title: Rekommendation till rådets beslut om Bulgariens och Rumäniens anslutning till konventionen av den 29 maj 2000, upprättad av rådet på grundval av artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007PC0213

Rekommendation till Rådets beslut om Bulgariens och Rumäniens anslutning till konventionen av den 29 maj 2000, upprättad av rådet på grundval av artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater  /* KOM/2007/0213 slutlig - CNS 2007/0080 */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 25.4.2007KOM(2007) 213 slutlig2007/0080 (CNS)Rekommendation tillRÅDETS BESLUTom Bulgariens och Rumäniens anslutning till konventionen av den 29 maj 2000, upprättad av rådet på grundval av artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGGenom 2005 års anslutningsakt för Bulgarien och Rumänien[1] infördes ett förenklat system för Bulgariens och Rumäniens anslutning till de konventioner (och protokoll) som medlemsstaterna ingått på grundval av artikel 34 (tidigare artikel K.3) i fördraget om Europeiska unionen eller artikel 293 i EG-fördraget. Det är inte längre nödvändigt att såsom tidigare förhandla fram och ingå särskilda protokoll om anslutning till dessa konventioner (vilket hade krävt ratificering av 27 stater). Enligt artikel 3.3 i anslutningsakten skall Bulgarien och Rumänien helt enkelt ansluta sig till dessa konventioner och protokoll i kraft av anslutningsakten.Enligt artikel 3.3 och 3.4 i anslutningsakten skall rådet anta ett beslut för att fastställa vilken dag dessa konventioner skall träda i kraft för Bulgarien och Rumänien och för att göra alla de anpassningar i konventionerna som krävs på grund av de två nya medlemsstaternas anslutning (vilket i alla händelser skulle omfatta antagandet av konventionerna på bulgariska och rumänska språken, så att dessa språkversioner äger samma giltighet). Rådet skall vidta åtgärder på rekommendation av rådet efter att ha hört Europaparlamentet.Bilaga I till anslutningsakten innehåller en förteckning över de berörda sju konventionerna och protokollen på området rättsliga och inrikes frågor.Förteckningen omfattar konventionen av den 29 maj 2000, upprättad av rådet på grundval av artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater, jämte protokollet av den 16 oktober 2001, upprättat av rådet i enlighet med artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, till konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater.Syftet med kommissionens rekommendation till ett rådsbeslut är att i enlighet med artikel 3.4 i anslutningsakten göra de anpassningar som krävs på grund av Bulgariens och Rumäniens anslutning till ovannämnda konvention och protokollen till denna.2007/0080 (CNS)Rekommendation tillRÅDETS BESLUTom Bulgariens och Rumäniens anslutning till konventionen av den 29 maj 2000, upprättad av rådet på grundval av artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstaterEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av fördraget om Europeiska unionen,med beaktande av anslutningsfördraget för Bulgarien och Rumänien,med beaktande av anslutningsakten för Bulgarien och Rumänien (nedan kallad ”anslutningsakten”), särskilt artikel 3.4,med beaktande av kommissionens rekommendation[2],med beaktande av Europaparlamentets yttrande[3], ochav följande skäl:(1) Konventionen, upprättad av rådet i enlighet med artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater[4] (nedan kallad konventionen om ömsesidig rättslig hjälp), undertecknades i Bryssel den 29 maj 2000 och trädde i kraft den 23 augusti 2005.(2) Konventionen om ömsesidig rättslig hjälp kompletterades med protokollet av den 16 oktober 2001, upprättat av rådet i enlighet med artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, till konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater[5] (nedan kallat protokollet om ömsesidig rättslig hjälp), som trädde i kraft den 5 oktober 2005.(3) Enligt 3.3 i anslutningsakten skall Bulgarien och Rumänien ansluta sig till de konventioner och protokoll mellan medlemsstaterna som förtecknas i bilaga I till anslutningsakten, bland annat till konventionen om ömsesidig rättslig hjälp och protokollet om ömsesidig rättslig hjälp. De skall träda i kraft gentemot Bulgarien och Rumänien den dag som rådet fastställer.(4) I enlighet med artikel 3.4 i anslutningsakten skall rådet göra alla anpassningar som krävs på grund av anslutningen till dessa konventioner och protokoll.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Konventionen om ömsesidig rättslig hjälp träder i kraft den första dagen i den första månaden efter dagen för antagandet av detta beslut mellan Bulgarien, Rumänien och de medlemsstater för vilka konventionen gäller vid den tidpunkten. Den skall träda i kraft mellan Bulgarien, Rumänien och de övriga medlemsstaterna den dag då konventionen om ömsesidig rättslig hjälp träder i kraft för den andra berörda medlemsstaten.Protokollet om ömsesidig rättslig hjälp träder i kraft den första dagen i den första månaden efter dagen för antagandet av detta beslut mellan Bulgarien, Rumänien och de medlemsstater för vilka protokollet gäller vid den tidpunkten. Det skall träda i kraft mellan Bulgarien, Rumänien och de övriga medlemsstaterna den dag protokollet om ömsesidig rättslig hjälp träder i kraft för den andra berörda medlemsstaten.Artikel 2Konventionen om ömsesidig rättslig hjälp, kompletterad genom protokollet om ömsesidig rättslig hjälp, som upprättats på bulgariska och rumänska språken och åtföljer detta beslut, skall gälla på samma villkor som de övriga språkversionerna av konventionen respektive protokollet om ömsesidig rättslig hjälp.Artikel 3Detta beslut får verkan dagen efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning .Utfärdat i Bryssel den [...]På rådets vägnarOrdförandeBILAGA Texten på bulgariska och rumänska språken till konventionen av den 29 maj 2000, upprättad av rådet på grundval av artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater, jämte protokollet av den 16 oktober 2001, upprättat av rådet i enlighet med artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, till konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater.[1] EUT L 157, 5.12.2005, s. 203.[2] EUT C […], […], s. […].[3] EUT C […], […], s. […].[4] EGT C 197, 12.7.2000, s. 3.[5] EGT C 326, 21.11.2001, s. 2.


title: Efta:s övervakningsmyndighets rekommendation nr 119/07/KOL av den 16 april 2007 om övervakningen av bakgrundsnivåerna av dioxiner, dioxinlika PCB och icke-dioxinlika PCB i livsmedel

text:
               16.10.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 275/65

      EFTA:S ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETS REKOMMENDATION

   nr 119/07/KOL
   av den 16 april 2007
   om övervakningen av bakgrundsnivåerna av dioxiner, dioxinlika PCB och icke-dioxinlika PCB i livsmedel
   EFTA:s ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   MED BEAKTANDE av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (nedan kallat EES-avtalet), särskilt artikel 109 och protokoll 1,
   MED BEAKTANDE av avtalet mellan Efta-staterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, särskilt artikel 5.2 b och protokoll 1,
   MED BEAKTANDE av den rättsakt som anges i punkt 54zn i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet,

      Kommissionens förordning (EG) nr 466/2001 av den 8 mars 2001 om fastställande av högsta tillåtna halt för vissa främmande ämnen i livsmedel
       (1),
   i dess lydelse och anpassning till EES-avtalet genom protokoll 1,
   MED BEAKTANDE av den rättsakt som anges i punkt 54zzc i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet,

      Kommissionens direktiv 2002/69/EG av den 26 juli 2002 om fastställande av provtagnings- och analysmetoder vid offentlig kontroll av dioxiner och bestämning av dioxinlika PCB i livsmedel
       (2),
   i dess lydelse och anpassning till EES-avtalet genom protokoll 1,
   MED BEAKTANDE av Eftas övervakningsmyndighets beslut 37/07/KOL av den 27 februari 2007, i vilket den behörige ledamoten av kollegiet instrueras att anta rekommendationen om utkastet till rekommendation är förenligt med yttrandet från Eftas livsmedelskommitté,
   MED BEAKTANDE av kommissionens förordning (EG) nr 466/2001 om fastställande av högsta tillåtna halt av dioxiner och högsta tillåtna halt för summan av dioxiner och dioxinlika polyklorerade bifenyler (PCB) i livsmedel,
   MED BEAKTANDE av nödvändigheten av att få fram tillförlitliga uppgifter i hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet om förekomsten av dioxiner, furaner och dioxinlika PCB i så många olika typer av livsmedel som möjligt så att man kan få en klar bild av förändringarna över tid när det gäller förekomsten av dessa ämnen i livsmedel,
   MED BEAKTANDE av Eftas övervakningsmyndighets rekommendation 144/06/KOL av 11 maj 2006 om reduktion av dioxiner, furaner och PCB i foder och livsmedel rekommenderas Eftastaterna att göra stickprov på förekomsten av dioxiner, dioxinlika PCB och, om möjligt, icke-dioxinlika PCB i livsmedel i enlighet med kommissionens rekommendation 2004/705/EG (3),
   MED BEAKTANDE av att kommissionens rekommendation 2004/705/EG innehåller rekommendationer till medlemsstaterna om de lägsta frekvenserna av prover som ska analyseras årligen för de olika kategorierna av livsmedel samt om formatet för redovisning av resultaten av övervakningen av bakgrundsnivåerna av dioxiner, furaner och dioxinlika PCB i livsmedel,
   MED BEAKTANDE av lämpligheten av att ändra nuvarande övervakningsprogram som fastställts i rekommendation 2004/705/EG genom att ta hänsyn till vunna erfarenheter och att EES-Efta-staterna deltar i undersökningen av nivåerna av dioxiner, dioxinlika PCB och icke-dioxinlika PCB i livsmedel,
   MED BEAKTANDE av vikten av att uppgifter som insamlas enligt denna rekommendation regelbundet rapporteras till Eftas övervakningsmyndighet som i sin tur, i enlighet med artikel 2.1 i protokoll 1 i övervakningsavtalet, vidarebefordrar denna information till Europeiska kommissionen, som kommer att se till att uppgifterna sammanställs i en databas. Uppgifter från senare år som erhållits genom användning av analysmetoder som uppfyller kraven i kommissionens direktiv 2002/69/EG bör också tillhandahållas,
   MED BEAKTANDE av att bestämmelserna i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från Eftas livmedelskommitté, som biträder Eftas övervakningsmyndighet,
   HÄRIGENOM REKOMMENDERAS EFTASTATERNA FÖLJANDE.

               1.

               Att från och med 2007 till och med den 31 december 2008 övervaka bakgrunds-nivåerna av dioxiner, furaner och dioxinlika polyklorerade bifenyler (PCB) i livsmedel med beaktande av de rekommenderade lägsta frekvenserna av prover för den årliga analysen med vägledning av tabellen i bilaga I.

               2.

               Att om möjligt också göra en analys av icke-dioxinlika PCB i samma prover.

               3.

               Att regelbundet till Eftas övervakningsmyndighet tillhandahålla övervakningsuppgifterna med informationen och enligt upplägget i bilaga II för sammanställning i en databas. Uppgifter från senare år som erhållits genom användning av analysmetoder som uppfyller kraven i direktiv 2002/69/EG och som ger en bild av bakgrundsnivåerna bör också tillhandahållas.

               4.

               Hänvisningar till rekommendation 2004/705/EG i Eftas övervakningsmyndighets rekommendation 144/06/KOL av den 11 maj 2006 ska anses som hänvisningar till denna rekommendation.

      Utfärdad i Bryssel den 16 april 2007.

            För Eftas övervakningsmyndighet

         Kristján Andri STEFÁNSSON

            Ledamot av kollegiet

         Niels FENGER

            Direktör

      (1)  EGT L 77, 16.3.2001, s. 1.

      (2)  EGT L 209, 6.8.2002, s. 5.

      (3)  EUT L 321, 22.10.2004, s. 45.

      BILAGA I
      Tabell:
      Översikt över rekommenderat lägsta antal livsmedelsprover som ska analyseras årligen. Fördelningen av proverna grundas på produktionen i varje land. Särskild vikt ska fästas vid livsmedel för vilka bakgrundsnivåerna av dioxiner, furaner och dioxinlika PCB kan förväntas variera särskilt mycket. Detta gäller i synnerhet fisk.

                  Produkt, även produkter därav

                  Vattenbruk
                  (*)

                  Vildfångad fisk
                  (**)

                  Kött
                  (***)

                  Mjölk
                  (****)

                  Ägg
                  (*****)

                  Andra
                  (******)

                  Totalt

                  Antal prover

                  Norge

                  Island

            Anmärkningar till tabellen
      Siffrorna som nämns i tabellen är minimisiffror. EES-Eftastaterna uppmanas att ta fler prover.
      (*)   Vattenbruk: När det gäller vattenbruk bör proverna fördelas på de olika fiskarterna i proportion till produktionen.
      (**)   Vildfångad fisk: När det gäller vildfångad fisk bör proverna fördelas på de olika fiskarterna i proportion till fångsten. Särskilt vildfångad ål bör beaktas.
      (***)   Kött: Utöver kött och köttprodukter från nötkreatur, svin, fjäderfä och får bör ett betydande antal prover tas från hästkött, renkött, getkött, kaninkött och kött av vilt.
      (****)   Mjölk: En stor andel av mjölkproverna bör tas av mjölk från mjölkproducenter (i huvudsak komjölk). Prover bör också tas av mjölk och mjölkprodukter som inte är komjölk (getmjölk osv.).
      (*****)   Ägg: Särskild vikt bör fästas vid ägg från frigående höns, och ank-, gås- och vaktelägg bör också samlas in.
      (******)   Andra: I denna kategori bör särskild vikt fästas vid
      kosttillskott (särskilt sådana som är baserade på olja från havsprodukter),
      livsmedel avsedda för spädbarn och småbarn,
      livsmedel från områden där produktionsvillkoren har förändrats, t.ex. på grund av klimatförhållanden som lett till översvämningar, och eventuellt påverkar halten av dioxiner och dioxinlika PCB i livsmedlen i området.

      BILAGA II
      A.   Förklaringar till blanketten för uppgifterna om resultaten av livsmedelsanalyserna med avseende på dioxiner, furaner och dioxinlika PCB och andra PCB
      1.   Uppgifter om de analyserade proverna
      Provkod: Provets identifieringsnummer.
      Land: Namn på medlemsstaten där övervakningen har genomförts.
      År: Det år då övervakningen genomfördes.
      Produkt: Typ av livsmedel som analyserats – beskriv livsmedlet så noggrant som möjligt.
      Försäljningsled: Plats där produkten (provet) samlades in.
      Vävnad: Den del av produkten som analyserats.
      Resultatredovisning: Resultaten ska redovisas på den basis som gränsvärdena har fastställts på. När det gäller analyser av icke-dioxinlika PCB, rekommenderas starkt att nivåerna redovisas på samma basis.
      Typ av provtagning: Stickprovtagning – analysresultat från riktad provtagning kan också redovisas, men det måste tydligt anges att provtagningen var riktad och att den inte nödvändigtvis återger normala bakgrundsnivåer.
      Antal delprover: Om det analyserade provet är ett poolat prov ska antalet delprover (antal enskilda prover) anges. Om analysresultatet bara grundas på ett prov ska ”1” anges. Antalet delprover i ett poolat prov kan variera, varför detta antal ska anges för varje prov.
      Produktionsmetod: Konventionell/ekologisk (så detaljerat som möjligt).
      Område: När detta är relevant, distrikt eller region där provet togs, om möjligt med angivande av om det rör sig om landsbygd, stadsområde, industriområde, hamn, öppet hav osv. T.ex. Bryssel – stadsområde, Medelhavet – öppet hav. Det är särskilt viktigt att klart ange området om provet har tagits på livsmedel som producerats i regioner som drabbats av översvämningar.
      Fetthalt (%): Procentandel fett i provet.
      Vattenhalt (%): Procentandel vatten i provet (om uppgifter finns).
      2.   Uppgifter om den analysmetod som använts
      Analysmetod: Ange vilken metod som använts.
      Ackreditering: Ange om analysmetoden är ackrediterad eller ej.
      Osäkerhet: Beslutsgränsen eller den utvidgade mätosäkerhet i procent som är förenad med analysmetoden.
      Metod för extraktion av fett: Ange vilken fettextraktionsmetod som använts för bestämning av provets fetthalt.
      3.   Analysresultat
      Dioxiner, furaner och dioxinlika PCB: Resultaten för alla kongener bör redovisas i ppt – pikogram/gram (pg/g).
      Icke-dioxinlika PCB: Resultaten för alla kongener bör redovisas i ppb – nanogram/gram eller mikrogram/kilo (ng/g eller (μg/kg).
      Kvantifieringsgräns (LOQ): Kvantifieringsgräns i pg/g (för dioxiner, furaner och dioxinlika PCB) eller (μg/kg – ng/g (för icke-dioxinlika PCB).
      För kongener som bestämts men som är under kvantifieringsgränsen (LOQ) bör resultatrutan fyllas i som < LOQ (kvantifieringsgränsen ska redovisas som ett värde).
      För PCB-kongener som analyserats utöver PCB-6 och dioxinlika PCB, ska numret för varje PCB-kongen läggas till på blanketten (t.ex. 31, 99, 110 etc.). Om provet analyserats för fler PCB-kongener än det finns markerade rader, lägg till nya rader i slutet av blanketten.
      4.   Anmärkningar till tabellen

                  —

                  Rapportering av återvinningsprocent
                  Rapporteringen av återvinningsprocenten är frivillig om varje kongens återvinningsprocent ligger inom intervallet 60–120 %. Om återvinningsprocenten för vissa enskilda kongener faller utanför detta intervall måste återvinningsprocenten rapporteras.

                  —

                  Rapportering av LOQ
                  LOQ behöver inte rapporteras, men i resultatkolumnen ska icke-kvantifierade kongener rapporteras som < LOQ (det faktiska värdet).

                  —

                  Rapportering av TEQ-värdet för enskilda kongener.
                  Kolumnen avseende TEQ-värden för de enskilda kongenerna är frivillig.

      BILAGA III
      B.   Blankett för rapportering av kongenspecifika analysresultat för dioxiner, furaner, dioxinlika PCB och andra PCB i livsmedel


Avis juridique important

|

31996H0209

96/209/EG: Rådets rekommendation av den 11 mars 1996 om att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 1994

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 068 , 19/03/1996 s. 0030 - 0030

RÅDETS REKOMMENDATION av den 11 mars 1996 om att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 1994 (96/209/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 206 i detta,med beaktande av tredje AVS-EEG-konventionen, som undertecknades i Lomé den 8 december 1984,med beaktande av rådets beslut 86/283/EEG av den 30 juni 1986 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska ekonomiska gemenskapen (1),med beaktande av det interna avtalet om finansiering och administration av gemenskapens stöd (2), som undertecknades i Bryssel den 19 februari 1985, och som ändrats genom beslut 86/281/EEG (3), särskilt artikel 29.3 i denna,med beaktande av budgetförordningen av den 11 november 1986, tillämplig på sjätte Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artikel 66-73 i denna, ochmed beaktande av följande:Rådet har granskat räkenskaperna och balansräkningen för Europeiska utvecklingsfondens (1984) (sjätte EUF) operationer till och med den 31 december 1994, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 1994, tillsammans med kommissionens svar (5).I enlighet med artikel 29.3 i den interna överenskommelsen beviljas kommissionen ansvarsfrihet för förvaltningen av Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) av parlamentet på rådets rekommendation.Kommissionens genomförande av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1984) (sjätte EUF) under räkenskapsåret 1994 har i sin helhet varit tillfredsställande.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 1994.Utfärdad i Bryssel den 11 mars 1996.På rådets vägnarL. DINIOrdförande(1) EGT nr L 175, 1.7.1986, s. 1.(2) EGT nr L 86, 31.3.1986, s. 210.(3) EGT nr L 178, 2.7.1986, s. 13.(4) EGT nr L 325, 20.11.1986, s. 42.(5) EGT nr C 303, 14.11.1995, s. 252-293.


title: EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter Europaparlamentets rekommendation av den 13 juni 2012 till rådet om EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter (2012/2088(INI))

text:
               15.11.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               CE 332/114

         Onsdagen den 13 juni 2012EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter
   P7_TA(2012)0250
   Europaparlamentets rekommendation av den 13 juni 2012 till rådet om EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter (2012/2088(INI))
   2013/C 332 E/24

      Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

               —

               med beaktande av artiklarna 2, 3, 21, 31, 33 och 36 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget),

               —

               med beaktande av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,

               —

               med beaktande av sin resolution av den 16 december 2010 om årsrapporten om de mänskliga rättigheterna i världen 2009 och EU:s politik på området (1),

               —

               med beaktande av sin resolution av den 18 april 2012 om den årliga rapporten om de mänskliga rättigheterna i världen och Europeiska unionens politik på området, inbegripet följderna för EU:s strategipolitik för mänskliga rättigheter (2),

               —

               med beaktande av det gemensamma meddelandet av den 12 december 2011 från unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik och kommissionen till Europaparlamentet och rådet med titeln ”Mänskliga rättigheter och demokrati i centrum för EU:s yttre åtgärder – effektivare metoder” (COM(2011)0886),

               —

               med beaktande av meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén med titeln ”Att förverkliga ett område med frihet, säkerhet och rättvisa för EU-medborgarna – Handlingsplan för att genomföra Stockholmsprogrammet” (COM(2010)0171),

               —

               med beaktande av EU:s riktlinjer om mänskliga rättigheter och internationell humanitär rätt (3),

               —

               med beaktande av Europeiska unionens anslutning till den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna,

               —

               med beaktande av uttalandet från unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik om politiskt ansvar (4),

               —

               med beaktande av artikel 97 i arbetsordningen,

               —

               med beaktande av rekommendationen från utskottet för utrikesfrågor (A7-0174/2012), och av följande skäl:

               A.

               I artikel 21 i fördraget om Europeiska unionen bekräftas EU:s åtagande att främja mänskliga rättigheter och demokrati i alla sina yttre åtgärder samtidigt som samstämmighet och konsekvens garanteras genomgående inom dessa områden samt mellan EU:s yttre åtgärder och annan EU-politik.

               B.

               Artikel 33 i EU-fördraget tillhandahåller i följande ordalag den rättsliga grunden för att utse EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter: ”Rådet får på förslag av unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik utse en särskild representant som ska ha mandat för särskilda politiska frågor. Den särskilda representanten ska utöva sitt mandat under ledning av den höga representanten”.

               C.

               Europaparlamentet har vid upprepade tillfällen krävt att det ska utses en särskild EU-representant för mänskliga rättigheter, i enlighet med sina ovannämnda resolutioner av den 16 december 2010 och av den 18 april 2012.

               D.

               EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör bidra till att stärka synligheten för och samstämmigheten inom EU:s politik för mänskliga rättigheter som en grundläggande del i EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (Gusp) samt bidra till att höja EU:s profil i fråga om de mänskliga rättigheterna i hela världen.

               1.

               Europaparlamentet riktar följande rekommendationer till rådet:

                           a)

                           Samtidigt som rådet formellt beslutar om att utse EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter och om att inrätta hans eller hennes mandat på grundval av ett förslag från EU:s höga representant bör EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter handla och uttala sig för unionens räkning och i samband med det återspegla det gemensamma och odelbara ansvar som åligger samtliga EU:s institutioner och medlemsstater i fråga om att skydda och främja de mänskliga rättigheterna i hela världen. Att man utser EU:s första särskilda representant för mänskliga rättigheter någonsin bör öka synligheten för, effektiviteten hos, samstämmigheten inom samt ansvarsskyldigheten för EU:s politik för de mänskliga rättigheterna. I synnerhet bör Europaparlamentet spela en lämplig roll vid förfarandet för att utse representanten och vid tillsynen av mandatet under hela dess varaktighet.

                           b)

                           För att stärka öppenheten och ansvarsskyldigheten beträffande mandatet för EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör ett meningsutbyte/en utfrågning med den kandidat som utnämns för uppdraget av den höga representanten äga rum i Europaparlamentets berörda utskott.

                           c)

                           Genomförandet av mandatet och dess överensstämmelse med andra insatser från unionen på detta område bör regelbundet ses över. EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör tillhandahålla rådet, den höga representanten, parlamentet och kommissionen en årlig lägesrapport samt en omfattande genomföranderapport om mandatet vid dess slut.

                           d)

                           De politiska målen för EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör inbegripa att öka samstämmigheten inom, effektiviteten hos och synligheten för EU:s åtgärder i fråga om att skydda och främja mänskliga rättigheter och demokrati. EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör ha ett nära samarbete med rådets arbetsgrupp för de mänskliga rättigheterna (COHOM). EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör vara en samtalspartner på hög nivå för motparterna i tredjeländer och inom internationella organisationer och bör även kunna inleda samtal med FN (FN:s generalförsamling, FN:s råd för mänskliga rättigheter osv.) samt med relevanta regionala organisationer. EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör vara ordförande vid högnivådialoger om mänskliga rättigheter och leda samråd med tredjeländer om frågor med anknytning till mänskliga rättigheter.

                           e)

                           För att uppnå dessa mål bör EU:s särskilda representant, då han eller hon handlar under den höga representantens ledning, tillerkännas ett starkt, oberoende och flexibelt mandat som inte begränsas av snäva och specifika tematiska skyldigheter, utan som snarare lämnar utrymme för EU:s särskilda representant att handla snabbt och effektivt. I överensstämmelse med de åtgärder och prioriteringar som fastställts i handlingsplanen bör EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter även ta itu med olika övergripande frågor för att därigenom bidra till större effektivitet och samstämmighet vad gäller åtgärderna inom EU:s externa politik. Omfattningen av mandatet för EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör vara fullt förenlig med principerna om de mänskliga rättigheternas och de grundläggande friheternas allmängiltighet och odelbarhet samt med de politiska mål som anges i artikel 21 i EU-fördraget och bör omfatta stärkandet av demokrati, rättsstatsprincipen och institutionsuppbyggnad, internationell rättvisa och internationell humanitär rätt. Mandatet bör bland annat omfatta dödsstraffets avskaffande, människorättsförsvarare, kampen mot strafflöshet, kampen mot tortyr, yttrandefrihet (även på internet), mötes- och föreningsfrihet, religions- och trosfrihet, minoritetens rättigheter, barnets skydd, kvinnors rättigheter, fred och säkerhet, jämställdhetsfrågor samt kampen mot alla former av diskriminering, oavsett om den grundar sig på funktionsnedsättning, ras eller etniskt ursprung, kön, sexuell läggning eller könsidentitet.

                           f)

                           Mandatet bör grundas på de vägledande principerna för EU:s politik för mänskliga rättigheter och i synnerhet på EU:s riktlinjer om dödsstraff (2008), tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (2008), människorättsdialoger med tredjeländer (2009), barn i väpnade konflikter (2008), människorättsförsvarare (2008), främjande och skydd av barnets rättigheter (2008), våld mot kvinnor och flickor samt kampen mot alla former av diskriminering av dem (2008), efterlevnaden av internationell humanitär rätt (2009), verktygslådan för hbt-frågor (LGBT toolkit) (2010) samt EU:s årliga rapporter om de mänskliga rättigheterna i världen. Mandatet bör dessutom omfatta stöd för den höga representanten och EU-institutionerna till att främja FN:s vägledande principer för företag och mänskliga rättigheter.

                           g)

                           EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör ha de nödvändiga yrkeskvalifikationerna samt omfattande erfarenhet och styrkt bakgrund inom området mänskliga rättigheter och personlig och yrkesmässig integritet liksom internationellt renommé.

                           h)

                           EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör utses för två och ett halvt år. För att säkerställa kontinuitet, samstämmighet och demokratisk ansvarsskyldighet bör mandatet kunna förnyas. Parlamentet bör höras på vederbörligt sätt och i tid under förnyelseprocessen.

                           i)

                           EU:s representant för mänskliga rättigheter bör ha ett nära samarbete med unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik och med Europaparlamentets talman för att säkerställa samstämmighet och integrering av mänskliga rättigheter genomgående i alla politikområden inom EU-institutionernas arbete. EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör samverka nära med Europeiska utrikestjänstens direktorat för mänskliga rättigheter och demokrati och med alla multilaterala EU-delegationer (New York, Genève, Wien och Strasbourg) samt med alla EU:s delegationer i världen för att främja kontakter beträffande frågor som rör de mänskliga rättigheterna med alla EU-avdelningar, EU-delegationer i tredjeländer och internationella organisationer. Europeiska utrikestjänstens direktorat för mänskliga rättigheter och demokrati bör tillhandahålla alla nödvändiga tjänster och underlätta genomförandet av EU:s särskilda representants mandat.

                           j)

                           Samtidigt som nära förbindelser upprätthålls med rådets kommitté för utrikes- och säkerhetspolitik bör EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter regelbundet rapportera till Europaparlamentets berörda utskott om situationen avseende de mänskliga rättigheterna i världen och om statusen för mandatets genomförande, inbegripet resultaten från mötena i FN:s råd för mänskliga rättigheter och FN:s generalförsamling, från människorättsdialogerna med tredjeländer och av genomförandet av landstrategierna för mänskliga rättigheter.

                           k)

                           EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör då han eller hon genomför sitt mandat samarbeta med företrädare för det lokala, regionala och nationella civila samhället, icke-statliga organisationer, experter samt regionala och internationella organisationer som är verksamma inom området skydd av de mänskliga rättigheterna och demokratin.

                           l)

                           EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör tillhandahållas lämpliga finansiella och mänskliga resurser för att kunna garantera att ett effektivt arbete utförs av den särskilda representanten och hans eller hennes arbetsgrupp. Budgeten för EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör granskas årligen.

                           m)

                           EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter bör ansvara för att inrätta en arbetsgrupp, som omfattar nödvändig politisk sakkunskap i överensstämmelse med den särskilda representantens mandat och som handlar till förmån för det mandatet. Mot bakgrund av mandatets omfattning och sektorsövergripande beskaffenhet är det viktigt att avsätta tillräckligt med personal som ska arbeta under direkt ledning av EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter. Arbetsgruppen får inbegripa utstationerad personal från medlemsstaterna och EU:s institutioner och därigenom även spegla behovet av att säkerställa samstämmighet och integrering av mänskliga rättigheter genomgående i verksamheterna vid alla EU-institutioner och i alla medlemsstater.

                           n)

                           En hänvisning till denna rekommendation bör inbegripas i mandatet för EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter.

               2.

               Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till rådet, unionens höga representant för utrikesfrågor och säkerhetspolitik och, för kännedom, till kommissionen.

      (1)  Antagna texter, P7_TA(2010)0489.

      (2)  Antagna texter, P7_TA(2012)0126.

      (3)  http://www.eeas.europa.eu/human_rights/docs/guidelines_en.pdf

      (4)  EUT C 351 E, 2.12.2011, s. 470.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den  13 april 2006  till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banque de France (ECB/2006/5)

text:
               26.4.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 98/25

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION

   av den 13 april 2006
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banque de France
   (ECB/2006/5)
   (2006/C 98/08)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1 i denna, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i Eurosystemet granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Enligt artikel L.142-6 i den franska lagen om penning- och finansmarknaden (Code monétaire et financier) skall fullmäktige (Conseil général) för Banque de France utse två lagstadgade revisorer som skall granska Banque de France räkenskaper. Enligt artikel L.823-1 i den franska handelslagen (Code de commerce), skall en ställföreträdande revisor utses för att ersätta de ordinarie revisorerna om de skulle avböja, inte vara tillgängliga, avgå eller avlida.

               (3)

               Uppdraget för Banque de France nuvarande externa revisorer kommer att avslutas efter revisionen för räkenskapsåret 2005. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2006.

               (4)

               Banque de France har valt Deloitte & Associés och Mazars & Guerard som sina externa revisorer samt KPMG S.A. som sin ställföreträdande revisor för räkenskapsåren 2006-2011 i enlighet med sina bestämmelser om offentlig upphandling och ECB anser att de uppfyller de nödvändiga kraven för förordnande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Det rekommenderas att Deloitte & Associés och Mazars & Guerard utses gemensamt som externa revisorer för Banque de France för räkenskapsåren 2006-2011.

               2.

               Det rekommenderas att KPMG S.A. utses som ställföreträdande revisor för Banque de France för räkenskapsåren 2006-2011.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 13 april 2006.

         Jean-Claude TRICHET

            ECB:s ordförande


title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Rumäniens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram för 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/72

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Rumäniens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram för 2012–2015
   2012/C 219/21
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (3) om Rumäniens nationella reformprogram för 2011 och avgav ett yttrande om Rumäniens uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014.

               (4)

               Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, förankrad i Europa 2020-strategin.

               (5)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (6)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden, så att de kan tas med i medlemsstaternas stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (8)

               Den 23 april 2012 lade Rumänien fram sitt nationella reformprogram för 2012 och den 11 maj 2012 sitt konvergensprogram för perioden 2012–2015.

               (9)

               Den 6 maj 2009 antog rådet beslut 2009/459/EG (4) för att tillhandahålla medelfristigt ekonomiskt stöd till Rumänien för en period av tre år enligt artikel 143 i fördraget. I det åtföljande samförståndsavtal som undertecknades den 23 juni 2009 och dess senare tillägg fastställs de villkor för den ekonomiska politiken som låg till grund för utbetalningen av det ekonomiska stödet. Beslut 2009/459/EG ändrades den 16 mars 2010 genom beslut 2010/183/EU (5). Till följd av att Rumänien genomfört programmet för medelfristigt ekonomiskt stöd framgångsrikt och med beaktande av att det krävdes en viktig men partiell anpassning av det nuvarande, på grund av kvarstående strukturella svagheter på Rumäniens produkt- och arbetsmarknader som gör landet känsligt för internationella prissvängningar, antog rådet den 12 maj 2011 beslut 2011/288/EU (6) för att tillhandahålla förebyggande medelfristigt finansiellt stöd till Rumänien för en period av tre år enligt artikel 143 i fördraget. Det åtföljande samförståndsavtalet undertecknades den 29 juni 2011 och det första tillägget till samförståndsavtalet undertecknades den 27 december 2011.

               (10)

               Vid den andra formella översynen av programmet för medelfristigt ekonomiskt stöd som gjordes i slutet av april och början av maj 2012 konstaterades att Rumäniens genomförande av det programmet förlöper enligt planen. Det finanspolitiska målet för likvida medel för 2011 uppnåddes, medan europeiska centralräkenskapsystemets (ENS) mål hade kunnat uppnås om det inte hade varit för den omfattande engångsåtgärd som innebar att staten till följd av domstolsbeslut var tvungen att betala ersättning till vissa kategorier av anställda. Genomförandet av 2012 års budget fortlöper enligt planen mot målet att nå ett underskott på mindre än 3 % av BNP i ENS-termer. Den rumänska banksektorn har visat sig fortsatt motståndskraftig, trots den pågående försämringen av kvaliteten på bankernas tillgångar som har fortsatt att inverka negativt på banksektorns lönsamhet. De villkor som infördes genom programmet för medelfristigt ekonomiskt stöd för finanssektorn uppfylldes, om än med viss försening i vissa fall. Vad gäller strukturreformer på viktiga områden som inom energi- och transportsektorerna och vad gäller utnyttjandet av EU-medel har utvecklingen varit ojämn.

               (11)

               Efter två års nedgång ökade Rumäniens reala BNP med 2½ % under 2011. Under 2012 förväntas tillväxten sjunka till 1,4 %. Den inhemska efterfrågan förväntas bli den främsta tillväxtmotorn. Offentliga investeringar tillsammans med ett bättre utnyttjande av EU-medel förväntas få en avgörande roll under 2012.

               (12)

               På grundval av bedömningen av konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för beräkningarna av de offentliga finanserna framstår som rimligt. Målet för den budgetstrategi som anges i konvergensprogrammet är att nå ett budgetunderskott på mindre än 3 % av BNP 2012, i linje med de rekommendationer som rådet utfärdade för Rumäniens räkning under förfarandet vid alltför stora underskott. Därefter inriktar man sig på det medelfristiga budgetmålet att nå ett underskott på 0,7 % av BNP i strukturella termer. Det medelfristiga budgetmålet är i linje med de krav som anges i stabilitets- och tillväxtpakten. Efter den planerade korrigeringen av det alltför stora underskottet under 2012 förväntas underskottet minska ytterligare till 2,2 % av BNP under 2013, till 1,2 % av BNP under 2014 och till 0,9 % av BNP under 2015. För att detta ska kunna uppnås krävs utifrån det omräknade strukturella budgetsaldot (7) en minskning av underskottet på 1,5 % under 2012, 0,5 % under 2013 och 0,7 % under 2014 i linje med det riktmärke för BNP på 0,5 % som anges i stabilitets- och tillväxtpakten. De offentliga utgifternas ökningstakt följer stabilitets- och tillväxtpaktens riktmärke för utgifter för perioden 2012–2015. Enligt konvergensprogrammet förväntas det medelfristiga budgetmålet uppnås 2014. De största riskerna vad gäller uppnåendet av budgetmålen är risker kopplade till statligt ägda företags utestående skulder och potentiell ackumulering av utestående skulder på lokal förvaltningsnivå och inom hälsovårdssektorn, även om vissa åtgärder har vidtagits inom hälsovårdssektorn. Den offentliga skuldsättningen låg under 34 % av BNP i slutet av 2011 vilket gör att den fortfarande är långt under 60 % av BNP.

               (13)

               Rumänien har gjort ett antal åtaganden inom europluspakten. Dessa åtaganden och genomförandet av de åtaganden som presenterades 2011 avser åtgärder för att främja konkurrenskraft och sysselsättning, bidra till de offentliga finansernas hållbarhet och stärka den finansiella stabiliteten.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Rumänien att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:
   Genomföra de åtgärder som fastställs i beslut 2009/459/EG, ändrat genom beslut 2010/183/EU, samt de åtgärder som föreskrivs i beslut 2011/288/EU och som specificeras ytterligare i samförståndsavtalet av den 23 juni 2009 och dess senare tillägg samt i samförståndsavtalet av den 29 juni 2011 och dess senare tillägg.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUT C 216, 22.7.2011, s. 6.

      (4)  EUT L 150, 13.6.2009, s. 8.

      (5)  EUT L 83, 30.3.2010, s. 19.

      (6)  EUT L 132, 19.5.2011, s. 15.

      (7)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.


				|

		52014DC0421

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Österrikes nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram 2014 /* COM/2014/0421 final */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Österrikes nationella reformprogram 2014,
med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram 2014
EUROPEISKA
UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget
om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets
förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen
av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den
ekonomiska politiken[1],
särskilt artikel 5.2,
med beaktande av
Europeiska kommissionens rekommendation[2],
med beaktande av
Europaparlamentets resolutioner[3],
med beaktande av
Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av
sysselsättningskommitténs yttrande,
med beaktande av yttrandet
från ekonomiska och finansiella kommittén,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och
sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska
politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att
stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på
grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna
för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21
oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik, vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade
riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna
i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade
stats- och regeringscheferna om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger
ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och
euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska
åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och
uttryckte i synnerhet sitt helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa
2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en
rekommendation om Österrikes nationella reformprogram 2013 och avgav ett
yttrande om Österrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2017. Den 15
november 2013, i linje med förordning (EU) nr 473/2013[4], lade
kommissionen fram sitt yttrande om Österrikes utkast till budgetplan för 2014[5].
(5)
Den 13 november 2013 antog
kommissionen den årliga tillväxtöversikten[6], som inledde 2014 års europeiska
planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog
kommissionen rapporten om varningsmekanismen[7], baserad på förordning (EU) nr
1176/2011, i vilken Österrike inte pekades ut som en av de medlemsstater som
skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet
betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig
budgetkonsolidering, återställa en normal utlåning till ekonomin, främja
tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala
följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(7)
Den 8 april 2014 lade Österrike
fram sitt nationella reformprogram 2014 och den 29 april 2014 sitt
stabilitetsprogram 2014. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda
programmen bedömts samtidigt.
(8)
Målet med den budgetstrategi som beskrivs i
stabilitetsprogrammet 2014 är att uppfylla det medelfristiga budgetmålet om ett
strukturellt underskott på högst 0,45 % av BNP till 2016, vilket återspeglar
stabilitets- och tillväxtpaktens mål. Österrike har på ett varaktigt sätt fått
ner sitt offentliga underskott under 3 % av BNP under 2013. Det (omräknade)
struktursaldot förväntas förbli konstant under 2014 och förbättras med 0,3
procent av BNP under 2015, vilket är klart lägre än den nödvändiga anpassningen
för båda åren. Utgiftsökningen kommer också att avvika markant från riktmärket
för utgifter både under 2014 och 2015. Den 12 maj 2014 tillkännagav Österrike
ytterligare inkomst- och utgiftsåtgärder. Under förutsättning att dessa
åtgärder genomförs korrekt och i tid, tyder Österrikes budgetstrategi inte
längre på en planerad betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det
medelfristiga budgetmålet 2014. Samtidigt utgör den planerade anpassningsbanan
mot det medelfristiga bugetmålet fortfarande en risk vad gäller
överensstämmelsen med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt
stabilitetsprogrammet kommer den offentliga nettoskulden att öka markant från
nästan 74,5 % av BNP för 2014 till 79 % av BNP för 2014 på grund av effekterna
av inrättandet av en avvecklingsenhet för Hypo Alpe Adria, och börja sjunka
igen från 2015 och framåt. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund
för prognoserna i programmet är rimligt och utarbetades av det österrikiska
institutet för ekonomisk forskning (Wifo) som är ett oberoende organ. Enligt
kommissionens vårprognos för 2014 kommer underskottet att ligga kvar under
3 % under 2014 och 2015. Kommissionen förutspår dock att det strukturella
saldot försämras 2014 och att det förbättras med endast 0,1 % av BNP 2015.
På grundval av sin bedömning och kommissionens prognos samt de åtgärder som
tillkännagavs den 12 maj enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet
att Österrike på ett hållbart sätt har åtgärdat sitt alltför stora underskott,
men att det fortfarande finns risk för en betydande avvikelse från
anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet under 2014 och 2015.
(9)
Under 2012 stärkte Österrike sitt finanspolitiska
ramverk i linje med fördraget om stabilitet, samordning och styrning genom att
reformera sin interna stabilitetspakt. Det österrikiska finanspolitiska rådets
mandat utökades i november 2013 som svar på kraven i finanspakten. Så som
fastställs i koalitionsavtalet kvarstår dock behovet av en omfattande förändring
av relationerna mellan olika nivåer inom den offentliga förvaltningen för att
skapa en bättre samordning av respektive ansvarsområden.
(10)
Pensions- och vårdutgifterna på
medellång och lång sikt och i mindre omfattning utgifterna för vård och omsorg
för personer med långvarigt vårdbehov utgör en risk för de offentliga
finansernas hållbarhet. Under 2014 genomfördes vissa åtgärder för att begränsa
tillgången till förtida pension och öka incitamenten för att arbetstagare ska
stanna längre på arbetsmarkanden. Trots detta är den faktiska pensionsåldern på
58,4 år för 2012 klart lägre än genomsnittet i EU. Den är fortfarande betydligt
lägre än den lagstadgade pensionsåldern (5,6 år för män och 2,6 år för kvinnor
under 2012). Det nationella reformorgrammet innehåller relativt ambitiösa kortsiktiga
mål för att höja den faktiska pensionsåldern med 1,6 år under perioden
2012–2018, och genomförandet av dessa bör övervakas noggrant. De nyligen
genomförda reformerna av pensionssystemet bör i viss mån minska
hållbarhetsriskerna, om de åtföljs av förändringar på arbetsmarknaden så att
äldre kan stanna kvar längre på arbetsmarknaden. Det finns dock inga planer på
att vidta åtgärder som ger en mer strukturell och ihållande effekt, som att
påskynda harmoniseringen av den lagstadgade pensionsåldern för män och kvinnor
och att koppla den lagstadgade pensionsåldern till den förväntade livslängden,
vilket skulle bidra till att förlänga yrkeslivet och öka pensionssystemets
ekonomiska hållbarhet.
(11)
En komplex styrningsstruktur
och relativt starkt fokus på den stora och kostsamma sjukhussektorn motverkar
en effektiv resursallokering inom det österrikiska sjukvårdssystemet. Vissa
åtgärder har vidtagits för att reformera sjukvården och göra de offentliga
utgifterna mer kostnadseffektiva. De kanske dock inte är tillräckliga för att
ta itu med de strukturella bristerna i sektorn och det finns fortfarande ett
behov av mer ambitiösa mål för att övergå från sjukhusvård till öppen vård och
förbättra den förebyggande hälsovården, där de offentliga utgifterna ligger under
genomsnittet i EU. De aviserade åtgärderna för att stärka tillgången till
primärvård och utveckla integrerade vårdprogram för kroniska sjukdomar är
välkomna. Medlen för vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov, som
utökades till 2016 med ytterligare 650 miljoner euro och planeras utökas igen
till 2018 med 700 miljoner euro, erbjuder en tillfällig lösning för
finansiering av sådan vård och omsorg. Systemets ekonomiska hållbarhet kommer
att behöva uppmärksammas även efter denna period.
(12)
Österrikes skattesystem kännetecknas
fortfarande av höga skatter och sociala avgifter på arbete, i synnerhet för låginkomsttagare.
Skatten på arbete svarade 2012 för 24,7 % av BNP, och ligger därmed bland
de högsta inom EU. Socialförsäkringsavgifter och löneskatter utgör nästan 50 %
av bruttolönerna. Höga socialförsäkringsavgifter och skatter på ingångslöner
ger sannolikt svagare incitament att arbeta för personer med låg
inkomstpotential och för personer som inte tjänar huvudinkomsten i hushållet.
Det skattepaket som antogs nyligen omfattar begränsade åtgärder för att minska
skattetrycket på arbete men utnyttjar inte potentialen till en skatteväxling
mot skatteslag som är mindre tillväxthämmande, till exempel den periodiska
fastighetsskatten, där uppskattningarna av det beskattningsbara värdet är
föråldrade.
(13)
Den österriska arbetsmarknaden
fortsätter att uppvisa bra resultat och arbetslösheten är bland de lägsta i EU
(2013: 4,9 %). En åldrande befolkning och en potentiellt krympande
arbetskraft innebär emellertid framtida utmaningar som kommer att kräva bättre
användning av den underutnyttjade arbetsmarknadspotentialen hos äldre personer,
kvinnor och personer med invandrarbakgrund. Sysselsättningsgraden bland äldre
arbetstagare ligger fortfarande under genomsnittet i EU (44,9 % mot 50,3 %),
även om den har ökat med hela 15 procentenheter sedan 2000 och låg på
44,9 % 2013. Åtgärder för att begränsa förtida pensionering kommer att
genomföras under 2014 och ytterligare åtgärder för att öka incitamenten för ett
senare utträde ur arbetsmarknaden planeras. Trots det har äldre arbetstagare
fortfarande svårigheter att stanna kvar eller komma tillbaka in på
arbetsmarknaden. Personer med invandrarbakgrund möter fortfarande hinder på
arbetsmarknaden och arbetslösheten är betydligt högre i denna grupp, delvis på
grund av de bestående svårigheterna med att få kvalifikationer erkända.
Samtidigt utgör invandrare en allt större del av arbetsstyrkan. Även om
sysselsättningsgraden bland kvinnor är relativt hög på 70,8 % för 2013 ser
situationen betydligt sämre ut mätt i heltidsekvivalenter (55,6 % för
2012). Österrike har en av de högsta andelarna kvinnor i deltidstjänster och
koncentrationen av kvinnor i låglönetjänster är hög. Detta leder till att
landet har en av de största löneklyftorna mellan män och kvinnor i EU. Trots
att vissa åtgärder har vidtagits för att förbättra barnomsorg och vård och
omsorg för personer med långvarigt vårdbehov är tillgängligheten fortfarande
begränsad.
(14)
Enligt Pisastudien 2012 har Österrike förbättrat
utbildningsresultatet inom alla kategorier, men kunskaperna i läsförståelse
ligger fortfarande under genomsnittet i EU och elevernas socioekonomiska
bakgrund fortsätter att kraftigt påverka elevernas resultat. Målet om att
minska andelen elever med enbart grundskoleutbildning har överlag uppnåtts, men
den var tre gånger högre bland invandrarungdomar än bland övriga ungdomar (21,5
% mot 6,0 % för 2012). Österrike gör inte tillräckligt för att förebygga detta
och måste fortfarande ta fram en nationell strategi för att tillhandahålla
barnomsorg och förskoleverksamhet av hög kvalitet. Vissa reformer av olika
aspekter i skolsystemet, i synnerhet införandet av programmet för Neue
Mittelschule, pågår fortfarande eller har just antagits. Möjligheten för Neue
Mittelschule att mildra de negativa effekterna av att tidigt dela upp
eleverna i olika skoltyper efter fyra års grundskola för socialt mindre gynnade
elever och att förbättra inlärningsresultaten måste övervakas noggrant. Inom
den högre utbildningen medför det ökande antalet studerande större belastning
för både finanser och organisation, medan andelen utexaminerade fortfarande
ligger under EU-genomsnittet. Det är fortsatt viktigt att förbättra utbildningsresultatet
för att underlätta övergången från utbildning till arbete.
(15)
Det finns fortfarande stora
rättsliga hinder för företag eller enskilda individer som vill erbjuda sina
tjänster i Österrike. Lagstiftning som reglerar vissa yrken begränsar
bolagsformer och ställer krav gällande aktieinnehav, samtidigt som utövande av
vissa yrken förutsätter särskilda yrkeskvalifikationer och det är fortfarande
svårt att starta sektorsöverskridande tjänsteföretag. Kombinationen av dessa
krav skapar begränsningar för inträde till och utövande av fria yrken, vilket
hämmar konkurrensen. Vad gäller kravet på yrkeskvalifikationer medverkar
Österrike i den ömsesidiga utvärderingen av reglerade yrken på EU-nivå och har
uppdaterat sin databas över reglerade yrken som ett första steg till att bedöma
om kraven på yrkeskvalifikationer är motiverade och proportionerliga.
(16)
Kraven på offentliggörande i EU:s
upphandlingslagstiftning syftar till att säkerställa konkurrens och
likabehandling genom bättre information om kontraktsmöjligheter, vilket är en
avgörande förutsättning för marknadstillträde. Ökad konkurrens bland
anbudsgivarna ger i regel förmånligare erbjudanden för de upphandlande
enheterna, inbegripet stora prissänkningar. Värdet på
de anbudsinfordringar som de österrikiska myndigheterna offentliggör inom ramen
för EU:s upphandlingslagstiftning låg emellertid på 1,5 % av BNP och
6,6 % av de totala utgifterna för arbeten, varor och tjänster under 2012,
vilket är betydligt lägre än genomsnittet i EU på 3,4 % respektive
17,7 %. Den här situationen leder till höga kostnader för de österrikiska
skattebetalarna och för företag som går miste om affärsmöjligheter.
(17)
Trots att anslagen till
Österrikes federala konkurrensmyndighet har höjts är den fortfarande kraftigt
underbemannad i jämförelse med myndigheter av liknande eller mindre storlek i
andra medlemsstater. Den österrikiska marknaden för gods- och
passagerartransport på järnväg skulle gynnas av ytterligare ansträngningar för
att främja konkurrensen, i enlighet med rådets rekommendation från 2013.
(18)
Även om kapitaliseringen av
banksektorn över lag fortsatte att förbättras under 2013 förefaller större
insatser för att stärka kapitalbuffertarna vara motiverade med tanke på
bankernas riskprofiler. Under 2013 rekommenderade rådet Österrike att påskynda
omstruktureringen av nationaliserade eller delvis nationaliserade banker. Den
rättsliga ramen för avvecklingen av Hypo Alpe Adria ska läggas fram för
godkännande i parlamentet under sommaren. De organisatoriska förberedelserna
för inrättandet av ett kapitalförvaltningsbolag pågår för närvarande. Bolaget
förväntas inleda sin verksamhet under hösten. Österreichische Volksbanken AG
och avvecklingsenheten Kommunalkredit, KA Finanz fortsätter sin omstrukturering
respektive avveckling i linje med EU:s beslut om statligt stöd. Öppna och
beslutsamma steg för att slutföra omstruktureringen av nationaliserade banker
är nödvändiga för att säkerställa ekonomisk stabilitet och minska de negativa
effekterna på de offentliga finanserna.
(19)
Kommissionen har inom ramen för
den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Österrikes
ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella
reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar
finanspolitisk och socioekonomisk politik i Österrike utan också i vilken mån
EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka
den övergripande ekonomiska styrningen i Europeiska unionen genom att framtida
nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens
rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.
(20)
Mot bakgrund av denna bedömning
har rådet granskat Österrikes stabilitetsprogram och dess yttrande[8] återspeglas
särskilt i rekommendation 1 nedan.
(21)
Kommissionen har också inom den
europeiska planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i
euroområdet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer
till euroländerna. Österrike bör också se till att dessa rekommendationer
genomförs fullständigt och i tid.
HÄRIGENOM
REKOMMENDERAS Österrike att vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Stärka
de finanspolitiska åtgärderna 2014, till följd av korrigeringen av det alltför
stora underskottet, i ljuset av den framväxande klyftan på 0,5 % av BNP baserat
på kommissionens vårprognos 2014, vilken pekar på risken för en betydande
avvikelse från kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Avsevärt stärka den
finanspolitiska strategin 2015 för att säkerställa att det medelfristiga målet
nås och upprätthålls. Säkerställa att skuldkriteriet uppfylls så att den
offentliga skuldkvoten stadigt minskar. Rationalisera budgetrelationerna
ytterligare mellan olika nivåer inom den offentliga förvaltningen, exempelvis
genom förenklad förvaltningsorganisation och en koppling mellan tilldelning av
medel och utgiftsansvar.
2.           Förbättra pensionssystemets
hållbarhet på lång sikt, främst genom att driva på harmoniseringen av den
lagstadgade pensionsåldern för män och kvinnor och anpassa den lagstadgade
pensionsåldern till den förväntade livslängden. Övervaka genomförandet av de
senaste reformerna som begränsar tillgången till förtida pension. Fortsätta att
förbättra kostnadseffektivitet och hållbarhet inom hälso- och sjukvården och
systemet för vård och omsorg för personer med långvarigt vårdbehov.
3.           Minska den höga skattekilen
på arbete för låginkomsttagare genom att övergå till mindre tillväxthämmande
skatteslag såsom periodiskt återkommande fastighetsbeskattning, inbegripet
genom att uppdatera skattebasen. Stärka åtgärderna för att förbättra utsikterna
på arbetsmarknaden för personer med invandrarbakgrund, kvinnor och äldre
arbetstagare. Detta omfattar att ytterligare förbättra barnomsorgen och vården
och omsorgen för personer med långvarigt vårdbehov samt erkännandet av invandrares
kvalifikationer. Förbättra utbildningsresultaten, särskilt hos ungdomar
med invandrarbakgrund, genom att förbättra förskoleverksamheten samt minska de
negativa effekterna av tidig uppdelning i skolan. Förbättra den högre
utbildningens strategiska planering och stärka åtgärderna för minskade avhopp.
4.           Ta bort onödiga hinder för
tjänsteleverantörer, inklusive sådana gällande krav på rättslig form och
aktieägande samt för att starta sektorsövergripande tjänsteföretag. Se över
huruvida restriktioner för inträde till och utövande av fria yrken är
proportionerliga och motiverade av krav på allmänintresse. Undersöka orsaken
till det låga värdet på offentliga avtal som är öppna för upphandling inom
ramen för EU:s lagstiftning. Kraftigt utöka den federala konkurrensmyndighetens
resurser.
5.           Fortsätta att noggrant
övervaka omstruktureringen av nationaliserade eller delvis nationaliserade
banker och se till att denna process fortskrider effektivt.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 421 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 och
P7_TA(2014)0129.
[4]               EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.
[5]               C(2013) 8009 final.
[6]               COM(2013) 800 final.
[7]               COM(2013) 790 final.
[8]               Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

32000Y1213(01)

Rådets rekommendation av den 30 november 2000 till medlemsstaterna om Europols stöd till gemensamma utredningsgrupper som inrättas av medlemsstaterna

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 357 , 13/12/2000 s. 0007 - 0008

Rådets rekommendationav den 30 november 2000till medlemsstaterna om Europols stöd till gemensamma utredningsgrupper som inrättas av medlemsstaterna(2000/C 357/06)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONav följande skäl:(1) I artikel 30.2 a i Fördraget om Europeiska unionen uppmanas rådet att göra det möjligt för Europol att underlätta och stödja förberedelse av samt att främja samordning och utförande av särskilda utredningsinsatser från medlemsstaternas behöriga myndigheters sida, inklusive operativa insatser av gemensamma grupper som omfattar företrädare för Europol i en stödjande funktion.(2) I rekommendation 43 i slutsatserna från Europeiska rådets möte i Tammerfors den 15-16 oktober 1999 uppmanas till att det utan dröjsmål bildas gemensamma utredningsgrupper i enlighet med fördraget, som ett första steg i kampen mot narkotikahandel och människohandel samt terrorism. De regler som skall fastställas i detta avseende bör tillåta företrädare för Europol att när så är lämpligt delta i sådana grupper i en stödjande funktion.(3) Rådet antog den 29 maj 2000 akten om att i enlighet med artikel 34 i Fördraget om Europeiska unionen upprätta konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater(1) enligt vilken gemensamma utredningsgrupper får inrättas.(4) Medlemsstaterna kan redan nu inrätta gemensamma utredningsgrupper på bilateral eller multilateral grund.(5) Enligt konventionen om upprättandet av en europeisk polisbyrå (Europolkonventionen)(2) får Europol stödja de gemensamma utredningsgrupper som inrättas på bilateral eller multilateral grund.(6) Denna rekommendation utgör det första steget i genomförandet av rekommendation 43 i slutsatserna från Tammerfors.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaterna att med vederbörlig hänsyn till Europolkonventionen och tillämpningsföreskrifterna till denna fullt ut utnyttja möjligheterna att få stöd från Europol till de gemensamma utredningsgrupperna.Europol kommer att i enlighet med Europolkonventionen, särskilt artiklarna 3 och 4 i denna, genom de nationella enheterna stödja de gemensamma utredningsgrupperna, särskilt för följande syften och på följande sätt:- Att ställa Europols kunskaper om kriminella miljöer till de gemensamma utredningsgruppernas förfogande:Europol kan ställa sina kunskaper om kriminella miljöer till förfogande för medlemmar i de gemensamma utredningsgrupperna, i enlighet med konventionen som ger Europol möjlighet att bistå vid utredningar i medlemsstaterna genom att översända all relevant information till de nationella enheterna och bistå medlemsstaterna med råd om utredningsmetoder (också med hänsyn till det språkliga kunnandet inom Europol).- Att stödja samordningen av gemensamma utredningsgruppers operationer:Europol kan stödja medlemsstaterna när det gäller den centraliserade samordningen av gemensamma utredningsgruppers operationer i enlighet med Europolkonventionen som ger Europol möjlighet att underlätta informationsutbytet mellan medlemsstaterna.- Att ge de gemensamma utredningsgrupperna råd på det tekniska området:Europol kan ge medlemsstaterna råd om vilken utredningsteknik som bör användas i samband med en utredning av gränsöverskridande karaktär, i enlighet med Europolkonventionen som ger Europol möjlighet att ge råd om organisation och utrustning samt om tekniska och vetenskapliga polismetoder.- Att ge stöd vid brottsanalysen:Om det vid Europol redan finns ett analysregister över de brott som behandlas av den gemensamma utredningsgruppen kan medlemmarna i gruppen begära stöd av den berörda analysgruppen, under förutsättning att artikel 10.8 i Europolkonventionen efterlevs.För övrigt kan medlemmarna i den gemensamma utredningsgruppen, i enlighet med nämnda konvention, anmoda Europol om ett sakkunnigt yttrande om lämpligheten av att upprätta ett analysregister.Överföringen till Europol av uppgifter från arbetet i den gemensamma utredningsgruppen skall ske i enlighet med villkoren i artikel 10 i nämnda konvention. I motsatt riktning (från Europol till den gemensamma utredningsgruppen) får uppgifter från ett analysregister som har upprättats vid Europol överföras endast med analysgruppens samtycke i enlighet med artikel 10.8 i nämnda konvention.Det krävs inget förhandstillstånd för överföring till den gemensamma utredningsgruppens medlemmar av uppgifter från Europols gemensamma informationssystem via de behöriga nationella enheterna.Utfärdad i Bryssel den 30 november 2000.På rådets vägnarM. LebranchuOrdförande(1) EGT C 197, 12.7.2000, s. 1.(2) EGT C 316, 27.11.1995, s. 2.


				|

		52013DC0284

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Cypern att upphöra /* COM/2013/0284 final - 2013/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
i syfte att få situationen med ett alltför
stort offentligt underskott i Cypern att upphöra
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.7,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation, och
av följande skäl:
(1)       Enligt artikel 126 i
fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska medlemsstaterna undvika
alltför stora underskott i sina offentliga finanser.
(2)       Stabilitets- och
tillväxtpakten grundas på målet om sunda offentliga finanser, som ett sätt att
stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark varaktig tillväxt som kan
bidra till ökad sysselsättning.
(3)       Den 13 juli 2010 fastslog
rådet i enlighet med artikel 126.6 i EUF-fördraget att det förelåg ett alltför
stort underskott i Cypern[1]
och avgav en rekommendation, i enlighet med artikel 126.7 i EG-fördraget och
artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande
och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott,
för att korrigera det alltför stora underskottet senast 2012.
(4)       Den 27 januari 2011 drog
kommissionen slutsatsen att Cypern hade vidtagit effektiva åtgärder för att
följa rådets rekommendation av den 13 juli 2010 att nedbringa det offentliga
underskottet under referensvärdet 3 % av BNP och ansåg att det inte
krävdes några ytterligare steg i förfarandet vid alltför stora underskott.
(5)       Den 11 januari 2012
bekräftade kommissionen i ett andra meddelande att Cypern hade vidtagit
effektiva åtgärder för att följa rådets rekommendation av den 13 juli 2010 om
att få ned det offentliga underskottet under referensvärdet 3 % av BNP och
ansåg att det inte krävdes några ytterligare steg i förfarandet vid alltför
stora underskott.
(6)       Enligt artikel 3.5 i
förordning (EG) nr 1467/97 får rådet, på kommissionens rekommendation, besluta
att anta en ändrad rekommendation enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget, om
effektiva åtgärder har vidtagits och oväntade negativa ekonomiska händelser med
stora negativa effekter på de offentliga finanserna inträffar efter det att den
ursprungliga rekommendationen antagits. Sådana ekonomiska händelser ska bedömas
mot bakgrund av den ekonomiska prognos som låg till grund för rådets
rekommendation.
(7)       I enlighet med artikel 126.7
i EUF-fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 ska rådet
lämna rekommendationer till den berörda medlemsstaten i syfte att få
situationen med ett alltför stort underskott att upphöra inom en viss tid. I
rekommendationen ska den berörda medlemsstaten få högst sex månader på sig att
vidtaga effektiva åtgärder för att korrigera det alltför stora underskottet. I
rekommendationen om att korrigera ett alltför stort underskott ska rådet också
som ett riktmärke begära att årliga budgetmål uppnås som, på grundval av den
prognos som ligger till grund för rekommendationen, är förenliga med en årlig
förbättring av det strukturella saldot på minst 0,5 % av BNP, dvs. det
konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga
åtgärder.
(8)       På grundval av en fördjupad
granskning av den makroekonomiska utvecklingen i Cypern, med avseende på dess
karaktär, bakgrund och allvarlighetsgrad, konstaterade kommissionen i maj 2012
att Cypern hade drabbats av mycket allvarliga obalanser, särskilt när det
gäller utlandsställningen, de offentliga finanserna och finanssektorn, som
skyndsamt behövde åtgärdas. Situationen i den cypriotiska banksektorn sågs hota
hållbarheten i landets ekonomiska ställning. När det gäller de utrikes
affärerna har bytesbalansen uppvisat betydande och ihållande underskott, som
sammanhänger med en gradvis urholkning av pris- och kostnadskonkurrenskraften,
samtidigt som utlandsställningen befanns utgöra en källa till oro. Situationen
i den cypriotiska banksektorn ansågs vidare hota hållbarheten i landets
ekonomiska ställning. På det inrikes planet var den högt belånade privata
sektorn, med de icke-finansiella företagens utestående skuldnivåer och
hushållens mycket höga skuldsättning en källa till oro. Dessutom har de
offentliga finanserna börjat att visa årliga och ökande underskott även när
ekonomin återhämtade sig från en konjunkturnedgång, samtidigt som de insatser
som nyligen gjorts för att korrigera det alltför stora underskottet visade sig
möjligen vara otillräckliga. Den offentliga skulden har i stigande takt
överskridit det fördragsenliga tröskelvärdet och väntades öka kraftigt.
(9)       Den 10 juli 2012 riktade
rådet landspecifika rekommendationer till Cypern som bland annat baserades på
bedömningen av Cyperns nationella reformprogram och Cyperns stabilitetsprogram
för perioden 2012-2015. I den första rekommendationen uppmanas till ett strikt
genomförande av den finanspolitiska strategin under 2013 och åren därefter. Den
uppmanar också till en snabbare infasning av en tvingande flerårig budgetram
som vilar på bindande rättslig grund och har en korrigeringsmekanism. Denna ram
bör också förstärkas genom införandet av program- och resultatbudgetering. Med
tanke på inslag av ineffektivitet i skatteförvaltning och skatteuppbörd behöver
åtgärder antas för att förbättra efterlevnaden av skattelagstiftningen och
bekämpa skatteflykt.
(10)     Mot bakgrund av dessa svåra
ekonomiska och finansiella förhållanden lämnade de cypriotiska myndigheterna
den 25 juni 2012 en officiell begäran om ekonomiskt bistånd i form av ett lån
från Europeiska finansiella stabiliseringsfaciliteten/Europeiska
stabilitetsmekanismen, samt från IMF, i syfte att stödja en återgång till
hållbar tillväxt i ekonomin, säkerställa ett väl fungerande banksystem och
värna om den finansiella stabiliteten i Europeiska unionen och i euroområdet.
Den 27 juni 2012 uppmanade Eurogruppen kommissionen att i samarbete med ECB, de
cypriotiska myndigheterna och IMF enas om ett makroekonomiskt
anpassningsprogram, som även inbegriper finansieringsbehoven, och vidta
lämpliga åtgärder för att skydda den ekonomiska stabiliteten i den nuvarande
mycket svåra situationen med risk för spridningseffekter till följd av
turbulensen på marknaden för statsobligationer. Den 16 mars och den 25 mars
2013 nådde Eurogruppen en politisk överenskommelse med Cypern om ekonomiskt
bistånd och de centrala inslagen i ett program. Den 12 april 2013 ansåg
Eurogruppen att de nödvändiga inslagen i det makroekonomiska
anpassningsprogrammet var på plats för att starta de relevanta nationella
förfarandena för det formella godkännandet av Europeiska stabilitetsmekanismens
(ESM) finansiella stödfacilitet. Den 25 april 2013 antog rådet ett beslut
enligt artikel 136 i EUF-fördraget som innehöll de huvudsakliga inslagen i det
makroekonomiska anpassningsprogram som ska genomföras av Cypern. Den 26 april
2013 undertecknades ett samförståndsavtal mellan de cypriotiska myndigheterna
och kommissionen, som företräder ESM.
(11)     Mer än ett decennium av
varaktig och stark ekonomisk expansion i Cypern avstannade under 2009. Den
ekonomiska aktiviteten föll med 1¾ %, med svag inhemsk efterfrågan och en
ogynnsam omvärldsmiljö som kraftigt tyngde ned tillväxten. Den ekonomiska aktiviteten
återhämtade sig under 2010 med en real BNP-tillväxt på 1,1 % och med en
konstaterad tillväxt på 1,5 % under första halvåret 2011. Enligt
kommissionens vårprognos 2009, som låg till grund för rådets rekommendation av
13 juli 2010 i enlighet med artikel 126.7 i EUF-fördraget, väntades den
cypriotiska ekonomin år 2011 växa med 1,3%. Trots en mycket god turistsäsong
2011 drabbades återhämtningen av ett bakslag i form av den allvarliga olycka i
juli 2011 som förstörde elproduktionsanläggningen i Vasilico, vilken svarade
för hälften av den totala elproduktionen. Vidare resulterade avvecklingen av
mycket allvarliga privata och offentliga obalanser i den cypriotiska ekonomin i
en åtstramning av de finansiella och finanspolitiska förutsättningarna, vilket förstärkte
de negativa effekterna på den ekonomiska aktiviteten, orsakade en hög grad av
ekonomisk osäkerhet och ytterligare förvärrade det försämrade läget på
arbetsmarknaden. Den fortsatta svaga utvecklingen i den internationella
omgivningen omöjliggjorde att den externa efterfrågan kunde uppväga de negativa
effekterna på den inhemska efterfrågan. Detta resulterade i att det ekonomiska
tillväxtutfallet för 2011 blev 0,5 %, nästan en procentenhet lägre än i
kommissionens prognos vid tidpunkten för rådets rekommendation. År 2012 låg
utanför prognoshorisonten vid tidpunkten för den kommissionsprognos som låg
till grund för rådets rekommendation. Utifrån antagandet om att det negativa
produktionsgapet gradvis skulle komma att slutas antogs emellertid att tillväxten
2012 skulle bli högre än 2011. Enligt kommissionens senaste prognos beräknas
den reala BNP-tillväxten ha uppgått till -2,4 % år 2012.
(12)     Det offentliga underskottet
ökade till 6,3 % av BNP 2011 från 5,3 % 2010. Försämringen av budgetsaldot
inträffande trots de finanspolitiska konsolideringsåtgärderna i 2010 års
budgetlag och de tre paketen med ytterligare underskottsminskande åtgärder som
antogs under 2011, vilka visade sig vara otillräckliga för att hejda
försämringen av de offentliga finanserna. Den ovannämnda raden av ekonomiska
händelser, särskilt avvecklingen av mycket allvarliga obalanser inom både
privat och offentlig sektor i den cypriotiska ekonomin, bildar bakgrunden till
hur de offentliga finanserna utvecklats, inbegripet icke försumbara tillväxtssammansättningseffekter
och högre skuldfinansieringskostnader som en följd av att landet inte längre
hade tillgång till långsiktig marknadsfinansiering.
(13)     Enligt kommissionens senaste
prognos beräknas underskottet i de offentliga finanserna ha uppgått till
6,3 % av BNP år 2012. Detta beräknade underskottsutfall är betydligt sämre
än enligt tidigare prognoser från kommissionen, särskilt på grund av ett
betydande bortfall av både indirekta och direkta skatteintäkter (främst i form
av mervärdesskatt, bolagsskatt och sociala avgifter) och högre utgifter på
grund av ökande arbetslöshet och högre än väntad förtidspensionering. Jämfört
med kommissionens vinterprognos 2013 justerades 2012 års underskott upp med
omkring ½ % av BNP på grund av engångsutgifter som sammanhänger med
försäkringskostnader från explosionen vid elkraftverket Vasilico i juli 2011,
som ska betalas inom en fyraårsperiod men som bokföringsmässigt helt belastar
2012, liksom på grund av bokföringen av en kapitaltransferering för den upplupna
räntebetalningen på rekapitaliseringsobligationen för Cyprus Popular Bank.
(14)     Enligt kommissionens senaste
ekonomiska prognos uppgick det strukturella underskottet till 5,7 %
respektive 6,6 % av BNP under 2010 och 2011. Det förväntas uppgå till 6,6
% av BNP år 2012. I kommissionens prognos som låg till grund för rådets
rekommendation från juli 2010 angavs en genomsnittlig potentiell tillväxt på
cirka 1 % under anpassningsperioden. I kommissionens senaste ekonomiska
prognos anses nu den genomsnittliga potentiella tillväxten för åren 2011-2012
ha varit negativ (omkring -0,5 %) och beräknas förbli negativ under
perioden 2013-2016. Med en korrigering för nedrevideringen av den potentiella
produktionen sedan rådets rekommendation skulle den genomsnittliga finanspolitiska
ansträngningen under perioden 2011-2012 motsvara omkring 0,5 %. Den
uppskattade förändringen i det strukturella saldot påverkades emellertid också
allvarligt av oväntade inkomstbortfall på grund av lägre än beräknad slutlig
inhemsk efterfrågan och lägre import, samt av den kraftigare försämringen av
arbetsmarknaden. Detta ledde till betydande inkomstbortfall, särskilt av
indirekta skatter. När dessa effekter tas med i beräkningen uppskattas den
totala justerade finanspolitiska ansträngningen uppgå till omkring 2,4 %
av BNP i genomsnitt, klart över den begärda årliga finanspolitiska
ansträngningen under perioden 2011-2012 på minst 1 ½ % av BNP i rådets
rekommendation. Cypern kan därför anses ha vidtagit effektiva åtgärder i linje
med rådets rekommendation.
(15)     I budgetlagen för 2012 som
antogs den 16 december 2011 ingick en konsolideringsstrategi med tyngdpunkt i
utgiftssidan vars huvudinslag gällde i) de offentliganställdas egenavgifter för
sina pensioner kombinerat med en frysning av ersättningar i den bredare
offentliga sektorn under två år, ii) inkluderandet av nyanställda i den
offentliga sektorn i det allmänna pensionssystemet inom socialförsäkringsfonden
i stället för i det mer generösa pensionssystemet för offentliganställda, iii)
mer noggrant målinriktade sociala transfereringar, iv) nedskärningar i
offentliga utgiftsslag, v) en höjning av mervärdesskatten från 15 % till 17 %,
vi) en tillfällig skatt på privatanställdas och pensionärers höga inkomster
samt vii) en höjning av skattesatsen på beslutade utdelningar. I de ovan nämnda
finanspolitiska prognoserna ingår också konsolideringsåtgärder som de
cypriotiska myndigheterna vidtagit för den återstående delen av 2012 efter en
preliminär överenskommelse med programpartner om finanspolitiken i november
2012, särskilt en nedskärning i ersättningar till pensionärer och tjänstemän i
den offentliga sektorn i strikt och vidare bemärkelse. Sammanfattningsvis antog
Cypern konsolideringsåtgärder under 2011-2012 med en uppskattad direkt
underskottsminskande effekt på mer än 5 ½ % av BNP. Denna bedömning enligt
metoden ”nedifrån och upp” av de finanspolitiska konsolideringsåtgärder som
vidtogs under åren 2011-2012 bekräftar slutsatsen att effektiva åtgärder har
vidtagits av Cypern.
(16)     Den offentliga bruttoskulden
ökade till 71,1 % av BNP 2011, jämfört med beräknade 67,7 % av BNP i
kommissionens vårprognos 2010 som låg till grund för rådets rekommendation
enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget av den 13 juli 2010. Skuldutvecklingen kan
främst förklaras av högre än väntade underskottsutfall, lägre tillväxt än
väntat, och Cyperns svårigheter att får tillgång till finansiering på de
internationella marknaderna för att täcka sina finansieringsbehov, vilket ledde
till ökade lånekostnader. Dessa faktorer, tillsammans med regeringens medverkan
i rekapitaliseringen av en kommersiell bank i juni 2012, ledde till en ökning
av den offentliga skulden till cirka 85,8 % av BNP år 2012. Under de
kommande åren kommer den offentliga skulden oundvikligen att öka ytterligare,
vilket avspeglar den svaga tillväxten och de betydande finanspolitiska
finansieringsbehoven. Under perioden 2013-2014 kommer den offentliga skulden
att öka ytterligare efter mottagandet av det ekonomiska biståndet. Skuldkvoten
väntas kulminera på cirka 128 % av BNP 2015 för att därefter sjunka
tillbaka med stöd av varaktiga primära överskott och en återgång till en
positiv real BNP-tillväxt.
(17)     Med hänsyn till alla dessa
faktorer och särskilt den betydande försämringen av de offentliga finanserna
till följd av den kraftigare än väntade konjunkturnedgången och ekonomins
generellt sett svagare ställning jämfört med vad som förutsågs vid tidpunkten
för rådets ursprungliga rekommendation enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget
blir slutsatsen att en ny tidsfrist för korrigeringen av det alltför stora
underskottet i Cypern är motiverad. Beviljande av ytterligare fyra år för
korrigeringen av det alltför stora underskottet är nödvändigt mot bakgrund av
det beräknade avståndet till referensvärdet på 3 % av BNP vid slutet av
2012 och de negativa makroekonomiska förhållandena.
(18)     Enligt kommissionens senaste
ekonomiska prognos för nominell BNP-tillväxt, beräknas det primära saldot i de
offentliga finanserna visa ett underskott på 2,4 % av BNP 2013, ett
underskott på 4,3 % av BNP 2014, ett underskott på 2,1 % av BNP 2015
och ett överskott på 1,2 % av BNP 2016, medan det nominella underskottet i
de offentliga finanserna beräknas uppgå till 6,5 % av BNP 2013, 8,4 %
av BNP 2014, 6,3 % av BNP 2015 och 2,9 % av BNP 2016. För
övervakningsändamål, och med tanke på de cypriotiska myndigheternas begränsade
kontroll över räntebetalningar, anges målen för de offentliga finanserna i det
makroekonomiska anpassningsprogram som ska genomföras av Cypern i termer av
primärsaldo.
(19)     För att säkerställa en hållbar
korrigering av det alltför stora underskottet ska den lämpliga anpassningsbanan
fastställas och utvärderas på grundval av en samlad bedömning med hänvisning
till det strukturella saldot och med en årlig förbättring av det konjunkturrensade
saldot på minst 0,5 % av BNP som riktmärke. Full ut specificerade
konsolideringsåtgärder på motsvarande omkring 4 ¾ % av BNP under 2013 beräknas
resultera i en förbättring av det strukturella saldot med omkring 1,3 % av
BNP 2013. För 2014 uppgår de antagna konsolideringsåtgärderna till omkring 1 ¾
% av BNP och förväntas förbättra det strukturella saldot med 0,3 % av BNP under
2014 och därefter med 0,7 % av BNP 2015 och 1,8 % av BNP år 2016.
(20)     Anpassningen under perioden
2013-2016 innehåller åtgärder för att minska utgiftsökningstakten främst i den
offentliga lönebudgeten och vad gäller sociala trygghetsförmåner, och för att
öka offentliga inkomster särskilt genom att höja mervärdesskattesatser,
punktskatter, skatten på ränteinkomster, fastighetsskatten och bolagsskatten.
Konsolideringen av de offentliga finanserna bör upprätthållas på medellång sikt
genom att hålla tillbaka utgiftsökningar, förbättra skattestrukturen och
genomföra finanspolitiska strukturåtgärder.
(21)     Med beaktande av den betydande
ytterligare konsolideringen under 2013 och den ogynnsamma och högst osäkra
makroekonomiska situationen, bland annat till följd av införandet av
tillfälliga kapitalregleringar, det minskade förtroendet och instabiliteten i
finanssektorn, ansågs inte en tidigare skyldighet att vidta ytterligare
finanspolitiska konsolideringsåtgärder 2014 (utöver de åtgärder som beslutades
i december 2012 med verkan från och med den 1 januari 2014), vara lämplig. I
det ekonomiska och finansiella anpassningsprogrammet fastslås emellertid de
cypriotiska myndigheternas skyldighet att vara beredda att bevara programmets
mål genom att vidta ytterliggare åtgärder om inkomstutfallet blir sämre än
beräknat eller de sociala utgifterna högre än vad som beräknats, med beaktande
av negativa makroekonomiska effekter.
(22)     Det strukturella saldot 2014
väntas förbättras med 0,3 % av BNP på grundval av överenskomna
finanspolitiska konsolideringsåtgärder som kvarstår oförändrade jämfört med de
som fastställdes i utkastet till samförståndsavtal från november 2012. På
grundval av kommissionens senaste prognos understiger därför den uppskattade
strukturella korrigeringsansträngningen under 2014 något riktmärket om en årlig
minsta förbättring av det strukturella saldot på minst 0,5 % av BNP. Denna
grad av förbättring bör likväl anses vara godtagbar i det aktuella
exceptionella läget som kännetecknas av mycket osäkra makroekonomiska
förhållanden med väsentliga förändringar i faktisk och beräknad potentiell
produktionsvolym som gör uppskattningar av strukturellt saldo mer osäkra och i
ökad utsträckning föremål för tidsvariationer än under mer stabila
makroekonomiska förhållanden. Kommissionens vinterprognos 2013 beaktade
konsolideringsåtgärderna för 2014 och angav en förbättring av det konjunkturrensade
saldot under perioden 2013-2014 på cirka 1,4 % av BNP. Den mindre
förbättring av det strukturella saldot under 2014 som nu uppskattas — trots en
oförändrad uppsättning konsolideringsåtgärder — kan förklaras av i) en
försvagning av skattebasen i 2013 års åtgärder på inkomstsidan, vilket innebär
att en del av dessa åtgärder beräknas få lägre effekt 2014, ii) nedrevideringen
av effekterna på 2014 av vissa av de konsolideringsåtgärder som redan har
vidtagits på grund av de försämrade makroekonomiska förhållandena under hela
programperioden, iii) en beräknad minskad skatteuppbörd 2014 från vissa
skatteåtgärder, eftersom skatteinkomsterna (t.ex. indrivning av inkomstskatter
och mervärdesskatt) avhänger av den ekonomiska aktiviteten 2013 och (iv) på
grund av det faktum att den standardelasticitet som används för att fastställa
fördelningen mellan den konjunkturberoende komponenten och det strukturella
saldot kan leda till att den verkliga underliggande finanspolitiska
ansträngningen underskattas. Ett nerifrån-och-upp-perspektiv på diskretionära
konsolideringsåtgärder, post för post, är ett viktigt inslag i en bedömning av
den finanspolitiska inriktningen. Det kan, särskilt under högst osäkra
makroekonomiska förhållanden, ge en användbar kompletterande uppfattning om den
verkliga underliggande finanspolitiska ansträngningen. Storleken på de
finanspolitiska konsolideringsåtgärderna motsvarar i genomsnitt över 3 %
av BNP för åren 2013 och 2014. Även om den är betydande, blir motsvarande
förbättring av det strukturella saldot bara cirka ¾ % av BNP i genomsnitt.
(23)     Framsteg i genomförandet av
Cyperns åtaganden inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott
kommer att följas upp med jämna mellanrum. I den händelse inkomstutfallet blir
sämre av beräknat eller de sociala utgiftsbehoven högre än beräknade bör Cypern
vara berett att vidta ytterligare åtgärder för att kunna uppnå de
finanspolitiska målen.
(24)     Cypern uppfyller villkoren för
en förlängning av tidsfristen för att korrigera det alltför stora offentliga
underskottet, i enlighet med artikel 3.5 i förordning (EG) nr 1467/97 om
påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora
underskott.
HÄRIGENOM
REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
(1)
Cypern bör få situationen med det alltför stora offentliga
underskottet att upphöra senast 2016.
(2)
För att få ned det nominella offentliga
underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP senast 2016 bör Cypern
uppnå målen för det nominella offentliga underskottet på 6,5 % av BNP
2013, 8,4 % av BNP 2014, 6,3 % av BNP 2015, och 2,9 % av BNP år
2016.
(3)
I detta syfte bör Cypern strikt genomföra 2013 års
budgetlag och de överenskomna ytterligare konsolideringsåtgärderna, vilka bör
uppgå till minst 351 miljoner euro år 2013. Cypern bör till fullo genomföra de
finanspolitiska åtgärderna för 2014 som antogs i december 2012, vilka uppgår
till minst 270 miljoner euro 2014. Cypern bör månadsvis övervaka budgeteffekten
av vidtagna konsolideringsåtgärder och vara berett att upprätthålla de
finanspolitiska målen genom att vidta ytterligare åtgärder om inkomstutfallet
blir sämre än beräknat eller de sociala utgifterna högre än vad som beräknats,
med beaktande av makroekonomiska förhållanden.
(4)
Cypern bör upprätthålla finanspolitisk
konsolidering på medellång sikt, och närma sig sitt medelfristiga mål för de
offentliga finanserna om budgetbalans i strukturella termer, genom att hålla
tillbaka utgiftsökningstakten, förbättra skattestrukturen samt genomföra
finanspolitiska strukturåtgärder.
(5)
Rådets fastställer en tidsfrist på tre månader för
de cypriotiska myndigheterna att vidta effektiva åtgärder och, i enlighet med
artikel 3.4a i rådets förordning (EG) nr 1467/97, i detalj rapportera om den
konsolideringsstrategi som planeras för att uppnå målen.
Utöver den rapport som avses i rekommendation
5 och parallellt med det finansiella rekapitaliseringsprogrammet bör Cypern
kvartalsvis rapportera om de framsteg som görs för att genomföra dessa
rekommendationer liksom i ett särskilt kapitel i stabilitetsprogrammet, intill
dess det alltför stora underskottet fullt ut har korrigerats.
Denna
rekommendation riktar sig till Republiken Cypern.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EUT L 186, 20.07. 2012, s. 30.