title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2010

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0288

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 5.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2010  /* SEK/2007/0288 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 7.3.2007SEK(2007) 288 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2010(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGAllmän bakgrundStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att den hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad samt säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Medlemsstaterna skall lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen, enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Belgiens första stabilitetsprogram lades fram i december 1998. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 15 mars 1999, på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.Bakgrund till bedömningen av det uppdaterade programmetKommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Belgiens stabilitetsprogram, som lades fram den 13 december 2006, och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om detta program (se faktarutan när det gäller de viktigaste punkterna i bedömningen).För att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i det uppdaterade stabilitetsprogrammet bedöms, sammanfattas i denna motivering följande:1.  Den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren.2.  Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (en sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet).3.  Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från december 2006.Den senaste ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finansernaAnalysen av de senaste tio åren visar att Belgiens konjunktur mycket liknar euroområdets och har en liknande tillväxttakt. Detta är väl så viktigt, eftersom Belgiens konsolidering av de offentliga finanserna har varit mer långtgående än i euroområdet som helhet och har avslutat en lång period med höga budgetunderskott. Sedan år 2000 har Belgiens målsättning varit att bibehålla balansen i de offentliga finanserna (eller att – hittills utan framgång – öka överskotten), men landet fortsätter att tillgripa engångsåtgärder i detta syfte. Den inhemska efterfrågan och konsumenternas framtidstro har främjats av en drastisk minskning av den offentliga skuldkvoten. Under det senaste årtiondet föll hushållens sparkvot från cirka 20 % år 1995 till runt 13 % år 2005. Den positiva nettoexporten bidrog också till den ekonomiska tillväxten, men Belgiens betydande förlust av marknadsandelar kan på lång sikt hota både sysselsättning och tillväxt. Belgiens svaga exportutveckling beror delvis på landets exportstruktur men också på de höga arbetskostnaderna. Arbetslöshetsersättningar utan tidsgräns, låga krav på att äldre arbetslösa skall söka arbete samt generösa system för förtidspensionering förklarar varför arbetsmarknadsdeltagandet är bland de lägsta i euroområdet (särskilt för äldre arbetare).Bedömningen i rådets yttrande om det föregående programmetDen 14 februari 2006 antog rådet sitt yttrande om den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet för perioden 2005–2009. Rådet ansåg att ”de offentliga finanserna i princip är sunda och att den kontinuerliga minskningen av den fortfarande höga skuldnivån i enlighet med programmet utgör ett exempel på finanspolitik som drivs i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten. Beroendet av enstaka åtgärder i början av perioden understryker behovet av en strukturkonsolidering i början”. Rådet uppmanade Belgien att ”överväga åtgärder för att undvika en försämring av det strukturella saldot 2006 och att genomföra de erforderliga åtgärderna för att uppnå de ambitiösa finanspolitiska målen under de efterföljande åren”.Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammetRapporten om genomförandet av Belgiens nationella reformprogram, som skall tas fram inom ramen för den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning, lades fram den 16 oktober 2006. I Belgiens nationella reformprogram anges följande centrala problem och prioriteringar: de offentliga finansernas hållbarhet, sänkta arbetskostnader, en mer dynamisk arbetsmarknad, investeringar och reformer för att stimulera ekonomin, stärkta socialförsäkringssystem och bättre synergi mellan miljöskydd och tillväxt.Av kommissionens bedömning av det programmet (antagen i samband med dess årliga lägesrapport i december 2006 [2] ) framgår att Belgien gör goda framsteg vid genomförandet och stärkandet av sitt nationella reformprogram för perioden 2005–2008. De politiska ramarna är i stort sett adekvata, samtidigt som den den åldrande befolkningen innebär vissa risker för de offentliga finansernas hållbarhet. Även om framstegen inom FoU är måttliga, genomför Belgien i övrigt aviserade åtgärder på det mikroekonomiska området och förstärker pågående reformer för ökade investeringar. På sysselsättningsområdet är bilden mer blandad och insatser krävs för att nå upp till EU:s mål för sysselsättningsgraden, särskilt för äldre.Mot bakgrund av konstaterade starka och svaga sidor, rekommenderades Belgien att vidta åtgärder på följande områden: att sänka skatten på arbete och minska de regionala arbetslöshetsskillnaderna.Faktaruta: De viktigaste punkterna i bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Är de ekonomiska antaganden som programmet bygger på rimliga? Vilket är medlemsstatens medelfristiga mål för de offentliga finanserna? Är anpassningsplanen lämplig för att uppnå detta mål? Är de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna plan tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln? I bedömningen av anpassningsplanen uppmärksammas om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider och en mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider. För de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II uppmärksammas vidare om medlemsstaten som riktvärde eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP för att uppnå sitt medelfristiga mål för de offentliga finanserna. När anpassningsplanen fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått målet), eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som har uppnått målet), ingår det ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (t.ex. genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden)? Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Är medlemsstatens ekonomiska politik förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken? Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens höstprognos 2006 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man ”vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet” enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 ”Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten”. I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[3]. Graden av integration med de nationella reformprogram som medlemsstaterna överlämnat inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I sin följenot av den 7 juni 2005 till Europeiska rådet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008 framhöll Ekofinrådet att de nationella reformprogrammen borde vara förenliga med stabilitets- och konvergensprogrammen. Efterlevnaden av uppförandekoden[4], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stabilitets- och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2010EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 5.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.4.  Den [27 mars 2007] granskade rådet Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar perioden 2006–2010[6].5.  I programmets bakomliggande makroekonomiska scenario räknar man med att den reala BNP-tillväxten kommer att minska från 2,7 % år 2006 till i genomsnitt 2,2 % under resten av programperioden. Mot bakgrund av tillgängliga uppgifter verkar scenariot bygga på rimliga tillväxtantaganden. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller också vara realistiska.6.  I kommissionens höstprognos 2006 beräknas det offentliga underskottet för 2006 uppgå till 0,2 % av BNP, vilket kan jämföras med målet att åstadkomma balans i de offentliga finanserna som anges i den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet. Konjunkturförhållandena under 2006 blev betydligt bättre än den föregående uppdateringens prognos och utgifterna utvecklades i stort sett som väntat. Däremot blev intäkterna lägre än beräknat (särskilt för att man underskattat effekterna av slutfasen i 2001 års reform av den direkta beskattningen, vilket konstaterades under andra halvåret 2006). För att (delvis) kompensera intäktsbortfallet och få balans i de offentliga finanserna, användes mer engångsåtgärder. Därför försämrades det strukturella saldot betydligt under 2006 (dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder).7.  Huvudmålet för programmets finanspolitiska strategi på medellång sikt är att successivt sänka den fortfarande höga skuldkvoten (cirka 90 % år 2006) till knappt 75 % av BNP år 2010. Detta skall ske genom en gradvis uppbyggnad av nominella offentliga överskott (från 0,3 % av BNP år 2007 till 0,9 % år 2010), för att ta tag i problemet med den tickande demografiska bomben. Det primära överskottet, som har sjunkit sedan 2001 (då det var 7 % av BNP), väntas stabiliseras på cirka 4,1 % av BNP. Anpassningen är nästan helt beroende av utgiftsminskningar (med 1 ¼ procentenhet av BNP mellan 2006 och 2010). Utgiftsminskningar handlar främst om sjunkande ränteutgifter (¾ procentenheter), som är följden av den fortsatta skuldminskningen men delvis motverkas av lägre offentliga intäkter (½ procentenhet). Efter 2007 motsvarar programmets beräkningar i stort sett en oförändrad politik, men programmet verkar också (implicit) utgå från att ytterligare engångsåtgärder kommer att behövas för att uppnå de finanspolitiska målen. Strategin är i stort sett densamma som i den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet, mot bakgrund av ett i huvudsak oförändrat makroekonomiskt scenario.8.  Då programmet saknar uppgifter om användningen av engångsåtgärder eller andra tillfälliga åtgärder efter 2007, kan det strukturella saldot från och med 2008 inte beräknas med utgångspunkt från programmet. Utifrån antagandet att engångsåtgärderna får oförändrade relativa effekter efter 2007, planeras det strukturella saldot enligt beräkningar med den allmänt vedertagna metoden förbättras från cirka -0,4 % av BNP år 2006 till 0,7 % i slutet av programperioden. Liksom i den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet är målet för de offentliga finanserna på medellång sikt ett strukturellt överskott på 0,5 % av BNP, vilket enligt programmet ”kommer att uppnås senast 2008, förutsatt att engångsåtgärdernas effekter inte blir större än 0,4 % av BNP”. Detta är ett år senare än i den föregående uppdateringen. Eftersom detta mål är mer långtgående än minimiriktmärket (ett beräknat underskott på cirka 1 ¼ % av BNP), bör dess uppfyllande ge en tillräcklig säkerhetsmarginal mot ett alltför stort underskott. Målet ligger inom det intervall som i stabilitets- och tillväxtpakten och uppförandekoden har fastställts för de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II. Det är också mer ambitiöst än vad som krävs i förhållande till skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.9.  Utfallet för de offentliga finanserna kan komma att bli något sämre än vad som anges i programmet. Så är särskilt fallet under 2007, främst för att budgeten verkar vara något optimistisk och dess detaljer om de planerade åtgärderna ibland är bristfälliga (inklusive engångsåtgärderna rörande fastighetsförsäljningar eller övertagandet av pensionsförpliktelser från offentliga företag, som inte redovisas närmare). Belgien har generellt uppvisat goda resultat när det gäller att uppnå nominella finanspolitiska mål, men ytterligare åtgärder verkar krävas för att uppnå målet för 2007. Visserligen är budgetjusteringar under året gängse praxis i Belgien, men sådana kan försenas till följd av de nationella valen som skall äga rum i juni 2007. Ett sämre utfall än väntat under 2007 skulle också övervältras på följande år. Från och med 2008 finns det också en risk för att engångsåtgärder som löpt ut inte ersätts med strukturella åtgärder.10.  Utifrån denna riskbedömning är det möjligt att programmets finanspolitiska inriktning inte är tillräckligt ambitiös för att målet för de offentliga finanserna på medellång sikt skall kunna uppnås senast 2008, som det förutses i programmet. Detta mål är också mer ambitiöst än vad som krävs i förhållande till skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt. Den finanspolitiska strategin verkar tillräcklig för att från och med 2008 kunna uppnå ett strukturellt saldo som kan anses lämpligt enligt pakten. Den verkar dessutom ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att under programperioden hålla ett underskott inom referensvärdet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar. Anpassningstakten mot programmets mål på meddellång sikt bör ökas för att ligga i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, som anger att den årliga förbättringen av det strukturella saldot för de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II som riktmärke bör ligga på 0,5 % av BNP. Denna anpassning bör vara större under goda ekonomiska tider, men kan vara lägre under sämre ekonomiska tider. Med tanke på riskerna kan särskilt anpassningen mot målet för de offentliga finanserna på medellång sikt missa riktmärket redan under 2007 och takten kommer att minska betydligt därefter, trots att Belgien inte verkar ha dåliga ekonomiska tider.11.  I programmet anges att skulderna uppgick till 87,7 % av BNP år 2006, men däri ingår inte de skulder som 2005 övertogs från järnvägsbolaget SNCB, som enligt Eurostat skulle öka det årets skuldnivå med 1,7 % av BNP. Enligt kommissionens beräkningar uppgick den offentliga bruttoskulden därför till 89,4 % av BNP år 2006, vilket ligger långt över fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Den har dock minskat väsentligt under de senaste åren. I programmet beräknas skuldkvoten minska snabbt med cirka 15 procentenheter under programperioden. Mot bakgrund av denna riskbedömning, särskilt de ovannämnda riskerna för de finanspolitiska målen, kommer skuldkvoten sannolikt att utvecklas något mindre gynnsamt än vad som anges i programmet. Trots allt verkar skuldkvoten minska tillräckligt i riktning mot referensvärdet under programperioden.12.  I Belgien har befolkningens åldrande långsiktigt större effekter på de offentliga finanserna än för EU-genomsnittet, mycket beroende på att pensionsutgifternas andel av BNP ökar kraftigt under de kommande årtiondena. De offentliga finansernas utgångsläge utmärks av ett högt primärt överskott, om än svagare än 2005. Detta motverkar de beräknade långsiktiga effekterna av befolkningens åldrande, men det kan inte helt täcka den avsevärda utgiftsökningen. Även om bruttoskulden sjunker, ligger den för närvarande klart över fördragets referensvärde. Den stadigt minskande skuldkvoten förutsätter höga primära överskott under en lång tidsperiod, vilket samtidigt skulle minska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet. På det hela taget verkar Belgien vara utsatt för medelstora risker när det gäller de offentliga finansernas hållbarhet.13.  Stabilitetsprogrammet innehåller inte någon kvalitativ bedömning av de samlade effekterna enligt rapporten från oktober 2006 om genomförandet av det nationella reformprogrammet, inom ramen för den finanspolitiska strategin på medellång sikt. Dessutom ger stabilitetsprogrammet inte någon systematisk information om de direkta budgetkostnader eller budgetbesparingar som de viktigaste reformerna i det nationella reformprogrammet kommer att ge upphov till. Däremot verkar beräkningarna av de offentliga finanserna beakta effekterna av det nationella reformprogrammets åtgärder. De finanspolitiska åtgärderna i stabilitetsprogrammet förefaller vara förenliga med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. Särskilt innehåller bägge programmen ett gradvis genomförande av ”generationspakten” (en omfattande plan för ökad sysselsättning och stärkt social trygghet), en fortsatt gradvis minskning av skatten på arbete och stimulansåtgärder för forskning och företagande.14.  Programmets finanspolitiska strategi överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008.15.  När det gäller uppgiftskraven i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogram saknar programmet vissa obligatoriska och frivilliga uppgifter[7].Sammantaget är slutsatsen att den fortsatta minskningen av den fortfarande höga skuldbördan är ett exempel på en finanspolitik i linje med stabilitets- och tillväxtpakten. Utifrån offentliga finanser i nominell balans planeras i programmet visserligen gradvis uppbyggda överskott (särskilt genom lägre ränteutgifter), men strävan mot målen för de offentliga finanserna är samtidigt riskfylld. Trots allt väntas målet på medellång sikt nås under programperioden.Mot bakgrund av denna bedömning uppmanas Belgien att göra följande:(i) Se till att de finanspolitiska målen för 2007 uppnås och därefter öka anpassningstakten mot målet på medellång sikt, samtidigt med en minskad användning av engångsåtgärder.(ii) Med tanke på den höga skuldnivån och den beräknade ökningen av åldersrelaterade utgifter förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att åtminstone uppnå målet på medellång sikt samt vidta åtgärder för att ytterligare minska åldersrelaterade kostnader.Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |Real BNP (förändring i %) | SP dec. 2006 | 1,2 | 2,7 | 2,2 | 2,1 | 2,2 | 2,2 |KOM nov. 2006 | 1,1 | 2,7 | 2,3 | 2,2 | - | - |SP dec. 2005 | 1,4 | 2,2 | 2,1 | 2,3 | 2,2 | - |HIKP-inflation (i %) | SP dec. 2006 | 2,5 | 2,4 | 1,9 | 1,8 | 1,8 | 1,9 |KOM nov. 2006 | 2,5 | 2,4 | 1,8 | 1,7 | - | - |SP dec. 2005 | 2,9 | 2,8 | 2,0 | 1,9 | 1,7 | - |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | SP dec. 20061 | -0,8 | -0,3 | -0,4 | -0,4 | -0,4 | -0,3 |KOM nov. 20065 | -1,0 | -0,6 | -0,6 | -0,7 | - | - |SP dec. 20051 | -0,8 | -0,6 | -0,6 | -0,5 | -0,4 | - |Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP) | SP dec. 2006 | 0,1 -2,3* | 0,0 | 0,3 | 0,5 | 0,7 | 0,9 |KOM nov. 2006 | -2,3 | -0,2 | -0,5 | -0,5 | - | - |SP dec. 2005 | 0,0 | 0,0 | 0,3 | 0,5 | 0,7 | - |Primärt saldo (i % av BNP) | SP dec. 2006 | 4,3 1,9* | 4,1 | 4,2 | 4,1 | 4,1 | 4,2 |KOM nov. 2006 | 1,9 | 3,9 | 3,4 | 3,2 | - | - |SP dec. 2005 | 4,3 | 4,1 | 4,2 | 4,1 | 4,1 | - |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | SP dec. 20061 | 0,8 -1,6* | 0,2 | 0,5 | 0,7 | 0,9 | 1,1 |KOM nov. 2006 | -1,7 | 0,1 | -0,1 | -0,1 | - | - |SP dec. 20051 | 0,4 | 0,3 | 0,6 | 0,8 | 0,9 | - |Strukturellt saldo2 (i % av BNP) | SP dec. 20063 | - | -0,4 | 0,1 | - | - | - |KOM nov. 20064 | 0,2 | -0,7 | -0,2 | -0,1 | - | - |SP dec. 2005 | 0,0 | -0,3 | 0,4 | 0,7 | 0,9 | - |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | SP dec. 2006 | 91,5 93,2* | 87,7 89,4* | 83,9 85,6* | 80,4 82,1* | 76,6 78,3* | 72,6 74,3* |KOM nov. 2006 | 93,2 | 89,4 | 86,3 | 83,2 | - | - |SP dec. 2005 | 94,3 | 90,7 | 87,0 | 83,0 | 79,1 | - |Anmärkningar: |1Kommissionens beräkningar baseras på uppgifterna i programmet. |2Konjunkturrensat saldo (liksom i föregående rader), exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. |3Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt programmet (0,6 % av BNP år 2006 och 0,4 % år 2007, alla underskottsminskande). Programmet saknar uppgifter om användande av engångsåtgärder under andra år. |4Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt kommissionens höstprognos 2006 (2,0 % av BNP år 2005 – underskottsökande, 0,8 % år 2006 och 0,1 % år 2007 – båda underskottsminskande). |5Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på 2,2 %, 2,3 %, 2,3 % respektive 2,2 % under perioden 2005–2008. |*Programmets underskotts- och skuldsiffror för 2005 överensstämmer inte med ESA95. Den 23 oktober 2006 ändrade Eurostat de underskotts- och skulduppgifter som Belgien lämnat, eftersom staten (genom FIF/FSI – Fonds de l'infrastructure ferroviaire / Fonds voor spoorweginfrastructuur) år 2005 övertog järnvägsföretagets SNCB/NMBS skulder på 7 400 miljoner euro dvs. 2,5 % av BNP (se Eurostats pressmeddelande nr 139/2006). Enligt ESA95-reglerna är effekten densamma på 2005 års offentliga underskott. Effekten på den offentliga skulden vid 2005 års utgång uppgår till 5 200 miljoner euro (1,7 % av BNP, där hänsyn tagits till en delvis återbetalning detta år). Uppgifterna för 2005 med en asterisk motsvarar Eurostats ändring. Skulduppgifterna för åren 2006–2010 med en asterisk har kommissionen ändrat ’mekaniskt’ för överensstämmelse med ESA95. Denna justering av skuldsiffror utgår från det tekniska antagandet att FIF/FSI-skulderna förblir oförändrade. |Källor: |Stabilitetsprogrammet (SP), kommissionens höstprognos 2006 (KOM) och kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelande från kommissionen inför Europeiska rådets vårmöte: ”Genomförandet av den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU, 12.10.2006, KOM(2006) 574. Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006): ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[4] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[5] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Uppdateringen lades fram nästan två veckor efter den 1 december, som är den tidsfrist som anges i uppförandekoden.[7] I programmets beräkningar av offentliga underskott och skulder saknas effekterna av det övertagande av järnvägsföretagets SNCB skulder år 2005 som Eurostat fattade beslut om den 23 oktober 2006. Dessutom saknar programmet uppgifter om användandet av engångsåtgärder eller andra tillfälliga åtgärder under perioden 2008–2010.


Viktigt rättsligt meddelande

|

31999H0519

1999/519/EG: Rådets rekommendation av den 12 juli 1999 om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (0 Hz-300 GHz)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 199 , 30/07/1999 s. 0059 - 0070

RÅDETS REKOMMENDATIONav den 12 juli 1999om begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält (0 Hz-300 GHz)(1999/519/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 152.4 andra stycket i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande(1), ochav följande skäl:1. Gemenskapens verksamhet skall enligt artikel 3 p i fördraget innefatta bidrag till att uppnå en hög hälsoskyddsnivå. Fördraget innehåller också bestämmelser om skydd för arbetstagarnas och konsumenternas hälsa.2. I sin resolution av den 5 maj 1994 om bekämpande av skadliga effekter av icke-joniserande strålning(2) uppmanade Europaparlamentet kommissionen att föreslå lagstiftningsåtgärder för att begränsa arbetstagarnas och allmänhetens exponering för icke-joniserande elektromagnetisk strålning.3. Det finns minimikrav inom gemenskapen till skydd för arbetstagarnas hälsa och säkerhet när det gäller elektromagnetiska fält i samband med arbete vid bildskärm(3). Det har vidtagits gemenskapsåtgärder i syfte att förbättra hälsa och säkerhet för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar(4). Dessa åtgärder ålägger bland annat arbetsgivare att bedöma verksamhet som innebär särskild risk att exponeras för icke joniserande strålning. Det har lämnats förslag om minimikrav för arbetstagarnas skydd mot fysikaliska agenser(5), vilka omfattar åtgärder mot icke joniserande strålning. Denna rekommendation berör därför inte skydd för arbetstagare mot exponering för elektromagnetiska fält på arbetsplatsen.4. Det är ett oavvisligt krav att allmänheten inom gemenskapen skyddas mot säkerställda skadliga hälsoeffekter som kan uppstå till följd av exponering för elektromagnetiska fält.5. Åtgärder avseende elektromagnetiska fält bör ge alla gemenskapens medborgare en hög skyddsnivå. De föreskrifter som medlemsstaterna utfärdar inom detta område bör utgå ifrån gemensamma rambestämmelser så att de kan bidra till att säkerställa ett enhetligt skydd inom hela gemenskapen.6. Nya åtgärder på de områden där gemenskapen inte är ensam behörig, såsom skydd för allmänheten mot icke joniserande strålning, får enligt subsidiaritetsprincipen endast vidtas av gemenskapen om syftet med den föreslagna åtgärden på grund av dess omfattning eller effekter bättre kan uppnås av gemenskapen än av medlemsstaterna.7. Åtgärder som avser begränsning av allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält bör vägas mot andra fördelar i fråga om hälsa, trygghet och säkerhet som sådan utrustning som alstrar elektromagnetiska fält ger ur livskvalitetssynpunkt, till exempel inom områdena telekommunikation, energi och allmän säkerhet.8. Det är nödvändigt att genom rekommendationer till medlemsstaterna fastställa gemenskapens rambestämmelser om exponering för elektromagnetiska fält för att skydda allmänheten.9. Syftet med denna rekommendation är att skydda allmänhetens hälsa, och den gäller därför särskilt för de relevanta områden där allmänheten vistas i en utsträckning som är betydande när det gäller effekter som omfattas av denna rekommendation.10. Gemenskapens rambestämmelser, som stödjer sig på den omfattande vetenskapliga dokumentation som redan finns, måste grundas på de bästa vetenskapliga data och forskningsresultat som finns att tillgå inom detta område och bör omfatta grundläggande begränsningar och referensnivåer för exponering för elektromagnetiska fält. Det erinras om att endast säkerställda effekter har använts som grund för de rekommenderade begränsningarna av exponeringen. Rekommendationer om denna fråga har avgetts av Internationella kommissionen för skydd mot icke-joniserande strålning (ICNIRP) och godkänts av kommissionens vetenskapliga styrkommitté. Rambestämmelserna bör regelbundet ses över och bedömas på nytt mot bakgrund av nya rön och ny utveckling inom teknik och användning av källor och metoder som ger upphov till exponering för elektromagnetiska fält.11. Dessa grundläggande begränsningar och referensnivåer bör gälla för all strålning från elektromagnetiska fält med undantag av optisk strålning och joniserande strålning. För optisk strålning krävs ytterligare beaktande av relevanta vetenskapliga data och forskningsresultat, för joniserande strålning finns redan gemenskapsbestämmelser.12. För att bedöma om de grundläggande begränsningar som anges i denna rekommendation har iakttagits bör nationella och europeiska standardiseringsorgan (t.ex. Cenelec och CEN) uppmanas att inom ramen för gemenskapslagstiftningen utarbeta normer för konstruktion och prövning av utrustning.13. Ett antagande av de rekommenderade begränsningarna och referensnivåerna bör ge en hög skyddsnivå mot de säkerställda hälsoeffekterna av exponering för elektromagnetiska fält, men det medför inte nödvändigtvis att medicinsk utrustning, exempelvis proteser av metall, pacemaker, defibrillatorer, hörselimplantat och andra implantat inte kan påverkas eller få funktionsstörningar. Påverkan av pacemaker kan uppstå vid nivåer under de rekommenderade referensnivåerna och bör därför bli föremål för lämpliga säkerhetsåtgärder vilka dock faller utanför ramen för denna rekommendation, och tas upp i samband med lagstiftning om elektromagnetisk kompatibilitet och medicintekniska produkter.14. I enlighet med proportionalitetsprincipen innehåller denna rekommendation allmänna principer och metoder för skydd av allmänheten, medan medlemsstaterna kan tillhandahålla detaljerade bestämmelser om källor och metoder som ger upphov till exponering för elektromagnetiska fält samt att klassificera enskilda individers exponeringssituation som arbetsrelaterad eller inte, i överensstämmelse med gemenskapens bestämmelser om arbetstagarnas säkerhet och hälsa.15. Medlemsstaterna får, i enlighet med fördraget, besluta om en högre skyddsnivå än den som anges i denna rekommendation.16. Medlemsstaternas åtgärder inom detta område bör dokumenteras i rapporter både på nationell nivå och på gemenskapsnivå, oavsett om åtgärderna är bindande eller icke bindande och oavsett i hur hög grad denna rekommendation har beaktats.17. För att öka medvetenheten om risker med och skyddsåtgärder mot elektromagnetiska fält bör medlemsstaterna verka för upplysning och praktisk vägledning inom området, särskilt när det gäller konstruktion, installation och användning av utrustning, så att exponeringsnivåerna inte överskrider de rekommenderade begränsningarna.18. Uppmärksamhet bör ägnas åt lämplig spridning av information om och förståelse av riskerna med elektromagnetiska fält, med beaktande av allmänhetens uppfattning av sådana risker.19. Medlemsstaterna bör följa den vetenskapliga och tekniska utvecklingen inom området för skydd mot icke-joniserande strålning, med beaktande av försiktighetsaspekten, samt ombesörja regelbunden granskning och översyn med bedömning som genomförs med jämna mellanrum mot bakgrund av riktlinjer från behöriga internationella organisationer, t.ex. Internationella kommissionen för skydd mot icke joniserande strålning.HÄRIGENOM REKOMMENDERASI. att medlemsstaterna i enlighet med syftet med denna rekommendation bör tilldela de fysikaliska storheter som anges i bilaga I A det värde som fastställs i bilagan,II. att medlemsstaterna i syfte att tillgodose en hög hälsoskyddsnivå avseende exponering för elektromagnetiska fälta) bör anta rambestämmelser om grundläggande begränsningar och referensnivåer på grundval av bilaga I B,b) bör vidta, i enlighet med dessa rambestämmelser, åtgärder mot källor och tillämpningar som orsakar exponering av allmänheten för elektromagnetiska fält när exponeringstiden är av betydelse, med undantag av exponering i medicinskt syfte där de risker som är förenade med exponering över de grundläggande begränsningarna korrekt måste vägas mot fördelarna,c) bör sträva efter att de grundläggande begränsningar som anges i bilaga II avseende allmänhetens exponering iakttas,III. att medlemsstaterna i syfte att underlätta och främja iakttagande av de grundläggande begränsningarna enligt bilaga IIa) bör beakta de referensnivåer som anges i bilaga III i samband med bedömning av exponering eller, när sådana finns och i den mån de erkänns av medlemsstaten, europeiska eller nationella normer baserade på godkända vetenskapligt belagda mätnings- och beräkningsförfaranden som utformats för att utvärdera hur de grundläggande begränsningarna iakttas,b) bör utvärdera förhållanden när exponeringskällor med fler än en frekvens förekommer med hjälp av de ekvationer som anges i bilaga IV när det gäller såväl grundläggande begränsningar som referensnivåer,c) kan, när så är lämpligt, beakta kriterier såsom exponeringens varaktighet, exponerade kroppsdelar, personernas ålder och hälsotillstånd.IV. att medlemsstaterna bör beakta både riskerna och fördelarna med att besluta om en åtgärd är nödvändig eller inte enligt denna rekommendation, när de beslutar om politiska riktlinjer eller åtgärder avseende allmänhetens exponering för elektromagnetiska fält,V. att medlemsstaterna, i syfte att öka kunskapen om risker med och skydd mot exponering för elektromagnetiska fält, bör informera allmänheten på ett lämpligt sätt om elektromagnetiska fälts hälsopåverkan och om de åtgärder som vidtagits mot dem,VI. att medlemsstaterna, i syfte att öka kunskapen om elektromagnetiska fälts hälsoeffekter, bör främja och skaffa sig överblick över forskning om elektromagnetiska fält och människors hälsa som ett led i deras nationella forskningsprogram och därvid beakta gemenskapens och internationella rekommendationer och insatser inom forskningsområdet, från så många källor som möjligt,VII. att medlemsstaterna, i syfte att bidra till upprättandet av ett enhetligt system för skydd mot risker vid exponering för elektromagnetiska fält, bör sammanställa rapporter om erfarenheterna från de åtgärder de vidtar inom det område som omfattas av denna rekommendation, informera kommissionen därom tre år efter antagandet av denna rekommendation och ange hur den har beaktats vid åtgärdernas genomförande.HÄRIGENOM UPPMANAS KOMMISSIONEN ATT1. verka för att upprätta europeiska standarder i enlighet med avsnitt III a, inbegripet metoder för beräkning och mätning,2. främja forskning om kortsiktiga och långsiktiga effekter av exponering för elektromagnetiska fält inom alla relevanta frekvensområden i samband med genomförandet av det gällande ramprogrammet för forskning,3. fortsätta att delta i det arbete som utförs av internationella organisationer med kompetens inom detta område och främja internationell samstämmighet beträffande riktlinjer och rekommendationer om skyddande och förebyggande åtgärder,4. se över och aktualisera de frågor som omfattas av denna rekommendation, i syfte att revidera och uppdatera den, med beaktande av de möjliga effekter som det för närvarande bedrivs forskning om, däribland relevanta försiktighetsaspekter och, inom fem år, sammanställa en rapport med beaktande av medlemsstaternas rapporter och senaste vetenskapliga data och rekommendationer.Utfärdad i Bryssel den 12 juli 1999.På rådets vägnarS. NIINISTÖOrdförande(1) EGT C 175, 21.6.1999.(2) EGT C 205, 25.7.1994, s. 439.(3) EGT L 156, 21.6.1990, s. 14.(4) EGT L 348, 28.11.1992, s. 1.(5) EGT C 77, 18.3.1993, s. 12 ochEGT C 230, 19.8.1994, s. 3.BILAGA IDEFINITIONERUttrycket "elektromagnetiska fält" omfattar i denna rekommendation statiska fält, extremt lågfrekventa fält (ELF) och radiofrekvensfält (RF), inklusive mikrovågor, inom frekvensområdet 0-300 GHz.A. FYSIKALISKA STORHETERI samband med exponering för elektromagnetiska fält används normalt följande åtta fysikaliska storheter:Kontaktström (IC) mellan en människa och ett föremål uttrycks i ampere (A). Ett ledande föremål i ett elektriskt fält kan laddas av fältet.Strömtäthet (J) definieras som den ström som går genom en tvärsnittsarea vinkelrätt mot strömmens riktning i en ledare med en viss utsträckning, t.ex. en människokropp eller en del därav, och uttrycks i ampere per kvadratmeter (A/m²).Elektrisk fältstyrka är en vektorstorhet (E) som motsvarar den kraft som verkar på en laddad partikel oavsett av dess rörelse. Denna storhet uttrycks i volt per meter (V/m).Magnetisk fältstyrka är en vektorstorhet (H) som tillsammans med den magnetiska flödestätheten karakteriserar ett magnetfält i varje punkt i rummet. Denna storhet uttrycks i ampere per meter (A/m).Magnetisk flödestäthet är en vektorstorhet (B) som beskriver den kraft som verkar på laddningar i rörelse. Storheten uttrycks i tesla (T). I fritt rum och i biologiskt material kan den magnetiska flödestätheten och den magnetiska fältstyrkan omräknas till den andra enheten med hjälp av ekvationen 1 A m-1 = 4π 10-7 T.Strålningstäthet (S) är den storhet som används vid mycket höga frekvenser, där inträngningsdjupet i kroppen är litet. Den definieras som den mot ytan i rätvinkel infallande strålningens effekt, dividerad med ytans area. Storheten uttrycks i watt per kvadratmeter (W/m²).Specifik energiabsorption (SA) definieras som den energi som absorberas per massenhet biologisk vävnad och uttrycks i joule per kilogram (J/kg). I denna rekommendation används begreppet för att begränsa icke-termisk påverkan av pulsad mikrovågsstrålning.Specifik energiabsorption per tids- och massenhet (SAR) definieras som den energi, medelvärdesbildad över hela kroppen eller delar av kroppen som absorberas per tidsenhet och per massenhet biologisk vävnad. Storheten uttrycks i watt per kilogram (W/kg). Helkropps-SAR är ett allmänt accepterat mått för negativa termiska effekter vid RF-exponering. Utöver medelvärden för helkropps-SAR krävs lokala SAR-värden för att kunna bedöma och begränsa hur stor energimängd som tas upp i mindre delar av kroppen vid särskilda exponeringsförhållanden. Ett sådant förhållande kan t.ex. vara en jordansluten person som exponeras för radiovågor i det nedre MHz-området samt exponerade personer en av en antenn.Av dessa storheter är magnetisk flödestäthet, kontaktström, elektrisk och magnetisk fältstyrka och strålningstäthet direkt mätbara.B. GRUNDLÄGGANDE BEGRÄNSNINGAR OCH REFERENSNIVÅERNär begränsningar grundade på en bedömning av elektromagnetiska fälts möjliga hälsoeffekter skall användas, bör man göra en åtskillnad mellan grundläggande begränsningar och referensnivåer.Anmärkning:Dessa grundläggande begränsningar och referensnivåer för att begränsa exponeringen har framtagits efter en noggrann genomgång av all publicerad vetenskaplig litteratur. Vid genomgången användes kriterier för att bedöma trovärdigheten av de olika rapporterade resultaten; endast säkerställda effekter användes som grund för de föreslagna exponeringsbegränsningarna. Framkallandet av cancer till följd av långvarig exponering för elektromagnetiska fält ansågs inte vara säkerställt. Eftersom det finns säkerhetsfaktorer på omkring 50 mellan tröskelvärdena för omedelbara effekter och de grundläggande begränsningarna omfattar denna rekommendation emellertid indirekt eventuella långtidseffekter inom hela frekvensområdet.Grundläggand begränsningar. Begränsningar avseende exponering för tidsvarierande elektriska, magnetiska och elektromagnetiska fält som är direkt grundade på säkerställda hälsoeffekter och biologiska överväganden, benämns grundläggande begränsningar. Beroende på fältfrekvensen specificeras begränsningarna med hjälp av de fysikaliska storheterna magnetisk flödestäthet (B), strömtäthet (J), specifik energiabsorptionshastighet (SAR) och strålningstäthet (S). Magnetisk flödestäthet och strålningstäthet är direkt mätbara hos exponerade personer.Referensnivåer. Referensnivåerna används vid praktisk bedömning av exponering för att avgöra om de grundläggande begränsningarna överskrids. En del referensnivåer härleds från relevanta grundläggande begränsningar genom mätning och/eller beräkningsmetoder, andra referensnivåer baseras på perception och negativa, indirekta effekter från exponering för elektromagnetiska fält. De härledda storheterna är elektrisk fältstyrka (E), magnetisk fältstyrka (H), magnetisk flödestäthet (B), strålningstäthet (S) och ström i extremiteterna (IL). Storheter som baseras på perception och andra indirekta effekter är kontaktström (IC) och för pulsade fält specifik energiabsorption (SA). I varje exponeringssituation kan uppmätta eller beräknade värden av enskilda storheter jämföras med relevant referensnivå. Iakttagande av referensnivån säkerställer att den relevanta grundläggande begränsningen iakttas. Om det uppmätta värdet överstiger referensnivån innebär detta inte nödvändigtvis att den grundläggande begränsningen överskrids. I sådana fall skall det emellertid fastställas huruvida den grundläggande begränsningen har överskridits.Denna rekommendation innehåller inga kvantitativa begränsningar för statiska, elektriska fält. Det rekommenderas emellertid att besvärande perception av elektriska ytladdningar och gnisturladdningar som förorsakar stress eller irritation skall undvikas.Vissa storheter som magnetisk flödestäthet (B) och strålningstäthet (S) används i vissa frekvensområden som både grundläggande begränsningar och referensnivåer (se bilagorna II och III).BILAGA IIGRUNDLÄGGANDE BEGRÄNSNINGARBeroende på frekvens används följande fysikaliska storheter (dosimetriska storheter och exponeringsstorheter) för att ange grundläggande begränsningar avseende elektromagnetiska fält:- För frekvensområdet mellan 0 och 1 Hz ges grundläggande begränsningar för magnetisk flödestäthet för statiska magnetfält (0 Hz) och strömtäthet för tidsvarierande fält med en frekvens på upp till 1 Hz i syfte att undvika kardiovaskulär påverkan och påverkan på det centrala nervsystemet.- För frekvensområdet mellan 1 Hz och 10 MHz ges grundläggande begränsningar för strömtäthet för att undvika påverkan på nervsystemets funktioner.- För frekvensområdet mellan 100 kHz och 10 GHz ges grundläggande begränsningar för SAR för att undvika helkropps-värmebelastning och alltför kraftig lokal uppvärmning i vävnad. För frekvensområdet mellan 100 kHz och 10 MHz fastställs begränsningar för såväl strömtäthet som SAR.- För frekvensområdet mellan 10 GHz och 300 GHz ges grundläggande begränsningar för strålningstäthet för att undvika uppvärmning av vävnad på eller nära kroppsytan.De grundläggande begränsningarna, som anges i tabell 1, har fastställts med hänsyn till osäkerheten när det gäller olika individers känslighet, miljöförhållanden och med hänsyn till varierande ålder och hälsa bland allmänheten.Tabell 1Grundläggande begränsningar för elektriska, magnetiska och elektromagnetiska fält (0 Hz-300 GHz)>Plats för tabell>Anmärkningar:1. [fnof    ] är frekvensen i Hz.2. Den grundläggande begränsningen för strömtäthet syftar till att skydda mot omedelbara exponeringseffekter på vävnader i det centrala nervsystemet i huvudet och bålen, och den inbegriper en säkerhetsfaktor. De grundläggande begränsningarna för ELF-fält baseras på säkerställda negativa effekter på det centrala nervsystemet. Sådana omedelbara effekter är i huvudsak ögonblickliga, och det finns inget vetenskapligt underlag för att ändra de grundläggande begränsningarna i fråga om kortvarig exponering. Eftersom den grundläggande begränsningen gäller för negativa effekter på centrala nervsystemet kan högre strömtäthet tillåtas i andra kroppsvävnader än i det centrala nervsystemet under samma exponeringsvillkor.3. Eftersom kroppen inte är elektriskt homogen bör strömtäthet beräknas som medelvärde i ett tvärsnitt på 1 cm² vinkelrätt mot strömmens riktning.4. Vid frekvenser på upp till 100 kHz kan toppvärdena för strömtätheten erhållas genom att effektiv-värdet multipliceras med>Hänvisning till >([sim     ]1,414). Vid pulser med en varaktighet tp skall motsvarande frekvens som skall tillämpas i de grundläggande begränsningarna beräknas som [fnof    ] = 1/(2tp).5. För frekvenser på upp till 100 kHz och vid pulsade magnetfält kan den maximala av pulserna inducerade strömtätheten beräknas med hjälp av stignings- och falltiderna samt den magnetiska flödestäthetens maximala ändring. Den inducerade strömtätheten kan därefter jämföras med tillämplig grundläggande begränsning.6. Samtliga SAR-värden beräknas som medelvärden under en sexminutersperiod.7. Lokal SAR beräknas som medelvärde i en massa på 10 g sammanhängande vävnad. Det resulterande maximala SAR-värdet bör vara det värde som används vid bedömning av exponeringen. 10 g-vävnaden skall vara en massa av sammanhängande vävnad med nästan homogena elektriska egenskaper. Denna modell av sammanhängande vävnad kan användas i dosimetriska beräkningar men kan medföra svårigheter vid direkta fysikaliska mätningar. En enkel geometrisk form som t.ex. kubisk vävnadsmassa kan användas under förutsättning att de beräknade dosimetriska storheterna värderas återhållsamt i förhållande till riktlinjerna för exponering.8. För pulser med varaktigheten tp skall frekvensen som skall tillämpas i de grundläggande begränsningarna beräknas som [fnof    ] = 1/(2tp). Dessutom rekommenderas ytterligare en grundläggande begränsning vid exponering för pulsade fält inom frekvensområdet 0,3-10 GHz och vid lokal exponering av huvudet, i syfte att begränsa och undvika hörseleffekter till följd av termoelastisk expansion. SA skall således inte överstiga 2 mJ/kg-1 som ett medelvärde över en massa på 10 g vävnad.BILAGA IIIREFERENSNIVÅERReferensnivåer för exponering anges för att möjliggöra en jämförelse med värden på uppmätta storheter. Iakttagande av samtliga referensnivåer i denna rekommendation garanterar att också de grundläggande begränsningarna iakttas.Om uppmätta värden överstiger referensnivåerna innebär detta inte nödvändigtvis att den grundläggande begränsningen överskrids. I sådana fall skall det göras en bedömning av huruvida exponeringsnivån ligger under den grundläggande begränsningen.Referensnivåer för begränsning av exponering har härletts från grundläggande begränsningar under förutsättning av maximal koppling mellan fältet och den exponerade personen, varigenom maximalt skydd uppnås. I tabellerna 2 och 3 finns en sammanställning av referensnivåerna. Referensnivåerna skall i allmänhet vara medelvärden beräknade över den exponerade personens hela kroppsvolym, men med den viktiga förutsättningen att de lokala grundläggande begränsningarna inte överskrids.Under vissa omständigheter, vid stark lokal exponering, t.ex. vid handburna telefoner i förhållande till huvudet, är det inte lämpligt att använda referensnivåer. I sådana fall skall det göras en direkt bedömning av huruvida den lokala grundläggande begränsningen har iakttagits.FältnivåerTabell 2Referensnivåer för elektriska, magnetiska och elektromagnetiska fält (0 Hz-300 GHz, ostörda effektivvärden)>Plats för tabell>Anmärkningar:1. [fnof    ] enligt frekvensområdeskolumnen.2. Vid frekvenser mellan 100 kHz och 10 GHz skall Seq, E², H² och B² beräknas som medelvärden för en sexminutersperiod.3. Vid frekvenser på över 10 GHz skall Seq, E², H² och B² beräknas som medelvärden för en tidsperiod på 68/[fnof    ]1,05 minuter ([fnof    ] i GHz).4. Det anges inga värden på E-fält för frekvenser under 1 Hz, dvs. statiska elektriska fält. De flesta personer upplever ingen irritation vid elektriska ytladdningar med fältstyrkor på mindre än 25 kV/m. Gnisturladdningar som förorsakar stress eller irritation bör undvikas.Anmärkning:Vid kortvarig exponering för ELF-fält har det inte medgivits några högre referensnivåer (se anmärkning 2 till tabell 1 ). I många fall där de uppmätta värdena överskrider referensnivån innebär det inte nödvändigtvis att den grundläggande begränsningen överskrids. Förutsatt att negativa hälsoeffekter av indirekt påverkan av exponering (såsom mikrochocker) kan undvikas kan de referensnivåer som fastställts för allmänheten överskridas under förutsättning att den grundläggande begränsningen för strömtäthet inte överskrids. I många praktiska exponeringssituationer ger yttre ELF-fält upphov till strömtätheter i centrala nervsystemets vävnader som är lägre än de grundläggande begränsningarna. Det är också uppmärksammat att ett antal vanliga apparater avger lokalt avgränsade fält som överskrider referensnivåerna. Detta inträffar emellertid i allmänhet under sådana exponeringsvillkor där de grundläggande begränsningarna inte överskrids på grund av svag koppling mellan fältet och kroppen.För toppvärden anges följande referensnivåer för elektrisk fältstyrka (V/m), magnetisk fältstyrka (A/m) och magnetisk flödestäthet (μT):- Vid frekvenser upp till 100 kHz beräknas referensnivåernas toppvärden genom att motsvarande effektivvärden multipliceras med>Hänvisning till >([sim     ]1,414). Vid pulser med varaktigheten tp skall frekvensen beräknas som [fnof    ]= 1/(2tp).- Vid frekvenser mellan 100 kHz och 10 MHz beräknas referensnivåernas toppvärden genom att motsvarande effektivvärden multipliceras med10α, där>Hänvisning till >, f i Hz- Vid frekvenser mellan 10 MHz och 300 GHz beräknas referensnivåernas toppvärden genom att motsvarande effektivvärden multipliceras med 32.Anmärkning:När det gäller pulsade och/eller transienta fält av låga frekvenser finns det i allmänhet frekvensberoende grundläggande begränsningar och referensnivåer utifrån vilka en riskbedömning kan göras och riktlinjer för exponering för pulsade och/eller transienta källor kan fastställas. Ett försiktigt tillvägagångssätt kan vara att betrakta en pulsad eller transient EMF-signal som ett Fourierspektrum vars frekvenskomponenter kan jämföras med referensnivåerna för dessa frekvenser. Summeringsformeln för samtidig exponering för fält med flera frekvenser kan också tillämpas för att fastställa om de grundläggande begränsningarna iakttas.Trots att det bara finns begränsad information om förhållandet mellan biologisk påverkan och pulsade fälts toppvärden, föreslås det för frekvenser över 10 MHz att Seq som medelvärde över pulsbredden inte bör vara 1000 gånger större än referensnivåerna eller att fältstyrkorna inte bör vara 32 gånger större än referensnivåerna för fältstyrka. För frekvenser mellan cirka 0,3 GHz och flera GHz och vid lokal exponering av huvudet skall den specifika absorptionen begränsas för att minska eller undvika hörseleffekten som en följd av termoelastisk expansion. SA-värden på 4-16 mJ kg-1, som inom detta frekvensområde ger upphov till hörseleffekten, motsvaras av SAR-toppvärden på 130-520 W kg-1 i hjärnan vid pulser på 30 μs. Vid frekvenser mellan 100 kHz och 10 MHz erhålls fältstyrkornas toppvärden, genom att interpolera mellan toppvärdet vid 100 kHz, som är 1,5 gånger högre än referensvärdet, och toppvärdet vid 10 MHz, som är 32 gånger högre än referensvärdet.Kontaktströmmar och strömmar i extremiteternaVid frekvenser upp till 110 MHz rekommenderas kompletterande referensnivåer för att undvika risker med kontaktström. Referensnivåer för kontaktström visas i tabell 3. Referensnivåerna för kontaktström har fastställts med hänsyn till att tröskelvärdet för kontaktström som utlöser biologisk reaktion hos vuxna kvinnor och barn uppgår till cirka två tredjedelar respektive hälften av tröskelvärdet för vuxna män.Tabell 3Referensnivåer för kontaktström vid kontakt med ledande föremål (f i kHz)>Plats för tabell>Genom extremiteterna rekommenderas det i frekvensområdet 10-110 MHz en referensnivå på 45 mA. Syftet är att begränsa det lokala SAR-värdet under en sexminutersperiod.BILAGA IVEXPONERING FRÅN KÄLLOR MED FLERA FREKVENSERVid samtidigt exponering för fält med olika frekvenser skall hänsyn tas till möjligheten för additiva effekter. Beräkning av en sådan additiv effekt skall göras separat för varje påverkan. Man bör alltså göra separata bedömningar för termiska effekter och elektroniska retningseffekter på kroppen.Grundläggande begränsningarVid samtidigt exponering för fält med olika frekvenser skall följande kriterier för de grundläggande begränsningarna uppfyllas.Vid elektriska retningar med frekvenser mellan 1 Hz och 10 MHz skall den inducerade strömtätheten summeras enligt följande formel:>Hänvisning till >Vid termisk påverkan med frekvenser på över 100 kHz skall SAR-värden och strålningstätheter summeras enligt följande formel:>Hänvisning till >därJi är strömtäthet vid frekvensen i,JL,i är den grundläggande begränsningen för strömtätheten vid frekvensen i enligt tabell 1,SARi är det SAR-värde som orsakas av exponering vid frekvensen i,SARL är den grundläggande begränsningen för SAR-värdet enligt tabell 1,SARi är strålningstäthet vid frekvensen i,SL är den grundläggande begränsningen för strålningstäthet enligt tabell 1.ReferensnivåerVid en praktisk användning av de grundläggande begränsningarna skall följande kriterier för referensnivåer för fältstyrkor tillämpas.För påverkan av inducerad strömtäthet och elektrisk retning vid frekvenser upp till 10 MHz skall följande två krav gälla för fältnivåerna:>Hänvisning till >och>Hänvisning till >därEi är elektrisk fältstyrka vid frekvensen i,EL,i är referensnivån för elektrisk fältstyrka enligt tabell 2,Hj är magnetisk fältstyrka vid frekvensen j,HL,j är referensnivån för magnetisk fältstyrka enligt tabell 2,a är 87 V/m och b 5 A/m (6,25 μT).Jämfört med ICNIRP:s riktlinjer(1), som omfattar både yrkesmässig exponering och allmänhetens exponering, anges summeringsgränser som gäller för exponeringsförhållanden för allmänheten.Konstanterna a och b används vid frekvenser över 1 MHz för det elektriska fältet och över 150 kHz för det magnetiska fältet, eftersom summeringen bygger på inducerade strömtätheter och inte på förhållanden som hänger ihop med termisk påverkan. Sådana förhållanden utgör grunden för EL, i och HL, j över 1 MHz respektive 150 kHz, enligt tabell 2.Vid termiska effekter vid frekvenser på mera än 100 kHz skall följande två krav gälla för fältnivåerna:>Hänvisning till >>Hänvisning till >därEi är elektrisk fältstyrka vid frekvensen i,EL,i är referensnivån för elektrisk fältstyrka enligt tabell 2,Hj är magnetisk fältstyrka vid frekvensen j,HL,j är referensnivån för det magnetiska fältet enligt tabell 2,c är 87/f1/2 V/m och d 0,73/f A/m.Också här har några summeringsgränser justerats jämfört med ICNIRP:s riktlinjer för att enbart gälla för allmänhetens exponering.För ström i extremiteterna respektive för kontaktström skall följande krav tillämpas:>Hänvisning till >>Hänvisning till >därIk är strömkomponenten för extremiteter vid frekvensen k,IL,k är referensnivån för ström i extremiteter, 45 mA,In är kontaktströmkomponenten vid frekvensen n,IC,n är referensnivån för kontaktström vid frekvensen n (se tabell 3).Ovanstående summeringsformel förutsätter det värsta fallet av fasförhållanden vid fält från flera källor. Typiska exponeringsförhållanden kan därför i praktiken resultera i mindre restriktiva exponeringsnivåer än de som erhålls vid beräkning av referensnivåerna med ovanstående formler.(1) Internationella kommissionen för skydd mot icke-joniserade strålning. Riktlinjer för begränsning för exponering för tidsvarierande elektriska, magnetiska och elektromagnetiska fält (upp till 300 GHz), Health Physics 74(4): 494-522 (1998). Svar på frågor och kommentarer om ICNIRP. Health Physics 75(4): 438-439 (1998).


title: Rekommendationer till nationella domstolar om begäran om förhandsavgörande

text:
               1.2.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 30/1

      REKOMMENDATIONER

   till nationella domstolar om begäran om förhandsavgörande
   2014/C 30/01
   Den svenskspråkiga versionen av dessa rekommendationer har redan publicerats i EUT C 338 av den 6 november 2012.


Avis juridique important

|

31999H0063

1999/63/EG: Kommissionens rekommendation av den 13 januari 1999 om samlarmynt, medaljer och symboliska mynt [delgivet med nr SEK(1999) 24/2]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 020 , 27/01/1999 s. 0061 - 0062

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 13 januari 1999 om samlarmynt, medaljer och symboliska mynt [delgivet med nr SEK(1999) 24/2] (1999/63/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 i detta, ochav följande skäl:(1) Euron kommer från och med den 1 januari 1999 att bli de deltagande medlemsstaternas valuta. Under en övergångsperiod som sträcker sig från den 1 januari 1999 till den 31 december 2001 kommer euron endast att finnas i form av kontopengar. Sedlar och mynt i euro kommer att införas från och med den 1 januari 2002. Sedlar och mynt i euro kommer efter införandet år 2002 att sättas i omlopp inom hela euro-området.(2) För att underlätta övergången till euron är det nödvändigt att undvika att medborgarna gör förväxlingar. Under den treåriga övergångsperioden kommer inte människor att vara förtrogna med de nya mynten och sedlarna i euro och löper av den anledningen större risk att bli vilseledda eller bedragna. Samma nivå av skydd för euron bör finnas i alla medlemsstater.(3) För att minska risken för förväxling under övergångsperioden är det önskvärt att på Europeiska unionens territorium förbjuda alla samlarmynt i euro eller medaljer och symboliska mynt som bär inskriptionen "euro" eller "euro cent" eller som visar ett motiv som liknar det som finns på den gemensamma sidan av euromynten.(4) För att uppnå detta bör inte medlemsstaterna under övergångsperioden ge ut några samlarmynt i euro, och officiella myntverk och privata utgivare i medlemsstaterna bör inte i försäljningssyfte eller för kommersiella ändamål ge ut medaljer och symboliska mynt av det ovan beskrivna slaget. För att undvika att medaljer och symboliska mynt av det ovan beskrivna slaget som har givits ut av tredje land kommer att sättas i omlopp på gemenskapens territorium bör förbudet inte enbart gälla utgivningen utan även försäljning, produktion, lagerhållning, import och distribution i försäljningssyfte eller för kommersiella ändamål av samlarmynt och nämnda medaljer och symboliska mynt.(5) Förbudet mot samlarmynt i euro under övergångsperioden stöddes av Ekofin-rådet vid dess möte den 23 november. I vissa medlemsstater finns lagstiftning, eller är lagstiftning på väg att införas, om medaljer och symboliska mynt som följer denna rekommendation.(6) Det vore önskvärt att tredje land stödde Europeiska unionens ansträngningar att skydda sina medborgare mot förväxling och bedrägeri och därför undvek att i synnerhet under övergångsperioden ge ut samlarmynt, medaljer och symboliska mynt av det ovan beskrivna slaget.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 DefinitionerI denna rekommendation används följande beteckningar med de betydelser som här anges:a) samlarmynt: minnesmynt och mynt i guld, silver eller andra ädelmetaller som utgör lagligt betalningsmedel men som inte produceras i syfte att sättas i omlopp.b) medaljer och symboliska mynt: sådana rundformiga metallföremål som liknar mynt men som inte utgör vare sig begränsat eller obegränsat lagligt betalningsmedel eller som inte ges ut i enlighet med nationella eller utländska lagbestämmelser.c) euro: de deltagande medlemsstaternas lagliga valuta enligt definitionen i artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 974/98 om införande av euron.d) övergångsperioden: den period som inleds den 1 januari 1999 och avslutas den 31 december 2001.Artikel 2 Rekommenderad praxisFöljande rekommenderade praxis bör gälla under övergångsperioden:1) Medlemsstaterna bör inte ge ut samlarmynt i euro. Denna begränsning bör även gälla samlarmynt som är denominerade i både euro och den nationella valutaenheten.2) Försäljning och produktion, utgivning, lagerhållning, import och distribution i försäljningssyfte eller för kommersiella ändamål av samlarmynt, medaljer och symboliska mynt som bär inskriptionen "euro" eller "euro cent" eller som visar ett motiv som liknar det som finns på den gemensamma sidan av euromynten eller som redan officiellt har fastställts för präglingen av sådana mynt i framtiden får inte förekomma.Artikel 3 Genomförandet i medlemsstaternaMedlemsstaterna bör snarast möjligt vidta de åtgärder som bedöms nödvändiga, inberäknat ytterligare nationell lagstiftning för att säkerställa det fullständiga genomförandet av denna rekommenderade praxis under övergångsperioden.Artikel 4 MottagareDenna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna och till alla ekonomiska aktörer som kan tänkas ge ut, producera, distribuera, importera eller sälja medaljer och symboliska mynt.Utfärdad i Bryssel den 13 januari 1999.På kommissionens vägnarYves-Thibault DE SILGUYLedamot av kommissionen


title: Kommissionens rekommendation av den 6 maj 2008 om extern kvalitetssäkring av lagstadgade revisorer och revisionsföretag som granskar företag av allmänt intresse [delgivet med nr K(2008) 1721]

text:
               7.5.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 120/20

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 6 maj 2008
   om extern kvalitetssäkring av lagstadgade revisorer och revisionsföretag som granskar företag av allmänt intresse
   [delgivet med nr K(2008) 1721]
   (2008/362/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211, och
   av följande skäl:

               (1)

               Extern kvalitetssäkring av lagstadgad revision är av avgörande betydelse för att revisionen ska hålla hög kvalitet. Den gör att offentliggjord finansiell information blir trovärdigare och förbättrar skyddet för aktieägare, investerare, kreditgivare och andra berörda aktörer. Externa kvalitetssäkringssystem bör därför vara objektiva och oberoende från revisorsyrket.

               (2)

               I artiklarna 29 och 43 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/43/EG av den 17 maj 2006 om lagstadgad revision av årsbokslut och sammanställd redovisning och om ändring av rådets direktiv 78/660/EEG och 83/349/EEG samt om upphävande av rådets direktiv 84/253/EEG (1) fastställs högnivåkriterier för system för kvalitetssäkring för alla lagstadgade revisorer och revisionsföretag. Direktivet innehåller vissa av idéerna i kommissionens rekommendation 2001/256/EG av den 15 november 2000 om kvalitetssäkring av lagstadgad revision i Europeiska unionen: minimikrav (2).

               (3)

               De delar av rekommendationen som rör lagstadgad revision av företag av allmänt intresse har blivit förbisprungna av den senaste internationella utvecklingen och tendenser att i fråga om sådana revisioner införa externa system för kvalitetssäkring, som sköts frikopplade från revisorsyrket och där kvalitetssäkringen granskas av personer som inte är yrkesverksamma revisorer.

               (4)

               Kriterierna i direktiv 2006/43/EG ger fortfarande utrymme för avsevärda skillnader i fråga om hur medlemsstaterna organiserar externa system för kvalitetssäkring av lagstadgade revisorer och revisionsföretag. Man bör undvika att berörda aktörer upplever att revisionskvaliteten skiljer sig åt mellan lagstadgade revisorer och revisionsföretag, framförallt i fråga om artikel 34 i direktiv 2006/43/EG. Direktiv 2006/43/EG uppmuntrar också att medlemsstaternas offentliga tillsynssystem tar fram en samordnad strategi när det gäller genomförandet av kvalitetssäkringskontroller.

               (5)

               Samarbete mellan medlemsstaterna prioriteras i fråga om revision av företag av allmänt intresse. Ytterligare riktlinjer bör ges i fråga om system för kvalitetssäkring av lagstadgade revisorer och revisionsföretag som utför revision i sådana företag. Därför behövs en ny rekommendation som är bättre anpassad till dagens förhållanden än rekommendation 2001/256/EG och som beaktar internationella trender samt medlemsstaternas specifika behov. Det finns dock ingen anledning att utarbeta detaljerade riktlinjer för systemen för kvalitetssäkring av lagstadgade revisorer och revisionsföretag som utför revision i andra företag än sådana av allmänt intresse.

               (6)

               Kontrollerna bör ske med regelbundna intervall, vara av förebyggande karaktär och bidra till att förbättra revisionskvaliteten hos en lagstadgad revisor eller revisionsföretag. Deras mål ska vara att bygga upp och bibehålla förtroendet för lagstadgade revisioner och därigenom för finansiella marknader. Den här rekommendationen bör därför inte röra tillfälliga undersökningar som är ett resultat av möjliga lagöverträdelser eller brott mot förordningar.

               (7)

               För att förbättra revisionskvaliteten inom gemenskapen, bör oberoende tillsynsorgan spela en aktivare roll när revisionsföretag kontrolleras. Riktlinjer bör tas fram för kontrollsystemens oberoende. Man bör klargöra vilken roll tillsynsmyndigheter, yrkesorganisationer, andra lämpliga organ samt experter ska spela vid kontrollerna. Det behövs också förtydligas vad som gäller i fråga om finansieringen av systemen för kvalitetssäkring.

               (8)

               Enligt artikel 43 i direktiv 2006/43/EG ska lagstadgade revisorer eller revisionsföretag som utför lagstadgad revision av företag av allmänt intresse minst vart tredje år bli föremål för kvalitetssäkringskontroll. Ett offentligt tillsynssystem skulle kunna ha problem att rekrytera tillräckligt många inspektörer för genomgångar på plats vid kontrollerna. Under vissa villkor kan det därför hända att experter som inte är inspektörer deltar i genomgångarna på plats.

               (9)

               För att slutrapporten från en inspektion verkligen följs av den lagstadgade revisorn eller revisionsföretaget och att den innehåller tillräckliga riktlinjer så att de problem som rapporteras undviks i framtiden, bör informationsmöten hållas mellan inspektörerna och den lagstadgade revisorn eller revisionsföretaget både innan slutrapporten antas och under uppföljningsfasen.

               (10)

               För att förbättra ansvarsfrågorna kring kvalitetssäkringssystemet och jämförbarheten mellan dem inom gemenskapen, bör årsrapporten om kontrollerna innehålla information om de viktigaste resultaten, som ska ligga till grund för en bedömning av både de resurser som använts samt hur effektivt kvalitetssäkringssystemet är.

               (11)

               Mot bakgrund av den senaste internationella utvecklingen och då framförallt deltagandet från lämpliga organ och experter vid kontroller, planerar kommissionen att 2011 utvärdera situationen.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Syfte

               1.

               Den här rekommendationen innehåller vägledning för genomförandet av oberoende system för kvalitetssäkring av lagstadgade revisorer och revisionsföretag som genomför revision av företag av allmänt intresse i enlighet med artiklarna 29 och 43 i direktiv 2006/43/EG.

               2.

               Om en medlemsstat väljer att undanta vissa företag av allmänt intresse i enlighet med artikel 39 i direktiv 2006/43/EG, bör medlemsstaten också undanta de företagen från de åtgärder som antas i enlighet med den här rekommendationen.

         Definitioner

               3.

               I denna rekommendation ska definitionerna i artikel 2 i direktiv 2006/43/EG gälla. Dessutom gäller följande definitioner:
               a)   offentlig tillsynsmyndighet: en behörig myndighet i enlighet med artikel 2.10 i direktiv 2006/43/EG, som representerar ett offentligt tillsynssystem som baseras på principerna i artikel 32 i det direktivet,
               b)   inspektör: granskare som uppfyller kraven i artikel 29.1 första stycket punkt d i direktiv 2006/43/EG, är anställd av en tillsynsmyndighet eller annat lämpligt organ som blivit tilldelat utförandet av kontrollerna,
               c)   inspektioner: kvalitetssäkringskontroller av lagstadgade revisorer och revisionsföretag, som leds av en inspektör och som inte utgör en undersökning enligt artikel 32.5 i direktiv 2006/43/EG,
               d)   expert: fysisk person som har specifika expertkunskaper om de finansiella marknaderna, finansiell rapportering, revision eller andra områden som är relevanta för inspektioner; i begreppet ingår även yrkesutövande lagstadgade revisorer.

         Kvalitetssäkringssystemets oberoende

               4.

               Den offentliga tillsynsmyndigheten bör ha det yttersta ansvaret för det externa kvalitetssäkringssystemet för lagstadgade revisorer och revisionsföretag som granskar företag av allmänt intresse. Medlemsstaterna bör inte utse någon sammanslutning eller något organ som har kopplingar till bokförings- eller revisorsbranschen som tillsynsmyndighet.

               5.

               Lagstadgade revisorer och revisionsföretag som granskar företag av allmänt intresse ska inspekteras av en offentlig tillsynsmyndighet, antingen enbart av myndigheten, eller tillsammans med ett annat lämpligt organ i enlighet med punkt 6.

               6.

               Uppgifter som hör till inspektionerna kan delegeras till ett annat lämpligt organ om det kan garanteras att det organet svarar inför den offentliga tillsynsmyndigheten som ska ansvara för minst följande:

                           a)

                           Godkännande, och om den offentliga tillsynsmyndigheten anser det lämpligt, ändring av inspektionsmetoderna, inklusive handböcker för inspektioner och uppföljningar, rapportmetodik samt periodiska inspektionsprogram.

                           b)

                           Godkännande, och om den offentliga tillsynsmyndigheten anser det lämpligt, ändringar av inspektionsrapporter och uppföljningsrapporter.

                           c)

                           Godkännande, och om den offentliga tillsynsmyndigheten anser det lämpligt, utnämning av inspektörer för varje inspektion.

                           d)

                           Utfärdande av rekommendationer och instruktioner till det organ som tilldelats uppgiften.

               7.

               Den offentliga tillsynsmyndigheten bör ha rätt att delta i inspektioner och få tillgång till inspektionsdokument, arbetsdokument från revisionen samt andra dokument som kan vara relevanta.

               8.

               Personer eller organisationer som representerar eller på annat vis har en koppling till bokföringsbranschen, redovisningsbranschen eller ett revisionsföretag får inte kunna godkänna eller lägga in sitt veto mot finansieringsarrangemang för kvalitetssäkringssystem, inklusive dem som rör finansieringsnivån och den finansiella kontrollen. Finansieringsnivån bör vara så hög att den offentliga tillsynsmyndigheten har tillräckligt med personal för att kunna genomföra punkterna 6 och 7.

               9.

               Om finansiering av kvalitetssäkringssystemet kommer från lagstadgade revisorer eller revisionsföretag som ska inspekteras, ska eventuella avgifter eller andra bidrag som de ska betala vara obligatoriska och betalas fullt ut på avsatt tid.

         Inspektionernas oberoende

               10.

               Ett offentligt tillsynsorgran ska ske till att det finns lämpliga strategier och förfaranden i fråga om personalens oberoende och objektivitet, även i fråga om inspektörer, och om förvaltningen av inspektionssystemet.

               11.

               Personer som är yrkesutövande lagstadgad revisor eller som är anställda vid eller har annan koppling till en lagstadgad revisor eller lagstadgat revisionsföretag bör inte få verka som inspektör.

               12.

               Personer som varit partner till eller anställd hos en lagstadgad revisor eller lagstadgat revisionsföretag eller som har annan koppling till dem bör inte inom två år efter det att anställningen eller kopplingen upphört få verka som inspektör av revisorn eller revisionsföretaget.

               13.

               Inspektörer bör intyga att det inte finns några intressekonflikter mellan dem och den lagstadgade revisor eller det lagstadgade revisionsföretag som ska kontrolleras. Inspektörer som lämnar ett ofullständigt eller felaktigt intyg bör avstängas från ytterligare kontroller och bör bestraffas på ett effektivt, proportionerligt och avskräckande vis.

               14.

               I samband med kontroller bör inspektörer enbart få ersättning från den offentliga tillsynsmyndigheten eller det organ som anförtrotts kontrollerna. Inspektörer bör inte få ersättning från den lagstadgade revisor eller det lagstadgade revisionsföretag som granskats eller deras nätverk.

               15.

               Om en offentlig tillsynsmyndighet anser att det krävs specifik expertis för att en kontroll ska utföras på rätt sätt, bör inspektörerna bistås av experter. Experterna bör lyda under inspektören och bör omfattas av kraven i punkterna 10 samt 12–14.

         Metodiska råd för utförande av kontrollerna

               16.

               Om det tillfälligtvis saknas inspektörer i en medlemsstat för att utföra kontroller på plats, bör en offentlig tillsynsmyndighet ha rätt att besluta att experter utför sådana kontroller under förutsättning att de uppfyller kraven i artikel 29.1 första stycket punkt d i direktiv 2006/43/EG, att de är redovisningsskyldiga inför den offentliga tillsynsmyndigheten och att inspektörerna utför kontroller på plats hos samma lagstadgade revisor eller revisionsföretag minst vart sjätte år.

               17.

               Kontrollerna ska omfatta följande:

                           a)

                           En bedömning av hur revisionsföretagets interna kvalitetskontrollsystem är utformat.

                           b)

                           Adekvat test av överensstämmelse med förfarandena och en genomgång av revisionsmaterialet hos företag av allmänt intresse för att fastställa hur effektivt det interna kvalitetskontrollsystemet är.

                           c)

                           En bedömning – mot bakgrund av kontrollresultaten enligt punkterna a och b – av innehållet i den senaste årliga rapporten om öppenhet och insyn som offentliggjorts av en lagstadgad revisor eller lagstadgat revisionsföretag i enlighet med artikel 40 i direktiv 2006/43/EG.

               18.

               Minst följande rutiner och förfaranden för intern kontroll hos den lagstadgade revisorn eller det lagstadgade revisionsföretaget ska granskas:

                           a)

                           Efterlevnad från den lagstadgade revisorns eller det lagstadgade revisionsföretagets sida av tillämpliga standarder för kvalitetskontroll, av krav på etik och oberoende, inklusive dem som avses i kapitel IV och artikel 42 i direktiv 2006/43/EG, samt relevanta lagar, förordningar och administrativa bestämmelser i den berörda medlemsstaten.

                           b)

                           Kvantiteten och kvaliteten på använda resurser, inklusive efterlevnad av fortbildningskrav i artikel 13 i direktiv 2006/43/EG.

                           c)

                           Efterlevnad av kraven på revisionsarvoden i artikel 25 i direktiv 2006/43/EG.

               19.

               För att kontrollera efterlevnaden ska minst en betydande del av revisionsmaterialet väljas ut på basis av en analys hur stor risken är för att den lagstadgade revisionen inte utförs korrekt.

         Resultat av inspektionerna

               20.

               Innan inspektionsrapporten slutförs bör resultaten av inspektionerna och slutsatserna, som bildar underlag för rekommendationerna, samt resultaten och slutsatserna i fråga om rapporten om öppenhet och insyn, skickas till och diskuteras med den granskade lagstadgade revisorn eller revisionsföretaget. Den lagstadgade revisor eller det lagstadgade revisionsföretag som granskats bör få högst 12 månader på sig efter inspektionsrapportens färdigställande att vidta åtgärder i fråga om rekommendationer för revisionsföretagets interna system för kvalitetskontroll. Om den granskade lagstadgade revisorn eller det granskade revisionsföretaget inte gjort en lämplig uppföljning av rekommendationerna, bör den offentliga tillsynsmyndigheten avslöja allvarligare brister i det interna systemet för kvalitetskontroll.

               21.

               Via ett offentligt tillsynssystem bör det, i enlighet med lagstiftningen i den berörda medlemsstaten, vara möjligt att vidta disciplinära åtgärder eller utdöma böter i fråga om lagstadgade revisorer och revisionsföretag.

               22.

               Den offentliga tillsynsmyndigheten bör åtminstone i rätt tid och på ett lämpligt sätt informera allmänheten om eventuella disciplinära åtgärder eller böter för lagstadgade revisorer eller revisionsföretag i fråga om lagstadgad revision. Myndigheten bör identifiera den lagstadgade revisorn eller revisionsföretaget och de allvarligaste brister som givit upphov till sådana åtgärder eller påföljder.

               23.

               Om det vid en inspektion visar sig att en rapport om öppenhet och insyn som offentliggjorts av en lagstadgad revisor eller revisionsföretag i enlighet med artikel 40 i direktiv 2006/43/EG innehåller information, exempelvis om hur effektivt revisionsföretagets interna system för kvalitetskontroll är, som en offentlig tillsynsmyndighet anser vara grovt vilseledande, ansvarar myndigheten för att rapporten omedelbart ändras.

         Öppenhet och insyn i fråga om de övergripande resultaten från systemet för kvalitetssäkring

               24.

               De offentliga tillsynsmyndigheterna bör årligen rapportera om kvalitetssäkringssystemets övergripande resultat. Rapporten bör innehålla information om gjorda rekommendationer, uppföljning av rekommendationerna, vidtagna disciplinära åtgärder samt utfärdade böter. Den bör också innehålla kvantitativ information och annan viktig information om finansiella resurser och personal, samt om hur effektivt kvalitetssäkringssystemet är.

         Uppföljning

               25.

               Medlemsstaterna uppmanas informera kommissionen om åtgärder som vidtagits mot bakgrund av den här rekommendationen senast den 6 maj 2009.

         Mottagare

               26.

               Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 6 maj 2008.

            På kommissionens vägnar

         Charlie McCREEVY

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EUT L 157, 9.6.2006, s. 87. Direktivet ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/30/EG (EUT L 81, 20.3.2008, s. 53).

      (2)  EGT L 91, 31.3.2001, s. 91.


				|

		52011SC0823

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Lithuaniaand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of Lithuania, 2011-2014

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Litauens nationella reformprogram 2011
och rådets yttrande
om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 9.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
Europeiska kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stärka den hållbara tillväxten
och konkurrenskraften inom EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3],
vilka tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av en ny planeringscykel
för den ekonomiska styrningen i EU och den första europeiska planeringsterminen
för integrerad förhandssamordning av den ekonomiska politiken, med förankring i
Europa 2020-strategin.
(4)
            Den 25 mars 2011 godkände Europeiska
rådet prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer (i
linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med
hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Däri underströks
behovet att prioritera återställandet av sunda budgetställningar och hållbara
offentliga finanser, få ned arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och
göra nya ansträngningar för att stärka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades
att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras
stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också
de medlemsstater som deltar i euro plus-pakten att i tid lägga fram sina
åtaganden så att de kan tas med i medlemsstaternas stabilitets- eller
konvergensprogram och nationella reformprogram.
(6)
Den 28 april 2011 lade Litauen fram 2011 års
uppdatering av konvergensprogrammet för perioden 2011–2014 och sitt nationella
reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda
programmen har de granskats samtidigt.
(7)
Den litauiska ekonomin håller på att återhämta sig
från en svår ekonomisk kris då BNP sjönk med 17 % från topp- till
bottennivån till följd av en kollaps av den inhemska efterfrågan som
förstärktes av en nedgång i världshandeln. Arbetsmarknaden reagerade snabbt på
krisen och arbetslösheten steg till en rekordnivå, med en topp på 18,3 % i
mitten av 2010 från en så låg nivå som 4,2 % i början av 2008.
Sedelfondssystemets stora insatser, understött av betydande finanspolitisk
konsolidering parallellt med anpassningen av lönerna i den privata sektorn och
åtgärder för att stärka det finansiella systemets stabilitet, bidrog till att
stabilisera ekonomin. I takt med att den globala ekonomin återhämtade sig och
konkurrenskraften ökade så ökade även exporten och den ekonomiska tillväxten
fortsatte under 2010. Under 2011 är återhämtningen snabbare samtidigt som den
inhemska efterfrågan ökar. Även om arbetslösheten förväntas minska i snabb takt
kommer den att ligga kvar på en tvåsiffrig nivå.
(8)
Baserat på en bedömning av det uppdaterade
konvergensprogrammet enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att
det makroekonomiska scenario som ligger till grund för 2011 års
konvergensprogram framstår som rimligt. Det är baserat på något gynnsammare
tillväxtantaganden för 2012 och är i stort sett i linje kommissionens senaste
prognos för 2012. Programmet syftar till att få ned underskottet under
referensvärdet på 3 % senast 2012, vilket är den tidsfrist som rådet
fastställt, men underbyggs inte av tillräckliga åtgärder för 2012. Den allt
högre ekonomiska takten kan leda till bättre utfall för de offentliga finanserna
under 2011 än vad som förutses i programmet. Om de tillfälliga
konsolideringsåtgärder som kommer att löpa ut vid utgången av 2011 inte
förlängs och kompletteras med betydande permanenta åtgärder riskerar
programmets finanspolitiska mål för 2012 att inte uppfyllas, trots de
förbättrade makroekonomiska utsikterna. Den årliga genomsnittliga
finanspolitiska insatsen för perioden 2010–2012 är klart lägre än 2,25 %
av BNP som rådet rekommenderar enligt det förfarande vid alltför stora
underskott som antogs den 16 februari 2010. Eftersom den ekonomiska tillväxten
och skatteintäkterna är mycket mera omfattande än vad som förväntades vid tiden
för rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora
underskott bör genomförandet av de nödvändiga finanspolitiska insatserna
möjliggöra snabbare minskning av underskottet och framsteg mot det
medelfristiga målet. Det medelfristiga målet är ett strukturellt överskott på
0,5 % av BNP men planeras inte att uppnås inom programperioden.
(9)
Att hitta ytterligare konsolideringsåtgärder blir
en utmaning, mot bakgrund av den betydande justering som krävs för att uppfylla
2012 års mål enligt rådets rekommendation och göra framsteg i riktning mot det
medelfristiga målet, och behovet av att säkra den nödvändiga samfinansieringen
i syfte att tidigarelägga utnyttjandet av EU:s strukturfonder och öka
produktiva investeringar i ekonomin. Förbättringar av den offentliga sektorns
effektivitet kan skapa ytterligare utrymme för utgiftsjusteringar utan att ge
avkall på de offentliga tjänsternas kvalitet. Om inte ytterligare reformer
genomförs kommer de åldersrelaterade utgifterna att öka fortare än
EU-genomsnittet under de närmaste årtiondena. I juni 2010 godkände regeringen
ett utkast till en övergripande reform av pensions- och
socialförsäkringssystemen. Förslaget innehöll betydande höjningar av
pensionsåldern, förändringar av hur pensionerna beräknas och en integrering av
den statliga pensionen i det allmänna socialförsäkringssystemet. Godkännande
och framgångsrikt genomförande av alla aspekter på dessa förslag kommer att
vara avgörande för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet och kan
bidra till att öka utbudet av arbetskraft genom att ge starkare incitament att
arbeta för äldre arbetstagare samtidigt som man säkrar en tillräcklig
pensionsnivå. De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt skulle också
kräva en starkare finanspolitisk ram. Särskilt under tiden fram till krisen
förhindrade den finanspolitiska ramen inte återkommande betydande revideringar
av utgiftsmål och konjunkturförstärkande utgiftsökningar som finansierats genom
extraordinära inkomster. Alltför stora utgiftsökningar som finansierats genom
uppsvingsrelaterade intäkter var orsaken till de stora finanspolitiska
obalanser som uppkom under krisen. De bidrog även till överhettningen av
ekonomin.
(10)
Arbetslösheten i Litauen är en av de högsta i EU.
Den mest angelägna uppgiften är att sörja för att denna snabba ökning inte blir
strukturell. Mycket strikt arbetslagstiftning och negativa incitament att arbeta
inom det sociala bidragssystemet äventyrar arbetsmarknadens funktion. I
kombination med en tillräckligt finansierad aktiv arbetsmarknadspolitik skulle
åtgärder som vidtas på dessa områden kunna bidra till att minska risken för att
en hög arbetslöshet blir strukturell, och minska den stora grå ekonomin.
(11)
Litauiska statsägda företag står för cirka
18 % av BNP. De har fortfarande tendenser till bristande effektivitet och
otillfredsställande ekonomisk avkastning. En framgångsrik reformering av
statsägda företag skulle också öka konkurrensen och förbättra företagsklimatet.
2010 påbörjades en reform inom fem huvudsektorer i Litauen. Genom reformen
fastställdes riktlinjer för öppenhet inom statligt ägda företag, vilket skapade
en grund för regeringens ansvar. Regeringens resolution om förbättring av
effektiviteten från december 2010 utgjorde ytterligare en trovärdig grund för
reformen. Dessa förblir dock endast ramar och riktlinjer, och resolutionen
saknar ett antal viktiga åtgärder som ursprungligen föreslagits, och som skulle
ha säkerställt en separering av för reglerings- och ägandefunktionerna.
(12)
Energiintensiteten i den litauiska ekonomin är en
av de högsta i EU. Detta är till stor del förknippat med bostadsuppvärmningen,
där dåligt underhållna flerbostadshus står för den största delen av problemet.
Trots att en strategi för att komma till rätta med detta infördes 2004 har få
investeringar gjorts. Dessutom har bilägandet ökat snabbt, samtidigt som
intäkterna från skatter på energi och transporter har minskat i förhållande
till BNP och till skatter på arbete (betydligt över EU-genomsnittet). Att ta
itu med de låga energiskatterna, inbegripet sådana för registrering och ägande
av transportfordon, skulle vara positivt för den finanspolitiska
konsolideringen på kort sikt och samtidigt skapa incitament för effektivare
energianvändning.
(13)
Medan Litauen har en generellt förmånlig
företagslagstiftning är förhållandena relativt dåliga när det gäller
nyföretagande, den tid och de kostnader som krävs för byggnadstillstånd, och
skyddet av investerare. Bättre reglering på dessa områden skulle bidra till att
stimulera skapandet av nya jobb och tillväxten. Reformering av
konkurrenspolitiken skulle ytterligare förbättra villkoren, men utvecklingen
går långsamt, särskilt inom energisektorn och detaljhandeln för livsmedel.
Slutförandet av den reviderade nationella strategin för energioberoende kommer
att åtgärda farhågorna om försörjningstryggheten och skapa ökad konkurrens inom
elproduktionen. Genomförandet av det tredje lagstiftningspaketet för EU:s el-
och gasmarknad skulle förbättra konkurrensen på marknaden för energi i
återförsäljarledet. 2009 antog Litauen en lag om förbud mot illojala åtgärder
inom detaljhandeln för livsmedel. Inom detaljhandeln för livsmedel är konkurrensen
emellertid fortfarande otillräcklig, delvis beroende på dess struktur och
ineffektiva marknadsreglering. Koncentrationen inom livsmedelsåterförsäljning
har ökat, och 2008 stod de fyra största kedjorna för 72 % av den
sammanlagda försäljningen.
(14)
Litauen har gjort flera åtaganden inom euro
plus-pakten[4].
För att stärka den finanspolitiska hållbarheten kommer Litauen att anta lagar
för att underlätta ackumuleringen av tillgångar i statskassan inför ekonomiskt
svåra tider och främja en ansvarsfull inflationsdämpande budgetpolitik. Ett
antal omfattande åtgärder för reform av pensions- och socialförsäkringssystemen
har också aviserats. Sysselsättningsåtgärderna inriktas på att främja
sysselsättningen, bekämpa illegalt och odeklarerat arbete och främja flexibla anställningsavtal.
För att förbättra företagsklimatet har ett antal åtaganden gjorts för att
stärka kontrollorganen för det privata näringslivet, öka öppenheten och minska
företagens administrativa bördor. Dessa åtaganden rör paktens alla fyra
områden. De återspeglar på det hela taget det reformprogram som beskrivs i
konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet. Åtgärderna på
sysselsättningsområdet skulle, om de genomförs, ge ett välkommet bidrag till
att öka efterfrågan på arbetskraft. Dessa åtaganden har bedömts och beaktats i
rekommendationerna.
(15)
Kommissionen har granskat konvergensprogrammet och
det nationella reformprogrammet, inklusive åtagandena inom ramen för euro
plus-pakten[5].
Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Litauen utan även i vilken utsträckning som EU:s
regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot denna bakgrund anser
kommissionen att åtgärder för att se till att de finanspolitiska målen för 2012
uppfylls måste anges närmare. Ytterligare åtgärder bör också vidtas för att
reformera pensionssystemet i syfte att förbättra de offentliga finansernas
hållbarhet och uppmuntra till längre arbetsliv, förbättra arbetsmarknadens
funktion, genomföra reformpaketet för statsägda företag, förbättra
energieffektiviteten och ta itu med de låga energiskatterna, och stärka konkurrensen
inom vissa sektorer.
(16)
Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande
av rådets rekommendation enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt av den 2 juni 2010, har rådet granskat 2011 års
uppdatering av Litauens konvergensprogram, och dess yttrande[6] framgår i synnerhet i dess rekommendation
under punkterna 1 och 2 nedan. Rådet har, med beaktande av Europeiska rådets
slutsatser av den 25 mars 2011, granskat Litauens nationella reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Litauen att
vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:
(1)
Vidta ytterligare permanenta finanspolitiska
åtgärder i samband med 2012 års budget för att korrigera det alltför stora
underskottet. Se till att skattskyldigheten uppfylls bättre och dra full nytta
av den ekonomiska återhämtningen för att ytterligare påskynda minskningen av
underskottet och fortsätta mot det medelfristiga målet med minst 0,5 % av
BNP per år. Stärka det finanspolitiska ramverket, i synnerhet genom införande
av verkställbara och bindande utgiftstak inom det medelfristiga finanspolitiska
ramverket.
(2)
Anta de föreslagna genomförandebestämmelserna om
reformering av pensionssystemet. Undanröja skattemässiga hinder för arbete för
personer i eller nära pensionsåldern i syfte att öka deltagandet på arbetsmarknaden.

(3)
Öka flexibiliteten på arbetsmarknaden genom ändring
av arbetsrätten för att göra den mera flexibel och möjliggöra bättre användning
av visstidsanställningar. Ändra relevant lagstiftning, särskilt lagen om
kontanta socialbidrag, för att säkerställa att socialbidragssystemet inte
innehåller negativa incitament till arbete.
(4)
Genomföra alla delar av reformpaketet för statsägda
företag senast i slutet av 2011, och säkerställa en separering av reglerings-
och ägandefunktionerna, tydliga företagsmål, ökad insyn och en separering av
affärsdrivande och icke-affärsdrivande verksamhet.
(5)
Förbättra byggnaders energieffektivitet i genom ett
snabbt genomförande av holdingfonden, och vidta åtgärder för en skatteväxling
till energi som inleds med skatter på registrering och ägande av fordon för
personbefordran.
(6)
Vidta åtgärder för att förbättra villkoren för
nyföretagande, beviljandet av bygglov, och för att stärka konkurrensen inom
energisektorn och detaljhandeln.
Utfärdad i
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C
[3]               Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av
den 19 maj 2011.
[4]               Närmare uppgifter om de åtaganden som gjorts inom euro
plus-pakten finns i arbetsdokumentet SEK(2011) 723.
[5]               SEK(2011) 723.
[6]               Enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.