Avis juridique important

|

32003H0179

Rådets rekommendation av den 7 mars 2003 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1989) (sjunde EUF) för räkenskapsåret 2001

Europeiska unionens officiella tidning nr L 071 , 15/03/2003 s. 0015 - 0015

Rådets rekommendationav den 7 mars 2003om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1989) (sjunde EUF) för räkenskapsåret 2001(2003/179/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av fjärde AVS-EG-konventionen, som undertecknades i Lomé den 15 december 1989 och ändrades genom det i Mauritius den 4 november 1995 undertecknade avtalet,med beaktande av rådets beslut 91/482/EEG av den 25 juli 1991 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska ekonomiska gemenskapen(1),med beaktande av det i Bryssel den 16 juli 1990 undertecknade interna avtalet om finansiering och administration av gemenskapens stöd(2), särskilt artikel 33.3 i detta,med beaktande av budgetförordningen av den 29 juli 1991 tillämplig på sjunde Europeiska utvecklingsfonden(3), särskilt artiklarna 69-77 i denna,med beaktande av rådets granskning av räkenskaperna och balansräkningen för Europeiska utvecklingsfondens (1989) (sjunde EUF) operationer till och med den 31 december 2001, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2001, tillsammans med kommissionens svar(4), ochav följande skäl:(1) I enlighet med artikel 3.33 i det interna avtalet skall kommissionen beviljas ansvarsfrihet för förvaltningen av Europeiska utvecklingsfonden (1989) (sjunde EUF) av Europaparlamentet på rådets rekommendation.(2) Kommissionens genomförande av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1984) (sjunde EUF) under räkenskapsåret 2001 har i sin helhet varit tillfredsställande.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1989) (sjunde EUF) för räkenskapsåret 2001.Utfärdad i Bryssel den 7 mars 2003.På rådets vägnarN. ChristodoulakisOrdförande(1) EGT L 263, 19.9.1991, s. 1.(2) EGT L 229, 17.8.1991, s. 288.(3) EGT L 266, 21.9.1991, s. 1.(4) EGT C 295, 28.11.2002, s. 289.


title: Rådets rekommendation av den 11 juli 2017 om Estlands nationella reformprogram 2017, med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2017

text:
               9.8.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 261/23

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 11 juli 2017
   om Estlands nationella reformprogram 2017, med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2017
   (2017/C 261/06)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, där Estland konstaterades vara en av de medlemsstater som inte skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet som Europeiska rådet godkände den 9–10 mars 2017. Den 21 mars 2017 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken för euroområdet (nedan kallad rekommendationen för euroområdet) (3).

               (2)

               Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Estland, i egenskap av en medlemsstat som har euron som valuta, se till att rekommendationen för euroområdet, som återspeglas i rekommendation 1, genomförs fullständigt och i tid.

               (3)

               Landsrapporten 2017 för Estland offentliggjordes den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Estland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (4)

               Estland lade fram sitt stabilitetsprogram för 2017 den 28 april 2017 och sitt nationella reformprogram för 2017 den 4 maj 2017. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (5)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa den bestämmelsen.

               (6)

               Estland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I stabilitetsprogrammet för 2017 sänkte regeringen det medelfristiga budgetmålet från ett strukturellt saldo till ett underskott på 0,5 % av BNP. Regeringen planerar att gå från ett överskott i de offentliga finanserna på 0,3 % av BNP 2016 till ett underskott på 0,5 % av BNP 2017 och 0,8 % av BNP 2018. Enligt uppskattningarna i stabilitetsprogrammet för 2017 motsvarar detta ett strukturellt överskott på 0,2 % av BNP 2017 och ett underskott på 0,5 % av BNP 2018, vilket ligger i linje med det medelfristiga budgetmålet. Baserat på det omräknade (5) strukturella saldot beräknas dock underskottet uppgå till 0,1 % av BNP 2017 och till 0,9 % av BNP 2018, vilket är under det nya medelfristiga budgetmålet. Enligt stabilitetsprogrammet för 2017 väntas den offentliga skuldkvoten fortfarande vara under 10 % av BNP 2017 och 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt för 2017 och 2018, medan det är gynnsamt för programmets senare år. Samtidigt finns det risker med antagandena om intäkter från de olika nya skatteåtgärder som träder i kraft 2018.

               (7)

               På grundval av kommissionens vårprognos 2017 beräknas det strukturella saldot nå ett underskott på 0,3 % av BNP 2017, vilket är över det medelfristiga budgetmålet. För 2018 rekommenderas det att Estland står fast vid det medelfristiga budgetmålet. Om politiken förblir oförändrad finns det risk för viss avvikelse från det kravet. Sammantaget anser rådet att Estland måste vara redo att vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnad under 2018.

               (8)

               Som en del av reformen av den lokala förvaltningen har Estland vidtagit åtgärder för att se till att det erbjuds tillgängliga och högkvalitativa offentliga tjänster, bland annat sociala tjänster på lokal nivå. Estland har bland annat antagit lagen om förvaltningsreform för att göra det lättare att skapa livskraftiga kommuner som kan finansiera sin egen verksamhet, att planera för tillväxt och utveckling och att erbjuda kvalitativa tjänster. Den frivilliga fasen av kommunsammanslagningarna är slutförd och lagen om social trygghet håller på att genomföras. Vissa viktiga åtgärder som behövs för att slutföra reformen av den lokala förvaltningen har fortfarande inte vidtagits. Översynen av kommunernas finansieringssystem kvarstår. Ytterligare lagstiftning om kommunernas och centralförvaltningens skyldigheter och uppgiftsfördelningen mellan dem är fortfarande under beredning. Att dessa förslag antas är avgörande för att kvalitativa offentliga tjänster ska kunna tillhandahållas inom utbildning, ungdomsarbete, hälsofrämjande och transporter.

               (9)

               Löneskillnaderna mellan könen i Estland minskade från 28,3 % under 2014 till 26,9 % under 2015, men den är fortfarande högst i unionen. Regeringen har vidtagit åtgärder för att ytterligare minska löneklyftan. Bland annat har en plan för social trygghet för 2016–2023 antagits och håller på att genomföras, med åtgärder mot könsuppdelningen på arbetsmarknaden och mot stereotypa föreställningar. Ändringen av jämställdhetslagen i syfte att ge yrkesinspektionerna i uppgift att närmare bevaka jämställdheten i den privata sektorn har ännu inte antagits. En översyn av systemet för föräldraledighet diskuteras för att det ska vara möjligt att utnyttja föräldraledigheten på ett mer flexibelt sätt. Ändringen av lagstiftningen har ännu inte antagits.

               (10)

               Inkomstskillnaderna i Estland är stora. Förhållandet mellan inkomsterna hos de rikaste 20 % av hushållen och de fattigaste 20 % steg från 5,4 under 2012 till 6,2 under 2015 och är nu den sjunde högsta i unionen. Den viktigaste anledningen ser ut att vara den stora lönespridningen till följd av en stark inkomstökning bland högutbildade. I absoluta tal har inkomsterna hos de fattigaste 10 % av hushållen släpat efter medianinkomstens ökning, vilket skapat problem med det sociala skyddsnätets tillräcklighet. En bidragande faktor är att förmånerna (särskilt pensioner och socialt bistånd) inte håller jämna steg med de ökade marknadsinkomsterna. Detta har även lett till att fattigdomsrisken gradvis ökat från 15,8 % under 2010 till 21,6 % under 2015. En betydande satsning har gjorts för att skapa ett mer progressivt skattesystem från och med 2018, särskilt för låginkomsttagare, genom att höja inkomstskattens grundavdrag.

               (11)

               Företagens utgifter för forskning, teknik och innovation ökade 2015 till 0,69 % men den sammanlagda nivån är under genomsnittet för unionen på 1,3 %. Andelen högteknologiska och kunskapsintensiva företag är begränsad och antalet nya doktorsexamina är lågt. Lönerna har under de senaste åren konsekvent ökat mer än produktiviteten, vilket påverkar vinsterna och därmed drar ned tillväxten i fråga om investeringar. Låga investeringar i teknisk utveckling kan leda till att mervärdet för export, särskilt av varor, ökar mindre än väntat och utgör en risk för produktionstillväxten. Uppdragsforskningen mellan forskare och företag ökade i volym 2015. Samarbetet mellan de två sektorerna är dock fortfarande begränsat, trots de åtgärder som regeringen har vidtagit. Estland har förbättrat företagsklimatet ytterligare, men utdragna insolvensförfaranden och återvinningsnivån för borgenärer med säkerhetsrätt hindrar investeringar. Ett projekt inleddes 2016 med målet att skapa ett bättre regelverk för insolvens som leder till ett snabbare och effektivare förfarande och till fler framgångsrika ansökningar. Ändringarna av regelverket har emellertid ännu inte antagits.

               (12)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen för 2017 gjort en omfattande analys av Estlands ekonomiska politik och redogjort för den i 2017 års landsrapport. Den har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2017, det nationella reformprogrammet för 2017 samt uppföljningen av de rekommendationer Estland har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Estland utan också huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (13)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2017 och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Estland att under 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.

               Fortsätta att föra en finanspolitik som är förenlig med kraven i den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten, vilket innebär att landet står fast vid det medelfristiga budgetmålet under 2018. Se till att det sociala skyddsnätet i högre grad tillgodoser behoven. Vidta åtgärder för att minska löneskillnaderna mellan kvinnor och män, särskilt genom ökad insyn i lönesättningen och en översyn av systemet för föräldraledighet.

               2.

               Främja privata investeringar i forskning, teknik och innovation, bland annat genom att vidta åtgärder för att stärka samarbetet mellan den akademiska världen och företagen.

      Utfärdad i Bryssel den 11 juli 2017.

            På rådets vägnar

         T. TÕNISTE

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUT C 92, 24.3.2017, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

32000H0417

2000/417/EG: Kommissionens rekommendation av den 25 maj 2000 om tillträde till accessnät (LLUB) - för att skapa ett konkurrenskraftigt och komplett utbud av elektroniska kommunikationstjänster, däribland bredbandiga multimedietjänster och snabba Internettjänster [delgivet med nr K(2000) 1259] (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 156 , 29/06/2000 s. 0044 - 0050

Kommissionens rekommendationav den 25 maj 2000om tillträde till accessnät (LLUB) - för att skapa ett konkurrenskraftigt och komplett utbud av elektroniska kommunikationstjänster, däribland bredbandiga multimedietjänster och snabba Internettjänster[delgivet med nr K(2000) 1259](Text av betydelse för EES)(2000/417/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 i detta, ochav följande skäl:(1) I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Lissabon den 23-24 mars 2000 påpekas att företag och medborgare måste ha tillgång till dels en kommunikationsinfrastruktur av världsklass till en rimlig kostnad, dels ett vittomfattande utbud av tjänster, om Europa till fullo skall kunna utnyttja den digitala kunskapsbaserade ekonomins tillväxt- och sysselsättningsskapande möjligheter, samt att medlemsstaterna, om detta skall kunna åstadkommas, tillsammans med kommissionen måste arbeta för att införa större konkurrens i accessnäten före slutet av år 2000 och för att ge tillträde till accessnäten, så att kostnaderna för att använda Internet kan sänkas väsentligt.(2) I Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät(1), ändrat genom direktiv 98/61/EG(2), särskilt artikel 4.2, artiklarna 7, 9 och 11 i detta, anges principer för tillträde till nät, inbegripet samlokalisering, och där ges de nationella tillsynsmyndigheterna befogenheter att utöva sitt ansvar i detta avseende.(3) I Europaparlamentets och rådets direktiv 98/10/EG av den 26 februari 1998 om tillhandahållande av öppna nätverk (ONP) för taltelefoni och samhällsomfattande tjänster för telekommunikation i en konkurrensutsatt miljö(3), särskilt artikel 16 i detta, fastställs villkor för särskild nätanslutning (nätaccess) i syfte att stimulera utvecklingen av nya typer av telekommunikationstjänster.(4) I rådets direktiv 92/44/EEG(4) av den 5 juni 1992 om tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbindelser, ändrat genom direktiv 97/51/EG(5) och kommissionens beslut 80/98/EG(6), särskilt artikel 8.2 i detta, fastställs villkor för tillhandahållande av förhyrda förbindelser.(5) I kommissionens direktiv 90/388/EEG(7), senast ändrat genom direktiv 1999/64/EG(8), särskilt artikel 4 c i detta, fastställs krav för fastställande av väl avvägda avgifter på en helt liberaliserad marknad.(6) Med accessnät avses den fysiska kopparledningen i det lokala nät, varmed t.ex. kundens kontor kopplas till operatörens lokala växelstation, koncentrator eller likvärdig anläggning. Som påpekas i kommissionens femte rapport om genomförandet av EU:s lagstiftning på telekommunikationsområdet(9), är accessnätet en av de minst konkurrensutsatta segmenten på den liberaliserade telemarknaden, eftersom nytillkomna operatörer inte har någon väl utbyggd alternativ nätinfrastruktur och med konventionell teknik inte kan mäta sig med stordriftsfördelarna och abonnenttäckningen hos de operatörer som har anmälts ha ett betydande inflytande på marknaden i fråga om fasta nät (hädanefter kallade anmälda operatörer). Detta beror på att operatörerna har byggt upp sina gamla accessnät med kopparledningar under lång tid och i skydd av monopolrättigheter, och att de kunnat finansiera sina investeringar genom sitt monopol på förhyrningsavgifterna.(7) Tillhandahållandet av nya nät med optisk fiber av hög kapacitet direkt till större användare är en särskild marknad som är under utveckling på konkurrensmässiga villkor med nya investeringar, och därför tas tillträde till accessnät med optisk fiber inte upp i denna rekommendation.(8) Det skulle inte vara lönsamt för nytillkomna operatörer att dubblera den befintliga dominerande operatörens kopparbaserade accessnätinfrastruktur i dess helhet, och det skulle heller inte kunna ske inom rimlig tid. Alternativ infrastruktur (exempelvis kabel-TV, satellitkommunikation och trådlösa accessnät) har inte lika hög funktionalitet eller är lika väl utbyggda.(9) Anmälda operatörer håller redan på att lansera sina egna bredbandiga tjänster med höghastighetsbitströmmar för uppkoppling till Internet i sina kopparledningsbaserade accessnät, men de kan komma att senarelägga införandet av vissa typer av DSL-teknik och DSL-tjänster i accessnät (DSL = Digital Subscriber Loop), om dessa skulle kunna ersätta deras nuvarande utbud. Alla sådana förseningar skulle ske på användarnas bekostnad. Tredje part bör därför få tillträde till den anmälda operatörens accessnät, i synnerhet - som det påpekas i punkt 5 i kommissionens rekommendation om prissättning av samtrafik över förhyrda förbindelser(10), för att bemöta användarnas behov av ett tillhandahållande av förhyrda förbindelser och snabb Internetuppkoppling på konkurrensmässiga villkor.(10) I enlighet med artikel 4.2 i direktiv 97/33/EG och artikel 16 i direktiv 98/10/EG skall anmälda operatörer tillgodose rimliga krav på nättillträde från nytillkomna operatörer, i synnerhet i fråga om gemensamt eller delat tillträde(11) till kopparledningen, och de bör sträva efter att komma överens om kommersiella och tekniska villkor. Enbart förekomsten av gemensamt tillträde till accessnät uppfyller dock inte alla marknadens krav, och därför bör anmälda operatörer också tillhandahålla tillträde med ensamrätt till accessnät(12), parallellt med gemensamt tillträde, för att konkurrensen skall öka och utbudet för alla slags användare förbättras, genom att låta marknaden besluta om vilken typ av tillträde som bäst tillgodoser kundernas behov.(11) Anmälda operatörer bör tillhandahålla information och tillträde till tredje part på samma villkor och med samma kvalitet som till sina egna avdelningar, eller till sina dotterbolag eller partner, och i detta syfte bör de anmälda operatörerna, under överinseende av de nationella tillsynsmyndigheterna, offentliggöra ett referensanbud om tillträde till accessnät inom en kort tidsfrist och helst på Internet, för att göra marknadsvillkoren mer överskådliga och icke-diskriminerande.(12) Även om handelsförhandlingar är den metod som föredras för att uppnå enighet om tekniska frågor och prisfrågor när det gäller tillträde till accessnät, visar erfarenheten att reglering i de flesta fall behövs på grund av obalansen i förhandlingsstyrka mellan den nytillkomna operatören och den anmälda operatören, och på grund av bristen på alternativ. Den nationella tillsynsmyndigheten får, i enlighet med artikel 9 i direktiv 97/33/EG och artikel 16.4 i direktiv 98/10/EG ingripa på eget initiativ för att lista faktorer, däribland prissättning, som är avsedda att åstadkomma driftskompatibilitet mellan tjänster, så långt det är möjligt höja den ekonomiska effektiviteten samt tillgodose slutanvändarnas önskemål.(13) Regler för kostnadsberäkning och prissättning i fråga om accessnät och tillhörande funktioner (exempelvis samlokalisering och kapacitet för förhyrd överföring) bör vara överskådliga, icke-diskriminerande och objektiva för att åstadkomma rättvisa villkor. Prissättningsreglerna bör vara sådana att den som tillhandahåller accessnätet kan täcka sina motiverade kostnader i detta avseende och få en rimlig avkastning. Prissättningsreglerna för accessnät bör förhindra snedvridning av konkurrensen, i synnerhet så att det inte förekommer någon form av prispress mellan priserna på den anmälda operatörens parti- och detaljhandelstjänster. I detta avseende anses det viktigt att rådfråga konkurrensmyndigheterna.(14) I direktiv 98/10/EG föreskrivs det att medlemsstaterna skall se till att rimliga ansökningar om anslutning till det fasta allmänt tillgängliga (publika) telefonnätet i en fast anslutningspunkt och tillgång till fasta allmänt tillgängliga telefonitjänster tillmötesgås av åtminstone en operatör. Om en kund beslutar sig för att sluta ett avtal med en ny operatör om ensamrätt att tillhandahålla tjänster genom tillträde med ensamrätt till ett accessnät, anses den anmälda operatören ha fullgjort sina skyldigheter enligt artikel 5 i direktiv 98/10/EG. Användare bör informeras till fullo om sådana villkor i sina avtal enligt artikel 10 i direktiv 98/10/EG, utan att det påverkar tillämpningen av gemenskapens lagstiftning om konsumentskydd.(15) I tillståndsdirektivet 97/13/EG föreskrivs användning av allmänna auktorisationer för teletjänster, utom på de villkor som anges i artikel 7 i det nämnda direktivet. Företag som använder DSL-teknik i uppdelade accessnät för att tillhandahålla tjänster till kunder bör få tillstånd i enlighet med direktiv 97/13/EG på grundval av den verksamhet som de bedriver och, i överensstämmelse med principen om teknisk neutralitet, bör inga särskilda reglerande restriktioner tillämpas på de tjänster som tillhandahålls på detta sätt. Auktoriserade operatörer av datanät eller taltelefoninät bör ha rätt att driva anmälda operatörers accessnät med gemensamt tillträde eller med tillträde med ensamrätt, utan ytterligare tillstånd eller restriktioner.(16) Kommissionen bör med jämna mellanrum se över denna rekommendation med hänsyn till marknadsutvecklingen och vunna erfarenheter, i synnerhet när det gäller prissättningsfrågor och innehållet i referensanbudet i bilagan.(17) Gemenskapens konkurrensregler skall tillämpas jämte denna rekommendation.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1Tillträde till accessnät1. Inom ramen för satsningen på en avancerad, harmoniserad och konkurrenskraftig marknad för elektronisk kommunikation med ett stort urval för användare av ett komplett utbud av kommunikationstjänster, däribland bredbandiga multimedietjänster och snabba Internettjänster, innehåller denna rekommendation villkor för hur operatörer av det fasta allmänt tillgängliga (publika) nätet, vilka av den nationella tillsynsmyndigheten utsetts ha betydande inflytande på marknaden (hädanefter kallade anmälda operatörer), skall ge nytillkomna operatörer tillträde till accessnät (LLUB, Local Loop Unbundling) och tillhörande funktioner i enlighet med direktiven 97/33/EG, 92/44/EG och 98/10/EG.2. Utan att det påverkar tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler rekommenderas det att erforderliga rättsliga och reglerande åtgärder antas i de medlemsstater där tillträde med ensamrätt ännu inte har genomförts, så att tillträde med ensamrätt till kopparledningen i anmälda operatörers accessnät kan föreskrivas senast den 31 december år 2000 enligt överskådliga, rättvisa, och icke-diskriminerande villkor.3. Det rekommenderade tillträdet med ensamrätt till anmälda operatörers accessnät får inte påverka skyldigheterna enligt ONP-direktiven 97/33/EG och 98/10/EG för anmälda operatörer att(13)- tillgodose begäran om andra former av tillträde, däribland gemensamt tillträde till accessnätet, i enlighet med artikel 4.2 i direktiv 97/33/EG och artikel 16 i direktiv 98/10/EG,- efterleva principen om icke-diskriminering vid användning av det fasta allmänt tillgängliga telefonnätet för att erbjuda bitströmstjänster med hög hastighet till tredje part på samma som sätt som för sina egna tjänster, i enlighet med artikel 16.7 i direktiv 98/10/EG.Lansering av nya tjänster4. Vid tillämpning av den princip om icke-diskriminering som gäller för anmälda operatörer enligt gemenskapens lagstiftning, rekommenderas att de nationella tillsynsmyndigheterna ser till att en anmäld operatör förser sina konkurrenter med samma funktioner och utrustning som den förser sig själv eller sina intressebolag med, till samma villkor och inom samma tidsfrister. Detta gäller i synnerhet lansering av nya tjänster i accessnät, tillträde till accessnät, tillgång till samlokaliseringsutrymme, tillhandahållande av förhyrd kapacitet för överföring för åtkomst av platser för samlokalisering, samt rutiner för beställningar, anskaffning, kvalitet och underhåll.Prissättning5. I syfte att undvika utdragna pristvister mellan nytillkomna operatörer och anmälda operatörer som skulle försena ett fullständigt genomförande av tillträdet till accessnät, rekommenderas att de nationella tillsynsmyndigheterna specificerar prissättningsmetoderna och de parametrar av betydelse som används för att beräkna priser. Om så är lämpligt får medlemsstaterna sätta de faktiska priserna i enlighet med gemenskapens lagstiftning(14), och för detta ändamål bör en konkurrensanalys utföras.6. Så länge som konkurrensnivån i accessnätet inte räcker till för att förebygga oskälig prissättning av tillträdet, rekommenderas att priserna för tillträdet sätts enligt principen om kostnadsorientering. I princip skulle ett framsynt förhållningssätt grundat på löpande kostnader(15) uppmuntra till rättvis och uthållig konkurrens och leda till alternativa incitament att investera. Om detta skulle kunna leda till snedvridningar av konkurrensen på kort sikt, exempelvis om den anmälda operatörens avgifter för slutanvändarna fortfarande är dåligt avvägda på grundval av löpande kostnader, rekommenderas dock att de nationella tillsynsmyndigheterna, i enlighet med förfarandet i punkt 5, fastställer den skäliga tidsfrist som krävs för att successivt anpassa priset för accessnäten till de löpande kostnaderna, samtidigt som man upprätthåller följsamhet med det kostnadssystem som används för att reglera tjänster på detaljhandelsmarknaden.7. I enlighet med principen om icke-diskriminering får de nationella tillsynsmyndigheterna, i de fall där de anmälda operatörerna redan tillhandahåller sina egna DSL-tjänster med hög hastighet med användning av tillträde till accessnät, kräva att konkurrenterna får tillträde till accessnäten till samma pris som den anmälda operatören tillämpar på sina egna DSL-tjänster. Denna icke-diskriminerande prissättningsregel skulle också kunna tillämpas på nytillkomna operatörers tillträde till tillhörande funktioner och utrustning, exempelvis samlokalisering och förhyrd kapacitet för överföring i det stamnät som den anmälda operatören använder för sina egna DSL-tjänster eller för DSL-tjänsterna hos dotterbolag eller intressebolag.8. För att skapa förtroende för en rättvis prissättning av utrustning och säkerställa att skyldigheterna om icke-diskriminering efterlevs, rekommenderas det att erforderliga och utförliga kostnadsredovisningar, däribland uppgifter om priser för interna överföringar i överensstämmelse med riktlinjerna i kommissionens rekommendation 98/322(16), görs tillgänglig för den nationella tillsynsmyndigheten, som i sin tur får göra den tillgänglig för berörda parter enligt ett sekretessavtal, varvid hänsyn bör tas till överväganden med avseende på kommersiell sekretess.9. Det rekommenderas att de nationella tillsynsmyndigheterna med jämna mellanrum gör en översyn av marknadsvillkoren för tillträde till accessnät, och vid behov anpassar prissättningsprinciperna och skyldigheterna samt avskaffar prisregleringen när marknaden väl erbjuder tillräcklig konkurrens och tillräckliga valmöjligheter. Denna översynsperiod bör tillkännages i förväg så att marknadsaktörerna kan förbereda sig.Tekniska villkor och samlokalisering10. Fysiskt tillträde bör tillhandahållas till varje möjlig anslutningspunkt för kopparledningen i accessnätet, där den nytillkomna operatören kan samlokalisera och ansluta sin egen nätutrustning och funktioner för att leverera tjänster till sina kunder, antingen i den lokala telestationen, koncentratorn eller i en likvärdig anläggning. I princip bör samlokaliseringsföretag tillåtas att placera ut all utrustning som krävs för tillträde till accessnätet i det tillgängliga samlokaliseringsutrymmet och att använda eller hyra överföringslänkar därifrån och upp till den nytillkomna operatörens point of presence (POP). Det rekommenderas att de nationella tillsynsmyndigheterna ser till att samlokaliseringsutrymme erbjuds till konkurrenter på ett sätt som är överskådligt, rättvist och icke-diskriminerande.11. När det gäller teknik och tjänster som används i accessnät med tillträde för andra, rekommenderas att de nationella tillsynsmyndigheterna ser till att alla restriktioner avsedda att skydda nätets integritet och, vad beträffar gemensamt tillträde till accessnätet, för att skydda taltelefonikanalen, är icke-diskriminerande och bygger på objektiva och i förväg fastställda kriterier, i enlighet med artikel 13.2 b i direktiv 98/10/EG. I enlighet med principen om teknisk neutralitet för tillträde till kopparledningsbaserade accessnät, bör inga ytterligare eller särskilda reglerande restriktioner tillämpas på de företag som använder ny DSL-teknik i accessnätet för att tillhandahålla tjänster till kunderna.Överskådlighet och samarbete12. För att förkorta tiden för nytillkomna operatörer att ta konkurrerande DSL-tjänster i bruk, rekommenderas att de nationella tillsynsmyndigheterna ser till att de anmälda operatörerna så snart som möjligt och helst på Internet, offentliggör ett referensanbud avseende tillträde med ensamrätt och gemensamt tillträde till accessnätet, med en beskrivning av erbjudanden och tillhörande villkor samt priser.Bilagan innehåller en vägledande förteckning över de punkter som skall tas med i referensanbudet för tillträde till accessnät.13. Det rekommenderas dessutom att de nationella tillsynsmyndigheterna ser till att följande information om kommunikationstjänster via accessnät finns lätt tillgänglig:- Tillståndsvillkor för operatörer.- Information för de användare som betjänas av operatörer som använder tillträde till accessnät, inbegripet alla avtalsvillkor, i synnerhet avgifter, användarnas rättigheter, kortaste abonnemangsperioder och aspekter på samhällsomfattande tjänster, uppsägning av tjänster samt förfaranden för reklamation och domstolsprövning.14. De nationella tillsynsmyndigheterna rekommenderas att inrätta nationella samordningsgrupper med berörda parter, däribland företrädare för användarna, som skall vidareutveckla kraven i punkterna 12 och 13, och fortlöpande ge råd om hur utförlig den information skall vara som skall offentliggöras i referensanbudet. Anmälda operatörer bör med jämna mellanrum rapportera till sin nationella tillsynsmyndighet om sitt genomförande av tillträdet till sina accessnät, och dessa rapporter bör innehålla statistik om punkterna i referensanbudet.15. Det rekommenderas att medlemsstaterna ser till att nationella samordningsgrupper uppmärksammar liknande åtgärder som vidtas i andra medlemsstater och i internationella organisationer av betydelse i sammanhanget. I syfte att förenkla samordningen rekommenderas att de nationella tillsynsmyndigheterna med jämna mellanrum rapporterar till ONP-kommittén om frågor som rör genomförandet av tillträde till accessnätet.Översyn16. Denna rekommendation, och då i synnerhet bilagan, kommer att ses över av kommissionen med hänsyn till marknadens utveckling, och kommer vid behov att uppdateras.Artikel 2Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 25 maj 2000.På kommissionens vägnarErkki Liikanenoch Mario MontiLedamöter av kommissionen(1) EGT L 199, 26.7.1997, s. 32.(2) EGT L 268, 3.10.1998, s. 37.(3) EGT L 101, 1.4.1998, s. 24.(4) EGT L 165, 19.6.1992, s. 32.(5) EGT L 295, 29.10.1997, s. 23.(6) EGT L 14, 20.1.1998, s. 27.(7) EGT L 192, 24.7.1990, s. 10.(8) EGT L 175, 10.7.1999, s. 39.(9) KOM(1999) 537.(10) Ännu ej offentliggjort i EGT.(11) "Delad användning av kopparledningen" möjliggör tillgång till den högfrekvensdel av spektrumet som inte används, för användning av begränsade ADSL-tjänster (dvs. med datahastigheter på upp till 8 Mbit/s), medan den anmälda operatören fortsätter att använda lågfrekvensdelen av spektrumet för att tillhandahålla bastjänster för taltelefoni i samma kopparledning. Internationella teleunionen (ITU) har utarbetat tekniska specifikationer för fullhastighets-ADSL - med hastigheter på upp till 8 Mbit/s till användaren (downstream) och 1 Mbit/s från användaren (upstream) - i sin rekommendation G.992.1. Detta inbegriper ett antal landsspecifika varianter som tar hänsyn till regionala skillnader i infrastrukturen för accessnätet. ADSL är som snabbast när avståndet är 4 km eller kortare. Anslutningen gör det även möjligt att tillhandahålla taltelefonitjänster på bandets grundfrekvens på samma linje. ITU har dessutom utarbetat en annan ADSL-lösning i sin rekommendation G.992.2, även känd som G.Lite, som är mycket enkel att använda i kundens lokaler eftersom den är splitter-less (den kräver ett mycket enkelt seriekopplat filter som separerar tal och data och inte förutsätter att någon ny ledning dras i kundens lokal). Hastigheterna ligger på upp till 1,5 Mbit/s till användaren (downstream) och 385 kbit/s från användaren (upstream). Vissa PC-leverantörer säljer redan PC-utrustning med integrerade G.Lite-ADSL-modem, vilket innebär att allmängiltiga standardlösningar kan lanseras i stor skala på marknaden för privata kunder.(12) Tillträde med ensamrätt till accessnätet ger den nytillkomna operatören ensam rättighet att använda hela det frekvensspektrum som finns tillgängligt i kopparledningen, vilket gör det möjligt att använda de mest innovativa och avancerade DSL-teknikerna och DSL-tjänsterna, dvs. datahastigheter på upp till 60 Mbit/s för VDSL-användare (Very high speed DSL - DSL med mycket hög hastighet). Inom ITU och ETSI håller man för närvarande på att standardisera VDSL.(13) Se även kommissionens meddelande om tillträde till accessnät (ännu ej offentliggjort i EGT).(14) Se fotnot 13.(15) Löpande kostnader är kostnaderna för att bygga upp en effektiv, modern och likvärdig infrastruktur och tillhandahålla sådana tjänster i dag.(16) Se metoder för genomförande av särredovisning av kostnader och redovisning med löpande kostnader i kommissionens rekommendation 98/322/EG (EGT L 141, 13.5.1998, s. 6).BILAGAVÄGLEDANDE FÖRTECKNING ÖVER PUNKTER SOM SKALL TAS MED I ETT REFERENSANBUD(1) FÖR TILLTRÄDE TILL ACCESSNÄT OCH SOM SKALL OFFENTLIGGÖRAS AV ANMÄLDA OPERATÖRERA. Villkor för tillträde till accessnät1. Delar av nät till vilka tillträde erbjudsI synnerhet följande delar innefattas:- Tillträde till kopparbaserade accessnät (kopparledning som slutar vid en lokal telestation) och undernät (kopparledning som går till en fjärrkoncentrator eller likvärdig anläggning) vid tillträde med ensamrätt.- Tillträde till frekvenser för annat än taltelefoni i accessnätet, vid gemensamt tillträde till accessnätet.- Tillträde till utrymme på platsen för den anmälda operatörens korskopplingsskåp (MDF site) för anslutning av DSL-accessmultiplexorer (DSLAM) och liknande typer av utrustning till den anmälda operatörens accessnät.2. Tillgänglighet: Alla uppgifter av betydelse om accessnätets arkitektur, information om var de fysiska platserna för tillträde finns samt förekomst av partvinnade koppartrådar i bestämda delar av nätet.3. Tekniska villkor: Tekniska egenskaper hos de partvinnade koppartrådarna i accessnätet; längder, tråddiametrar, pupinboxar och T-avslutningar; rutiner för provning och konditionering av linjer. Specifikationer för DSL-utrustning, splitters etc., med uppgift om aktuella internationella standarder eller rekommendationer; spektrumbegränsningar och krav på elektromagnetisk kompatibilitet vilka är avsedda att förebygga störningar med andra system.4. Leveransrutiner: Undersökningar av linjer för specifik DSL-teknik, rutiner för beställningar och anskaffning, restriktioner i fråga om användning.B. Samlokaliseringstjänster5. Information om platser för samlokalisering: I synnerhet exakta angivelser(2) av var den anmälda operatörens aktuella platser är belägna, inbegripet växelstationer, korskopplingsstationer (MDF), koncentratorer, och fjärranslutna fördelningspunkter såsom registerskåp på gatan, fördelningsskåp utomhus och under jord. Specificering av den eller de webbplatser där en uppdaterad platsförteckning finns. Tillgång till alternativ om fysisk samlokalisering inte finns tillgänglig.6. Samlokaliseringsalternativ vid de platser som anges i punkt 5 ovan: Typ av tillgänglig samlokalisering (exempelvis gemensam, skyddad/oskyddad, fysisk eller virtuell); tillgång till el och luftkonditionering på dessa platser; regler för uthyrning i andra hand av samlokaliseringsutrymmet.7. Utrustningens egenskaper: Eventuella restriktioner för utrustning som kan samlokaliseras.8. Säkerhetsfrågor: Åtgärder som de anmälda operatörerna vidtar för att sörja för säkerheten på sina platser, villkor för konkurrerande operatörers tillgång till lokalerna för att felsöka och åtgärda serviceproblem.9. Arbetsskyddsnormer: (I princip bör de arbetsskyddsnormer som den befintliga dominerande operatören och dess partner använder anses som tillfredsställande för konkurrerande operatörers utrustning).10. Inspektioner: Villkor för konkurrerande operatörer och nationella tillsynsmyndigheter när det gäller inspektion av platser där fysisk samlokalisering förekommer, eller platser där samlokalisering har nekats på grund av kapacitetsbrist.C. Driftstödsystem11. Villkor för tillgång till den anmälda operatörens driftstödsystem (OSS, Operational Support System), informationssystem eller databaser för förbeställning, anskaffning, order, beställning av underhåll och reparation samt fakturering.12. I princip bör de delar av driftstödsystemen (OSS) som anges ovan omfatta tillgång till all information om nätprestanda, även om huruvida ett visst nät har kapacitet för avancerade tjänster.D. Leveransvillkor13. Tidsfrister: Frist för svar vid begäran om leverans av tjänster och funktioner, samt avtalsenlig kompensation om dessa frister inte hålls, serviceavtal, rutiner för åtgärdande av fel och s.k. eskalering.14. Specificerade priser för varje egenskap, funktion, och utrustning som nämns ovan, inbegripet engångsbetalningar och löpande abonnemangsbetalningar.(1) Ett referensanbud för tillträde till accessnätet innefattar grundläggande teknisk infrastruktur, inbegripet de villkor och priser som erbjuds marknadsaktörerna.(2) Tillgången till denna information kan vara begränsad till enbart berörda parter för att undvika problem med avseende på den allmänna säkerheten.


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2015/682 av den 29 april 2015 om övervakning av förekomsten av perklorat i livsmedel (Text av betydelse för EES)

text:
               30.4.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 111/32

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2015/682
   av den 29 april 2015
   om övervakning av förekomsten av perklorat i livsmedel
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Perklorat förekommer naturligt i miljön i form av nitrat- och kaliumkarbonatfyndigheter, och kan även bildas i atmosfären och förekomma i form av utfällning i mark och grundvatten. Det förekommer även i form av föroreningar från omgivningen vid användning av gödningsmedel som innehåller nitrat, från tillverkning, användning och bortskaffande av ammoniumperklorat, som förekommer i raketbränsle, sprängämnen, fyrverkeripjäser, facklor och uppblåsningsanordningar för krockkuddar, samt i andra typer av industriprocesser. Perklorat kan även bildas genom nedbrytning av natriumhypoklorit vid desinfektion av vatten och kan då förorena vattenkällan. Vatten, jord och gödningsmedel betraktas som potentiella källor till perkloratkontaminering av livsmedel.

               (2)

               Panelen för främmande ämnen i livsmedelskedjan (nedan kallad panelen) hos Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) har avgett ett vetenskapligt yttrande om folkhälsoriskerna på grund av förekomsten av perklorat i livsmedel (1). Panelen konstaterade att kronisk exponering för perklorat via kosten kan innebära en hälsorisk, särskilt för storkonsumenter med mild till måttlig jodbrist i de yngre åldersgrupperna. Dessutom är det möjligt att korttidsexponering för perklorat kan vara en hälsorisk för ammade spädbarn och småbarn med lågt jodintag.

               (3)

               För att ha underlag för en säkrare riskbedömning, rekommenderar panelen att mer information samlas in om förekomsten av perklorat i livsmedel i Europa, särskilt vad gäller grönsaker, modersmjölksersättning, mjölk och mejeriprodukter. Höga nivåer har konstaterats i gurkväxter och bladgrönsaker, speciellt sådana som odlas i växthus eller genom skyddad odling. Det saknas uppgifter om förekomsten av perklorat i livsmedel, särskilt vad gäller livsmedel provtagna efter den 1 september 2013. Vid analys av förekomsten av perklorat i dricksvatten bör, om möjligt, även sådant dricksvatten inkluderas som inte omfattas av definitionen av livsmedel i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 (2). Riskreducerande åtgärder har vidtagits från och med den 1 september 2013 och uppgifterna om perklorat i de prover som har tagits därefter återspeglar bättre den nuvarande förekomsten av perklorat i livsmedel och principen om så låg halt som rimligt möjligt när god praxis (t.ex. användning av gödningsmedel med låg perkloratnivå) tillämpas.

               (4)

               Det är därför lämpligt att rekommendera övervakning av förekomsten av perklorat i livsmedel.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna bör, med livsmedelsföretagarnas aktiva deltagande, övervaka förekomsten av perklorat i livsmedel, och särskilt i

                           a)

                           frukt och grönsaker samt bearbetade produkter innehållande dessa, inklusive juicer,

                           b)

                           livsmedel för särskilda näringsändamål avsedda för spädbarn och småbarn enligt definitionen i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 609/2013 (3),

                           c)

                           torkade örter och kryddor, te, örtte och fruktte, samt

                           d)

                           drycker, inklusive dricksvatten.

               2.

               För att säkerställa att proverna är representativa för det provtagna partiet ska medlemsstaterna följa provtagningsmetoderna i bilagan till kommissionens förordning (EG) nr 1882/2006 (4) för bladgrönsaker och del B i bilagan till kommissionens förordning (EG) nr 333/2007 (5) för andra livsmedel som omfattas av förordning (EG) nr 333/2007.

               3.

               Följande analysmetod ger tillförlitliga resultat:
               ”Quick Method for the Analysis of Residues of numerous Highly Polar Pesticides in Foods of Plant Origin involving Simultaneous Extraction with Methanol and LC-MS/MS Determination (QuPPe-Method) (version 7.1).” Metoden finns att ladda ner på http://www.crl-pesticides.eu/library/docs/srm/meth_QuPPe.pdf
               Även artikeln ”Analysis of Perchlorate in Food Samples of Plant Origin Applying the QuPPe-Method and LC-MS/MS” bör konsulteras. I denna anges hur perklorat i egenskap av förorening från omgivningen kan integreras med den ovan nämnda QuPPe-metoden som påvisar flera resthalter. Artikeln finns att ladda ner på http://www.analytik-news.de/Fachartikel/Volltext/cvuase2.pdf
               Målet bör vara en kvantifieringsgräns på högst 2 μg/kg vid analys av perklorat i livsmedel för spädbarn och småbarn, 10 μg/kg i andra livsmedel och 20 μg/kg i torkade örter, kryddor, te, örtte och fruktte.

               4.

               Medlemsstaterna bör, med livsmedelsföretagarnas aktiva deltagande, utföra undersökningar för att identifiera de faktorer som resulterar i förekomsten av perklorat i livsmedel. Det är särskilt lämpligt att analysera förekomsten av perklorat i gödningsmedel, jord samt bevattnings- och produktionsvatten i situationer där dessa faktorer är relevanta.

               5.

               Medlemsstaterna bör se till att analysresultaten regelbundet, men senast i slutet av februari 2016, lämnas till Efsa i Efsas format för inlämning av data som följer Efsas vägledning om standardiserad provbeskrivning (Standard Sample Description, SSD) för livsmedel och foder (6) och Efsas ytterligare särskilda rapporteringskrav.

      Utfärdad i Bryssel den 29 april 2015.

            På kommissionens vägnar

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  ”Scientific Opinion on the risks to public health related to the presence of perchlorate in food, in particular fruits and vegetables”, The EFSA Journal, vol. 12(2014):10, artikelnr 3869, [106 s.], doi:10.2903/j.efsa.2014.3869.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002 om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet (EGT L 31, 1.2.2002, s. 1).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 609/2013 av den 12 juni 2013 om livsmedel avsedda för spädbarn och småbarn, livsmedel för speciella medicinska ändamål och komplett kostersättning för viktkontroll och om upphävande av rådets direktiv 92/52/EEG, kommissionens direktiv 96/8/EG, 1999/21/EG, 2006/125/EG och 2006/141/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/39/EG och kommissionens förordningar (EG) nr 41/2009 och (EG) nr 953/2009 (EUT L 181, 29.6.2013, s. 35).

      (4)  Kommissionens förordning (EG) nr 1882/2006 av den 19 december 2006 om provtagnings- och analysmetoder för offentlig kontroll av nitrathalten i livsmedel (EUT L 364, 20.12.2006, s. 25)

      (5)  Kommissionens förordning (EG) nr 333/2007 av den 28 mars 2007 om provtagnings- och analysmetoder för offentlig kontroll av halten av bly, kadmium, kvicksilver, oorganiskt tenn, 3-MCPD och polycykliska aromatiska kolväten i livsmedel (EUT L 88, 29.3.2007, s. 29).

      (6)  http://www.efsa.europa.eu/en/datex/datexsubmitdata.htm


title: Eftas övervakningsmyndighets rekommendation nr 65/04/KOL av den 31 mars 2004 om ett samordnat program för offentlig kontroll av foder för 2004

text:
               19.5.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 126/59

      EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETS REKOMMENDATION

   nr 65/04/KOL
   av den 31 mars 2004
   om ett samordnat program för offentlig kontroll av foder för 2004
   EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), särskilt artikel 109 och protokoll 1 till detta,
   med beaktande av avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, särskilt artikel 5.2 b och protokoll 1 till detta,
   med beaktande av den rättsakt som det hänvisas till i punkt 31a i kapitel II i bilaga I till EES-avtalet (rådets direktiv 95/53/EG av den 25 oktober 1995 om fastställande av principerna för organisationen av officiell kontroll på djurfoderområdet) (1), ändrad och anpassad till EES-avtalet genom protokoll 1 till detta, särskilt artikel 22.3 i denna, och
   av följande skäl:

               (1)

               För att Europeiska ekonomiska samarbetsområdet skall fungera väl är det nödvändigt att upprätta samordnade program för foderkontroll inom EES för att förbättra det harmoniserade genomförandet av EES-staternas offentliga kontroll.

               (2)

               Programmens tyngdpunkt bör ligga på efterlevnad av gällande lagstiftning enligt EES-avtalet och på skydd av människors och djurs hälsa.

               (3)

               När nationella program och samordnade program genomförs samtidigt kan resultaten ge upplysningar och erfarenheter som framtida kontrollverksamhet och lagstiftning kan grundas på.

               (4)

               Även om det i den rättsakt som det hänvisas till i punkt 33 i kapitel II av bilaga I till EES-avtalet (direktiv 2003/100/EG av den 31 oktober 2003 om ändring av bilaga I till Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/32/EG om främmande ämnen och produkter i djurfoder) (2) fastställs högsta tillåtna halter av aflatoxin B1 i foder, finns det inga bestämmelser i gällande lagstiftning för andra mykotoxiner, t.ex. okratoxin A, zearalenon, deoxynivalenol och fumonisin. Om man samlade in uppgifter om förekomsten av dessa mykotoxiner genom stickprov, skulle det ge värdefull information som kunde tjäna som underlag för en bedömning av situationen med tanke på framtida lagstiftning. Dessutom är vissa foderråvaror, t.ex. spannmål och oljeväxtfrön särskilt utsatta för kontaminering med mykotoxiner på grund av förhållandena vid skörd, lagring och transport. Eftersom mykotoxinkoncentrationen växlar från år till år, är det lämpligt att samla in uppgifter från flera år efter varandra för alla de nämnda mykotoxinerna.

               (5)

               Tidigare kontroller av förekomsten av antibiotika och koccidiostatika i vissa foder, där dessa ämnen inte är tillåtna, tyder på att det fortfarande sker överträdelser i detta avseende. Förekomsten är så frekvent och ärendet så känsligt att det är rimligt att fortsätta kontrollerna.

               (6)

               Norges och Islands deltagande i programmen inom tilllämpningsområdet för bilaga II i denna rekommendation om ämnen som inte får användas som fodertillsatser måste bedömas med hänsyn till deras undantag från kapitel II i bilaga I till EES-avtalet.

               (7)

               Det är viktigt att se till att den begränsning av användningen av foderråvaror av animaliskt ursprung i foder, fastlagd i EES-lagstiftningen, verkligen tillämpas.

               (8)

               Fallet med kontamineringen av foder- och livsmedelskedjan med medroxyprogesteronacetat visade hur viktigt valet av råvaror är för fodersäkerheten. Vissa ingredienser i foder är biprodukter från livsmedelsindustrin eller andra branscher eller kommer från utvinning av mineraler. Källan till foderråvaror med industriellt ursprung och de bearbetningsmetoder som tillämpas på dem kan vara av särskilt intresse för produktsäkerheten. Den här aspekten bör därför de behöriga myndigheterna beakta vid kontrollerna.

               (9)

               De åtgärder som föreskrivs i detta beslut är förenliga med yttrandet från Eftas växt- och djurfoderkommitté som biträder Eftas övervakningsmyndighet.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA I EFTA FÖLJANDE.

               1.

               Att under 2004 genomföra ett samordnat kontrollprogram för att undersöka följande:

                           a)

                           Koncentrationen av mykotoxiner (aflatoxin B1, okratoxin A, zearalenon, deoxynivalenol och fumonisiner) i foder och därvid lämna uppgift om analysmetoder. Provtagningsmetoderna skall omfatta både stickprov och riktad provtagning. I det senare fallet skall proven vara foderråvaror som misstänks innehålla höga koncentrationer av mykotoxiner, t.ex. spannmål, oljeväxtfrön, oljehaltiga frukter, produkter och biprodukter till dessa samt foderråvaror som lagrats länge eller transporterats till havs över långa avstånd. Resultaten av kontrollerna skall redovisas med hjälp av mallen i bilaga I.

                           b)

                           Vissa medicinskt verksamma ämnen, oberoende av om de får användas som fodertillsatser för vissa djurarter och kategorier eller inte, som förekommer i förblandningar som inte innehåller läkemedel eller i foderblandningar där dessa medicinskt verksamma ämnen inte är tillåtna. Kontrollerna skall inriktas på dessa medicinskt verksamma ämnen i förblandningar och foderblandningar, om den behöriga myndigheten anser att det finns större möjlighet att finna oegentligheter. Resultaten skall redovisas med hjälp av mallen i bilaga II.

                           c)

                           Genomförande av restriktioner för framställning och användning av foderråvaror av animaliskt ursprung enligt bilaga III.

                           d)

                           Förfaranden som tillämpas av dem som tillverkar foderblandningar för att välja ut och bedöma anskaffningen av foderråvaror av industriellt ursprung och för att garantera sådana ingrediensers kvalitet och säkerhet enligt bilaga IV.

               2.

               Redovisa resultaten av det samordnade kontrollprogrammet enligt punkt 1 i ett särskilt kapitel i den årsrapport om kontrollverksamheten som skall överlämnas till Eftas övervakningsmyndighet den 1 april 2005 i enlighet med artikel 22.2 i direktiv 95/53/EG och den senaste versionen av den harmoniserade rapporteringsmodellen.

      Utfärdad i Bryssel den 31 mars 2004.

            På Eftas övervakningsmyndighets vägnar

         Bernd HAMMERMAN

            Ledamot av kollegiet

         Niels FENGER

            Direktör

      (1)  EGT L 265, 8.11.1995, s. 17. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/46/EG (EGT L 234, 1.9.2001, s. 55).

      (2)  EGT L 140, 30.5.2002, s. 10. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2005/8/EG (EUT L 27, 29.1.2005, s. 44).

      BILAGA I
      Koncentration av vissa mykotoxiner (aflatoxin B1, okratoxin A, zearalenon, deoxynivalenol, fumonisiner) i foder
      Enskilda resultat av alla prover; mall till de rapporter som avses i punkt 1a

                  Foder

                  Provmetod (stickprov eller fokuserad provtagning)

                  Slag och koncentration av mykotoxiner (μg/kg för foder med en fuktighetshalt på 12 %)

                  Slag

                  Ursprungsland

                  Aflatoxin B1

                  Ochratoxin A

                  Zearalenon

                  Deoxynivalenol

                  Fumonisiner (1)

            Den behöriga myndigheten skall också uppge

                  —

                  vilka åtgärder som vidtas då den högsta tillåtna halten av aflatoxin B1 överskrids,

                  —

                  tillämpade analysmetoder, och

                  —

                  detektionsgränser.

         (1)  Fumonisinkoncentrationen omfattar den totala fumonisinhalten av B1, B2 och B3.

      BILAGA II
      Förekomst av vissa ämnen som inte är tillåtna som fodertillsatser
      Vissa antibiotika, koccidiostatika och andra ämnen får förekomma som tillsatser i förblandningar och foderblandningar för vissa djurarter och kategorier, när de är tillåtna enligt den rättsakt som det hänvisas till i punkt 1 i kapitel II i EES-avtalet (rådets direktiv 70/524/EEG av den 23 november 1970 om fodertillsatser (1)).
      Förekomsten av icke-tillåtna ämnen i foder innebär en överträdelse.
      De ämnen som skall kontrolleras skall väljas bland följande:

                  1.

                  Ämnen som är tillåtna som fodertillsatser för endast vissa djurarter eller kategorier:

                              avilamycin

                              dekokinat

                              diclazuril

                              flavofosfolipol

                              halofuginon hydrobromid

                              lasalocid A natrium

                              maduramicinammonium alfa

                              monensinnatrium

                              narasin

                              narasin – nicarbazin

                              robenidin hydroklorid

                              salinomycinnatrium

                              semduramicinnatrium

                  2.

                  Ämnen som inte längre är tillåtna som fodertillsatser:

                              amprolium

                              amprolium/etopabat

                              arprinocid

                              avoparcin

                              carbadox

                              dimetridazol

                              dinitolmid

                              ipronidazol

                              metiklorpindol

                              metiklorpindol/metylbensokvat

                              nicarbazin

                              nifursol

                              olakvindox

                              ronidazol

                              spiramycin

                              tetracyklin

                              tylosinfosfat

                              virginiamycin

                              zinkbacitracin

                              andra antimikrobiella ämnen

                  3.

                  Ämnen som aldrig varit tillåtna som fodertillsatser:
                  andra ämnen

            Enskilda resultat av alla icke-överensstämmande prov – mall till de rapporter som avses i punkt 1b

                  Slag av foder
                  (djurart och kategori)

                  Upptäckt ämne

                  Halt

                  Anledning till överträdelsen (2)

                  Åtgärd

            Den behöriga myndigheten skall också uppge:

                  —

                  det totala antalet prover,

                  —

                  namn på de ämnen som undersökts,

                  —

                  tillämpade analysmetoder, och

                  —

                  detektionsgränser.

         (1)  EGT L 270, 14.12.1970, s. 1.

         (2)  Skäl till förekomsten av det icke-tillåtna ämnet i fodret enligt en undersökning som utförts av den behöriga myndigheten.

      BILAGA III
      Restriktioner för framställning och användning av foderråvaror av animaliskt ursprung
      Utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 3–13 och 15 i direktiv 95/53/EG skall Eftastaterna under 2004 genomföra ett samordnat kontrollprogram för att fastställa om de restriktioner har följts som införts när det gäller produktion och användning av produkter av animaliskt ursprung i foder.
      För att säkerställa att förbudet mot utfodring av vissa djur med bearbetat animaliskt protein enligt bilaga IV till den rättsakt som det hänvisas till i punkt 7, 1, 12 i kapitel I i bilaga I till ESS-avtalet (Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 999/2001 av den 22 maj 2001 om fastställande av bestämmelser för förebyggande, kontroll och utrotning av vissa typer av transmissibel spongiform encefalopati (1)), har tillämpats på ett effektivt sätt, bör Eftastaterna genomföra ett särskilt kontrollprogram utifrån riktade kontroller. I enlighet med artikel 4 i direktiv 95/53/EG bör kontrollprogrammet bygga på en riskbaserad strategi, där samtliga produktionsled och typer av anläggningar där foder produceras, hanteras och administreras, ingår. Eftastaterna bör särskilt ta hänsyn till definitionen av kriterier som kan relateras till en risk. Viktningen av varje enskilt kriterium bör stå i proportion till risken. Kontrollfrekvensen och antalet prov som skall analyseras på anläggningarna bör stå i ett samband till summan av viktningar som hänförs till dessa anläggningar.
      Vid utarbetandet av ett kontrollprogram bör hänsyn tas till följande vägledande förteckning över anläggningar och kriterier:

                  Lokaler

                  Kriterier

                  Viktning

                  Foderfabriker

                              —

                              Foderfabriker med dubbla produktionslinjer som tillverkar sådana foderblandningar för idisslare och för icke-idisslare som innehåller bearbetat animaliskt protein som undantagits

                              —

                              Foderfabriker som tidigare inte har följt bestämmelserna eller misstänks för att inte följa bestämmelserna

                              —

                              Foderfabriker som importerar stora mängder fodermedel med hög proteinhalt, t.ex. fiskmjöl, sojabönsmjöl, majsglutenmjöl och proteinkoncentrat

                              —

                              Foderfabriker som tillverkar stora mängder foderblandningar

                              —

                              Risk för korskontaminering till följd av interna arbetsmoment (t.ex. uppdelning på silor, kontroll av att linjerna verkligen är åtskilda, kontroll av ingredienser, interna laboratorier, provtagningsrutiner)

                  Gränskontrollstationer och andra införselorter till EES

                              —

                              Import av stora/små mängder av foder

                              —

                              Foder med hög proteinhalt

                  Jordbruksföretag

                              —

                              Hemmablandare som använder bearbetat animaliskt protein som undantagits

                              —

                              Jordbruksföretag som håller idisslare och andra djur (risk för sammanblandning av foder)

                              —

                              Jordbruksföretag som köper foder i bulk

                  Handlare

                              —

                              Lagring och mellanlagring av fodermedel med hög proteinhalt

                              —

                              Omfattande handel med foder i bulk

                              —

                              Handel med foderblandningar som tillverkats utomlands

                  Mobila blandare

                              —

                              Blandare som tillverkar foderblandningar för såväl idisslare som icke-idisslare

                              —

                              Blandare som tidigare inte har följt bestämmelserna eller misstänks för att inte följa bestämmelserna

                              —

                              Blandare som tillsätter foder med hög proteinhalt

                              —

                              Blandare som tillverkar stora mängder foder

                              —

                              Blandare som levererar till ett stort antal jordbruksföretag inklusive företag som håller idisslare

                  Transportmedel

                              —

                              Fordon som används för transport av bearbetat animaliskt protein och fodermedel

                              —

                              Fordon som tidigare har inte har följt bestämmelserna eller misstänks för att inte följa bestämmelserna

            I stället för att använda dessa vägledande anläggningar och kriterier kan Eftastaterna överlämna sin egen riskbedömning till Eftas övervakningsmyndighet före den 30 april 2004.
      Provtagningen bör inriktas på de partier eller situationer där sannolikheten är störst för korskontaminering med förbjudet bearbetat protein (det första partiet efter transport av fodermedel innehållande bearbetat animaliskt protein som är förbjudet för detta parti, tekniska problem eller förändringar i produktionslinjerna, förändringar i lager eller silor för råvaror i bulkform).
      Det lägsta antalet kontroller per år i en Eftastat bör vara 10 per 100 000 ton tillverkad foderblandning. Det lägsta antalet officiella prover per år i en Eftastat bör vara 20 per 100 000 ton tillverkad foderblandning. I avvaktan på att alternativa metoder godkänns bör proven analyseras genom identifiering och bedömning i mikroskop i enlighet med kommissionens direktiv 98/88/EG av den 13 november 1998 om riktlinjer för identifiering och bedömning i mikroskop av beståndsdelar av animaliskt ursprung i foder för den officiella foderkontrollen (2). Förekomst av förbjudna beståndsdelar av animaliskt ursprung i fodermedel bör betraktas som överträdelse av foderförbudet.
      Resultaten av kontrollprogrammen bör meddelas Eftas övervakningsmyndighet i följande format:
      Sammanfattning av kontrollerna av restriktioner för användning av foder av animaliskt ursprung (utfodring med bearbetat animaliskt protein som är förbjudet)
      A.   Dokumenterade kontroller

                  Led

                  Antal kontroller inklusive kontroller av förekomst av bearbetat animaliskt protein

                  Antal överträdelser som inte konstaterats vid laboratorieanalys utan vid t.ex. dokumentkontroll

                  Import av foderråvaror

                  Lagring av foderråvaror

                  Foderfabriker

                  Hemmablandare/mobila blandare

                  Mellanhänder

                  Transportmedel

                  Jordbruksföretag som håller icke-idisslare

                  Jordbruksföretag som håller idisslare

                  Övriga …

      B.   Provtagning och analyser av foderråvaror och foderblandningar avseende bearbetat animaliskt protein

                  Lokaler

                  Antal officiella prover som analyserats för bearbetat animaliskt protein

                  Antal icke-överensstämmande prov

                  Förekomst av bearbetat animaliskt protein från landlevande djur

                  Förekomst av bearbetat animaliskt protein från fisk

                  Foderråvaror

                  Foderblandningar

                  Foderråvaror

                  Foderblandningar

                  Foderråvaror

                  Foderblandningar

                  för idisslare

                  för icke-idisslare

                  för idisslare

                  för icke-idisslare

                  för idisslare

                  för icke-idisslare

                  Vid import

                  Foderfabriker

                  Mellanhänder/lagring

                  Transportmedel

                  Hemmablandare/mobila blandare

                  På jordbruksföretaget

                  Övriga…

      C.   Översikt över förbjudet bearbetat animaliskt protein som påvisats i prover av foder avsett för idisslare

                  Månad för provtagning

                  Typ av kontaminering och dess omfattning

                  Sanktioner (eller andra åtgärder) som vidtagits

                  1

                  2

                  3

                  4

                  5

                  …

            Eftastaterna skall också analysera fetter och vegetabiliska oljor avsedda att användas i foder med tanke på förekomsten av spår av ben och redovisa resultaten av sådana analyser i den rapport som nämns i punkt 2 i rekommendationen.

         (1)  EGT L 147, 31.5.2001, s. 1.

         (2)  EGT L 318, 27.11.1998, s. 45.

      BILAGA IV
      Förfaranden för urval och bedömning av foderråvaror av industriellt ursprung
      De behöriga myndigheterna skall kartlägga och kort beskriva de förfaranden som tillverkarna av foderblandningar tilllämpar då de väljer ut och bedömer foderråvaror av industriellt ursprung. Vissa förfaranden kan bygga på egenskaper eller krav som fastställts i förväg för de levererade produkterna eller för leverantörerna. Andra förfaranden kan bygga på egna kontroller av att vissa kriterier iakttas då tillverkarna av foderblandningar kontrollerar foderråvarorna i samband med leverans.
      För varje fastställt förfarande (förfarande för urval och bedömning av foderråvaror) bör de behöriga myndigheterna ange vilka för- och nackdelarna är för fodersäkerheten. Slutligen bör de med tanke på eventuella risker bedöma om varje förfarande är godtagbart, otillräckligt eller icke godtagbart vad gäller fodersäkerheten. De skall dessutom ange skälen till sitt ställningstagande.
      Utvärdering av förfarandena

                  Bedömning av förfarandena Förfarande (kort beskrivning, inklusive kriterierna för att godkänna/underkänna foderråvarorna)

                  Fördelar

                  Nackdelar

                  Bedömning av förfarandenas godtagbarhet


title: Rådets rekommendation av den 19 mars 2007 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) för räkenskapsåret 2005

text:
               8.5.2007

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 103/4

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 19 mars 2007
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) för räkenskapsåret 2005
   (2007/C 103/04)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av fjärde AVS–EG-konventionen, undertecknad i Cotonou den 23 juni 2000 (1) och ändrad i Luxemburg (Storhertigdömet Luxemburg) den 25 juni 2005 (2),
   med beaktande av den interna överenskommelsen om finansiering och förvaltning av gemenskapsstödet inom ramen för finansprotokollet till AVS-EG-patnerskapsavtalet (3), genom vilken bland annat nionde Europeiska utvecklingsfonden (nionde EUF) inrättas, särskilt artikel 32.3,
   med beaktande av budgetförordningen av den 27 mars 2003, tillämplig på nionde Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artiklarna 96–103,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för nionde EUF:s operationer till och med den 31 december 2005, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2005, tillsammans med kommissionens svar (5),
   och av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 32.3 i den interna överenskommelsen skall kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av nionde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av nionde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2005 har i sin helhet varit tillfredsställande,

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av nionde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2005.

      Utfärdad i Bryssel den 19 mars 2007

            På rådets vägnar

         H. SEEHOFER

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 287, 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 355.

      (4)  EUT L 83, 1.4.2003, s. 1.

      (5)  EUT C 263, 31.10.2006, s. 205.


Avis juridique important

|

31996K0004

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION nr 4/96/EKSG av den 21 november 1995 om ändring av rekommendation nr 3118/94/EKSG och om upphävande av kommissionens rekommendation nr 73/95/EKSG

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 005 , 08/01/1996 s. 0023 - 0023

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION nr 4/96/EKSG av den 21 november 1995 om ändring av rekommendation nr 3118/94/EKSG och om upphävande av kommissionens rekommendation nr 73/95/EKSGEUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 74 i detta, ochmed beaktande av följande:I avvaktan på att avtalen med Ryssland och Ukraina om handel med vissa stålprodukter, som omfattas av avtalet om Europeiska kol- och stålgemenskapen, skulle slutföras och träda i kraft infördes kravet på en exportlicens för importer som omfattas av dessa avtal genom kommissionens rekommendation nr 73/95/EKSG(1).I och med ikraftträdandet av dessa avtal(2), samtidigt som ett krav på en importlicens inom gemenskapen införs i enlighet med de regler som fastställs i kommissionens beslut nr 3/96/EKSG(3), är det nödvändigt att upphäva rekommendation nr 73/95/EKSG och, för att undvika onödiga dubbla förfaranden, ändra kommissionens rekommendation nr 3118/94/EKSG(4), senast ändrad genom rekommendation nr 393/96/EKSG(5), så att kraven på övervakningsdokument för produkter, med ursprung i Ryssland och Ukraina, som omfattas av avtalen avlägsnas.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1Rekommendation nr 73/95/EKSG skall upphöra att gälla.Artikel 2Artikel 1.1 i rekommendation nr 3118/94/EKSG skall inte längre tillämpas vid övergång till fri omsättning inom gemenskapen av de stålprodukter som omfattas av Parisfördraget, som har sitt ursprung i Ryssland och Ukraina, omfattas av avtalen mellan Europeiska kol- och stålgemenskapen och de länderna och för vilka en gemenskapsimportlicens krävs i enlighet med bestämmelserna i beslut nr 3/96/EKSG.Artikel 3Denna rekommendation träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Den skall tillämpas från och med den 1 januari 1996.Utfärdad i Bryssel den 21 november 1995.På kommissionens vägnarJacques SANTEROrdförande(1) EGT nr L 13, 19.1.1995, s. 1.(2) Se s. 24 och 47 i detta nummer av EGT.(3) Se s. 1 i detta nummer av EGT.(4) EGT nr L 330, 21.12.1994, s. 6.(5) EGT nr L 43, 25.2.1995, s. 23.


title: 2011/442/EU: Kommissionens rekommendation av den 18 juli 2011 om tillgång till ett grundläggande betalkonto  Text av betydelse för EES

text:
               21.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 190/87

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 18 juli 2011
   om tillgång till ett grundläggande betalkonto
   (Text av betydelse för EES)
   (2011/442/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Det är nödvändigt att se till att konsumenterna har tillgång till betaltjänster i Europeiska unionen (nedan kallad unionen) för att de fullt ut ska kunna utnyttja den inre marknaden och för att denna ska fungera korrekt. För närvarande säkerställs inte tillgången till nödvändiga betaltjänster av betaltjänstleverantörerna och garanteras inte heller av alla medlemsstater inom unionen.

               (2)

               De nuvarande restriktiva kriterier som betaltjänstleverantörerna tillämpar för att godkänna öppnandet av betalkonton, utöver vad som krävs i lag, kan hindra människor från att fullt ut kunna utnyttja rätten till fri rörlighet för personer inom unionen. Avsaknad av grundläggande bankkonton utestänger dessutom konsumenter från den konventionella marknaden för finansiella tjänster och hämmar därmed deras finansiella och sociala integration, vilket ofta drabbar den mest utsatta delen av befolkningen. Det försvårar också konsumenternas tillgång till nödvändiga varor och tjänster. Det är därför nödvändigt att uppställa principer för tillgången till grundläggande betalkonton. Detta är ett centralt inslag i främjandet av social integration och sammanhållning, i så måtto att konsumenter åtminstone bör kunna utnyttja vissa gemensamma grundläggande betalningstjänster.

               (3)

               Det är viktigt att se till att principerna för tillgången till grundläggande betalkonton tillämpas enhetligt i hela unionen. För bättre effekt bör emellertid principerna tillämpas så att unionens mångskiftande bankpraxis beaktas.

               (4)

               I denna rekommendation anges allmänna principer för tillhandahållandet av grundläggande betalkonton inom unionen

               (5)

               Rekommendationen bör gälla tillsammans med Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/64/EG av den 13 november 2007 om betaltjänster på den inre marknaden (1). På grundläggande betalkonton bör därför även de regler om överblickbarhet tillämpas som gäller villkor för och information om betalningstjänster.

               (6)

               Bestämmelserna i denna rekommendation bör inte hindra medlemsstater eller betaltjänstleverantörer från att vidta åtgärder som är rättsligt motiverade utifrån allmän säkerhet och ordning enligt unionslagstiftningen.

               (7)

               I varje medlemsstat bör inom unionen lagligen bosatta konsumenter ha rätt att öppna och nyttja ett grundläggande betalkonto i den medlemsstaten, på villkor att konsumenten inte redan har ett sådant betalkonto i denna. För att säkerställa största möjliga tillgång till grundläggande betalkonton bör medlemsstaterna se till att konsumenter får tillgång till ett sådant konto, utan hänsyn till ekonomiska omständigheter som arbetslöshet eller personlig konkurs. Rätten till ett grundläggande betalkonto i vilken medlemsstat som helst bör dock beviljas i överensstämmelse med kraven i Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/60/EG av den 26 oktober 2005 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt och finansiering av terrorism (2), särskilt i fråga om förfaranden som rör kundens tillbörliga aktsamhet.

               (8)

               Vidare bör denna rekommendation inte påverka betaltjänstleverantörens skyldighet att i exceptionella fall häva ett avtal om grundläggande betalkonto i enlighet med relevant unionslagstiftning eller nationell lagstiftning, som lagstiftning om penningtvätt och finansiering av terrorism eller förebyggande och utredning av brott.

               (9)

               När de säkerställer tillgång till grundläggande betalkonton med beaktande av specifika nationella förhållanden bör medlemsstaterna följa principerna om överblickbarhet, icke-diskriminering och proportionalitet när de utser en, flera eller alla betaltjänstleverantörer. De åtgärder som medlemsstaterna då bör vidta får inte leda till snedvridning av konkurrensen mellan betaltjänstleverantörerna och ska baseras på principerna om överblickbarhet, icke-diskriminering och proportionalitet. Samtidigt bör medlemsstaterna offentliggöra rättigheter och skyldigheter för tillhandahållarna av grundläggande betalkonton.

               (10)

               För att säkerställa överblickbarhet och rättvis behandling och för att konsumenten ska kunna ifrågasätta betaltjänstleverantörens beslut, bör betaltjänstleverantören underrätta konsumenten om skäl och motiv om de vägrar att bevilja ett grundläggande betalkonto.

               (11)

               I alla medlemsstater bör tillgången till ett basutbud av grundläggande betalningstjänster tryggas. Till grundläggande betalkontons tjänster bör det höra att kunna sätta in och ta ut kontanter från kontot. Konsumenten bör också kunna göra nödvändiga betalningstransaktioner som att ta emot inkomster och bidrag, betala räkningar eller skatter och köpa varor och tjänster, även med autogirering, girering och betalkort. För att säkerställa största möjliga finansiella integration bör sådana tjänster göra det möjligt att köpa varor och tjänster online, om detta är tekniskt möjligt. De bör också ge konsumenten möjlighet att online lägga upp betalningsorder genom betaltjänstleverantörens banksystem, om detta är tekniskt möjligt. Det bör dock inte vara möjligt att utföra betalningsorder, om de leder till ett negativt kontosaldo. Tillgång till kredit bör inte anses som en automatisk del eller rättighet knuten till ett grundläggande betalkonto.

               (12)

               Om betaltjänstleverantören avgiftsbelägger konsumenten för öppnandet, nyttjandet och avslutandet av ett konto och för nyttjandet av dess tillhörande tjänster, enligt denna rekommendation, bör den sammanlagda avgiften vara rimlig för konsumenten och vara sådan att konsumenten av specifika nationella hänsyn inte hindras från att öppna ett grundläggande betalkonto och nyttja de tjänster som hör till det Om konsumenten eventuellt bryter mot något av villkoren i avtalet, bör alla ytterligare avgifter vara rimliga.

               (13)

               För en enhetlig och effektiv tillämpning av principen om rimlig avgift bör medlemsstaterna fastställa vad en rimlig avgift är, utifrån de vägledande kriterierna i denna rekommendation som bör ses som en helhet.

               (14)

               För att främja den finansiella integrationen krävs åtgärder för att öka konsumenternas medvetenhet om att det finns grundläggande betalkonton. Både medlemsstater och betaltjänstleverantörer bör ge konsumenterna allmän, klar och begriplig information om sådana kontons basfunktioner och villkoren för att nyttja dem samt vad konsumenten ska göra för att kunna utöva sin rätt att öppna ett grundläggande betalkonto. Konsumenten bör också informeras om att det inte är obligatoriskt att köpa tilläggstjänster för att få tillgång till ett grundläggande betalkonto.

               (15)

               För att bestämmelserna i denna rekommendation ska kunna följas, krävs behandling av konsumenternas personuppgifter. Denna behandling regleras av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (3), särskilt artiklarna 6, 7, 10, 11, 12 och 17. Syftet är att säkerställa en rättvis och laglig behandling och respekt för den grundläggande rätten till skydd av personuppgifter, särskilt i fråga om allmänna krav på nödvändighet och proportionalitet och den registrerade personens rätt att få tillgång till sina uppgifter eller få felaktiga uppgifter rättade, utplånade eller blockerade. I direktivets artikel 28 föreskrivs det om oberoende myndigheter för uppgiftsskydd som ska övervaka att direktivet efterlevs.

               (16)

               Konsumenter bör ha tillgång till effektiva klagomåls- och tvistlösningsförfaranden utanför domstol för att lösa tvister som föranleds av de principer som anges i denna rekommendation. Där så är lämpligt kan befintliga organ och system användas, exempelvis för lösning av tvister om rättigheter och skyldigheter som anges i direktiv 2007/64/EG.

               (17)

               Tillämpningen av principerna i denna rekommendation bör förstärkas genom det nationella tillsynsorganets granskning. Behöriga myndigheter bör ha befogenhet att fullgöra sina övervakningsskyldigheter effektivt.

               (18)

               Medlemsstaterna bör åtminstone ha tillförlitlig årsstatistik om hur många grundläggande betalkonton som har öppnats, om antalet avslag, om hur många avtal om öppnade grundläggande betalkonton som har hävts samt om avgifterna för sådana konton. I detta syfte anmodas medlemsstaterna att använda relevanta uppgiftskällor. De bör tillhandahålla kommissionen sådana uppgifter på årsbasis och för första gången senast den 1 juli 2012.

               (19)

               Medlemsstaterna anmodas vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att denna rekommendation tillämpas senast sex månader efter offentliggörandet. På grundval av medlemsstaternas rapportering kommer kommissionen att övervaka och bedöma de åtgärder som vidtagits senast den 1 juli 2012. Med denna övervakning som grund kommer kommissionen att föreslå nödvändiga insatser, inklusive nödvändiga lagstiftningsåtgärder, för att säkerställa att rekommendationens syften uppnås.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

      AVDELNING I

      Definitioner

               1.

               I denna rekommendation gäller följande definitioner:
               a)   konsument: en fysisk person som handlar för ändamål som faller utanför hans eller hennes näringsverksamhet, affärsverksamhet, hantverk eller yrke.
               b)   betaltjänstleverantör: den betaltjänstleverantör enligt definitionen i artikel 4.9 i direktiv 2007/64/EG som tillhandahåller grundläggande betalkonton enligt punkt 3.
               c)   betalkonto: ett konto i en konsuments namn som används för att utföra betalningstransaktioner.
               d)   betalningstransaktion: en betalningstransaktion enligt definitionen i artikel 4.5 i direktiv 2007/64/EG.
               e)   medel: enligt definitionen i artikel 4.15 i direktiv 2007/64/EG.
               f)   avtal: ramavtal enligt definitionen i artikel 4.12 i direktiv 2007/64/EG.

      AVDELNING II

      Rätten till tillgång

               2.

               Medlemsstaterna bör se till att alla konsumenter som är lagligen bosatta inom unionen har rätt att öppna och nyttja ett grundläggande betalkonto hos en betaltjänstleverantör som verkar på medlemsstatens territorium, på villkor att konsumenten inte redan har ett betalkonto med vilket denne i den medlemsstaten kan nyttja de betaltjänster som anges i punkt 6. En sådan rätt bör gälla oavsett konsumentens ekonomiska omständigheter.

               3.

               Medlemsstaterna bör se till att det finns minst en betaltjänstleverantör som tillhandahåller grundläggande betalkonton inom deras jurisdiktion. För detta ändamål bör de ta hänsyn till betaltjänstleverantörernas geografiska lokalisering eller marknadsandelar inom sina jurisdiktioner. Medlemsstaterna bör se till att detta inte leder till snedvridning av konkurrensen mellan betaltjänstleverantörerna.

               4.

               Medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att garantera att betaltjänstleverantörerna använder öppna, rättvisa och tillförlitliga system, när de kontrollerar om konsumenten redan har ett betalkonto.

               5.

               Medlemsstaterna bör se till att betaltjänstleverantören, om en ansökan om ett grundläggande betalkonto avslås, skriftligen och utan kostnad omedelbart underrättar konsumenten om skälen och motiveringen till avslaget. Denna rätt till information kan inskränkas lagstiftningsvägen, om inskränkandet är en nödvändig och proportionerlig åtgärd för att skydda den nationella säkerheten eller allmänna ordningen.

      AVDELNING III

      Grundläggande betalkontons egenskaper

               6.

               Till ett grundläggande betalkonto bör följande betaltjänster höra:

                           a)

                           Tjänster som möjliggör alla operationer som krävs för att öppna, nyttja och avsluta ett betalkonto.

                           b)

                           Tjänster som möjliggör insättning av pengar på ett betalkonto.

                           c)

                           Tjänster som möjliggör uttag av pengar från ett betalkonto.

                           d)

                           Utförande av betalningstransaktioner, bland annat överföringar av medel till och från ett betalkonto hos konsumentens betaltjänstleverantör eller hos en annan leverantör genom att

                                       i)

                                       autogirering utförs,

                                       ii)

                                       betalningstransaktioner utförs via ett betalkort som inte medger övertrassering av betalkontot,

                                       iii)

                                       girering utförs.

               7.

               Tillgång till ett grundläggande betalkonto bör inte vara villkorat till köp av tilläggstjänster.

               8.

               I samband med det grundläggande betalkontot bör konsumenten varken uttryckligen eller underförstått erbjudas möjligheter till övertrassering. En betalningsorder till konsumentens betaltjänstleverantör bör inte utföras, om den leder till ett negativt kontosaldo.

      AVDELNING IV

      Tillhörande avgifter

               9.

               Medlemsstater bör se till att ett grundläggande betalkonto antingen tillhandahålls kostnadsfritt eller till rimlig kostnad.

               10.

               Om en betaltjänstleverantör tar ut avgifter av konsumenten för att öppna, nyttja och avsluta ett grundläggande betalkonto eller för att nyttja en, vissa eller alla av de tjänster som anges i punkt 6, bör de totala avgifterna vara rimliga för konsumenten.

               11.

               Alla extraavgifter bör vara rimliga som betaltjänstleverantören kan ta ut med hänvisning till avtalet om grundläggande betalkonto, bland annat för att konsumenten inte fullgjort sina åtaganden enligt avtalet.

               12.

               Medlemsstaterna bör utifrån ett eller flera av följande kriterier fastställa vad som är en rimlig avgift:

                           a)

                           Nationella inkomstnivåer.

                           b)

                           Genomsnittliga avgifter som tas ut för betalkonton i den medlemsstaten.

                           c)

                           Totala kostnader för att tillhandahålla det grundläggande betalkontot.

                           d)

                           Nationella konsumentpriser.

      AVDELNING V

      Allmän information

               13.

               Medlemsstaterna bör genom kampanjer öka medvetenheten hos allmänheten om att det finns grundläggande betalkonton, om deras prisvillkor, om hur man får tillgång till grundläggande betalkonton och om vilka förfaranden för klagomål och prövning utanför domstol som man kan använda.

               14.

               Medlemsstaterna bör se till att betaltjänstleverantörerna informerar konsumenterna om hur de grundläggande betalkonton de erbjuder fungerar och om tillhörande avgifter och nyttjandevillkor. Konsumenten bör också informeras om att det inte är obligatoriskt att köpa tilläggstjänster för att få tillgång till ett grundläggande betalkonto.

      AVDELNING VI

      Tillsyn och mekanismer för tvistlösning utanför domstol

               15.

               Medlemsstaterna bör utse behöriga myndigheter för att se till och övervaka att principerna i denna rekommendation följs effektivt. Utsedda behöriga myndigheter bör vara oberoende av betaltjänstleverantörerna.

               16.

               Medlemsstaterna bör se till att det inrättas lämpliga och effektiva förfaranden för klagomål och prövning utanför domstol för lösning av tvister som kan uppstå mellan betaltjänstleverantörer och konsumenter om rättigheter och skyldigheter enligt denna rekommendation, genom att använda befintliga organ där så är lämpligt. Medlemsstaterna bör även se till att alla betaltjänstleverantörer som ansvarar för att tillhandahålla grundläggande betalkonton är anknutna till ett eller flera av de organ som handlägger klagomåls- och prövningsförfaranden.

               17.

               Medlemsstaterna bör se till att de organ som avses i punkt 16 aktivt samarbetar för att lösa gränsöverskridande tvister.

      AVDELNING VII

      Statistisk information

               18.

               Medlemsstaterna bör se till att betaltjänstleverantörer på årsbasis som minimum ger nationella myndigheter tillförlitliga uppgifter om hur många grundläggande betalkonton som har öppnats, om antalet avslag och motiven till dessa, hur många avtal om öppnade grundläggande betalkonton som har hävts samt tillhörande avgifter. Sådana uppgifter bör lämnas i aggregerad form.

               19.

               På årsbasis och för första gången senast den 1 juli 2012 anmodas medlemsstaterna ge kommissionen uppgifter om hur många grundläggande betalkonton som har öppnats, antalet avslag och motiven till dessa, hur många avtal om öppnade grundläggande betalkonton som har hävts samt tillhörande avgifter

      AVDELNING VIII

      Slutbestämmelser

               20.

               Medlemsstaterna anmodas att vidta nödvändiga åtgärder för att tillse att denna rekommendation tillämpas senast sex månader efter offentliggörandet och meddela kommissionen om alla åtgärder som vidtas i enlighet med denna.

               21.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 18 juli 2011.

            På kommissionens vägnar

         Michel BARNIER

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EUT L 319, 5.12.2007, s. 1.

      (2)  EUT L 309, 25.11.2005, s. 15.

      (3)  EGT L 281, 23.11.1995, s. 31.