title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram för 2005-2008

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52006SC0025

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 9.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram för 2005-2008  /* SEK/2006/0025 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 11.1.2006SEK(2006) 25 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram för 2005–2008(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGBakgrundStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser förbättra förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan leda till ökad sysselsättning. Pakten ändrades för första gången 2005. Reformen bekräftade att pakten har varit till nytta för att befästa budgetdisciplinen, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och samtidigt slå vakt om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av pakten, skall medlemsstaterna för rådet och kommissionen lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa (medlemsstater som redan har infört den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och de som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Tjeckiens första konvergensprogram lämnades i maj 2004. I enlighet med förordningen lämnade rådet den 5 juli 2004 ett yttrande över programmet, på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén. Uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram skall enligt samma förfarande bedömas av kommissionen och granskas av ovannämnda kommitté. De kan även granskas av rådet.I dessa program skall medlemsstaterna ange sina budgetmål på medellång sikt och beskriva genom vilka politiska åtgärder dessa mål skall uppnås samt de underliggande ekonomiska antagandena. Efter reformen av stabilitets- och tillväxtpakten skall målen på medellång sikt differentieras mellan enskilda medlemsstater, mot bakgrund av de olika ekonomiska och finanspolitiska förhållandena i unionen bland annat med avseende på de finanspolitiska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet. Andra inslag i reformen är bland annat att en mer symmetrisk strategi bör eftersträvas för finanspolitiken över konjunkturcykeln, genom ökad budgetdisciplin under ekonomiskt goda tider samtidigt som ”omfattande strukturreformer” med mätbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet bör beaktas vid en tillfällig avvikelse från målen på medellång sikt eller anpassningsbanan för att uppnå dessa.Med beaktande av kommissionens höstprognos 2005, uppförandekoden[2], den allmänt vedertagna metoden för uppskattning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken avseende perioden 2005–2008, som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008, har kommissionen granskat det uppdaterade konvergensprogram som Tjeckien nyligen lade fram och på grundval av nedanstående analys överlämnat en rekommendation till rådets yttrande om programmet.Bedömning1.  Den andra uppdateringen av Tjeckiens konvergensprogram för perioden 2005–2008 lades fram den 1 november 2004. Programmet motsvarar i stora drag modellen för stabilitets- och konvergensprogram som anges i den nya uppförandekoden och innehåller alla obligatoriska och flertalet frivilliga uppgifter som föreskrivs i denna.2.  Den 5 juli 2004 bedömde rådet att Tjeckiens offentliga underskott var alltför stort. Enligt rådets rekommendation av den 5 juli 2004 enligt artikel 104.7 skulle det alltför stora underskottet korrigeras till 2008. I sitt yttrande av den 18 januari 2005 om den föregående uppdateringen av Tjeckiens konvergensprogram för 2004–2007 rekommenderade rådet Tjeckien ”att anslå intäkter som överstiger vad som budgeterats till en minskning av underskottet samt att strikt iaktta de tak för statsutgifterna på medellång sikt som blir rättsligt bindande från och med 2006.” Tjeckien uppmanades vidare att ”påskynda pensionsreformen och genomföra reformen av vårdsystemet för att förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.”3.  Efter en period av framgångsrika ekonomiska reformer och stabilisering under mitten av nittiotalet drabbades Tjeckien av makroekonomiska obalanser som i maj 1997 ledde till en valutakris och ekonomisk nedgång 1997-1999. Omfattande strukturreformer inom finans- och företagssektorerna möjliggjorde en återhämtning av ekonomin från och med 2000. Sedan dess har den genomsnittliga reala BNP-tillväxten legat på cirka 3 % per år, jämfört med en genomsnittlig årlig tillväxt på 1,7 % inom EU.4.  I programmet anges tre scenarier för de makroekonomiska prognoserna: ett ”huvudscenario”, ett ”optimistiskt scenario” och ett ”pessimistiskt scenario”. Huvudscenariot användes som referensscenario vid bedömningen av budgetberäkningarna. Den årliga reala BNP-tillväxten väntas bli 4,8 % 2005 och 4,4 % 2006, följt av en viss nedgång till 4¼ % 2007–2008. Detta motsvarar i stort sett kommissionens höstprognos från 2005 för perioden 2005–2007. För 2008 ligger tillväxten något över kommissionens beräkning av den potentiella tillväxten. Således framstår programmets grundläggande tillväxtantaganden som rimliga och för slutåret närmast optimistiska. En överskattning av den potentiella tillväxten gör sannolikt konjunkturförhållandena mer optimistiska än i programmets beräkningar. Inflationen väntas öka från 1,5 % 2005 till 2,2 % 2006 och sjunka något till 2,0 % 2007, vilket framstår som ganska optimistiskt.5.  Efter en depreciering av växelkursen mellan den tjeckiska kronan och euron med nästan 15 % mellan juli 2002 och februari 2004, anslöt den tjeckiska valutan sig fram till mars 2005 till regionens successiva appreciering och stärktes med cirka 12 % mot euron. Trenden bröts tillfälligt genom en depreciering i mars-april 2005, varefter kronan fortsatte sin appreciering från och med juni 2005. Tjeckiens långa räntor är fortfarande låga. Efter en nedgång andra halvåret 2004 har de under större delen av 2005 legat mellan 0 och 40 räntepunkter högre än i euroområdet. I konvergensprogrammet anges att Tjeckien förbereder sig för en anslutning till euroområdet 2010 och bekräftar att deltagandet i ERM II bör begränsas till den föreskrivna minimiperioden. Finansministeriet har nyligen offentliggjort en vägledande tidsplan för anslutning till euroområdet, vilket pekar på att en anslutning till ERM II kan ske under andra halvåret 2007.6.  Enligt kommissionens höstprognos 2005 beräknas det offentliga underskottet för 2005 till 3,2 % av BNP, vilket kan jämföras med ett underskottsmål på 4,7 % av BNP i den föregående uppdateringen. Underskottet väntas främst påverkas av utfallet för de offentliga finanserna, särskilt statsbudgeten, som kassamässigt kunnat registrera extraordinära skatteintäkter och underutnyttjande av anslag på cirka 1,5 % av BNP.7.  Det uppdaterade programmet syftar till att senast 2008 få ned det offentliga underskottet under referensvärdet 3 % av BNP, i enlighet med rådets rekommendation enligt artikel 104.7. Särskilt beräknas underskottet minskas med drygt 2 procentenheter av BNP mellan 2005 och 2008 och det primära underskottet med 2,3 procentenheter. Rensar man bort effekterna av två engångstransaktioner under 2005, stannar dock minskningen av det nominella underskottet vid cirka 1 procentenhet av BNP#. Minskningen av underskottet är främst ett resultat av att utgiftskvoten minskas under programperioden (med 2,3 procentenheter av BNP), medan intäkterna i stort sett är oförändrade (-0,2 procentenheter). Offentlig konsumtion och sociala transfereringar är de utgiftsslag vars andel av BNP väntas sjunka mest. De offentliga investeringarna väntas öka kraftigt, från 5 % av BNP 2004 till över 6 % 2008, dvs. betydligt högre än EU-genomsnittet (2,5 % av BNP 2005). Jämfört med det föregående programmet är uppdateringen från november 2005 i stort sett en bekräftelse på den planerade anpassningen, även om det bakomliggande makroekonomiska scenariot är betydligt starkare.8.  Under programperioden väntas endast en mindre förbättring av det strukturella saldot på ½ procentenhet av BNP, enligt kommissionens beräkningar på programmet enligt den allmänt vedertagna metoden. Den planerade konsolideringen är störst i slutet av perioden och koncentrerad till de år då BNP-gapet väntas vara positivt. Under 2006 väntas en försämring av de offentliga finanserna. I uppdateringen anges ett mål för de offentliga finanserna på medellång sikt som i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten skall uppnå en strukturell balans på ”cirka -1 % av BNP”, vilket väntas uppnås 2012.9.  Eftersom programmets mål på medellång sikt är mer anspråksfullt än det lägsta riktmärket (ett beräknat underskott på cirka 1½ % av BNP), bör dess uppfyllande motsvara målet med en säkerhetsmarginal mot ett alltför stort underskott. Programmets mål på medellång sikt ligger på en rimlig nivå, eftersom det i tillräcklig grad tar hänsyn till skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.10.  De risker som omgärdar programmets prognoser för de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Å ena sidan tyder tidigare erfarenheter av försiktig budgetplanering på att resultaten kan överträffa målen (som var fallet 2004 och som kommissionen också förutspår för 2005). Budgetarnas grundläggande tillväxtantaganden har vanligtvis varit realistiska och antagandena om skatteelasticiteten försiktiga. Dessutom har budgeterade utgifter inte alltid verkställts, främst för att outnyttjade medel från tidigare budgetår kan föras över. Å andra sidan hänvisar programmet till olika (föreslagna) åtgärder på det sociala utgiftsområdet som skulle öka motsvarande utgifter i stället för att minska dem enligt programmets beräkningar. Dessutom ackumulerades outnyttjade medel på drygt 1 % av BNP under 2004 och kommissionen väntar att de skall öka ytterligare 2005. Dessa outnyttjade medel från tidigare budgetår är betydande och skulle de och de budgeterade anslagen tas i anspråk – vilket inte kan uteslutas särskilt under valåret 2006 – kan budgetutfallet bli sämre än planerat, särskilt 2006. Dessutom framstår tillväxtantagandet för programmets slutår som optimistiskt.11.  Med hänsyn till dessa risker förefaller programmets finanspolitiska inriktning vara förenlig med den korrigering av det alltför stora underskottet till slutåret 2008 som rådet rekommenderat. Emellertid skulle den planerade anpassningsbanan kunna stärkas strukturellt, särskilt med hänsyn till ett eventuellt mycket bättre resultat 2005 och uppjusteringen av tillväxtantagandena.12.  Mellan 2005 och 2008 väntas den offentliga skuldsättningen öka med ½ procentenhet av BNP och uppgå till nästan 38 % av BNP 2008, vilket ligger klart under referensvärdet 60 % av BNP. Det primära underskottets negativa effekt väntas till stor del kompenseras av en positiv snöbollseffekt, där en fortsatt hög nominell BNP-tillväxt mer än uppväger den negativa inverkan av en svagt stigande implicit räntesats. Stock- och flödesjusteringar väntas också dämpa en ökad skuldsättning.13.  När det gäller de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet förefaller Tjeckien löpa stora risker, till följd av de beräknade budgetkostnaderna för en åldrande befolkning. Jämfört med EU i stort är den nuvarande skuldkvoten relativt låg, men det stora underskottet bidrar till att skuldkvoten ökar i långtidsprognoserna fram till 2050, vilket innebär ökade risker för en hållbar skuld. Att pensionsutgifterna beräknas öka kraftigt under prognosperioden väntas samtidigt anstränga de offentliga finanserna. För att minska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet[3]är det mycket viktigt att strikt genomföra den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna på medellång sikt och fortsätta stärka dessa, samtidigt med ytterligare strukturreformer för att styra ökningen av åldersrelaterade utgifter särskilt för pensioner, hälso- och sjukvård.14.  De planerade åtgärderna för de offentliga finanserna överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. I programmet förutses särskilt en korrigerering av det alltför stora underskottet enligt rådets rekommendationer. Det innehåller också åtgärder för tillväxt- och sysselsättningsfrämjande resursallokering, särskilt genom att minska den offentliga sektorns betydelse för ekonomin och genom en övergång från direkt till indirekt beskattning. Även om regeringen är medveten om problemet med långsiktig hållbarhet, anger programmet inga konkreta insatser för att åtgärda det.15.  Tjeckien lade den 14 oktober 2005 fram ett nationellt reformprogram i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I detta anges den långsiktiga hållbarheten som det största problemet för de offentliga finanserna. Budgetkonsekvenserna av det begränsade antal konkreta reformåtgärder som anges i det programmet återspeglas i konvergensprogrammets budgetprognoser. Konvergensprogrammets åtgärder för de offentliga finanserna ligger i linje med de insatser som anges i det nationella reformprogrammet. Mer specifikt anger konvergensprogrammet åtgärder för sysselsättning och tillväxt genom förändrad inkomst- och utgiftsstruktur (särskilt genom en övergång från direkt till indirekt beskattning och minskning av offentlig konsumtion och offentliga transfereringar) och genom en prioritering av offentliga investeringar. Samtidigt anges inga konkreta reforminsatser för att åtgärda problemet med långsiktig hållbarhet. I programmet planeras vidare en stärkning på medellång sikt av utgiftstakens roll genom att tillämpa bindande principer på statsbudgetens och de statliga medlens olika rubriker och genom att engagera lokala myndigheter i budgetplaneringen.Mot bakgrund av denna bedömning och med hänsyn till rådets rekommendationer enligt artikel 104.7 av den 5 juli 2004 bör Tjeckien vidta följande åtgärder:(i) Öka ansträngningarna att anpassa budgeten strukturellt, med tanke på den lilla marginal under referensvärdet som planeras för 2008 (tidsfristen för korrigereringen av det alltför stora underskottet) och för att fullt utnyttja fördelarna med uppjusteringen av tillväxtantagandena, i förhållande till antagandena som rådets rekommendationer utgår ifrån.(ii) Höja budgetplaneringens kvalitet, särskilt genom analyser av orsakerna till de stora outnyttjade medlen från tidigare budgetår och genom en stärkning på medellång sikt av utgiftstakens roll.(iii) Förbättra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, särskilt genom att påskynda pensionsreformen och genomföra reformen av vårdsystemet.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram för 2005–2008EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[4], särskilt artikel 9.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.16.  Den [24 januari] 2006 granskade rådet Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2005–2008. Programmet motsvarar i stora drag modellen för stabilitets- och konvergensprogram som anges i den nya uppförandekoden och innehåller alla obligatoriska och flertalet frivilliga uppgifter som föreskrivs i denna.17.  Efter en period av framgångsrika ekonomiska reformer och stabilisering under mitten av nittiotalet drabbades Tjeckien av makroekonomiska obalanser som i maj 1997 ledde till en valutakris och ekonomisk nedgång 1997-1999. Omfattande strukturreformer inom finans- och företagssektorerna möjliggjorde en återhämtning av ekonomin från och med 2000. Sedan dess har den genomsnittliga reala BNP-tillväxten legat på cirka 3 % per år, jämfört med en genomsnittlig årlig tillväxt på 1,7 % inom EU. Programmet innehåller tre olika scenarier för de makroekonomiska prognoserna och budgetprognoserna: ett ”optimistiskt scenario”, ett ”huvudscenario” och ett ”pessimistiskt scenario”. ”Huvudscenariot” betraktas som referensscenario vid bedömningen av budgetprognoserna, eftersom det enligt tillgängliga uppgifter tycks utgå från rimliga tillväxtantaganden som dock närmast är optimistiska för slutåret. I detta antas den reala BNP-tillväxten sjunka något, från 4,8 % 2005 till i genomsnitt 4,3 % under resten av programperioden. Möjligen överskattas den potentiella tillväxten, vilket sannolikt gör konjunkturförhållandena mer optimistiska än i programmets beräkningar. Inflationsberäkningarna i programmet förefaller vara tilltagna i underkant.18.  Den 5 juli 2004 bedömde rådet att Tjeckiens offentliga underskott var alltför stort. Enligt rådets rekommendation av den 5 juli 2004 enligt artikel 104.7 skulle det alltför stora underskottet korrigeras till 2008. I sitt yttrande av den 18 januari 2005 om den föregående uppdateringen av Tjeckiens konvergensprogram för 2004–2007 rekommenderade rådet Tjeckien ”att anslå intäkter som överstiger vad som budgeterats till en minskning av underskottet samt att strikt iaktta de tak för statsutgifterna på medellång sikt som blir rättsligt bindande från och med 2006.” Tjeckien uppmanades vidare att ”påskynda pensionsreformen och genomföra reformen av vårdsystemet för att förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.”19.  Enligt kommissionens höstprognos 2005 beräknas det offentliga underskottet för 2005 till 3,2 % av BNP, vilket kan jämföras med ett underskottsmål på 4,7 % i den föregående uppdateringen. Underskottet väntas främst påverkas av utfallet för de offentliga finanserna, särskilt statsbudgeten, som kassamässigt kunnat registrera extraordinära skatteintäkter och underutnyttjande av anslag på cirka 1,5 % av BNP.20.  Det uppdaterade programmet syftar till att senast 2008 få ned det offentliga underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP, i enlighet med rådets rekommendation enligt artikel 104.7. Särskilt beräknas underskottet minskas med drygt 2 procentenheter av BNP mellan 2005 och 2008 och det primära underskottet med 2,3 procentenheter. Rensar man bort effekterna av två engångstransaktioner under 2005, stannar dock minskningen av det nominella underskottet vid cirka 1 procentenhet av BNP. Minskningen av underskottet är främst ett resultat av att utgiftskvoten minskas under programperioden (med 2,3 procentenheter av BNP), medan intäkterna i stort sett är oförändrade (-0,2 procentenheter). Offentlig konsumtion och sociala transfereringar är de utgiftsslag vars procentuella andel av BNP väntas sjunka mest. De offentliga investeringarna väntas öka kraftigt, från 5 % av BNP 2004 till över 6 % 2008, dvs. betydligt högre än EU-genomsnittet (2,5 % av BNP 2005). Jämfört med det föregående programmet är uppdateringen från november 2005 i stort sett en bekräftelse på den planerade anpassningen, även om det bakomliggande makroekonomiska scenariot är avsevärt starkare.21.  Enligt beräkningar med den allmänt vedertagna metoden väntas det strukturella saldot förbättras med ½ procent av BNP under programperioden (dvs. det konjunkturrensade saldot netto efter engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder). Programmets mål för de offentliga finanserna på medellång sikt är ett strukturellt underskott på ”cirka” 1 % av BNP, men detta mål skall inte nås under programperioden. Eftersom programmets mål på medellång sikt är mer anspråksfullt än det lägsta riktmärket (ett beräknat underskott på cirka 1½ % av BNP), bör dess uppfyllande motsvara målet med en säkerhetsmarginal mot ett alltför stort underskott. Programmets mål på medellång sikt ligger på en rimlig nivå, eftersom det i tillräcklig grad tar hänsyn till skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.22.  De risker som omgärdar programmets prognoser för de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Å ena sidan tyder tidigare erfarenheter av försiktig budgetplanering på att resultaten kan överträffa målen (som var fallet 2004 och som kommissionen också förutspår för 2005). De grundläggande tillväxtantagandena om de offentliga finanserna har vanligtvis varit realistiska och antagandena om skatteelasticiteten försiktiga. Dessutom har budgeterade utgifter inte alltid verkställts, främst för att outnyttjade medel från tidigare budgetår kan föras över. Å andra sidan hänvisar programmet till olika (föreslagna) åtgärder på det sociala utgiftsområdet som skulle öka motsvarande utgifter i stället för att minska dem enligt programmets beräkningar. Dessutom ackumulerades outnyttjade medel på drygt 1 % av BNP under 2004 och kommissionen väntar att de skall öka ytterligare 2005. Dessa outnyttjade medel från tidigare budgetår är betydande och skulle de och de budgeterade anslagen tas i anspråk – vilket inte kan uteslutas särskilt under valåret 2006 – kan budgetutfallet bli sämre än planerat, särskilt 2006. Dessutom framstår tillväxtantagandet för programmets slutår som optimistiskt.23.  Med hänsyn till dessa risker förefaller programmets finanspolitiska inriktning vara förenlig med den korrigering av det alltför stora underskottet till slutåret 2008 som rådet rekommenderat. Emellertid skulle den planerade anpassningsbanan kunna stärkas strukturellt, särskilt med hänsyn till ett eventuellt mycket bättre resultat 2005 och uppjusteringen av tillväxtantagandena.24.  Skuldkvoten beräknas 2005 uppgå till 37,4 % av BNP, vilket är betydligt lägre än 60 % som är fördragets referensvärde. I programmet väntas skuldkvoten öka med ½ procentenhet under programperioden.25.  När det gäller de offentliga finansernas hållbarhet förefaller Tjeckien löpa stora risker, till följd av de beräknade budgetkostnaderna för en åldrande befolkning. Jämfört med EU i stort är den nuvarande skuldkvoten relativt låg, men det stora underskottet bidrar till att skuldkvoten ökar i långtidsprognoserna fram till 2050, vilket innebär ökade risker för en hållbar skuld. Att pensionsutgifterna beräknas öka kraftigt under prognosperioden väntas samtidigt anstränga de offentliga finanserna. För att minska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet[5]är det ytterst viktigt att strikt genomföra den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna på medellång sikt och fortsätta stärka dessa, samtidigt med ytterligare strukturreformer för att styra ökningen av åldersrelaterade utgifter särskilt för pensioner, hälso- och sjukvård.26.  De planerade åtgärderna för de offentliga finanserna överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. I programmet planeras särskilt en korrigerering av det alltför stora underskottet enligt rådets rekommendationer. Det innehåller också åtgärder för tillväxt- och sysselsättningsfrämjande resursallokering, särskilt genom att minska den offentliga sektorns betydelse för ekonomin och genom en övergång från direkt till indirekt beskattning. Även om regeringen är medveten om problemet med långsiktig hållbarhet, innehåller programmet inga konkreta insatser för att åtgärda det.27.  Tjeckien lade den 14 oktober 2005 fram ett nationellt reformprogram i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I detta anges långsiktig hållbarhet som det största problemet för de offentliga finanserna. Budgetkonsekvenserna av det begränsade antal konkreta reformåtgärder som anges i det programmet återspeglas i konvergensprogrammets budgetprognoser. Konvergensprogrammets åtgärder för de offentliga finanserna ligger i linje med de insatser som anges i det nationella reformprogrammet. Mer specifikt anger konvergensprogrammet åtgärder för sysselsättning och tillväxt genom förändrad inkomst- och utgiftsstruktur (särskilt genom en övergång från direkt till indirekt beskattning och minskning av offentlig konsumtion och offentliga transfereringar) samt genom en prioritering av offentliga investeringar. Emellertid anges inga konkreta reforminsatser för att åtgärda problemet med långsiktig hållbarhet. I programmet planeras vidare en stärkning på medellång sikt av utgiftstakens roll genom att tillämpa bindande principer på statsbudgetens och de statliga medlens olika rubriker och genom att engagera lokala myndigheter i budgetplaneringen.Utifrån denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendationer enligt artikel 104.7, rekommenderas Tjeckien att vidta följande åtgärder:(i) Öka ansträngningarna att anpassa budgeten strukturellt, med tanke på den lilla marginal under referensvärdet som planeras för 2008 (tidsfristen för korrigereringen av det alltför stora underskottet) och för att fullt utnyttja fördelarna med uppjusteringen av tillväxtantagandena, i förhållande till antagandena som rådets rekommendationer utgår ifrån.(ii) Höja budgetplaneringens kvalitet, särskilt genom analyser av orsakerna till de stora outnyttjade medlen från tidigare budgetår och genom en stärkning på medellång sikt av utgiftstakens roll.(iii) Förbättra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, särskilt genom att påskynda pensionsreformen och genomföra reformen av vårdsystemet.Jämförelse av centrala nyckeltal för makroekonomi och budgetar2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Real BNP (skillnad i %) | KP nov. 2005 | 4,4 | 4,8 | 4,4 | 4,2 | 4,3 |KOM nov. 2005 | 4,4 | 4,8 | 4,4 | 4,3 | - |KP dec. 2004 | 3,8 | 3,6 | 3,7 | 3,8 | - |Inflation (HIKP, i %) | KP nov. 2005 | 2,6 | 1,5 | 2,2 | 2,0 | 2,1 |KOM nov. 2005 | 2,6 | 1,7 | 2,9 | 2,6 | - |KP dec. 2004 | 2,7 | 3,2 | 2,6 | 2,2 | - |BNP-gap (i % av potentiell BNP) | KP nov. 20051 | -1,9 | -0,8 | -0,1 | 0,3 | 0,8 |KOM nov. 20055 | -1,4 | -0,2 | 0,6 | 1,2 | - |KP dec. 20041 | -1,3 | -0,9 | -0,4 | 0,3 | - |Saldot för de offentliga finanserna (i % av BNP) | KP nov. 2005 | -3,0 | -4,8 | -3,8 | -3,3 | -2,7 |KOM nov. 2005 | -3,0 | -3,2 | -3,7 | -3,3 | - |KP dec. 2004 | -5,2 | -4,7 | -3,8 | -3,3 | - |Primärt saldo (i % av BNP) | KP nov. 2005 | -1,8 | -3,5 | -2,5 | -2,0 | -1,2 |KOM nov. 2005 | -1,8 | -1,9 | -2,3 | -1,9 | - |KP dec. 2004 | -4,0 | -3,4 | -2,4 | -1,7 | - |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | KP nov. 20051 | -2,4 | -4,5 | -3,8 | -3,4 | -3,0 |KOM nov. 2005 | -2,5 | -3,1 | -3,9 | -3,8 | - |KP dec. 20041 | - | - | - | - | - |Strukturellt saldo2 (i % av BNP) | KP nov. 20053 | -1,9 | -3,4 | -3,8 | -3,4 | -3,0 |KOM nov. 20054 | -2,0 | -2,0 | -3,9 | -3,8 | - |KP dec. 2004 | - | - | - | - | - |Offentliga sektorns bruttoskuld (i % av BNP) | KP nov. 2005 | 36,8 | 37,4 | 37,1 | 37,9 | 37,8 |KOM nov. 2005 | 36,8 | 36,2 | 36,6 | 36,9 | - |KP dec. 2004 | 38,6 | 38,3 | 39,2 | 40,0 | - |Anmärkningar: 1 Kommissionens beräkningar på grundval av uppgifterna i programmet. 2 Konjunkturrensat saldo (se föregående rad), utan beaktande av engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. 3 Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt rapporter om de offentliga finanserna (0,5 % 2004) och enligt programmet (1,1 % 2005). Bägge ökar underskottet. 4 Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt kommissionens höstprognos 2005 (0,5 % av BNP 2004, 1,1 % av BNP 2005. Bägge ökar underskottet). 5 Baseras på en beräknad potentiell tillväxt på 3,5 %, 3,5 %, 3,6 % och 3,7 % per år under perioden 2004–2007. Källor: Konvergensprogram (KP); kommissionens höstprognos 2005 (KOM); samt kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). Alla dokument som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande om dokumentet ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning.”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[3] Närmare uppgifter om hållbarhet på lång sikt finns i kommissionens tekniska bedömning av programmet, som kommer att offentliggöras på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[4] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[5] Närmare uppgifter om hållbarhet på lång sikt finns i kommissionens tekniska bedömning av programmet, som kommer att offentliggöras på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2017/432 av den 7 mars 2017 om effektivare återvändanden vid tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG

text:
               11.3.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 66/15

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2017/432
   av den 7 mars 2017
   om effektivare återvändanden vid tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               I Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG (1) fastställs gemensamma normer och förfaranden som ska tillämpas vid återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna.

               (2)

               Utvärderingsmekanismen för Schengen (2) och den information som har samlats in genom det europeiska migrationsnätverket (3) har gjort det möjligt att göra en omfattande bedömning av hur medlemsstaterna genomför unionens återvändandepolitik.

               (3)

               Utvärderingarna visar att det handlingsutrymme direktiv 2008/115/EG ger medlemsstaterna har lett till ett inkonsekvent införlivande i nationell lagstiftning, vilket har påverkat effektiviteten i unionens återvändandepolitik på ett negativt sätt.

               (4)

               Sedan direktiv 2008/115/EG trädde i kraft, och mot bakgrund av det ökande migrationstrycket på medlemsstaterna, har de utmaningar som unionens återvändandepolitik behöver ta itu med ökat och framhävt denna aspekt av EU:s övergripande migrationspolitik. Europeiska rådet uppmanade i sina slutsatser av den 20–21 oktober 2016 (4) medlemsstaterna att förstärka de nationella administrativa förfarandena för återvändande.

               (5)

               Stats- och regeringschefernas Maltaförklaring (5) av den 3 februari 2017 belyste behovet av att se över EU:s återvändandepolitik på grundval av en objektiv analys av hur de rättsliga, operativa, finansiella och praktiska verktyg som finns tillgängliga på unionsnivå och nationell nivå tillämpas. Där välkomnades kommissionens avsikt att snabbt lägga fram en uppdaterad EU-handlingsplan för återvändande och att ge vägledning när det gäller en utökning av EU:s och medlemsstaternas faktiska genomförande av återvändanden samt ett effektivt återtagande med utgångspunkt i det befintliga regelverket.

               (6)

               Mot bakgrund av den pågående ökningen av antalet tredjelandsmedborgare som olagligt reser in och vistas i medlemsstaterna, och i syfte att sörja för lämplig kapacitet för att skydda behövande, är det nödvändigt att i så stor utsträckning som möjligt utnyttja den flexibilitet som direktiv 2008/115/EG ger. Ett effektivare genomförande av det direktivet skulle minska möjligheterna till missbruk av förfaranden och avlägsna effektivitetsbrister, samtidigt som det säkerställde skyddet av grundläggande rättigheter enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

               (7)

               Denna rekommendation ger vägledning om hur bestämmelserna i direktiv 2008/115/EG bör användas för att återvändandeförfarandena ska bli effektivare, och medlemsstaterna uppmanas att vidta de åtgärder som behövs för att avlägsna rättsliga och praktiska hinder för återvändande.

               (8)

               En effektiv återvändandepolitik för unionen kräver ändamålsenliga och proportionerliga åtgärder för gripande och identifiering av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna, snabb prövning av deras ärenden och tillräcklig kapacitet för att garantera att de är närvarande för återvändandet.

               (9)

               Det krävs en enhetlig och väl integrerad samordning av tvärvetenskapliga kompetenser på nationell nivå för att organisera återvändanden. Dessutom krävs förfaranden och instrument som gör att de behöriga myndigheterna genast får tillgång till information, samt samarbete mellan alla aktörer som deltar i de olika förfarandena.

               (10)

               Tvärvetenskapligt utbildad och kompetent personal, som täcker in alla relevanta kunskaper, behövs för att de nationella myndigheterna ska kunna tillgodose behoven, i synnerhet under omständigheter där medlemsstaterna står inför en betydande börda vid genomförandet av skyldigheten att återsända tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna. När medlemsstaterna organiserar detta integrerade och samordnade tillvägagångssätt bör de fullt ut utnyttja unionens tillgängliga finansieringsinstrument, program och projekt på återvändandeområdet, i synnerhet asyl-, migrations- och integrationsfonden. I detta sammanhang bör medlemsstaterna också ta hänsyn till det migrationstryck som de behöriga myndigheterna utsätts för.

               (11)

               I enlighet med artikel 6.1 i direktiv 2008/115/EG bör medlemsstaterna systematiskt utfärda beslut om att tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorium ska återvända. Lagstiftningen och praxisen i medlemsstaterna ger inte detta krav full verkan i alla omständigheter, och detta underminerar effektiviteten i unionens återvändandesystem. Till exempel utfärdar vissa medlemsstater inte beslut om återvändande efter ett negativt beslut om en ansökan om asyl eller uppehållstillstånd, eller så utfärdar de inte sådana beslut till tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna och som saknar giltig identitets- eller resehandling.

               (12)

               Beroende på den institutionella strukturen i medlemsstaterna, framför allt när olika myndigheter är involverade, följs ett beslut om återvändande inte nödvändigtvis eller omedelbart av en begäran till tredjeländernas myndigheter om att bekräfta identiteten på den tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna och om att utfärda en giltig resehandling.

               (13)

               I enlighet med artikel 13 i kodexen om Schengengränserna (6) ska en person som har passerat en gräns på olagligt sätt och som inte har rätt att vistas på den berörda medlemsstatens territorium gripas och bli föremål för förfaranden som respekterar direktiv 2008/115/EG.

               (14)

               I direktiv 2008/115/EG fastställs att hänsyn ska tas till den berörda tredjelandsmedborgarens hälsotillstånd vid genomförandet av det direktivet, och att akutsjukvård och nödvändig behandling av sjukdomar måste tillhandahållas i avvaktan på återvändande. Det är dock viktigt att se till att avlägsnande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna verkställs och att åtgärder vidtas för att förebygga beteende som syftar till att motverka eller förhindra återvändande, såsom oriktiga påståenden om nya sjukdomar. Dessutom är det också nödvändigt att vidta åtgärder som på ett effektivt sätt tar itu med asylansökningar som lämnas in endast för att försena eller hindra verkställandet av beslut om återvändande.

               (15)

               Direktiv 2008/115/EG förpliktar visserligen tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i unionen att lämna den, men kravet om utfärdande av beslut om återvändande åligger endast medlemsstaterna. Ett återvändandeförfarande kan inledas i varje medlemsstat som griper samma tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i landet. Ömsesidigt erkännande av beslut om återvändande, som föreskrivs i rådets direktiv 2001/40/EG (7) och rådets beslut 2004/191/EG (8), skulle påskynda återvändandeprocessen och hindra otillåten sekundär förflyttning inom unionen.

               (16)

               Förvar kan vara ett viktigt verktyg för att förbättra effektiviteten i unionens återvändandesystem, men det bör endast användas om inte andra tillräckliga, men mindre ingripande, åtgärder kan tillämpas verkningsfullt i enlighet med artikel 15.1 i direktiv 2008/115/EG. I synnerhet kan förvar möjliggöra lyckade förberedelser och arrangemang av återvändandeinsatser, när detta krävs för att säkerställa att tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna inte avviker.

               (17)

               Den längsta tid som flera medlemsstater för närvarande använder för förvar är avsevärt kortare än den som medges enligt direktiv 2008/115/EG och som behövs för att framgångsrikt slutföra återvändandeförfarandet. Dessa korta förvarstider hindrar effektiva återvändanden.

               (18)

               Tidsfristerna för att överklaga beslut i samband med återvändande skiljer sig avsevärt mellan medlemsstaterna, från några dagar till en månad eller mer. I enlighet med de grundläggande rättigheterna bör tidsfristen ge tillräckligt med tid för att säkerställa tillgången till ett effektivt rättsmedel, samtidigt som man beaktar att långa tidsfrister kan inverka negativt på återvändandeförfaranden.

               (19)

               Tredjelandsmedborgare som vistas irreguljärt i medlemsstaterna bör garanteras rätten att höras av de behöriga myndigheterna innan någon enskild åtgärd som påverkar dem vidtas.

               (20)

               Enligt direktiv 2008/115/EG bör en automatisk suspensiv verkan vid överklaganden av beslut om återvändande beviljas när det finns en risk för att den berörda tredjelandsmedborgaren skulle utsättas för en verklig risk för misshandel i händelse av återvändande, i överträdelse av artiklarna 19.2 och 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, tolkad av Europeiska unionens domstol (9).

               (21)

               Ett stort antal medlemsstater genomför repetitiva bedömningar av risken för avvisning under alla olika faser av förfarandena för asyl och återvändande, vilket kan förorsaka onödiga förseningar i återvändandet av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna.

               (22)

               Att ett ensamkommande barn återvänder till ursprungstredjelandet och återförenas med sin familj kan vara till barnets bästa. Flera medlemsstater har i sin nationella lagstiftning ett förbud mot att utfärda beslut om återvändande för ensamkommande barn, vilket innebär att medlemsstaternas skyldighet att ta vederbörlig hänsyn till barnets bästa och att beakta omständigheterna i varje enskilt fall inte ges full verkan. Sådana förbud kan få oavsedda konsekvenser för olaglig immigration, och locka ensamkommande barn att ge sig ut på farofyllda resor i syfte att nå unionen.

               (23)

               Beslut om ensamkommande barns rättsliga status och återvändande bör alltid grunda sig på en individuell, sektorsövergripande och tillförlitlig bedömning av barnets bästa, bland annat spårande av familjemedlemmar och en bedömning av hemförhållandena. Sådana bedömningar bör dokumenteras på lämpligt sätt.

               (24)

               I enlighet med artikel 17 i direktiv 2008/115/EG, där det fastställs att medlemsstaterna kan använda förvar när det gäller ensamkommande barn och familjer med underåriga endast som en sista utväg och under en så kort tid som möjligt, bör medlemsstaterna se till att det finns andra alternativ för barn än förvar. I fall där det inte finns några sådana alternativ ger ett absolut förbud mot förvar dock kanske inte full verkan åt skyldigheten att vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa återvändande, vilket leder till att återvändandeinsatser ställs in på grund av avvikande.

               (25)

               I väntan på antagandet av förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om användning av Schengens informationssystem för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (10) bör medlemsstaterna fullt ut utnyttja möjligheten att införa en registrering om inreseförbud i enlighet med artikel 24.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1987/2006 (11).

               (26)

               Denna rekommendation bör vara riktad till alla medlemsstater som är bundna av direktiv 2008/115/EG.

               (27)

               Medlemsstaterna bör instruera de nationella myndigheter som är behöriga för utförandet av uppgifter som rör återvändande att tillämpa denna rekommendation i sitt arbete.

               (28)

               Denna rekommendation respekterar de grundläggande rättigheter och de principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Rekommendationen syftar särskilt till att säkerställa full respekt för den mänskliga värdigheten samt tillämpningen av artiklarna 1, 4, 14, 18, 19, 24 och 47 i stadgan, och bör genomföras i enlighet härmed.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

      STÄRKT OCH FÖRBÄTTRAD ÅTERVÄNDANDEKAPACITET

               1.

               För att ta itu med de förfarandemässiga, tekniska och operativa hindren för effektivare återvändanden bör medlemsstaterna senast den 1 juni 2017 stärka sin kapacitet att genomföra återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna genom att sörja för ett integrerat och samordnat tillvägagångssätt.

               2.

               Målen med ett sådant integrerat och samordnat tillvägagångssätt i fråga om återvändande bör vara följande:

                           a)

                           Att säkerställa snabba återvändandeförfaranden och öka återvändandetakten avsevärt.

                           b)

                           Att vid behov mobilisera brottsbekämpande myndigheter och immigrationsmyndigheter och att samordna insatser med rättsliga myndigheter, myndigheter som ansvarar för förvar, förmyndarskapssystem, vårdtjänster och sociala tjänster, för att säkerställa tillgång till snabb och tillräcklig sektorsövergripande respons från alla myndigheter som deltar i återvändandeförfaranden.

                           c)

                           Att säkerställa att en tillräcklig mängd utbildad och kompetent personal från alla myndigheter med behörighet vid återvändandeförfaranden finns tillgängliga för snabba insatser – vid behov dygnet runt, alla dagar i veckan – i synnerhet vid ett ökande tryck på att uppfylla skyldigheten att återsända tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna.

                           d)

                           Att vid unionens yttre gränser, beroende på medlemsstatens särskilda förhållanden, utplacera ytterligare personal med mandat och kapacitet att vidta omedelbara åtgärder för att fastställa och bekräfta tredjelandsmedborgares identitet och rättsliga ställning, och genast neka inresa eller utfärda beslut om återvändande med avseende på dem som inte har rätt att resa in eller vistas i unionen.

               3.

               Det integrerade och samordnade tillvägagångssättet på området återvändande bör i synnerhet leda till att följande uppfylls:

                           a)

                           Att snabbt genomföra läkarundersökningar för att undvika potentiellt missbruk i de fall som avses i punkt 9 b.

                           b)

                           Att samordna och utbyta operativ information med andra medlemsstater och Europeiska gräns- och kustbevakningsbyrån så att deras mål och uppgifter uppfylls.

                           c)

                           Att till fullo utnyttja de relevanta it-systemen, såsom Eurodac, Schengens informationssystem (SIS) och Informationssystemet för viseringar (VIS), för att få aktuell information om de berörda tredjelandsmedborgarnas identitet och rättsliga situation.

               4.

               Medlemsstaterna bör säkerställa att de enheter eller organ som har i uppgift att säkerställa det integrerade och samordnade tillvägagångssättet tilldelas alla personalresurser, finansiella och materiella resurser som behövs.

      SYSTEMATISKT UTFÄRDANDE AV BESLUT OM ÅTERVÄNDANDE

               5.

               För att se till att beslut om återvändande systematiskt utfärdas avseende tredjelandsmedborgare som antingen inte har eller inte längre har rätt att vistas i Europeiska unionen bör medlemsstaterna göra följande:

                           a)

                           Inrätta åtgärder för att effektivt lokalisera och gripa tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna.

                           b)

                           Utfärda beslut om återvändande oavsett om den tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna har en identitets- eller resehandling eller inte.

                           c)

                           På bästa sätt utnyttja den möjlighet som föreskrivs i artikel 6.6 i direktiv 2008/115/EG att anta ett beslut om att avsluta en laglig vistelse tillsammans med ett beslut om återvändande eller genom ett enda beslut, förutsatt att de relevanta säkerhetsgarantierna och bestämmelserna för vart och ett av besluten respekteras.

               6.

               Medlemsstaterna bör säkerställa att beslut om återvändande har obegränsad varaktighet, så att de kan verkställas när som helst utan att man behöver inleda nya återvändandeförfaranden efter en viss tid. Detta bör ske utan att det påverkar skyldigheten att beakta eventuella ändringar i de berörda tredjelandsmedborgarnas enskilda situation, bland annat risken för avvisning.

               7.

               I sina beslut om återvändande bör medlemstaterna systematiskt införa informationen att tredjelandsmedborgare måste lämna medlemsstatens territorium och resa till ett tredjeland, för att motverka och förhindra otillåten sekundär förflyttning.

               8.

               Medlemsstaterna bör utnyttja det undantag som föreskrivs i artikel 2.2 a i direktiv 2008/115/EG när detta kan leda till effektivare förfaranden, i synnerhet under betydande migrationstryck.

      EFFEKTIVT VERKSTÄLLANDE AV BESLUT OM ÅTERVÄNDANDE

               9.

               I syfte att säkerställa snabbt återvändande för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i EU bör medlemsstaterna göra följande:

                           a)

                           I enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU (12) organisera förfaranden för snabb prövning av ansökningar om internationellt skydd genom ett påskyndat förfarande eller, där detta anses lämpligt, gränsförfarande, bland annat då en asylansökan lämnas in enbart för att försena eller hindra verkställigheten av ett beslut om återvändande.

                           b)

                           Vidta åtgärder för att förhindra potentiellt missbruk i fråga om falska påståenden om nya sjukdomar som syftar till att förhindra avlägsnande, t.ex. genom att se till att medicinsk personal som utsetts av den behöriga nationella myndigheten finns tillgänglig för att ge ett objektivt och oberoende omdöme.

                           c)

                           Säkerställa att beslut om återvändande utan dröjsmål följs av en begäran till det återtagande tredjelandet om att detta utfärdar giltiga resehandlingar eller godtar användningen av en europeisk resehandling för återvändande som utfärdats i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1953 (13).

                           d)

                           Använda instrumentet för ömsesidigt erkännande av beslut om återvändande vilket föreskrevs i direktiv 2001/40/EG och beslut 2004/191/EG.

               10.

               I syfte att effektivt säkerställa avlägsnande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i EU bör medlemsstaterna göra följande:

                           a)

                           Tillämpa förvar där detta är nödvändigt och lämpligt i de fall som anges i artikel 15.1 i direktiv 2008/115/EG, och i synnerhet när det finns en risk för avvikande i den mening som avses i punkterna 15 och 16 i den här rekommendationen.

                           b)

                           I nationell lagstiftning föreskriva en maximal inledande förvarsperiod på sex månader, vilken kan anpassas av de rättsliga myndigheterna mot bakgrund av omständigheterna i ärendet, och en möjlighet att ytterligare förlänga förvarsperioden upp till 18 månader i de fall som anges i artikel 15.6 i direktiv 2008/115/EG.

                           c)

                           Se till att förvarskapaciteten stämmer överens med de verkliga behoven, bland annat genom att i nödvändiga fall använda det undantag för nödsituationer som föreskrivs i artikel 18 i direktiv 2008/115/EG.

               11.

               När det gäller tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna och som avsiktligt hindrar återvändandeförfarandena, bör medlemsstaterna överväga att använda påföljder i enlighet med nationell lagstiftning. Dessa påföljder bör vara effektiva, proportionerliga och avskräckande och bör inte äventyra uppnåendet av målen för direktiv 2008/115/EG.

      FÖRFARANDEMÄSSIGA SÄKERHETSÅTGÄRDER OCH RÄTTSMEDEL

               12.

               Medlemsstaterna bör göra följande:

                           a)

                           I möjligaste mån slå samman de administrativa utfrågningar som genomförs av de behöriga myndigheterna för olika ändamål, t.ex. beviljande av uppehållstillstånd, beslut om återvändande eller förvar, till ett enda förfarandemässigt steg. Nya sätt att hålla sådana utfrågningar av tredjelandsmedborgare, till exempel genom användning av videokonferenser, bör också utvecklas.

                           b)

                           Föreskriva den kortast möjliga tidsfristen för inlämnande av överklaganden mot beslut om återvändande vilken fastställs i nationell lagstiftning i motsvarande situationer, för att undvika missbruk av rättigheter och förfaranden, i synnerhet överklaganden som lämnas in strax före det planerade datumet för avlägsnandet.

                           c)

                           Säkerställa att automatisk suspensiv verkan för överklaganden mot beslut om återvändande endast beviljas när detta är nödvändigt för att efterleva artiklarna 19.2 och 47 i stadgan.

                           d)

                           Undvika upprepade bedömningar av risken för överträdelse av principen om ”non-refoulement”, ifall respekten för denna princip redan har bedömts i andra förfaranden, bedömningen är slutlig och inga förändringar har skett i de berörda tredjelandsmedborgarnas enskilda situation.

      FAMILJ OCH BARN

               13.

               För att säkerställa respekt för barnets rättigheter, och att till fullo ta hänsyn till barnets bästa och familjeliv enligt artikel 5 i direktiv 2008/115/EG bör medlemsstaterna göra följande:

                           a)

                           Fastställa klara bestämmelser om ensamkommande barns rättsliga ställning, och antingen tillåta utfärdande av beslut om återvändande och genomförande av återvändanden, eller bevilja dem rätt att stanna.

                           b)

                           Säkerställa att besluten om ensamkommande barns rättsliga ställning alltid grundas på en enskild bedömning av barnets bästa. Vid denna bedömning bör man systematiskt beakta om det är till barnets bästa att återvända till ursprungslandet och återförenas med familjen.

                           c)

                           Inrätta riktade återanpassningsstrategier för ensamkommande barn.

                           d)

                           Säkerställa att bedömningen av barnets bästa systematiskt utförs av de behöriga myndigheterna på grundval av ett sektorsövergripande tillvägagångssätt, att det ensamkommande barnet hörs och att en förmyndare vederbörligen involveras.

               14.

               Med beaktande av de grundläggande rättigheterna och de villkor som fastställts i direktiv 2008/115/EG bör medlemsstaterna inte i sin nationella lagstiftning utesluta möjligheten att placera underåriga i förvar, ifall detta är absolut nödvändigt för att se till att slutgiltiga beslut om återvändande verkställs, och i den utsträckning medlemsstaterna inte kan garantera att mindre ingripande åtgärder än förvar kan tillämpas verkningsfullt i syfte att säkerställa ett effektivt återvändande.

      RISK FÖR AVVIKANDE

               15.

               Var och en av följande objektiva omständigheter bör utgöra en motbevisbar presumtion att det föreligger en risk för avvikande:

                           a)

                           Personen vägrar att samarbeta när det gäller identifiering, använder falska eller förfalskade identitetshandlingar, förstör eller gör sig på annat sätt av med existerande dokument, vägrar att tillhandahålla fingeravtryck.

                           b)

                           Personen motsätter sig återvändandet på ett våldsamt eller bedrägligt sätt.

                           c)

                           Personen efterlever inte en åtgärd som syftar till att förhindra avvikande vilken inrättats genom tillämpning av artikel 7.3 i direktiv 2008/115/EG, t.ex. genom underlåtenhet att anmäla sig till de behöriga myndigheterna eller att stanna på en viss plats.

                           d)

                           Personen respekterar inte ett existerande inreseförbud.

                           e)

                           Personen gör en otillåten sekundär förflyttning till en annan medlemsstat.

               16.

               Medlemsstaterna bör se till att följande kriterier vederbörligen beaktas som ett tecken på att en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna riskerar att avvika:

                           a)

                           Uttryckligt uttalade avsikter att inte respektera ett beslut om återvändande.

                           b)

                           Underlåtenhet att återvända inom perioden för frivillig avresa.

                           c)

                           En befintlig fällande dom för ett allvarligt brott i medlemsstaterna.

      FRIVILLIG AVRESA

               17.

               Medlemsstaterna bör endast bevilja frivillig avresa efter en begäran från den berörda tredjelandsmedborgaren, och samtidigt se till att tredjelandsmedborgaren är väl informerad om möjligheten att lämna in en sådan ansökan.

               18.

               Medlemsstaterna bör i beslutet om återvändande ange kortast möjliga tidsperiod för frivillig avresa vilken krävs för att organisera och gå vidare med återvändandet, med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet.

               19.

               Vid fastställandet av varaktigheten för perioden för frivillig avresa bör medlemsstaterna bedöma omständigheterna i det enskilda fallet, i synnerhet möjligheterna till återvändande och viljan hos den tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna att samarbeta med behöriga myndigheter för återvändandesyften.

               20.

               En längre tid än sju dagar bör beviljas endast när den tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna aktivt samarbetar kring återvändandet.

               21.

               Ingen tidsfrist för frivillig avresa bör beviljas i de fall som anges i artikel 7.4 i direktiv 2008/115/EG, framför allt inte när den tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna utgör en risk för avvikande enligt punkterna 15 och 16 i denna rekommendation och i fall av tidigare fällande domar för grova brott i andra medlemsstater.

      PROGRAM FÖR BISTÅND TILL FRIVILLIGT ÅTERVÄNDANDE

               22.

               Medlemsstaternas program för bistånd till frivilligt återvändande bör vara operativa senast den 1 juni 2017 och bör överensstämma med de gemensamma normer för program för bistånd till frivilligt återvändande och återanpassning vilka utvecklats av kommissionen i samarbete med medlemsstaterna och godkänts av rådet (14).

               23.

               Medlemsstaterna bör vidta åtgärder för att förbättra sina förfaranden för att informera tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna om frivilligt återvändande och program för bistånd till frivilligt återvändande, i samarbete med nationella utbildningsinstanser, sociala tjänster och hälsovårdstjänster.

      INRESEFÖRBUD

               24.

               I syfte att utnyttja inreseförbud fullt ut bör medlemsstaterna göra följande:

                           a)

                           Se till att inreseförbudet börjar gälla den dag då tredjelandsmedborgaren lämnar EU, så att dess verkliga giltighetstid inte förkortas oskäligt. Detta bör säkerställas i fall där de nationella myndigheterna känner till avresedatumet, i synnerhet i fall av avlägsnande och avresa i samband med ett program för bistånd till frivilligt återvändande.

                           b)

                           Inrätta metoder för att kontrollera om en tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i Europeiska unionen har avrest inom tidsfristen för frivillig avresa, och att säkerställa en effektiv uppföljning om personen inte har avrest, bland annat genom att utfärda ett inreseförbud.

                           c)

                           Systematiskt införa en registrering om inreseförbud i den andra generationen av Schengens informationssystem, i enlighet med artikel 24.3 i förordning (EG) nr 1987/2006.

                           d)

                           Inrätta ett system för utfärdande av beslut om återvändande när det vid en utresekontroll upptäcks att personer vistats olagligt på territoriet. Om det är motiverat efter en individuell bedömning och med tillämpning av proportionalitetsprincipen bör ett inreseförbud utfärdas för att förebygga framtida risker för olaglig vistelse.

      Utfärdad i Bryssel den 7 mars 2017.

            På kommissionens vägnar

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (EUT L 348, 24.12.2008, s. 98).

      (2)  Rådets förordning (EU) nr 1053/2013 av den 7 oktober 2013 om inrättande av en utvärderings- och övervakningsmekanism för kontroll av tillämpningen av Schengenregelverket och om upphävande av verkställande kommitténs beslut av den 16 september 1998 om inrättande av Ständiga kommittén för genomförande av Schengenkonventionen (EUT L 295, 6.11.2013, s. 27).

      (3)  Rådets beslut 2008/381/EG av den 14 maj 2008 om inrättande av ett europeiskt migrationsnätverk (EUT L 131, 21.5.2008, s. 7).

      (4)  Europeiska rådets slutsatser av den 20–21 oktober 2016, EUCO 31/16.

      (5)  Europeiska rådets pressmeddelande 43/17 av den 3 februari 2017.

      (6)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unionskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna) (EUT L 77, 23.3.2016, s. 1).

      (7)  Rådets direktiv 2001/40/EG av den 28 maj 2001 om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land (EGT L 149, 2.6.2001, s. 34).

      (8)  Rådets beslut 2004/191/EG av den 23 februari 2004 om fastställande av kriterier och närmare föreskrifter för ersättning för finansiella obalanser som uppstår till följd av tillämpningen av direktiv 2001/40/EG om ömsesidigt erkännande av beslut om avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land (EUT L 60, 27.2.2004, s. 55).

      (9)  Dom av Europeiska unionens domstol i mål C-562/13 av den 18 december 2014, Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-la-Neuve/Abdida, C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453.

      (10)  COM(2016) 881 final.

      (11)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1987/2006 av den 20 december 2006 om inrättande, drift och användning av andra generationen av Schengens informationssystem (SIS II) (EUT L 381, 28.12.2006, s. 4).

      (12)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (EUT L 180, 29.6.2013, s. 60).

      (13)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/1953 av den 26 oktober 2016 om inrättandet av en europeisk resehandling för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna och om upphävande av rådets rekommendation av den 30 november 1994 (EUT L 311, 17.11.2016, s. 13).

      (14)  Rådets slutsatser av den 9–10 juni 2016.


Avis juridique important

|

31995H0198

95/198/EG: Kommissionens rekommendation av den 12 maj 1995 om betalningsfrister vid handelstransaktioner (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 127 , 10/06/1995 s. 0019 - 0022

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 12 maj 1995 om betalningsfrister vid handelstransaktioner (1*)(Text av betydelse för EES) (95/198/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, ochmed beaktande av följande:Europaparlamentet antog den 21 april 1993 en resolution angående kommissionens meddelanden till rådet - "Mot en europeisk underleverantörsmarknad" och om "små och medelstora företags deltagande i offentlig upphandling (2)" i gemenskapen - i vilket kommissionen uppmanas att lägga fram särskilda förslag om betalningsförseningar.Ekonomiska och sociala kommittén avgav den 30 juni 1993 (3) ett yttrande över "kommissionens arbetsdokument om betalningsfrister vid handelstransaktioner" (4).Kommissionen aviserade i sin Vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning (5) ett initiativ angående betalningsfrister.Kommissionen utfärdade den 25 maj 1994 ett meddelande om genomförandet av ett integrerat program till förmån för små och medelstora företag och hantverkare (6).Europaparlamentet underströk i sin resolution om det integrerade programmet att kommissionen bör lägga fram förslag för att lösa problemet med betalningsförseningar (7).De administrativa och ekonomiska bördorna är betungande för företagen, särskilt för de små och medelstora, på grund av de långa betalningsfristerna vid handelstransaktioner. Betalningsdröjsmål utgör en risk för den ekonomiska balansen hos företagen och till och med för deras överlevnad.En försämring av betalningspraxis har konstaterats i flertalet medlemsstater under loppet av de sista åren. Denna försämring kan inte tillskrivas enbart konjunkturfaktorer utan speglar även en strukturell förändring av relationerna företagen emellan. Den ökande handeln och den allt större konkurrensen på den inre marknaden kan få till följd att betalningsfristerna i gemenskapen i allmänhet blir längre.Skillnaderna mellan medlemsstaterna vad gäller regler och praxis för betalningar utgör ett hinder för en väl fungerande inre marknad.Utan att ifrågasätta friheten att avtala om betalningsfrister, är det lämpligt att främja större tydlighet vad gäller fristerna för avtalsparterna, samt att uppmuntra till att de överenskomna fristerna iakttas.Bättre information och bättre utbildning hos företagen, särskilt hos de små och medelstora, vad gäller betalningsfrister skulle kunna bidra till förbättrad praxis hos företagen på detta område.Sanktioner vid betalningsförseningar i medlemsstaterna bör vara sådana att de både motverkar betalningsförseningar och helt gottgör fordringsägaren som har lidit skada för de olika kostnader han har ådragit sig.En sanktion är avskräckande endast om den tillämpas snabbt, effektivt och inte medför stora kostnader för fordringsägaren.Det är nödvändigt att vidta kompletterande åtgärder så att betalningsfristerna bättre iakttas vid gränsöverskridande transaktioner.Offentliga myndigheter och offentliga företag står för en betydande del av betalningarna till företagen. En bättre betalningsdisciplin hos dessa myndigheter skulle påverka hela ekonomin. För att marknaden för offentlig upphandling verkligen skall öppnas för företagen, särskilt för de små och medelstora, krävs att nuvarande metoder förbättras.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 Mål Medlemsstaterna uppmanas att vidta de rättsliga och praktiska åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa att betalningsfrister som avtalats vid handelstransaktioner iakttas samt att betalningsfristerna förbättras vid offentlig upphandling.Medlemsstaterna uppmanas särskilt att vidta de åtgärder som är lämpligast för att komplettera de rättsliga och administrativa systemen i syfte att:- skapa större tydlighet i avtalsförhållanden, förbättra utbildningen och informationen i företagen och mildra skatteeffekterna vid betalningsförseningar,- säkerställa att skälig ersättning betalas ut vid betalningsförseningar,- garantera lämpliga rättsmedel,- undanröja särskilda svårigheter vid gränsöverskridande handel,- förbättra betalningarna vid offentlig upphandling.Artikel 2 Tydlighet, information och utbildning, mervärdesskatt 1. Större tydlighet när det gäller de betalningsfrister som tillämpas vid handelstransaktioner bör uppmuntras. Medlemsstaterna uppmanas därför att:a) genom lämpliga åtgärder verka för att den betalningsfrist som tillämpas samt även att förfallodagen tydligt anges i samband med affärsavtal, till exempel genom att detta anges på fakturan. När ett skriftligt avtal saknas eller när fristen inte tydligt anges på fakturan, bör en enkel och tydlig regel gälla, i vilken både den betalningsfrist och den förfallodag som rättsligen skall tillämpas på avtalet, fastställs,b) även uppmuntra att de kassarabatter eller extra avgifter som tillämpas vid snabb betalning respektive försenad betalning anges på affärsdokumenten,c) verka för att det i affärsdokumenten anges en period, efter mottagande av varorna eller tillhandahållande av en tjänst, inom vilken mottagaren eller förmånstagaren har rätt att framföra klagomål avseende kvaliteten hos eller kvantiteten av de mottagna varorna eller tjänsterna. En subsidiär regel om detta, som skall gälla när avtalet inte innehåller någon sådan bestämmelse, bör fastställas i lagstiftningen,d) föreskriva att kungörelse om offentlig upphandling och avtalsvillkor innehåller tydliga uppgifter om vilka betalningsfrister och förfallodagar som tillämpas av upphandlande myndigheter.2. Medlemsstaterna uppmanas att stödja såväl offentliga som privata initiativ, inbegripet initiativ av branschorganisationer i syfte att förbättra informationen och utbildningen i företagen, särskilt i de små och medelstora, i fråga om hantering av betalningsfrister. Denna verksamhet kan gälla särskilt följande områden:a) Juridisk hjälp och rådgivning vid utarbetandet av affärsdokument och avtal.b) Information och utbildning om vilka regler och praktiska förfaranden som är lämpligast vid betalning för vissa företag, branscher, regioner eller länder samt om interna eller externa förfaranden för indrivning av fordringar.c) Utveckling av praktiska redskap för likviditetsförvaltning, i synnerhet databehandling, och främjande av elektronisk dataöverföring inom små och medelstora företag.d) Utnyttjande av teknik för refinansiering av fordringar, såsom factoring.3. Med tanke på de små och medelstora företagens särskilda egenskaper och i synnerhet på de effekter som betalningsförseningar kan ha på deras likviditet, uppmanas medlemsstaterna att föreskriva att dessa företag skall åtnjuta så fördelaktiga frister som möjligt inom ramen för rådets sjätte direktiv 77/388/EEG (8) om mervärdesskatt. Detta kan innebära en möjlighet att:a) skjuta upp betalningen av mervärdesskatt, åtminstone för små företag, till dess betalning har erhållits,b) tillåta små företag att lämna in mervärdesskatt-deklarationer efter längre perioder.Artikel 3 Ersättning vid betalningsförseningar Förutsättningar bör skapas enligt vilka en fordringsägare som lider skada på grund av försenad betalning från gäldenären kan få skälig ersättning. Medlemsstaterna uppmanas därför att:a) fastställa att fordringsägaren har rätt att ta ut dröjsmålsränta när tidsfristen i avtalet eller i den lagliga tidsfristen har överskridits,b) fastställa en räntesats för dröjsmålsräntan som skall gälla i de fall då det inte finns några särskilda bestämmelser angående detta i avtalet och som är tillräckligt hög för att vara avskräckande för dåliga betalare,c) fastställa att fordringsägaren, förutom rätten till dröjsmålsränta, även har rätt till ersättning för de skador han lidit på grund av den försenade betalningen. Denna ersättning skall i synnerhet täcka de rättsliga och administrativa kostnaderna för indrivningen.Artikel 4 Rättsliga förfaranden Det bör säkerställas att de fordringsägare som lider skada på grund av betalningsförseningar förfogar över snabba, effektiva och billiga förfaranden för att få betalning och ersättning för skada. Medlemsstaterna uppmanas därför att:a) främja införandet av förfaranden för att lösa tvister utan rättegång och på så sätt se till att betalningstvister löses snabbt, effektivt och till låga kostnader,b) öka effektiviteten för förenklade domstolsförfaranden när det gäller att lösa tvister om låga belopp. I dessa förfaranden bör förenklade och billiga sätt att väcka talan föreskrivas. Tröskelvärdena för tillämpning av dessa förfaranden bör fastställas på en sådan nivå att ett inte oansenligt antal handelstransaktioner omfattas. Möjligheter att på ett effektivt sätt verkställa domar som meddelas i samband med dessa förenklade förfaranden bör säkerställas,c) öka effektiviteten för snabbare indrivningsförfaranden. Dessa förfaranden bör göra det möjligt att, med minskade formaliteter och inom en begränsad tidsfrist, erhålla en exekutionstitel i de fall när fordran inte bestrids. Dessa förfaranden bör vara snabba och innebära ett minimum av formaliteter och kostnader för fordringsägaren och det bör inte finnas några gränser för beloppens storlek i dessa tvister.Artikel 5 Gränsöverskridande handel De särskilda svårigheterna vid betalning i samband med gränsöverskridande handel bör undanröjas. Medlemsstaterna uppmanas därför att:a) uppmuntra till bättre information och utbildning i företagen när det gäller hantering av betalningsfrister i samband med gränsöverskridande handel,b) förenkla indrivningssätten för gränsöverskridande fordringar som inte bestritts. Det bör framförallt bli lättare att erhålla en exekutionstitel när det gäller dessa fordringar,c) vidta alla nödvändiga åtgärder för att förenkla och påskynda förfarandena för att lösa tvister och verkställa domar när det gäller betalningsförseningar vid gränsöverskridande handel.Artikel 6 Offentlig upphandling Betalningsdisciplinen bör säkerställas hos upphandlande myndigheter och offentliga företag, de sistnämnda definieras i rådets direktiv 93/38/EEG (9). Medlemsstaterna uppmanas därför att:a) vidta åtgärder för att göra alla berörda myndigheter uppmärksamma på följderna av betalningsförseningar för aktörerna på den ekonomiska marknaden,b) iaktta en frist på 60 dagar för betalningar vid offentlig upphandling, utan att detta påverkar tillämpningen av kortare frister som eventuellt kan gälla.Medlemsstaterna uppmanas att undersöka i vilken mån de kan förkorta offentliga myndigheters betalningsfrister gentemot företagen och i vilken mån de kan förenkla de regler som gäller på området.c) införa klara administrativa förfaranden, inbegripet frister, för att säkerställa att offentliga betalningar utförs så snabbt som möjligt. Tidsfrister bör särskilt fastställas för alla de administrativa formaliteter som föregår betalningar, såsom förfaranden avseende mottagande i samband med offentlig entreprenadverksamhet,d) utföra regelbundna kontroller av betalningsfrister hos offentliga myndigheter på alla nivåer. Resultaten av dessa kontroller för offentliggöras,e) fastställa att dröjsmålsräntan, i de fall när tidsfristen i avtalet överskridits till följd av upphandlande myndigheters eller offentliga företags agerande, skall betalas på samma gång som kapitalbeloppet. Lämpliga kontroller bör föreskrivas för att säkerställa att denna princip iakttas av offentliga myndigheter,f) anta bestämmelser för att säkerställa att betalningar till underleverantörer verkställs inom rimliga frister vid offentlig upphandling.Artikel 7 Rapportering För att kommissionen skall kunna utvärdera de framsteg som gjorts, uppmanas medlemsstaterna att före den 31 december 1997 till kommissionen framlägga en rapport om de åtgärder som vidtagits i överensstämmelse med de olika punkterna i denna rekommendation.Artikel 8 Adressater Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 12 maj 1995.På kommissionens vägnarChristos PAPOUTSISLedamot av kommissionen(1*) Den förklarande anmärkningen till denna rekommendation finns offentliggjord som ett meddelande i EGT nr C 144, 10.6.1995, s. 3.(2) EGT nr C 150, 31.5.1993, s. 71.(3) EGT nr C 249, 13.9.1993, s. 21.(4) ESK(92) 2214 slutlig av den 18 november 1992.(5) Vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning, s. 14.(6) KOM(94) 207 slutlig av den 3 juni 1994.(7) Resolution A4-0022/94, Pv 28 II, 24 oktober 1994.(8) EGT nr L 145, 13.7.1977, s. 1.(9) EGT nr L 199, 9.8.1993, s. 84.


				|

		52011SC0819

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of the Czech Republicand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of the Czech Republic, 2011-2014

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Tjeckiens nationella reformprogram 2011
och till rådets yttrande
om Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram för 2011-2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1],
särskilt artikel 9.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
Europeiska kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stärka den hållbara tillväxten
och konkurrenskraften inom EU.
(2)
Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3], vilka tillsammans utgör
de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de
integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och
sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av en ny planeringscykel
för den ekonomiska styrningen i EU och den första europeiska planeringsterminen
av integrerad förhandssamordning av den ekonomiska politiken, vilken är
förankrad i Europa 2020-strategin.
(4)
            Den 25 mars 2011 godkände Europeiska
rådet prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer (i
linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med
hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Däri underströks
behovet att prioritera återställandet av sunda budgetställningar och hållbara
offentliga finanser, få ned arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och
göra nya ansträngningar för att stärka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades
att omvandla dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras
stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 29 april 2011 lade Tjeckien fram sitt nationella
reformprogram för 2011 och den 5 maj lade man fram sitt uppdaterade
stabilitetsprogram för perioden 2011–2014. De båda programmen har granskats
samtidigt för att kunna beakta kopplingarna mellan dem.
(6)
Den globala finanskrisen, som drabbade landet genom
den tjeckiska ekonomins höga utrikeshandelsberoende, ledde till en kraftigt
försämrad BNP-tillväxt och ökad arbetslöshet i Tjeckien. Real BNP sjönk med 4,1
% 2009 som ett resultat av nedgången i exporten och den inhemska efterfrågan.
Arbetslösheten ökade betydligt från 4,4 % 2008 till 7,3 % 2010 och
sysselsättningsgraden sjönk med 2 procentenheter mellan 2008 och 2010. Det höga
utrikeshandelsberoendet och en snabb återhämtning bland Tjeckiens främsta
handelspartners har emellertid också underlättat en snabb återhämtning till en
tillväxttakt på 2,3 % 2010 och kommer att fortsätta att bilda stöd för en
måttlig ekonomisk återhämtning.
(7)
Baserat på en bedömning av det uppdaterade
konvergensprogrammet enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att
de makroekonomiska antaganden som ligger till grund för programmet är
realistiska för programmets två första år och därefter alltför optimistiska.
Programmet baseras på en lägre beräknad tillväxt för 2012 jämfört med 2011 års
vårprognos från kommissionen, främst på grund av en mer utdragen minskning i
real offentlig förbrukning, vilket inte ingår i kommissionens prognos för 2012
baserad på oförändrad politik. I programmet planeras en minskning av
underskottet i den offentliga sektorns finanser under 3 % av BNP 2013 och en
ytterligare minskning till 1,9 % av BNP 2014. Den planerade konsolideringen
baseras I huvudsak på utgiftsnedskärningar. De föreslagna åtgärderna är på det
hela taget tillräckliga för att nå målet 2013, i enlighet med rådets
rekommendationer, men det faktiska budgetutfallet i fråga om åtgärder såsom de
anges i programmet är förenat med risker. För att målen för programperiodens
senare år ska kunna uppnås förefaller man i programmet emellertid i stor
utsträckning förlita sig på en gynnsam konjunktur och ytterligare
effektivitetsvinster i den offentliga förvaltningen, vilket kan komma att bli
allt svårare att förverkliga. Även utöver programperioden räknar man med att
kunna uppfylla de medelfristiga målen för de offentliga finanserna. Den
genomsnittliga årliga finanspolitiska ansträngningen under perioden 2011-2013
understiger 1 % av BNP som var den nivå som rådet rekommenderade den 2 december
2009 inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott.
(8)
I programmet anges ett tydligt mål som är att få
ned underskottet i de offentliga finanserna under 3 % av BNP senast 2013.
Utmaningen kommer att bestå i att säkerställa att åtgärder som underbygger
underskottsminskningsbanan för perioden 2011-2013, liksom för kommande år, inte
äventyrar den långsiktiga tillväxten, särskilt genom att säkerställa satsningar
på utbildning och offentlig forskning och utveckling och genom att se till att åtgärderna
ger en tillräcklig buffert för utgiftsökningar till följd av den demografiska
utvecklingen.
(9)
Konsolideringsstrategin för de offentliga
finanserna inkluderar åtgärder som påverkar mervärdesskatteintäkterna: Man
planerar att höja den lägre mervärdesskattesatsen 2012 och 2013, medan den
högre skattesatsen ska sänkas 2013. Regeringen avser också utvidga
mervärdesskatteplikten för att öka antalet företag som är
mervärdesskattepliktiga från och med 2013. Enligt programmet ska dessa
förändringar leda till en ökning av skatteintäkterna med 0,7 % av BNP 2012 och
med ytterligare 0,1 % av BNP 2013. Vidare förefaller det finnas ökat utrymme
för att öka intäkter från indirekta skatter, vilka uppgick till 11,8 % av BNP
2010 jämfört med genomsnittet i EU på 13,4 %, och på så sätt möjligen uppnå en
skatteväxling från skatt på arbete. Dessutom uppskattas skillnaden mellan
faktiska mervärdesskatteintäkter och den teoretiska skattskyldigheten vara
betydligt högre än EU-genomsnittet, vilket pekar på behovet av åtgärder för att
förbättra skattemoralen.
(10)
Med tanke på att budgeteffekterna av åldrandet
beräknas ligga betydlig över genomsnittet i EU är reformeringen av
pensionssystemet en viktig fråga. Regeringen har lagt fram två förslagspaket.
Parlamentet väntas godkänna det första paketet senast i september 2001 och det inriktas
på den offentliga pensionspelaren med löpande inbetalningar enligt
fördelningsprincipen (”pay-as-you-go”), som har varit i underskott sedan 2009.
I detta ingår, bland övriga åtgärder, en ökning av den lagstadgade
pensionsåldern, som kommer att höjas till 67 år för både män och kvinnor år
2041. Denna uppsättning reformer av pensionsparametrarna utgör ett steg på
vägen för att hantera problemet med hållbarheten i de offentliga finanserna. Det
kan emellertid inte komma att vara tillräckligt för att hantera de utmaningar
som den åldrande befolkningen skapar. Det andra paketet åtgärder, som inte ännu
formellt godkänts av regeringen, skulle kunna bestå i att en frivillig andra
privat pelare i försäkringssystemet införs 2013, i syfte att öka
diversifieringen i pensionsinkomster och medverka till att de få en rimlig nivå
genom att uppmuntra utvecklingen av privat pensionssparande. Den föreslagna
utformningen av pensionspelaren skapar emellertid få incitament att ansluta sig
till systemet och kan faktiskt spä på det ovan betonade långsiktiga trycket på
pensionssystemet. Driftskostnaderna för sådana pensionsfonder behöver också
noggrant analyseras och hållas så låga som möjligt för att säkerställa
systemets effektivitet.
(11)
Arbetsmarknaden bedöms vara måttligt flexibel och
har inte visat några allvarliga tecken på att inte fungera som den ska före den
globala finanskrisen. Likväl är det tydligt att det finns vissa strukturella
svagheter. En nyckelutmaning rör de allvarliga svårigheter som kvinnor med barn
möter när de vill gå tillbaka till arbetsmarknaden efter barnledigheten. Frågeställningen
är väsentlig också på grund av dess vidare ekonomiska följdverkningar: Tjeckien
har längre perioder av frånvaro från arbete, större klyftor mellan mäns och
kvinnors deltagande i arbetskraften samt de högsta löneskillnaderna mellan män
och kvinnor bland alla medlemsstaterna. Tidig återgång i arbete är fortfarande
svårt trots regeringens ansträngningar att ge föräldrar större valfrihet i
fråga om att bestämma föräldraledighetens längd. Problemet kan delvis hänföras
till företagens obenägenhet att bevilja deltidsanställningskontrakt, vilket
ofta anställda med småbarn har möjlighet att utnyttja i andra medlemsstater,
och delvis till den begränsade tillgången på barnomsorgslösningar till rimlig
kostnad, särskilt för barn under tre års ålder.
(12)
Den totala arbetslösheten ligger fortfarande på en
betydligt lägre nivå än EU-genomsnittet, men långtidsarbetslösheten är på väg
att stiga, särskilt i åldersgruppen 20-29 år. Lågutbildade liksom lågavlönade
möter betydande svårigheter att finna arbete. Hög långtidsarbetslöshet är
delvis en konsekvens av en underfinansierad och relativt lågskalig
arbetsmarknadspolitik och ett lågt deltagarantal i löpande aktiveringsåtgärder.

(13)
Inslag av ineffektivitet i den offentliga
förvaltningen, som är en belastning på företagsklimatet, skulle kunna hanteras
genom att befintliga strategier genomförs fullt ut. Regeringen har under 2007
lanserat en dagordning för ”bättre lagstiftning” och en
korruptionsbekämpningsstrategi för åren 2011-2012. Den aviserar åtgärder som är
viktiga för att höja kvaliteten i den tjeckiska lagstiftnings- och
regleringsramverket, som enligt internationella enkäter håller lägre standard
än genomsnittet i EU, och för att stärka näringslivets förtroende. En utmaning
är att stabilisera den offentliga förvaltningen, eftersom frekventa och
omfattande omorganiseringar hämmar dess effektivitet. I detta syfte framstår
det som viktigt att anta lagen för offentliganställda (”Public Service Act”),
som upprepade gånger har försenats. Regeringen har nyligen antagit åtgärder för
att öka transparensen i den offentliga upphandlingen. Ett inslag i
lagstiftningen, nämligen det särskilda bolagsaktieslag som medger ett fullt
anonymt överförande av förmögenhet, är fortfarande förenat med risker och
förtjänar därför att uppmärksammas.
(14)
Krisen väntas ha inverkat negativt på den
potentiella tillväxten. Trots den höga andelen unga som studerar på universitet
är det viktigt att stärka humankapitalet, vilket försvåras av brister i
yrkesutbildningskvalitet, Detta illustreras av att de högre
utbildningsanstalterna i Tjeckien ges låg rankning i internationella
översikter.Utbildningsutgifterna per student, i jämförbara priser, ligger
vidare i den lägsta kvartilen bland EU-länderna och är särskilt låga när det
gäller den grundläggande skolutbildningen. I det nationella reformprogrammet
skisseras åtgärder för alla utbildningsnivåer. En genomgripande reform av den
högre utbildningen har varit under utarbetande sedan flera år tillbaka. För att
främja konkurrenskraft och innovationsförmåga är det viktigt att garantera en
effektiv högre utbildning av god kvalitet.
(15)
Kommissionen har granskat Tjeckiens
konvergensprogram och nationella reformprogram[4]. Den har beaktat
inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk
politik i Tjeckien utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och
riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande
ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med
beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionen anser mot denna bakgrund att
inriktningen på konsolidering av de offentliga finanserna bör fasthållas, men
utan att dra ned på tillväxtfrämjande utgifter. De offentliga finansernas
långsiktiga hållbarhet avhänger till stor del av förmågan att nu genomföra den
nödvändiga pensionsreformen. Det är ytterst viktigt att höja
sysselsättningsgraden, särskilt för kvinnor, samt att ge långtidsarbetslösa
möjligheter att få jobb. Ytterligare åtgärder för att förbättra kvaliteten på
offentliga tjänster och lagstiftningsramverket, liksom den högre utbildningens
kvalitet, är avgörande för konkurrensförmågan.
(16)
Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande
av rådets rekommendation av den 2 juni 2010 enligt artikel 126.7 i fördraget om
Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av
Tjeckiens konvergensprogram och dess yttrande[5] avspeglas bland
annat i punkterna 1 och 2 i dess rekommendation nedan. Rådet har, med beaktande
av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011, granskat Tjeckiens
nationella reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Tjeckien att
vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:
(1)
Genomföra den planerade konsolideringen under 2011
och vidta uppvägande åtgärder av varaktigt slag i händelse av inkomstbortfall
eller utgiftsöverskridanden. Anta finanspolitiska åtgärder enligt planerna i
programmet under 2012 och underbygga målen för 2013 mer riktade åtgärder.
Undvika att skära ned utgifter för tillväxtfrämjande ändamål och utnyttja det
tillgängliga utrymmet för att öka indirekta skatteintäkter, förbättra
skattemoralen och minska skatteflykt.
(2)
Införa en heltäckande pensionsreform för att
förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet och säkerställa en
skälig nivå för framtida pensioner Ansträngningar
bör för det första inriktas på framtida förändringar i det offentliga
pensionssystemet, inklusive en snabbare ökning än planerat av den lagstadgade
pensionsåldern, underbyggda av åtgärder för att främja anställande av äldre
arbetskraft, och, för det andra, på att
utveckla det privata sparandet. I detta
sammanhang bör man säkerställa att det planerade fonderade systemet attraherar
ett brett deltagande och utformas så att förvaltningskostnaderna hålls låga och
är transparenta.
(3)
Höja arbetsmarknadsdeltagandet genom att minska
hindren för föräldrar med små barn att gå tillbaka till arbetsmarknaden genom
ökad tillgång till och förbättrad tillgänglighet för barnomsorgstjänster. Öka
tillgången till mer flexibla anställningsformer, som exempelvis deltidsarbete,
och göra dem mer attraktiva.
(4)
Stärka den offentliga arbetsförmedlingens kapacitet
att höja kvaliteten och effektiviteten i arbetsmarknadsutbildning,
arbetsförmedlingstjänster och individuellt utformad hjälp att söka arbete,
genom att koppla programmens finansiering till uppnådda resultat. Införa, i
samråd med berörda parter, skräddarsydda program för lågutbildade och andra
särskilt utsatta grupper.
(5)
Vidta nödvändiga åtgärder för att förbättra
kvaliteten på offentliga tjänster på områden som har avgörande betydelse för
företagsklimatet. I detta sammanhang påskynda genomförandet av strategin för
att bekämpa korruption i linje med de identifierade målen, anta lagen för
offentliganställda (”Public Servants Act”) i syfte att främja den offentliga
förvaltningens stabilitet och effektivitet, samt se över bolagslagstiftningen
för att avskaffa anonymt aktieinnehav.
(6)
Upprätta ett transparent system för att utvärdera
akademiska institutioners kvalitet och koppla deras finansiering till uppnådd
kvalitet för att få den högre utbildningen att fungera bättre.
Utfärdad i Bryssel den ...
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C
[3]               Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av
den 19 maj 2011.
[4]               SEK(2011) 712.
[5]               I enlighet med artikel 9.3 i rådets förordning (EEG) nr
1466/97.


title: Recommandation du 11 juillet 1953 adressée à la Oberrheinische Kohlen-Union Aktiengesellschaft, Mannheim, et tendant à la suppression de pratiques contraires au Traité

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

31953K0721(01)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 010 , 21/07/1953 s. 0154 - 0154

		Beslutom tidpunkten för ikraftträdandet av bestämmelserna om investeringar i artikel 54av den 11 juli 1953Med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 54 och § 2 nr 2, punkt 1 och 2 i övergångsavtalet,har Höga myndigheten på grundval av inhämtade upplysningar om utrustningar och program fattat följande beslutHÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Enda artikelDen tidpunkt vid vilken de i § 2 nr 2, punkt 2 i övergångsavtalet angivna villkoren är tillämpliga på bestämmelserna i artikel 54 fastställs till den 1 oktober 1953.Detta beslut behandlades och fattades vid Höga myndighetens sammanträde den 11 juli 1953.På Höga myndighetens vägnarJean MonnetOrdförande--------------------------------------------------