title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 16 juli 2018 om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (ESRB/2018/5)

text:
               21.9.2018

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 338/1

      EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
      av den 16 juli 2018
      om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder
      (ESRB/2018/5)
      (2018/C 338/01)
      EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artikel 3 och artiklarna 16–18,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (2), särskilt artikel 458.8,
      med beaktande av Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2011/1 av den 20 januari 2011 om arbetsordningen för Europeiska systemrisknämnden (3), särskilt artiklarna 18–20, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  För att säkerställa effektiva och konsekventa nationella makrotillsynsåtgärder är det viktigt att komplettera det obligatoriska erkännandet enligt unionsrätten med frivillig ömsesidighet.

                  (2)

                  Ramverket för frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder som framgår av Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2015/2 (4) har som mål att alla exponeringsbaserade makrotillsynsåtgärder som aktiveras i en medlemsstat även vidtas i de andra medlemsstaterna.

                  (3)

                  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2017/4 (5) rekommenderar att den relevanta aktiverande myndigheten föreslår ett maximalt relevant tröskelvärde när den lämnar en ansökan om ömsesidighet till Europeiska systemrisknämnden (ESRB), under vilket en individuell finansiell tjänsteleverantörs exponering mot den identifierade makrotillsynsrisken i den jurisdiktionen där den relevanta aktiverande myndigheten tillämpar makrotillsynsåtgärden i fråga ej anses väsentlig. ESRB:s permanenta utvärderingsgrupp, inrättad genom Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2015/4 (6), får vid behov rekommendera ett annat tröskelvärde.

                  (4)

                  Från och med den 30 april 2018 omfattas kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar internmetoden (IRB) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven, enligt artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013, av en ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien som består av a) ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter, och b) ett proportionellt riskvägt tillägg som uppgår till en andel (33 procent) av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna.

                  (5)

                  Efter det att Belgien informerat ESRB inom ramen för artikel 458.8 i förordning (EU) nr 575/2013, och för att förhindra negativa gränsöverskridande effekter (t.ex. regelarbitrage) som kan bli resultatet av genomförandet av de makrotillsynsåtgärder som tillämpas i Belgien i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013, har Europeiska systemrisknämndens styrelse beslutat att inkludera denna åtgärd på den förteckning över makrotillsynsåtgärder som bör antas baserat på ömsesidighet inom ramen för rekommendation ESRB/2015/2.

                  (6)

                  Rekommendation ESRB/2015/2 bör därför ändras i enlighet med detta.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

         ÄNDRINGAR

      Rekommendation ESRB/2015/2 ska ändras på följande sätt:

                  1.

                  Avsnitt 1, delrekommendation C.1 ska ersättas med följande:

                              ”1.

                              Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna antar motsvarande makrotillsynsåtgärder som antagits av andra relevanta myndigheter om detta rekommenderas av ESRB. Det rekommenderas att följande åtgärder, som beskrivs mer i detalj i bilagan, antas baserat på ömsesidighet:
                              Estland:

                                          —

                                          Ett buffertvärde avseende systemrisker motsvarande 1 procent tillämpas i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU på inhemska exponeringar för alla auktoriserade kreditinstitut i Estland.

                                    Finland:

                                          —

                                          En genomsnittlig riskvikt för bostadslån som säkras genom en inteckning i bostäder i Finland ska vara minst 15 procent tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013 för kreditinstitut med tillstånd i Finland som tillämpar interna modeller (IRB-modeller) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                                    Belgien:

                                          —

                                          En ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013 för kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (IRB-modeller) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven, som består av

                                                      a)

                                                      ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter, och

                                                      b)

                                                      ett proportionellt riskvägt tillägg som uppgår till 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien.”

                  2.

                  Bilagan ska ersättas med bilagan till den här rekommendationen.

         Utfärdad i Frankfurt am Main den 16 juli 2018.

               På ESRB-styrelsens vägnar

            Francesco MAZZAFERRO

               Chef för ESRB:s sekretariat

         (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

         (2)  EUT L 176, 27.6.2013, s. 1.

         (3)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

         (4)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2015/2 av den 15 december 2015 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (EUT C 97, 12.3.2016, s. 9).

         (5)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2017/4 av den 20 oktober 2017 om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (EUT C 431, 15.12.2017, s. 1).

         (6)  Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2015/4 av den 16 december 2015 om en samordningsram för relevanta myndigheters underrättelse om nationella makrotillsynsåtgärder, ESRB:s förfarande för att avge yttranden och utfärda rekommendationer samt upphävande av beslut ESRB/2014/2 (EUT C 97, 12.3.2016, s. 28).

         BILAGA
         ”

                  BILAGA

                     Estland

                        Buffertvärde avseende systemrisker motsvarande 1 procent tillämpas i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU på inhemska exponeringar för alla auktoriserade kreditinstitut i Estland

                  I.   Beskrivning av åtgärden

                              1.

                              Åtgärden i Estland innebär att ett buffertvärde avseende systemrisker motsvarande 1 procent tillämpas i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU på inhemska exponeringar för alla auktoriserade kreditinstitut i Estland.

                        II.   Ömsesidighet

                              2.

                              Om medlemsstater har genomfört artikel 134 i direktiv 2013/36/EU i sin nationella lagstiftning, rekommenderas det att de relevanta myndigheterna antar motsvarande åtgärder som antagits i Estland för exponeringar i Estland för nationellt auktoriserade institut i enlighet med artikel 134.1 i direktiv 2013/36/EU. Inom ramen för denna punkt gäller den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              3.

                              Om medlemsstater inte har genomfört artikel 134 i direktiv 2013/36/EU i sin nationella lagstiftning, rekommenderas det att de relevanta myndigheterna antar motsvarande åtgärder som antagits i Estland för exponeringar i Estland för nationellt auktoriserade institut i enlighet med delrekommendation C.2. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom sex månader.

                     Finland

                        Den genomsnittliga riskvikten per kreditinstitut för bostadslån som säkras genom en inteckning i bostäder i Finland ska vara minst 15 procent och tillämpas på kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) (nedan kallade IRB-kreditinstitut) enligt artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013.

                  I.   Beskrivning av åtgärden

                              1.

                              Den finska åtgärden, tillämpad enligt artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013, innebär att den genomsnittliga riskvikten ska vara minst 15 procent per IRB-kreditinstitut, på portföljnivå, för bostadslån som säkras av bostäder i Finland.

                        II.   Ömsesidighet

                              2.

                              I enlighet med artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater antar motsvarande åtgärder som antagits i Finland och tillämpar dem på IRB-kreditinstituts portföljer som består av bostadslån som säkras av bostäder i Finland som emitterats av nationellt auktoriserade filialer belägna i Finland. Inom ramen för denna punkt gäller den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              3.

                              Det rekommenderas också att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder som i Finland och tillämpar dessa på IRB-kreditinstituts portföljer som består av bostadslån som säkras av bostäder i Finland och emitterats direkt över gränserna av kreditinstitut som är etablerade i deras respektive jurisdiktioner. Inom ramen för denna punkt gäller den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              4.

                              I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, tillämpa sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med sin nationella lagstiftning som bäst motsvarar de åtgärder som beskrivs ovan, inklusive antagandet av tillsynsåtgärder och utövandet av tillsynsbefogenheter enligt avdelning VII, kapitel 2, avsnitt IV i direktiv 2013/36/EU. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader.

                        III.   Relevant tröskelvärde

                              5.

                              Åtgärden kompletteras av ett relevant tröskelvärde på 1 miljard euro avseende exponeringen gentemot bolånemarknaden i Finland för tillämpningen av de minimis-principen i andra medlemsstater som vidtar motsvarande åtgärder.

                              6.

                              I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda IRB-kreditinstitut som har icke-väsentliga portföljer som består av bostadslån som säkras av bostäder i Finland om dessa understiger det relevanta tröskelvärdet motsvarande 1 miljard euro. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar motsvarande åtgärder om ett IRB-kreditinstitut överskrider tröskelvärdet på 1 miljard euro.

                              7.

                              Om det saknas IRB-kreditinstitut som har tillstånd i andra medlemsstater som berörs av filialer som är belägna i Finland eller som direkt tillhandahåller finansiella tjänster i Finland, som har exponeringar gentemot den finska bolånemarknaden motsvarande minst 1 miljard euro, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta motsvarande åtgärder enligt avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar motsvarande åtgärder om ett IRB-kreditinstitut överskrider tröskelvärdet på 1 miljard euro.

                     Belgien

                        En ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, tillämpad på kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (IRB-modeller) i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013. Tillägget består av två komponenter:

                              a)

                                    ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter, och

                              b)

                                    ett proportionellt riskvägt tillägg som uppgår till 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien.

                        I.   Beskrivning av åtgärden

                              1.

                              Den belgiska åtgärden, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013 på kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (IRB-modeller), består av en ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, som består av två komponenter:

                                          a)

                                          Den första komponenten består av ett tillägg om 5 procentenheter på den riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien som erhålls efter beräkningen av den andra delen av den ökade riskvikten i enlighet med punkt b.

                                          b)

                                          Den andra komponenten består av ett riskvägt tillägg på 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien. Det exponeringsviktade genomsnittet är genomsnittet av de individuella lånens riskvikter beräknat i enlighet med artikel 154 i förordning (EU) nr 575/2013, viktat med det relevanta exponeringsvärdet.

                        II.   Ömsesidighet

                              2.

                              I enlighet med artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater antar motsvarande åtgärder som antagits i Belgien för filialer i Belgien till nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              3.

                              Relevanta myndigheter bör anta motsvarande åtgärder som antagits i Belgien genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) och som har direkta hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien. I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna tillämpa samma åtgärd som har genomförts i Belgien av den aktiverande myndigheten inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              4.

                              Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen rekommenderas de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, tillämpa sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med sin nationella lagstiftning som bäst motsvarar de åtgärder som beskrivs ovan, inklusive antagandet av tillsynsåtgärder och utövandet av tillsynsbefogenheter enligt avdelning VII, kapitel 2, avsnitt IV i direktiv 2013/36/EU. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                        III.   Relevant tröskelvärde

                              5.

                              Åtgärden kompletteras av ett institutspecifikt relevant tröskelvärde på 2 miljarder euro för tillämpningen av de minimis-principen av andra relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder.

                              6.

                              I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) som har icke-väsentliga hushållsexponeringar som säkras av bostäder i Belgien om dessa understiger det relevanta tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdet bör de granska hur exponeringarna utvecklas och de bör tillämpa de belgiska åtgärderna på tidigare undantagna enskilda nationellt auktoriserade kreditinstitut om det relevanta tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro överskrids.

                              7.

                              Om det saknas kreditinstitut, som har tillstånd i andra medlemsstater, med filialer belägna i Belgien eller som har direkta hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, som använder internmetoden (IRB) och som har exponeringar gentemot belgiska marknaden för bostadsfastigheter motsvarande minst 2 miljarder euro, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta motsvarande åtgärder enligt avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar de belgiska åtgärderna om kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) överskrider tröskelvärdet på 2 miljarder euro.

                              8.

                              I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är det relevanta tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför i stället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

            ”


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 19 oktober 2018 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för De Nederlandsche Bank (ECB/2018/25)

text:
               30.10.2018

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 394/1

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
      av den 19 oktober 2018
      till Europeiska unionens råd om externa revisorer för De Nederlandsche Bank
      (ECB/2018/25)
      (2018/C 394/01)
      ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
      med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

                  (2)

                  Förordnandet för De Nederlandsche Banks externa revisorer, Deloitte Accountants B.V., löper ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2018. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2019.

                  (3)

                  De Nederlandsche Bank har valt KPMG Accountants NV som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2019–2022 och uppdraget kan därefter förnyas varje år fram till räkenskapsåret 2025.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      Det rekommenderas att KPMG Accountants NV utses som externa revisorer för De Nederlandsche Bank för räkenskapsåren 2019–2022 och att uppdraget därefter får förnyas varje år fram till räkenskapsåret 2025.

         Utfärdad i Frankfurt am Main den 19 oktober 2018.

            Mario DRAGHI

               ECB:s ordförande


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 25 juli 2019 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Bank Ċentrali ta' Malta/Central Bank of Malta (ECB/2019/24)

text:
               21.8.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 283/1

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
      av den 25 juli 2019
      till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Bank Ċentrali ta' Malta/Central Bank of Malta
      (ECB/2019/24)
      (2019/C 283/01)
      ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
      med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

                  (2)

                  Förordnandet för de nuvarande externa revisorerna för Bank Ċentrali ta' Malta/Central Bank of Malta, PricewaterhouseCoopers, löper ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2018. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2019.

                  (3)

                  Bank Ċentrali ta' Malta/Central Bank of Malta har utsett KPMG som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2019 till 2025.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      Det rekommenderas att KPMG utses till externa revisorer för Bank Ċentrali ta' Malta/Central Bank of Malta för räkenskapsåren 2019 till 2025.

         Utfärdat i Frankfurt am Main den 25 juli 2019.

            Mario DRAGHI

               ECB:s ordförande


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2019 om Estlands nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2019

text:
               5.9.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 301/30

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 juli 2019
      om Estlands nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2019
      (2019/C 301/06)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. I den togs vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Estland inte var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 9 april 2019 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken i euroområdet (3) (nedan kallad rekommendationen för euroområdet 2019), i vilken man fastställer fem rekommendationer för euroområdet.

                  (2)

                  Med tanke på de nära inbördes kopplingarna mellan ekonomierna i Ekonomiska och monetära unionen bör Estland, i egenskap av medlemsstat som har euron som valuta, säkerställa att rekommendationen för euroområdet 2019, vilken avspeglas i rekommendationerna 2 och 3, genomförs till fullo och utan onödiga dröjsmål. Åtgärder för att inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på de angivna områdena kommer i synnerhet att göra det lättare att följa den andra rekommendationen för euroområdet när det gäller att gynna investeringar.

                  (3)

                  Landsrapporten 2019 för Estland offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Estland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018 (4), med uppföljningen av tidigare års rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Estland lade fram sitt nationella reformprogram för 2019 den 30 maj 2019 och sitt stabilitetsprogram för samma år den 30 april 2019.

                  (5)

                  Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för perioden 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. I enlighet med artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (5) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har, i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning, beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

                  (6)

                  Estland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Stabilitetsprogrammet för 2019 grundas på ett antagande om oförändrad politik. Enligt programmet ska underskottet i de offentliga finanserna på 0,6 % av bruttonationalprodukten (BNP) under 2018 minska till ett underskott på 0,2 % av BNP under 2019 och 0,3 % av BNP under 2020, och underskottet kommer att vara 0,7 % av BNP senast 2022. På grundval av det omräknade strukturella saldot (6) planerar man inte att uppnå det medelfristiga budgetmålet, som är fastställt till ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP, under den period som stabilitetsprogrammet för 2019 gäller. Den offentliga skuldkvoten beräknas sjunka till 5,3 % av BNP senast 2022. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är gynnsamt. Det har inte angetts vilka åtgärder som krävs till stöd för de planerade underskottsmålen, vilket utgör en risk för antagandena om inkomster.

                  (7)

                  Med beaktande av kommissionens höstprognos 2018, enligt vilken Estland kommer att ligga närmare sitt medelfristiga mål under 2019, och i enlighet med reglerna för att häva frysningen av anpassningskravet, bör den nominella ökningen av de primära offentliga nettoutgifterna inte överstiga 4,9 %, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,3 % under 2019. Enligt kommissionens vårprognos 2019 finns det en risk för en betydande avvikelse från det kravet under 2019.

                  (8)

                  Mot bakgrund av Estlands förväntade produktionsgap på 2,7 % av BNP och med en BNP-tillväxt som förväntas vara lägre än den beräknade potentiella tillväxttakten bör den nominella ökningen av de primära offentliga nettoutgifterna inte överstiga 4,1 % under 2020, vilket är i linje med den strukturella anpassning på 0,6 % av BNP som svarar mot stabilitets- och tillväxtpaktens matris över anpassningskrav. Enligt kommissionens vårprognos 2019 och med oförändrad politik finns det en risk för en betydande avvikelse från det kravet under 2020. Sammantaget anser rådet att de nödvändiga åtgärderna bör vidtas från och med 2019 för att Estland ska följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

                  (9)

                  Åtgärder för att förhindra penningtvätt har blivit en prioritet för Estland till följd av de omfattande penningtvättskandalerna. Estland har skärpt regelverket för bekämpning av penningtvätt och andelen utländska kunders insättningar i estniska banker har minskat avsevärt. Det kvarstår dock problem. Den estniska regeringen har antagit fler åtgärder och riktlinjer för hur de förebyggande åtgärderna på detta område kan stärkas ytterligare, men ett lagstiftningsinitiativ som syftar till att öka kapaciteten hos de tillsynsmyndigheter som ansvarar för bekämpning av penningtvätt har ännu inte antagits av det estniska parlamentet. Efter antagandet av sådana åtgärder bör man noggrant följa att de genomförs effektivt.

                  (10)

                  Kompetensbrist och kompetensglapp hör till de främsta hindren för företagsinvesteringar och står i vägen för ökade produktivitetsvinster. Under de senaste åren har Estland genomfört omfattande reformer, men utvecklingen på arbetsmarknaden och ett minskat antal personer i arbetsför ålder innebär långsiktiga utmaningar för utbildningssystemet. Andelen unga med högst grundskoleutbildning är till exempel fortfarande hög, omorganisationen av skolnätverket har inte slutförts, och den högre utbildningen och yrkesutbildningen tillgodoser inte i tillräcklig utsträckning arbetsmarknadens behov. Den allt äldre lärarkåren i kombination med yrkets låga attraktionskraft medför också utmaningar. Deltagandet i vuxenutbildning håller på att förbättras, men arbetskraftens kompetensutveckling och omskolning håller inte jämna steg med utvecklingen på arbetsmarknaden. Den otillräckliga innovationsförmågan är central för de kompetensbehov som har konstaterats. Trots att det finns många it-specialister erbjuder företagen endast begränsad utbildning i digital kompetens. Genom att förbättra utbildningssystemets arbetsmarknadsrelevans, till exempel genom att investera i yrkesvägledning, vidta åtgärder för att minska andelen unga med högst grundskoleutbildning och bättre förutse kompetensbehoven, skulle man kunna säkerställa att människor har de färdigheter som behövs. Bättre arbetsvillkor för lärare, bättre kvalitet på undervisningen och en utbildningspolitik som är bättre anpassad till den demografiska och ekonomiska utvecklingen skulle stärka utbildningssystemets kapacitet.

                  (11)

                  Trots att det skett förbättringar är fattigdomen, den sociala utestängningen och inkomstskillnaderna fortfarande mycket stora, särskilt bland äldre. Omkring 42 % av de som är 65 år eller äldre riskerade att drabbas av fattigdom och social utestängning 2017, jämfört med unionsgenomsnittet på 15 %. De sociala förmånerna bidrar fortfarande inte till att minska fattigdomen, och det sociala skyddsnätet är svagt. Den bristfälliga samordningen mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten samt kommunernas mycket varierande förmåga när det gäller att kartlägga och tillgodose behoven av sociala tjänster inverkar negativt på utbudet av sociala tjänster av god kvalitet till rimlig kostnad. Dessutom måste enskilda stå för en stor del av kostnaderna för de tjänster som myndigheterna tillhandahåller. De offentliga utgifterna för långvarig vård och omsorg i Estland var mindre än hälften av unionsgenomsnittet (0,6 % av BNP jämfört med 1,6 % av BNP under 2016). Det finns inga förebyggande åtgärder eller något stödsystem som skulle minska bördan för anhörigvårdare. Andelen personer vars vårdbehov inte tillgodoses hör fortfarande till de högsta i unionen (11,7 %), vilket tyder på problem när det gäller såväl tillgången till hälso- och sjukvårdssystemet som systemets ändamålsenlighet. Dessa utmaningar visar att sociala tjänster och hälso- och sjukvårdstjänster av god kvalitet måste tillhandahållas på ett integrerat sätt och att det måste finnas övergripande ramar för långvarig vård och omsorg. Investeringar som stöder social inkludering, bland annat investeringar i social infrastruktur, skulle främja en tillväxt som gynnar alla.

                  (12)

                  Löneskillnaden mellan kvinnor och män var 25,6 % under 2017, vilket är en av de högsta i unionen. Den har även ökat något från året innan. Dessutom inverkar föräldraskap i betydligt högre grad på kvinnors sysselsättning i Estland jämfört med genomsnittet i unionen (25,2 % respektive 9,0 %). Långa perioder av föräldraledighet leder ofta till en långsammare karriärutveckling för kvinnor. Kvinnor arbetar ofta i ekonomiska sektorer och yrken med lägre löner, trots att deras utbildningsnivå är högre än männens. Det har nyligen vidtagits åtgärder som gett större flexibilitet vad gäller föräldraledighet och förmåner för att det ska vara lättare för föräldrar att återgå till arbetslivet. Utnyttjandet av barnomsorg har förbättrats. Faktorer som arbetskraftsdeltagande, yrke, ålder, arbetslivserfarenhet eller arbetstid förklarar dock endast en del av löneskillnaden mellan kvinnor och män. Det är oklart vad skillnaden på 20 % jämfört med unionsgenomsnittet på 11,5 % beror på. Större insyn i lönerna skulle göra det lättare att förstå orsakerna till den stora löneskillnaden mellan kvinnor och män. Fortsatta investeringar i barnomsorg och aktiva arbetsmarknadsåtgärder skulle underlätta kvinnors sysselsättning. I ett större sammanhang är det dessutom viktigt att samarbeta med arbetsmarknadens parter och stärka deras kapacitet.

                  (13)

                  Estland är ett land nära unionens yttre gräns och har låg befolkningstäthet, och ett välfungerande, sammanlänkat transportsystem är därför av största vikt för den ekonomiska verksamheten och exporten. Transportinfrastrukturen i landet har vissa brister i fråga om förbindelser och hållbarhet. Järnvägstransporter och intermodala transporter behöver utvecklas. Vidare har utsläppen av växthusgaser från vägtransporter ökat de senaste fem åren. Fler innovativa och hållbara lösningar skulle kunna bidra till att lösa problem när det gäller trängsel och kollektivtrafik. Synkronisering av Estlands elsystem med nätverket på den europeiska kontinenten är avgörande för att trygga energiförsörjningen i hela den baltiska regionen. Investeringar i infrastruktur skulle bidra till att förbättra estniska företags konkurrenskraft.

                  (14)

                  Låga investeringar i forskning och utveckling, särskilt från den privata sektorn, har gjort att produktiviteten i Estland släpar efter. Under 2017 låg de offentliga utgifterna för forskning och utveckling något under genomsnittet i unionen, men näringslivets investeringar utgjorde endast 0,61 % av BNP, vilket är ungefär hälften av unionsgenomsnittet. Få företag, särskilt bland de små och medelstora företagen, sysslar med forskning eller innovation. Andra innovationsutgifter än FoU-utgifter minskar och samarbetet mellan forskningen och näringslivet är svagt. En del av dessa faktorer påverkar landets innovationsresultat och produktivitet negativt. Mer målinriktade investeringar i forskning, utveckling och innovation, bland annat i digitalisering och automatisering av företag, skulle öka Estlands produktivitet och konkurrenskraft. Det skulle även en bättre prioritering av forskningsämnen på områden som är av betydelse för ekonomin göra. De estniska myndigheterna har utformat och genomfört flera åtgärder för att komma till rätta med bristerna i forsknings- och innovationssystemet, men de konkreta resultaten av dem är tillsvidare små.

                  (15)

                  Utmaningar när det gäller resurs- och energieffektivitet kvarstår. I fråga om miljöinnovation motsvarar resultaten inte helt landets potential och dess sammanlagt 60 poäng för miljöinnovation är 40 % lägre än genomsnittet i unionen. Trots att det skett vissa förbättringar under de senaste åren presterar Estland ungefär tre gånger sämre än unionsgenomsnittet vad gäller resursproduktivitet och skillnaderna jämfört med resten av unionen blir allt större. Endast en liten del av de små och medelstora företagen i Estland vidtar åtgärder för att förbättra sin resurseffektivitet och bli mer miljövänliga. Ekonomin är dessutom mycket energiintensiv och energiförbrukningen ligger betydligt över unionsgenomsnittet. Alla estniska regioner släpar efter när det gäller att förbättra resurs- och energieffektiviteten. Andelen förnybar energi inom transportsektorn var 2017 0,4 %, vilket är långt under det nationella målet på 10 %. Att främja resurs- och energieffektiviteten, särskilt inom bygg- och anläggningssektorn, och att stödja den cirkulära ekonomin, bland annat genom fler investeringar, skulle ytterligare bidra till en mer konkurrenskraftig och hållbar ekonomi.

                  (16)

                  Insolvensförfaranden i Estland tar cirka tre år och återvinningsgraden är något över 40 %. Detta gör att arbetskraft och finansiella resurser är fångade i mindre produktiva företag. Det undergräver incitamenten att investera och tillhandahålla finansiering till företag. Det skulle vara viktigt att se över insolvensreglerna i syfte att förkorta insolvensförfarandena och öka återvinningsgraden för fordringsägare. Framför allt kunde det uppmuntra tillämpning av omstruktureringsförfaranden före och efter insolvens och hindra gradvis likvidering av företag.

                  (17)

                  Programplaneringen för unionsmedel för perioden 2021–2027 kan bidra till att åtgärda en del av de brister som identifierats i rekommendationerna, särskilt de områden som anges i bilaga D till 2019 års landsrapport. Estland skulle på detta sätt bättre kunna utnyttja dessa medel på de identifierade områdena, med beaktande av regionala skillnader.

                  (18)

                  Kommissionen har inom ramen för 2019 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Estlands ekonomiska politik och redogjort för den i 2019 års landsrapport. Kommissionen har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2019, det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Estland har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Estland utan även huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

                  (19)

                  Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2019 och dess yttrande (7) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Estland att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

         1.

            Säkerställa att de primära offentliga nettoutgifternas nominella ökning inte överstiger 4,1 % under 2020, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,6 % av BNP. Säkerställa att tillsynen över och genomförandet av regelverket för bekämpning av penningtvätt är verkningsfullt.

         2.

            Vidta åtgärder mot kompetensbrist och främja innovation genom att förbättra utbildningssystemets kapacitet och arbetsmarknadsrelevans. Förbättra det sociala skyddsnätets ändamålsenlighet och tillgången till integrerade sociala tjänster till rimlig kostnad. Vidta åtgärder för att minska löneskillnaden mellan kvinnor och män, även genom att förbättra insynen i lönebildningen.

         3.

            Inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på en hållbar infrastruktur för transport och energi, bland annat sammanlänkningar, på att främja forskning och innovation och på resurs- och energieffektivitet, med beaktande av regionala skillnader.

         Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2019.

               På rådets vägnar

            M. LINTILÄ

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136, 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320, 10.9.2018, s. 24.

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den gemensamt överenskomna metoden.

         (7)  I enlighet med artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2019 om Litauens nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Litauens stabilitetsprogram 2019

text:
               5.9.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 301/91

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 juli 2019
      om Litauens nationella reformprogram 2019 med avgivande av rådets yttrande om Litauens stabilitetsprogram 2019
      (2019/C 301/15)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 21 november 2018 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2019 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Kommissionen tog vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 21 november 2018 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), även rapporten om förvarningsmekanismen, enligt vilken Litauen inte var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 21 mars 2019. Den 9 april 2019 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken i euroområdet (3) (nedan kallad rekommendationen för euroområdet 2019), i vilken man fastställer fem rekommendationer för euroområdet.

                  (2)

                  Med tanke på de nära inbördes kopplingarna mellan ekonomierna i Ekonomiska och monetära unionen bör Litauen, i egenskap av medlemsstat som har euron som valuta, säkerställa att rekommendationen för euroområdet 2019, vilken återspeglas nedan i rekommendationerna 2 och 3, genomförs till fullo och utan onödiga dröjsmål. I synnerhet kommer investeringsåtgärder att ge resultat på den andra rekommendationen för euroområdet om att stödja investeringar, medan utbildningsåtgärder kommer att ha verkan på den tredje rekommendationen för euroområdet om arbetsmarknadens funktionssätt.

                  (3)

                  Landsrapporten 2019 för Litauen offentliggjordes den 27 februari 2019. Den innehöll en bedömning av hur väl Litauen hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 13 juli 2018 (4), med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

                  (4)

                  Litauen lade fram sitt nationella reformprogram för 2019 den 10 maj 2019 och sitt stabilitetsprogram för samma år den 30 april 2019. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes kopplingar ska kunna beaktas.

                  (5)

                  Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för perioden 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. I enlighet med artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (5) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har, i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning, beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

                  (6)

                  Litauen omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I stabilitetsprogrammet för 2019 planerar regeringen att uppnå ett samlat överskott på 0,4 % av bruttonationalprodukten (BNP) 2019 och 0,2 % av BNP 2020, och därefter förväntas det sjunka ytterligare något till 0,1 % av BNP 2021. På grundval av det omräknade strukturella saldot (6) kommer det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP – att överträffas under hela programperioden. Under 2017 beviljades Litauen också en tillfällig avvikelse kopplad till genomförandet av strukturreformerna. Den avvikelsen rullas framåt över tre år. Enligt stabilitetsprogrammet för 2019 kommer den offentliga skuldkvoten att sjunka från 34,2 % av BNP 2018 till 32,9 % 2022. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Samtidigt har de åtgärder som ska stödja de planerade överskottsmålen från 2020 och framåt inte beskrivits tillräckligt. Enligt kommissionens vårprognos 2019 beräknas det strukturella saldot ligga på ett underskott på 1 % av BNP 2019 och 0,9 % av BNP 2020, vilket är förenligt med det medelfristiga budgetmålet. Utgifternas utveckling bör dock övervakas noga på kort och medellång sikt, särskilt med tanke på eventuella framtida risker i fråga om intäkternas stabilitet. Sammantaget anser rådet att Litauen kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler 2019 och 2020.

                  (7)

                  I juni 2018 antog regeringen flera rättsakter inriktade på att genomföra ett övergripande paket med sex strukturreformer som omfattar nyckelområdena utbildning, hälso- och sjukvård, beskattning, informell ekonomi, pensioner och innovation.

                  (8)

                  Litauen har fortsatt att vidta åtgärder för att bekämpa den svarta ekonomin och förbättra efterlevnaden av skattelagstiftningen. Dessa åtgärder har visat uppmuntrande resultat, men den övergripande skattedisciplinen är fortfarande låg. Litauen har fortfarande ett av de största momsgapen i unionen. Ännu bättre skattedisciplin skulle öka intäkterna och göra skattesystemet rättvisare. Inga åtgärder vidtogs för att bredda skattebasen till att omfatta källor som är mindre tillväxthämmande. Miljö- och fastighetsskatterna ligger fortfarande under unionsgenomsnittet och det finns inga planer på att ändra fordonsskatten eller vägskatten för privatpersoner.

                  (9)

                  Sedan 2018 är de allmänna pensionerna automatiskt indexerade till ökningen i lönesumman. Detta förväntas sänka utgifterna för de allmänna pensionerna från 6,9 % av BNP 2016 till 5,2 % av BNP 2070. På grund av att sysselsättningsgraden beräknas sjunka kommer dock pensionerna att räcka allt sämre, eftersom pensionsförmånerna inte väntas hålla jämna steg med löneökningarna. Pensionsförmånskvoten, dvs. den genomsnittliga pensionen uttryckt i förhållande till genomsnittslönen, förväntas sjunka stadigt från vad som redan är en av de lägsta nivåerna i unionen. Enligt nu gällande lagstiftning ska regeringen föreslå en korrigering när förmånskvoten sjunker. Eftersom det råder osäkerhet om korrigeringens typ och om när den ska inträda, redovisas den inte i åldranderapportens prognoser. Den utgör dock en risk för de offentliga finansernas hållbarhet. Om den totala förmånskvoten hålls oförändrad fram till 2070 kommer pensionsutgifterna att öka till 7 % av BNP i stället för att såsom väntat minska till 5,2 %. Det råder därför osäkerhet om hur pensionslagstiftningen kommer att tillämpas i praktiken och vilka konsekvenser den kommer att få för de offentliga finansernas hållbarhet och pensionernas tillräcklighet över tiden.

                  (10)

                  Den stora andelen människor som löper risk att drabbas av fattigdom eller social utestängning, tillsammans med stora inkomstskillnader, förblir viktiga utmaningar för Litauen och dämpar utsikterna för inkluderande ekonomisk tillväxt. Trots fortsatt ekonomisk tillväxt löper många i det litauiska samhället (t.ex. äldre, personer med funktionsnedsättning, barn, hushåll med ensamstående föräldrar och arbetslösa) mycket hög risk att drabbas av fattigdom och social utestängning. Även om det sociala skyddsnätet har förbättrats under de senaste åren, är den övergripande korrigeringseffekten i Litauens skatte- och förmånssystem och utgifter för socialt skydd som en andel av BNP fortfarande bland de lägsta i unionen. Vissa inledande steg togs för att ta itu med den höga andelen människor i fattigdom och de stora inkomstskillnaderna, t.ex. införandet av det ”lägsta konsumtionsbeloppet”, ökningen av det allmänna barnbidraget och indexeringen av ålderspensionerna. De fortsatt höga värdena för fattigdom och bristande jämlikhet visar dock att landet har lång väg kvar för att närma sig unionsgenomsnittet för social trygghet och att investeringar för att hantera social utestängning behövs. De strategier för aktiv inkludering som finns för utsatta grupper får bättre verkan när de kombinerar en tillräckligt stor minimiinkomst eller pension med aktiva arbetsmarknadsåtgärder och ett starkt utbud av sociala tjänster, inklusive barnomsorg och subventionerat boende.

                  (11)

                  Arbetsmarknaden har blivit stram till följd av dels sysselsättningstillväxt, dels ogynnsam befolkningsutveckling, inklusive utvandring. För att lindra effekterna av att befolkningen i arbetsför ålder krymper behövs det investeringar i humankapital och bättre tillträde till arbetsmarknaden för alla. Mot bakgrund av ihållande kompetensbrist och dålig överensstämmelse mellan utbud och efterfrågan på kompetens är det viktigt att Litauen dels påskyndar reformerna för bättre kvalitet och effektivitet på alla nivåer i utbildningssystemet, dels säkerställer rättvis tillgång till inkluderande utbildning av hög kvalitet. Att befolkningen krymper har lett till problem för skolorna. Förändringarna i befolkningen kräver strategier för att slå vakt om god utbildning åt alla och samtidigt se till att nätverket av skolor förblir ändamålsenligt och att lärare som påverkas av sammanslagningar får det stöd de behöver. Omfattande insatser krävs fortfarande för att konsolidera den högre utbildningen, som omfattar fler än 40 statsägda och privata universitet och högskolor. Ansvariga för yrkesutbildning måste modernisera läroplanerna och se till att de svarar bättre mot behoven på de lokala och regionala arbetsmarknaderna. Välfungerande och lättillgänglig vuxenutbildning, omskolning och fortbildning skulle, i kombination med sociala tjänster, kunna ge fler människor tillträde till arbetsmarknaden. Deltagandet i vuxenutbildning är fortfarande lågt, 6,6 % under 2018, långt under unionsgenomsnittet på 11,1 %. Den litauiska ekonomin kan dra nytta av investeringar i kompetensutveckling, inklusive digital kompetens, innovation och bättre integrering av missgynnade personer på arbetsmarknaden (t.ex. personer med funktionsnedsättning och äldre, arbetslösa eller icke förvärvsarbetande vuxna). I ett större sammanhang är det viktigt att ge arbetsmarknadens parter mer inflytande så att de blir mer delaktiga.

                  (12)

                  Svaga hälsotal och låga investeringar i hälso- och sjukvård är fortfarande utmaningar. Det finns alltjämt stort utrymme att rationalisera resursanvändningen genom att gå vidare med övergången från sjukhusvård till öppenvård. Sjukhusvård dominerar fortfarande hälso- och sjukvården, med en hög andel sjukhusvistelser i kombination med en relativt låg beläggningsgrad på sjukhusen. Ytterligare rationalisering av sjukhusens resursutnyttjande, tillsammans med riktade investeringar för att stärka primärvården, även med hänsyn till personalstyrkan, behövs för att generera effektivitetsvinster och förbättra hälsotalen. Vårdens kvalitet är alltjämt ett av huvudskälen till dåliga hälsoresultat. Åtgärderna för att förbättra vården är splittrade: ackreditering används mycket sällan i primärvården, och ackrediteringssystemet tillämpas inte på sjukhus. Investeringarna i preventivvård är särskilt låga. Vidare saknas det ett helhetsgrepp i preventivvårdsåtgärderna på lokal nivå, och de motverkas av bristen på samarbete mellan offentliga hälso- och sjukvårdsorgan och primärvården. Slutligen inverkar låga hälso- och sjukvårdsutgifter i kombination med relativt höga informella betalningar och höga patientavgifter negativt på rättvis tillgång till hälso- och sjukvård.

                  (13)

                  Vissa åtgärder har vidtagits i kampen mot korruption, men ett integrerat register över deklarerade intressekonflikter saknas alltjämt. Tillämpningsbestämmelser för visselblåsarlagen antogs 2018, och en ny lag för reglering av lobbyverksamhet diskuteras för närvarande. Oriktigheter kvarstår i arbetet på korruptionen inom hälso- och sjukvården.

                  (14)

                  Investeringar som andel av BNP ligger i Litauen fortfarande under både unionsgenomsnittet och genomsnittet i de andra baltiska länderna. Innovationsnivån och företagens förmåga att ta till sig ny teknik är områden där Litauen har låga värden. Det behövs större investeringar i forskning och innovation, särskilt i den privata sektorn. Detta skulle öka produktiviteten, som trots förbättringar på den senaste tiden ligger långt under unionsnivån. Bristen på specialister inom informations- och kommunikationsteknik pekar på behovet av att investera i sådana digitala färdigheter som stöder konkurrenskraft, innovation och Litauens förmåga att absorbera teknik och främja omställningen till en mer kunskapsbaserad ekonomi med högre förädlingsgrad.

                  (15)

                  Ekonomin är förhållandevis resursintensiv och mycket beroende av energi- och materialimport. Resursproduktiviteten är låg medan energiförbrukningen är hög, särskilt inom bostads- och transportsektorerna. Större investeringar i energieffektivitet, särskilt inom byggsektorn och inhemsk energiproduktion från förnybara energikällor, skulle hjälpa till att göra ekonomin grönare och leda till hållbarare tillväxt, samtidigt som importberoendet av energi skulle minska.

                  (16)

                  Litauen lider fortfarande av låg internationell tillgänglighet när det gäller järnvägs-, väg-, sjö- och lufttransporter och behöver bli mer integrerat med resten av Europa. Bättre transportförbindelser skulle öka ekonomins produktivitet och göra det möjligt för den att dra full nytta av den inre marknaden. Transportsektorns prestanda ligger långt under unionsgenomsnittet när det gäller omfattningen av väg- och järnvägsnäten inom TEN-T, forsknings- och innovationsinvesteringar i transportsektorn, hållbarhetsaspekter och trafiksäkerhet. Järnvägstrafiken domineras av flöden i öst-västlig riktning, medan den nord-sydliga axeln fortfarande är underutvecklad. Det krävs därför betydande investeringar för att utveckla ett hållbart, klimattåligt, smart, säkert och intermodalt TEN-T-nät och dess tillgänglighet, samt för att främja hållbar rörlighet i städer. Vidare har utsläppen av växthusgaser från vägtransporter ökat kraftigt under de senaste fem åren. Synkronisering av Litauens elsystem med det kontinentaleuropeiska elnätet är avgörande för att trygga energiförsörjningen i hela den baltiska regionen.

                  (17)

                  De regionala skillnaderna i Litauen är större än unionsgenomsnittet och har ökat de senaste två årtiondena. Fördelarna av Litauens snabba ekonomiska EU-konvergens är starkt koncentrerade till de två storstadsområdena. I regioner dominerade av landsbygd, vilka utgör det mesta av landet och svarar för nästan 55 % av befolkningen, minskar befolkningen kraftigt samtidigt som utbudet av offentliga tjänster av hög kvalitet sjunker. Betydande samhällsekonomiska skillnader inom landet visar att vissa regioner har tydliga investeringsbehov. Det är vidare fortfarande en utmaning att förbättra förbindelserna mellan olika områden inom Litauen, både transportförbindelser och digitala förbindelser.

                  (18)

                  För att förbättra de offentliga investeringarnas effektivitet uppdaterade de litauiska myndigheterna reglerna för beredning och urval av statligt finansierade projekt. Sedan 2018 måste alla nya investeringsprojekt bedömas med hjälp av en kostnads-nyttoanalys, och de måste uppfylla ytterligare urvalskriterier. Detta är ett viktigt första steg, men det behövs mer för att de offentliga investeringarna ska få största möjliga långtidseffekt på tillväxten och tackla växande regionala skillnader. Myndigheterna har inlett en översyn av statens budgetarbete i syfte att ge det ett längre tidsperspektiv och stärka kopplingen mellan utgifterna och de övergripande ekonomiska målen. Det är mycket viktigt att se till att det nya systemet för strategisk investeringsplanering är klart tills början på budgetprocessen 2021 - 2023 och unionens nya finansieringscykel 2021.

                  (19)

                  Litauen har ingen enhetlig forsknings- och innovationsstrategi. Politikområdet kännetecknas av splittring och ett stort antal stödsystem utan inbördes synergier. Flera genomförandeorgan som inte samverkar kring mixen av politiska initiativ till stöd för forskning och innovation förvärrar ett komplicerat styrsystem som förefaller begränsa användarnas tillgång till mångfalden av tillgängliga instrument. Situationen skadar särskilt samarbetet mellan forskare och företag och hämmar innovativ verksamhet. Den nya ansvarsfördelningen för forsknings- och innovationspolitiken mellan dels ministeriet för ekonomi och innovation, dels ministeriet för utbildning och vetenskap bidrar ännu inte till ett konsekvent politiskt grepp med samverkande stödsystem, vilket hade kunnat åstadkommas med hjälp av en enda kontaktpunkt för potentiella stödmottagare.

                  (20)

                  Programplaneringen för unionsmedel för perioden 2021–2027 kan bidra till att åtgärda en del av de brister som identifierats i rekommendationerna, särskilt inom de områden som anges i bilaga D till 2019 års landsrapport. Detta skulle ge Litauen möjlighet att använda dessa medel på bästa sätt på de identifierade områdena, med beaktande av regionala skillnader.

                  (21)

                  Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen 2019 gjort en omfattande analys av Litauens ekonomiska politik och redogjort för den i 2019 års landsrapport. Kommissionen har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2019, det nationella reformprogrammet för 2019 samt uppföljningen av de rekommendationer Litauen har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Litauen utan även huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

                  (22)

                  Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2019 och anser (7) att Litauen väntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Litauen att 2019 och 2020 vidta följande åtgärder:

         1.

            Förbättra skattedisciplinen och bredda skattebasen till att omfatta källor som är mindre tillväxthämmande. Ta itu med inkomstskillnader, fattigdom och social utestängning, bl.a. genom att förbättra skatte- och förmånssystemets utformning.

         2.

            Förbättra kvalitet och effektivitet på alla utbildningsnivåer, även vuxenutbildningen. Höja kvaliteten på hälso- och sjukvårdssystemet, och göra det billigare och effektivare.

         3.

            Inrikta den investeringsrelaterade ekonomiska politiken på innovation, energi- och resurseffektivitet och hållbara transport- och energinät, med beaktande av regionala skillnader. Stimulera produktivitetstillväxt genom att förbättra de offentliga investeringarnas effektivitet. Utveckla ett konsekvent politiskt grepp på stödet till samarbetet mellan forskning och företag samt konsolidera genomförandeorganen för forskning och innovation.

         Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2019.

               På rådets vägnar

            M. LINTILÄ

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

         (3)  EUT C 136, 12.4.2019, s. 1.

         (4)  EUT C 320, 10.9.2018, s. 64.

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (6)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den gemensamt överenskomna metoden.

         (7)  Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2019/553 av den 3 april 2019 om cybersäkerhet inom energisektorn [delgivet med nr C(2019) 2400]

text:
               5.4.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 96/50

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2019/553
      av den 3 april 2019
      om cybersäkerhet inom energisektorn

            [delgivet med nr C(2019) 2400]

      EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den europeiska energisektorn genomgår en stor förändring mot en koldioxidsnål ekonomi, där samtidigt försörjningstryggheten och konkurrenskraften ska säkerställas. Som en del av denna energiomställning och den medföljande decentraliseringen av elproduktion från förnybara energikällor, är tekniska framsteg, sektorsintegration och digitalisering på väg att omvandla Europas elnät till ett smart nät. Samtidigt medför detta också nya risker eftersom digitaliseringen i allt högre grad gör energisystemet utsatt för cyberattacker och incidenter som kan äventyra en trygg energiförsörjning.

                  (2)

                  Antagandet av de åtta lagstiftningsförslagen i paketet om ren energi för alla i EU (1), där styrningen av energiunionen är ett viktigt steg, gör det möjligt att skapa en gynnsam miljö för den digitala omvandlingen av energisektorn. Vikten av cybersäkerhet inom energisektorn framhävs också. I den omarbetade förordningen om den inre marknaden för el (2) föreskrivs i synnerhet att tekniska regler för el ska antas, såsom en nätföreskrift om sektorsspecifika regler för cybersäkerhetsaspekter vad gäller gränsöverskridande elflöden, gemensamma minimikrav, planering, övervakning, rapportering och krishantering. I förordningen om riskberedskap för el (3) liknar förhållningssättet i stora drag det som valts i förordningen om tryggad gasförsörjning (4). Man betonar behovet av att korrekt bedöma alla risker, inbegripet de som berör cybersäkerhet, och föreslår att åtgärder vidtas för att förebygga och minska dessa identifierade risker.

                  (3)

                  När kommissionen antog EU:s strategi för cybersäkerhet (5) 2013 identifierades en förstärkning av unionens cyberberedskap som en prioritet. Ett av strategins viktigaste resultat är direktivet om säkerhet i nätverks- och informationssystem (6) (nedan kallat NIS-direktivet) som antogs i juli 2016. NIS-direktivet, som är det första steget mot en övergripande EU-lagstiftning om cybersäkerhet, innebär att den generella nivån av cybersäkerhet inom unionen stärks genom utvecklingen av den nationella kapaciteten avseende cybersäkerhet, ett ökat samarbete på EU-nivå och införandet av säkerhets- och incidentrapporteringsskyldigheter för företag, vilka går under benämningen ”leverantörer av samhällsviktiga tjänster”. Incidentrapportering är obligatorisk inom viktiga sektorer, däribland energisektorn.

                  (4)

                  Vid genomförandet av beredskapsåtgärder inom cybersäkerhet bör berörda aktörer, inbegripet leverantörer av samhällsviktiga tjänster inom energisektorn som anges i NIS-direktivet, ta hänsyn till den övergripande vägledningen från samarbetsgruppen för nät- och informationssäkerhet som inrättades enligt artikel 11 i NIS-direktivet. Samarbetsgruppen, som består av företrädare från medlemsstaterna, Europeiska unionens cybersäkerhetsbyrå (Enisa) och kommissionen, har antagit dokument med riktlinjer för säkerhetsåtgärder och incidentrapportering. I juni 2018 skapade gruppen ett särskilt arbetsflöde för energisektorn.

                  (5)

                  I det gemensamma meddelandet om cybersäkerhet från 2017 (7) framhävs vikten av sektorsspecifika överväganden och krav på EU-nivå, inbegripet inom energisektorn. Cybersäkerhet och möjliga politiska följder har varit föremål för omfattande diskussioner och debatter inom unionen under de senaste åren. I dag finns det följaktligen en ökad medvetenhet om att enskilda ekonomiska sektorer står inför specifika problem vad gäller cybersäkerhet och därmed behöver utveckla egna sektorsspecifika metoder i det bredare sammanhanget av allmänna cybersäkerhetsstrategier.

                  (6)

                  Utbyte av information och förtroende är viktiga komponenter inom cybersäkerhet. Kommissionen har som mål att öka informationsutbytet bland berörda aktörer genom att anordna särskilda evenemang, som till exempel rundabordskonferensen på hög nivå om cybersäkerhet inom energisektorn som anordnades i Rom i mars 2017 och högnivåkonferensen om cybersäkerhet inom energisektorn som anordnades i Bryssel i oktober 2018. Kommissionen vill även förbättra samarbetet mellan berörda aktörer och specialiserade enheter såsom det europeiska centrumet för utbyte och analys av energiinformation (European Energy Information Sharing and Analysis Centre).

                  (7)

                  Genom förordningen om en europeisk byrå för cybersäkerhet, Enisa, och om cybersäkerhetscertifiering för informations- och kommunikationsteknik (nedan kallad cybersäkerhetsakten (8)) kommer att stärka mandatet för EU:s cybersäkerhetsbyrå så att den kan ge bättre stöd till medlemsstaterna att hantera hot och attacker mot cybersäkerheten. Genom akten skapas även en europeisk ram för cybersäkerhet vad gäller certifiering av produkter, processer och tjänster som kommer att vara giltig i hela unionen och som är av särskilt intresse för energisektorn.

                  (8)

                  Kommissionen har lagt fram en rekommendation (9) avseende cybersäkerhetsrisker i den femte generationen (5G) nätverksteknik genom att fastställa riktlinjer om en lämplig riskanalys och förvaltningsåtgärder på nationell nivå, om utveckling av en samordnad europeisk riskanalys och om fastställande av ett förfarande för att utveckla en gemensam verktygslåda med bästa riskhanteringsåtgärder. När 5G-nätverken har tagits i drift kommer de att utgöra stommen i ett stort antal tjänster som är nödvändiga för den inre marknadens funktion och för driften av viktiga funktioner för samhället och ekonomin såsom energin.

                  (9)

                  Denna rekommendation bör ge medlemsstaterna och berörda aktörer, i synnerhet nätoperatörer och teknikleverantörer, en icke-uttömmande vägledning för att de ska kunna uppnå en högre nivå av cybersäkerhet med tanke på de specifika realtidskrav som finns inom sektorn, kaskadeffekter och kombinationen av äldre och modern teknik. Målet med denna vägledning är att hjälpa berörda aktörer att beakta de specifika kraven inom energisektorn när de ska tillämpa internationellt erkända cybersäkerhetsstandarder (10).

                  (10)

                  Kommissionen avser att regelbundet se över denna rekommendation på grundval av de framsteg som gjorts inom unionen, i samråd med medlemsstaterna och berörda aktörer. Kommissionen kommer att fortsätta med sina insatser för att stärka cybersäkerheten inom energisektorn, framför allt med hjälp av samarbetsgruppen för nät- och informationssäkerhet, som säkerställer ett strategiskt samarbete och informationsutbyte mellan medlemsstaterna i fråga om cybersäkerhet.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

         SYFTE

                  1.

                  I denna rekommendation fastställs de viktigaste frågorna i samband med cybersäkerhet inom energisektorn, nämligen realtidskrav, kaskadeffekter och kombinationen av äldre och modern teknik, och identifieras de viktigaste åtgärderna för genomförandet av relevanta beredskapsåtgärder vad gäller cybersäkerhet inom energisektorn.

                  2.

                  Vid tillämpning av denna rekommendation bör medlemsstaterna uppmuntra de berörda aktörerna att bygga upp kunskaper och utveckla färdigheter förknippade med cybersäkerhet inom energisektorn. Medlemsstaterna bör även när det är lämpligt inkludera dessa överväganden i sina nationella ramar för cybersäkerhet, i synnerhet genom strategier, lagar, regler och andra administrativa bestämmelser.

         REALTIDSKRAV FÖR ENERGIINFRASTRUKTURKOMPONENTER

                  3.

                  Medlemsstaterna bör se till att de berörda aktörerna, särskilt energinätsoperatörer och teknikleverantörer och i synnerhet leverantörer av samhällsviktiga tjänster som identifieras i NIS-direktivet, genomför relevanta beredskapsåtgärder för cybersäkerhet i samband med realtidskrav inom energisektorn. Vissa delar av energisystemet måste kunna fungera i realtid, dvs. reagera på kommandon inom några millisekunder, och de korta tidsspannen gör det svårt eller till och med omöjligt att införa cybersäkerhetsåtgärder.

                  4.

                  Energinätsoperatörerna bör framför allt

                              a)

                              tillämpa de senaste säkerhetsstandarderna för nya installationer där detta är lämpligt och överväga kompletterande fysiska säkerhetsåtgärder där de äldre installationerna inte kan skyddas tillräckligt av cybersäkerhetsmekanismer,

                              b)

                              tillämpa internationella standarder för cybersäkerhet och särskilda lämpliga tekniska standarder för säker kommunikation i realtid så snart en produkt blir kommersiellt tillgänglig,

                              c)

                              ta hänsyn till realtidsbegränsningar i det övergripande säkerhetskonceptet för tillgångar, särskilt i fråga om klassificeringen av tillgångar,

                              d)

                              överväga privatägda nätverk för fjärrskyddssystem för att säkerställa den kvalitetsnivå för tjänsten i fråga som krävs med tanke på realtidsbegränsningar; när offentliga kommunikationsnätverk används bör operatörerna överväga att säkerställa specifik bandbreddsallokering, latenskrav och säkerhetsåtgärder för kommunikation,

                              e)

                              dela upp det övergripande systemet i logiska zoner och inom varje zon fastställa tids- och processbegränsningar för att göra det möjligt att tillämpa lämpliga cybersäkerhetsåtgärder eller överväga alternativa skyddsmetoder.

                  5.

                  I mån av tillgänglighet bör energinätsoperatörerna även

                              a)

                              välja ett säkert kommunikationsprotokoll med hänsyn tagen till realtidskrav, t.ex. mellan en installation och dess ledningssystem (energiledningssystem [EMS]/distributionsledningssystem [DMS]),

                              b)

                              införa en lämplig autentiseringsmekanism för maskin-maskin-kommunikation som hanterar realtidskrav.

         KASKADEFFEKTER

                  6.

                  Medlemsstaterna bör se till att de berörda aktörerna, särskilt energinätsoperatörer och teknikleverantörer och i synnerhet leverantörer av samhällsviktiga tjänster som identifieras i NIS-direktivet, genomför relevanta beredskapsåtgärder vad gäller cybersäkerhet i samband med kaskadeffekter inom energisektorn. Elnät och gasledningar är starkt sammankopplade i hela Europa och en cyberattack som orsakar ett driftavbrott eller en störning i en del av energisystemet kan utlösa långtgående kaskadeffekter i andra delar av systemet.

                  7.

                  Vid tillämpning av denna rekommendation bör medlemsstaterna utvärdera ömsesidiga beroenden och kriticitet för elproduktionssystem och system för efterfrågeflexibilitet, samt stationer och ledningar i överförings- och distributionsnät, och de berörda aktörer som skulle påverkas (inbegripet vid gränsöverskridande situationer) i händelse av en framgångsrik cyberattack eller en it-incident. Medlemsstaterna bör även se till att energinätsoperatörerna har en kommunikationsram inom vilken alla centrala aktörer i ett tidigt skede kan dela med sig av varningssignaler och samarbeta vid krishantering. Det bör finnas strukturerade kommunikationskanaler och överenskomna format för att kunna dela känslig information med alla berörda aktörer, enheter för hantering av it-säkerhetsincidenter och relevanta myndigheter.

                  8.

                  Energinätsoperatörerna bör framför allt

                              a)

                              se till att nya enheter, inbegripet enheter anslutna till sakernas internet, har och kommer att upprätthålla en nivå av cybersäkerhet som är lämplig med tanke på en anläggnings kriticitet,

                              b)

                              på ett lämpligt sätt beakta cyberfysiska effekter när de upprättar och regelbundet granskar affärskontinuitetsplaner,

                              c)

                              upprätta konstruktionskriterier och en arkitektur för ett robust nät, vilket kan uppnås genom att

                                          —

                                          införa djupgående försvarsåtgärder för varje anläggning som är skräddarsydda efter anläggningens kriticitet,

                                          —

                                          identifiera kritiska noder både när det gäller kraftproduktionskapacitet och kundpåverkan; ett näts kritiska funktioner bör utformas så att de minskar riskerna för kaskadeffekter genom att beakta redundans, motståndskraft mot fassvängningar och skydd mot kaskadfel i form av bortkopplad last,

                                          —

                                          samarbeta med andra relevanta operatörer och med teknikleverantörer för att förebygga kaskadeffekter genom att tillämpa lämpliga åtgärder och tjänster,

                                          —

                                          utforma och bygga upp kommunikations- och kontrollnätverk i syfte att begränsa effekterna av eventuella fysiska och logiska fel till avgränsade delar av näten och att säkerställa lämpliga och snabba riskreducerande åtgärder.

         ÄLDRE OCH MODERN TEKNIK

                  9.

                  Medlemsstaterna bör se till att de berörda aktörerna, särskilt energinätsoperatörer och teknikleverantörer och i synnerhet leverantörer av samhällsviktiga tjänster som identifieras i NIS-direktivet, genomför relevanta beredskapsåtgärder vad gäller cybersäkerhet när äldre och modern teknik inom energisektorn kombineras. Det finns två olika typer av teknik som samverkar i dagens energisystem: en äldre teknik med en livslängd på 30 till 60 år som utformades innan några överväganden om cybersäkerhet gjordes, och modern utrustning som återspeglar den senaste digitaliseringen och smarta enheter.

                  10.

                  Vid tillämpning av denna rekommendation bör medlemsstaterna uppmuntra energinätsoperatörer och teknikleverantörer att, när helst så är möjligt, följa relevanta internationellt accepterade standarder för cybersäkerhet. Under tiden bör berörda aktörer och kunder anta ett cybersäkerhetsinriktat förhållningssätt när de ansluter enheter till nätet.

                  11.

                  Teknikleverantörer bör i synnerhet erbjuda beprövade lösningar på säkerhetsproblem vad gäller äldre eller ny teknik, utan kostnad och så snart ett relevant säkerhetsproblem upptäcks.

                  12.

                  Energinätsoperatörerna bör framför allt

                              a)

                              analysera riskerna med att koppla ihop koncept som bygger på äldre teknik och sakernas internet och känna till hur sårbara interna och externa gränssnitt är,

                              b)

                              vidta lämpliga åtgärder mot skadliga angrepp från ett stort antal enheter eller applikationer på konsumentsidan som kontrolleras av obehöriga,

                              c)

                              upprätta en automatiserad övervaknings- och analysfunktion för säkerhetsrelaterade händelser inom miljöer där äldre teknik och sakernas internet används, t.ex. misslyckade inloggningsförsök, dörrlarm för öppning av skåp och andra händelser,

                              d)

                              regelbundet utföra specifikt inriktade analyser av risker för cybersäkerheten, särskilt vid sammankoppling av äldre och ny teknik; eftersom de äldre installationerna ofta representerar ett mycket stort antal tillgångar kan riskanalyserna ske utifrån tillgångsklasser,

                              e)

                              uppdatera programvaror och hårdvaror för system som använder äldre teknik och sakernas internet till den senaste versionen när så är lämpligt; när detta görs bör energinätsoperatörerna överväga kompletterande åtgärder såsom att separera system eller lägga till externa säkerhetsbarriärer där programfixar eller uppdateringar som skulle vara lämpliga inte fungerar, till exempel för produkter som inte längre stöds,

                              f)

                              formulera anbud med cybersäkerhet i åtanke, dvs. efterfråga information om säkerhetsfunktioner, kräva att befintliga cybersäkerhetsstandarder följs, se till att det kontinuerligt finns mekanismer för varningar, programfixar och riskreducerande åtgärder om sårbarheter upptäcks och klargöra leverantörens ansvarsskyldighet i händelse av cyberattacker eller it-incidenter,

                              g)

                              samarbeta med teknikleverantörer för att ersätta äldre system när så är lämpligt av säkerhetsskäl, men ta hänsyn till kritiska systemfunktioner.

         ÖVERVAKNING

                  13.

                  Medlemsstaterna bör inom tolv månader efter antagandet av denna rekommendation, och därefter vartannat år, förse kommissionen med detaljerad information om situationen för genomförandet av denna rekommendation via samarbetsgruppen för nät- och informationssäkerhet.

         ÖVERSYN

                  14.

                  På grundval av de uppgifter som medlemsstaterna lämnat kommer kommissionen att i samråd med medlemsstaterna och de berörda aktörerna se över genomförandet av denna rekommendation och bedöma huruvida ytterligare åtgärder krävs.

         MOTTAGARE

                  15.

                  Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

         Utfärdad i Bryssel den 3 april 2019.

               På kommissionens vägnar

            Miguel ARIAS CAÑETE

               Ledamot av kommissionen

         (1)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/2001 av den 11 december 2018 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor (EUT L 328, 21.12.2018, s. 82), Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/2002 av den 11 december 2018 om ändring av direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet (EUT L 328, 21.12.2018, s. 210), Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1999 av den 11 december 2018 om styrningen av energiunionen och av klimatåtgärder samt om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 663/2009 och (EG) nr 715/2009, Europaparlamentets och rådets direktiv 94/22/EG, 98/70/EG, 2009/31/EG, 2009/73/EG, 2010/31/EU, 2012/27/EU och 2013/30/EU samt rådets direktiv 2009/119/EG och (EU) 2015/652 och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 525/2013 (EUT L 328, 21.12.2018, s. 1), Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/844 av den 30 maj 2018 om ändring av direktiv 2010/31/EU om byggnaders energiprestanda och av direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet (EUT L 156, 19.6.2018, s. 75). Europaparlamentet bekräftade i plenarsessionen i mars 2019 de politiska överenskommelser som nåtts med rådet om förslag till utformning av elmarknaden (förordningen om riskberedskap, förordningen om byrån för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter [Acer], eldirektivet och elförordningen). Rådets formella antagande förväntas i april. Rättsakterna kommer därefter att inom kort offentliggöras i EUT.

         (2)  COM(2016) 861 final.

         (3)  COM(2016) 862 final.

         (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/1938 av den 25 oktober 2017 om åtgärder för att säkerställa försörjningstryggheten för gas och om upphävande av förordning (EU) nr 994/2010 (EUT L 280, 28.10.2017, s. 1).

         (5)  JOIN(2013) 1.

         (6)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/1148 av den 6 juli 2016 om åtgärder för en hög gemensam nivå på säkerhet i nätverks- och informationssystem i hela unionen (EUT L 194, 19.7.2016, s. 1).

         (7)  JOIN(2017) 450.

         (8)  Cybersäkerhetsakten antogs av Europaparlamentet i mars 2019. Rådets formella antagande förväntas i april. Rättsakterna kommer därefter att inom kort offentliggöras i EUT.

         (9)  C(2019)2335

         (10)  Internationella standardiseringsorganisationer har publicerat olika standarder för cybersäkerhet (ISO/IEC 27000: Information Technologies) och riskhantering (ISO/IEC 31000: Implementation of risk management). En specifik standard för energisektorn (ISO/IEC 27019: Information security controls for the energy utility industry) utfärdades som en del av ISO/IEC 27000-serien i oktober 2017.