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att Josephus Andreas Nijhuis, auktoriserad revisor och ordförande i styrelsen för PricewaterhouseCoopers BV, och som agerar på personligt uppdrag, bör utses som extern revisor för DNB från och med räkenskapsåret 2005 för en obestämd tid, förutsatt att hans förordnande bekräftas varje år.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 20 maj 2005.

         Jean-Claude TRICHET

            ECB:s ordförande


title: Kommissionens rekommendation av den 4 december 2008 om kriterier för export av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle till tredjeland [delgivet med nr K(2008) 7570]

text:
               17.12.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 338/69

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 4 december 2008
   om kriterier för export av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle till tredjeland
   [delgivet med nr K(2008) 7570]
   (2008/956/Euratom)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 33 andra stycket och 124 andra strecksatsen,
   med beaktande av rådets direktiv 2006/117/Euratom av den 20 november 2006 om övervakning och kontroll av transporter av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle (1), särskilt artikel 16.2, och
   av följande skäl:

               (1)

               Strålskyddsprinciper som överenskommits på internationell nivå utgör grunden för de skyddsåtgärder mot de faror som uppstår till följd av joniserande strålning som utsänds av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle.

               (2)

               För att vara effektiva måste sådana principer vara en del av ett nationellt regleringssystem.

               (3)

               I enlighet med den säkerhetskultur som råder inom gemenskapen avseende verksamheter som innefattar radioaktiva ämnen, krävs ett faktiskt oberoende mellan regleringsmyndigheter och aktörer för att säkerställa en korrekt hantering av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle.

               (4)

               Beslutet att tillåta transporter av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle till tredjeland är ett ansvar som åligger behöriga myndigheter i den exporterande medlemsstaten.

               (5)

               De behöriga myndigheterna i den exporterande medlemsstaten bör enligt de kriterier som avses i artikel 16.1 c i direktiv 2006/117/Euratom bilda sig en uppfattning om huruvida tredjeländerna har den administrativa och tekniska kapacitet samt det regelverk som krävs för att hantera det radioaktiva avfallet och det använda kärnbränslet på ett säkert sätt.

               (6)

               När medlemsstaterna tillämpar dessa kriterier bör de upprätta en hierarki.

               (7)

               Konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall är det grundläggande internationella rättsliga instrumentet för säkerheten vid hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.

               (8)

               Utöver efterlevnaden av kriterierna kan även andra hänsyn, såsom politiska, ekonomiska, sociala, etiska och vetenskapliga hänsyn och allmänna säkerhetshänsyn, tas i beaktande när man överväger att tillåta transport av radioaktivt avfall eller använt kärnbränsle till ett tredjeland.

               (9)

               I artikel 2 i direktiv 2006/117/Euratom behandlas den rätt en medlemsstat eller ett företag i den medlemsstaten, till vilken radioaktivt avfall ska transporteras för behandling eller annat material ska transporteras i syfte att återvinna det radioaktiva avfallet, har att skicka tillbaka radioaktivt avfall efter upparbetningen till dess ursprungsland. Där föreskrivs även att direktiv 2006/117/Euratom inte ska påverka den rätt en medlemsstat eller ett företag i den medlemsstaten, till vilken använt kärnbränsle ska transporteras för upparbetning, har att skicka tillbaka radioaktivt avfall som återvunnits från upparbetningen till dess ursprungsland.

               (10)

               De kriterier som fastställs genom denna rekommendation är förenliga med yttrandet från den rådgivande kommitté som inrättades genom artikel 21 i direktiv 2006/117/Euratom.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Huvudkraven i samband med export av radioaktivt avfall eller använt kärnbränsle till tredjeland som avses i artikel 16.1 c i direktiv 2006/117/Euratom bör vara följande:

                           a)

                           Lämpliga nationella bestämmelser om strålskydd för arbetstagare och allmänheten bör fastställas och tillämpas. De bör överensstämma med tillämpliga internationellt godkända standarder för strålskydd.

                           b)

                           En enhetlig rättslig ram för reglering av verksamheter som innefattar risk på grund av radioaktiva ämnen, inklusive radioaktivt avfall och använt kärnbränsle, bör fastställas.

                           c)

                           Effektiva oberoende regleringsmyndigheter bör inrättas och vara behöriga att utfärda licenser, granska dem, bedöma ansökningar, ansvara för inspektion och genomdrivande och ha tillräckliga resurser.

                           d)

                           En tydlig ansvarsfördelning mellan de organ som deltar i de olika stegen inom hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, särskilt mellan aktörer och regleringsmyndigheter, bör upprättas.

                           e)

                           Ett system med rapportering till, eller tillstånd utfärdade av, sådana myndigheter för organisationer som hanterar radioaktivt avfall eller utbränt kärnbränsle.

                           f)

                           En garanti för att det främsta ansvaret för säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle åligger innehavaren av licensen i fråga, och för att varje sådan licensinnehavare tar sitt ansvar.

                           g)

                           Den kvalificerade personal som behövs finns tillgänglig för säkerhetsrelaterade verksamheter under drifttiden för en anläggning för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Tillräckliga finansiella resurser finns tillgängliga för att stödja säkerheten vid anläggningar för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall under drifttiden och nedläggningen.

                           h)

                           Upprättande och genomdrivande av ett lämpligt nationellt regelverk för tredjeparts ansvar.

                           i)

                           Upprättande och genomförande av lämpliga kvalitetssäkringsprogram avseende säkerhet vid hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.

                           j)

                           Lämpliga skydds- och korrigeringsåtgärder, inklusive tillhandahållande av information till berörda befolkningsgrupper och förberedande och testning av beredskapsplaner, som tillämpas i händelse av en radiologisk nödsituation för att kontrollera utsläppen och minimera dess effekter.

               2.

               För att utvärdera om ovanstående krav vid export av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle till tredjeländer uppfylls, bör medlemsstaterna beakta huruvida tredjeländerna uppfyller följande kriterier:

                           a)

                           Huvudkriterier:

                                       —

                                       IAEA-medlemskap och efterlevnad av Internationella atomenergiorganets tillämpliga säkerhetsstandarder.

                                       —

                                       Undertecknar, ratificerar och följer konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall, och visar därmed att de är villiga att uppfylla kraven i konventionen och att de följer tillämpliga bestämmelser om säkerhet vid hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall.

                                       —

                                       Undertecknar och ratificerar konventionen om fysiskt skydd av kärnämne och dess tillägg, som ett uttryck för kravet på förebyggande, detektion och beivrande av överträdelser som gäller kärnämnen.

                                       —

                                       Undertecknar, ratificerar och följer konventionen om kärnsäkerhet som det viktigaste rättsliga instrumentet inom området kärnsäkerhet som även innehåller viktiga bestämmelser om beredskap för nödsituationer och strålskydd.

                                       —

                                       Inkluderar anläggningar för hantering av använt kärnbränsle i ett IAEA-avtal om skyddsåtgärder i samband med undertecknande och ratificering av icke-spridningsfördraget samt ytterligare tillhörande protokoll för att visa att använt kärnbränsle inte används till något annat än de fredliga ändamål det var avsett för.

                                       —

                                       Undertecknar, ratificerar eller följer antingen Wienkonventionen om ansvarighet för atomskada, ändringsprotokollet till Wienkonventionen om ansvarighet för atomskada, konventionen om supplerande ersättning för atomskada eller konventionen om skadeståndsansvar på atomenergins område av den 29 juli 1960 i dess lydelse enligt tilläggsprotokollet av 28 januari 1964 och protokollet av den 16 november 1982 (Pariskonventionen) för att visa att licensinnehavaren har det huvudsakliga ansvaret i händelse av atomskada.

                           b)

                           Kompletterande kriterier:

                                       —

                                       Undertecknar, ratificerar och följer konventionen om bistånd i händelse av kärnteknisk olycka eller ett nödläge med radioaktiva ämnen och konventionen om tidig information vid en kärnenergiolycka för att visa att korrekt information kommer att ges till den berörda befolkningen i händelse av en radiologisk nödsituation och att tillräckliga skydds- och korrigeringsåtgärder, inklusive utarbetande och testning av beredskapsplaner, kommer att vidtas i händelse av en radiologisk nödsituation för att kontrollera utsläppen och minimera dess effekter.

                                       —

                                       Följer internationella instrument avseende säkerhet vid transport av farligt gods, särskilt Solas och Chicagokonventionen, för att visa att effektiva kontroller av sjö- och flygtransport faktiskt utförs.

               3.

               Utan att det påverkar första stycket kan andra hänsyn, till exempel politiska, ekonomiska, sociala, etiska och vetenskapliga hänsyn och allmänna säkerhetshänsyn, tas i beaktande av behöriga myndigheter i medlemsstaterna när de överväger att tillåta transporter av radioaktivt avfall och använt kärnbränsle till tredjeland.

               4.

               De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna samarbetar för att utbyta information om tillämpningen av denna rekommendation.

      Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.
      Utfärdad i Bryssel den 4 december 2008.

            På kommissionens vägnar

         Andris PIEBALGS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EUT L 337, 5.12.2006, s. 21.