Avis juridique important

|

31997H0489

97/489/EG: Kommissionens rekommendation av den 30 juli 1997 om transaktioner med hjälp av elektroniska betalningsmedel med tonvikt på förhållandet mellan utgivare och innehavare (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 208 , 02/08/1997 s. 0052 - 0058

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 30 juli 1997 om transaktioner med hjälp av elektroniska betalningsmedel med tonvikt på förhållandet mellan utgivare och innehavare (Text av betydelse för EES) (97/489/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 andra strecksatsen i detta, ochmed beaktande av följande:1. Ett av gemenskapens viktigaste mål är att se till att den inre marknaden fungerar störningsfritt, varvid betalningssystemen är en viktig faktor. Transaktioner med hjälp av elektroniska betalningsmedel står för en allt större del av de inhemska och gränsöverskridande transaktionernas volym och värde. Med nuvarande snabba innovationsutveckling och tekniska framsteg förväntas denna trend att öka, särskilt som en följd av det stora antal innovativa företag, marknader och handelsintressenter inom elektronisk handel.2. Det är viktigt att privatpersoner och företag kan använda elektroniska betalningsmedel inom hela gemenskapen. Syftet med denna rekommendation är att följa upp de framsteg som gjorts på vägen mot fullbordandet av den inre marknaden, särskilt vad gäller liberaliseringen av kapitalrörelserna. Den kommer också att bidra till att förverkliga en ekonomisk och monetär union.3. Denna rekommendation täcker transaktioner gjorda med hjälp av elektroniska betalningsmedel. I denna rekommendation avses med dessa medel sådana som möjliggör (fjärr-)åtkomst till en konsuments konto, särskilt betalkort och tillämpningar för "bank på telefon" och banktjänster från hemmet ("home banking"). Transaktioner med hjälp av betalkort inbegriper både elektroniska och icke-elektroniska transaktioner med hjälp av betalkort, inbegripet de förfaranden vid vilka det krävs en underskrift och där det utfärdas ett kvitto. I denna rekommendation avses med betalningsmedel även återuppladdningsbara produkter för elektroniska pengar i form av värdekort och elektroniska mynt som lagras i ett nätdataminne. Återuppladdningsbara produkter för elektroniska pengar utgör på grund av deras speciella egenskaper (dvs. möjliga länkar till innehaverkonton) de medel där behovet av konsumentskydd är som starkast. Denna rekommendations omfattning begränsas därför såvitt avser produkter för elektroniska pengar till produkter av den återuppladdningsbara typen.4. Syftet med denna rekommendation är att bidra till uppbyggnaden av informationssamhället och, i synnerhet, av elektronisk handel genom att främja konsumenternas förtroende för och detaljhandelns gillande av dessa betalningsmedel. Därför har kommissionen för avsikt att överväga möjligheten att modernisera och uppdatera dess tidigare rekommendation 87/598/EEG (1) med avsikt att upprätta ett klart ramverk för relationerna mellan förvärvare och mottagare vad gäller elektroniska betalningsmedel. I överensstämmelse med de ovannämnda målen fastställs i denna rekommendation å ena sidan minimikrav på den information som bör ingå i bestämmelser och villkor för transaktioner gjorda med hjälp av elektroniska betalningsmedel, och å andra sidan minimikrav för de berörda parternas skyldigheter och ansvar. Dessa villkor bör finnas i skriftlig form, om så är lämpligt elektroniskt, och upprätthålla en rättvis jämvikt mellan de berörda parternas intressen. I enlighet med rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentkontrakt (2), skall sådana villkor vara lätta att förstå och omfatta all väsentlig information.5. För att säkerställa insyn och öppenhet fastställs i denna rekommendation de minimikrav som fordras för att upprätthålla en lämplig nivå på konsumentinformationen både vid slutandet av ett avtal och i anslutning till transaktioner med hjälp av elektroniska betalningsmedel, inbegripet uppgifter om avgifter, växelkurser och räntesatser. I syfte att informera användaren om tillvägagångssättet att räkna ut räntesatsen skall referens ges till rådets direktiv 87/102/EEG den 22 december 1986 om tillnärmning av lagar, förordningar och administrativa bestämmelser i medlemsstaterna om konsumentkrediter (3), ändrad genom direktiv 90/88/EEG (4).6. I denna rekommendation anges minimikrav för de berörda parternas skyldigheter och ansvar. Den information som ges till innehavaren av ett elektroniskt betalningsmedel bör innehålla en tydlig redovisning av de skyldigheter som konsumenten har då denne med hjälp av det elektroniska betalningsmedlet gör betalningstransaktioner till förmån för tredje person eller också för sig själv.7. För att förbättra konsumenterna möjligheter att få gottgörelse, ställs i denna rekommendation krav på medlemsstaterna att se till att det finns lämpliga och effektiva förfaranden för att lösa eventuella tvister mellan innehavaren och utgivaren. Den 14 februari 1996 offentliggjorde kommissionen en handlingsplan för utvidgning av konsumenters rätt att föra talan och reglering av konsumenttvister inom den inre marknaden. Denna handlingsplan omfattar särskilda initiativ för att främja utomrättsliga förfaranden. Det föreslås objektiva kriterier (bilaga II) för att säkra tillförlitligheten hos dessa förfaranden och det beslutas om användande av standardiserade reklamationsblanketter (bilaga III).8. Syftet med denna rekommendation är att säkerställa en hög konsumentskyddsnivå när det gäller elektroniska betalningsmedel.9. Det är av största vikt att transaktioner med hjälp av elektroniska betalningsmedel bokförs så att transaktionerna kan spåras och fel kan rättas. Utgivaren bör ha bevisbördan när det gäller att visa att en transaktion har registrerats och förts på konto på rätt sätt och att den inte påverkats av ett tekniskt avbrott eller annat fel.10. Utan att det påverkar några av innehavarens rättigheter enligt nationell rätt, bör dennes betalningsinstruktioner med avseende på transaktioner med hjälp av elektroniska betalningsmedel vara oåterkalleliga utom i de fall då beloppet inte var beslutat när ordern gavs.11. Det är nödvändigt att fastställa regler för utgivarens ansvar när en innehavares betalningsinstruktioner inte utförs alls eller endast bristfälligt och när det gäller transaktioner som inte godkänts av innehavaren, som alltid med förbehåll för innehavarens egna skyldigheter vid förlust eller stöd av elektroniska betalningsmedel.12. Kommissionen kommer att övervaka tillämpningen av denna rekommendation och avser att föreslå lämplig, bindande lagstiftning avseende de frågor som behandlas i denna rekommendation, om den finner att rekommendationen inte genomförs på ett tillfredställande sätt.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.AVDELNING I TILLÄMPNINGSOMRÅDE OCH DEFINITIONER Artikel 1 Tillämpningsområde 1. Denna rekommendation skall tillämpas på följande transaktioner:a) Överföring av pengar, utom de som beställts och utförts av finansiella institutioner, med hjälp av elektroniska betalningsmedel.b) Kontantuttag med hjälp av elektroniska betalningsmedel samt uppladdning (och nedladdning) av ett elektroniskt betalningsmedel antingen via apparater, som bankautomater och automatiska kassaterminaler, eller i utgivarens lokaler eller hos ett företag som avtalsenligt accepterar betalningsmedlet.2. Med undantag från punkt 1, för transaktioner gjorda med hjälp elektroniska pengar, gäller inte artiklarna 4.1, 5 b andra och tredje strecksatsen, 6, 7.2 c, 7.2 d, 7.2 e första strecksatsen, 8.1, 8.2, 8.3 och 9.2. Vid de tillfällen då produkten för elektroniska pengar används för att kreditera (eller debitera) genom fjärrtillgång till innehavarens konto skall denna rekommendation vara tillämpbar i dess helhet.3. Denna rekommendation skall inte tillämpas påa) betalningar med check,b) vissa korts garantifunktion i förhållande till betalningar med check.Artikel 2 Definitioner I denna rekommendation avses meda) elektroniskt betalningsmedel: ett betalningsmedel med vilket innehavaren kan göra transaktioner av det slag som anges i artikel 1.1, vilket omfattar både betalningsmedel för fjärråtkomst och produkter för elektroniska pengar,b) betalningsmedel för fjärråtkomst: ett hjälpmedel med vilket innehavaren har åtkomst till pengar på sitt konto hos ett företag och kan göra betalningar till en betalningsmottagare, för vilket normalt krävs en personlig sifferkod eller att identiteten styrks på annat sätt; detta inbegriper särskilt betalkort (vare sig de är betal- eller kreditkort) och tillämpningar för "bank på telefon" och banktjänster från hemmet ("home banking"),c) produkter för elektroniska pengar: ett återuppladdningsbart betalningsmedel annat än betalningsmedel för fjärråtkomst, vare sig det är ett värdekort eller ett dataminne för lagring av köpkraft med vilket innehavaren kan göra transaktioner av det slag som anges i artikel 1.1,d) finansiell institution: en institution definierad i artikel 4.1 i rådets förordning (EG) nr 3604/93 (5),e) utgivare: en person som inom ramen för sin affärsverksamhet ger en annan person tillgång till ett betalningsmedel enligt ett avtal som slutits mellan dem,f) innehavare: en person som enligt avtal med en utgivare innehar ett betalningsmedel.AVDELNING II INSYN OCH ÖPPENHET I VILLKOREN FÖR TRANSAKTIONER Artikel 3 Minimikrav på den information som skall ingå i bestämmelserna och villkoren för det elektroniska betalningsmedlets utgivande och användande 1. I och med avtalets undertecknande eller i vart fall i god tid innan ett elektroniskt betalningsmedel överlämnas bör utgivaren meddela innehavaren de avtalsbestämmelser och -villkor (nedan kallat "villkoren") som gäller för det elektroniska betalningsmedlets utgivande och användande. Villkoren indikerar vilken lag som gäller i kontraktet.2. Villkoren bör finnas i skriftlig form, om så är lämpligt elektroniskt, på ett enkelt, begripligt språk och i lättförståelig form, och de bör åtminstone finnas tillgängliga på det officiella språket i den medlemsstat i vilken det elektroniska betalningsmedlet erbjuds.3. Villkoren bör omfatta minst följande:a) En beskrivning av det elektroniska betalningsmedlet, vilket vid behov inbegriper tekniska krav på det kommunikationsmedel som godkänts för att brukas av användaren, och en beskrivning av hur detta får användas, i förekommande fall med uppgift om gällande beloppsgränser.b) En beskrivning av innehavarens och utgivarens respektive skyldigheter och ansvar. Dessa inbegriper en beskrivning av de åtgärder som innehavaren skäligen måste vidta för att skydda det elektroniska betalningsmedlet och de uppgifter som möjliggör dess användning (såsom personlig sifferkod eller annat slags kod).c) Där så är tillämpligt den normala period inom vilken innehavarens konto debiteras eller krediteras, inklusive valideringsdatum, eller - om innehavaren inte har något konto hos utgivaren - den normala period inom vilken innehavaren faktureras.d) Alla slags avgifter som skall betalas av innehavaren. Detta bör vid behov särskilt inbegripa uppgifter om följande avgifter:- Beloppet för eventuella årsavgifter.- Alla kostnader och avgifter som innehavaren skall betala till utgivaren för särskilda transaktioner.- Eventuella räntesatser, inklusive tillvägagångssätt för dess beräkning, som kan komma att tillämpas.e) Den tid inom vilken innehavaren kan överklaga en viss transaktion, och uppgift om vilka förfaranden för gottgörelse och reklamation det finns och hur innehavaren får tillgång till dem.4. Om det elektroniska betalningsmedlet kan användas för transaktioner utomlands (utanför landet för utgivningen/uppkopplingen) bör dessutom följande uppgifter lämnas till innehavaren:a) Uppgifter om summan av alla kostnader och avgifter som beräknas för transaktioner i utländsk valuta, inbegripet räntesatser när så är lämpligt.b) Den referensväxelkurs som används vid transaktioner i utländsk valuta, inbegripet det relevanta datumet för kursens fastställande.Artikel 4 Information efter det att en transaktion utförts 1. Utgivaren bör ställa information om de transaktioner som utförts med hjälp av elektroniska betalningsmedel till innehavarens förfogande. Informationen bör finnas i skriftlig form, om så är lämpligt elektroniskt, och vara lättbegriplig och den bör minst innehållaa) uppgifter som gör det möjligt för innehavaren att identifiera transaktionen, vid behov med uppgifter om acceptanten hos/genom vilken transaktionen utfördes,b) det transaktionsbelopp som debiteras innehavaren i fakturerad valuta och i tillämpliga fall beloppet i utländsk valuta,c) summan av alla kostnader och avgifter för särskilda transaktioner.Utgivaren bör också upplysa innehavaren om den växelkurs som använts vid växlingen av transaktioner i utländsk valuta.2. Utgivaren av ett elektroniskt betalningsmedel bör möjliggöra för innehavaren att kontrollera de senaste fem genomförda transaktionerna med det utestående värdet som lagrats i betalningsmedlet.AVDELNING III AVTALSPARTERNAS SKYLDIGHETER OCH ANSVAR Artikel 5 Innehavarens skyldigheter Innehavaren har följande skyldigheter:a) Innehavaren bör använda det elektroniska betalningsmedlet i överensstämmelse med villkoren för utgivandet och användandet av ett betalningsmedel. Innehavaren bör framför allt vidta alla skäliga åtgärder för att skydda det elektroniska betalningsmedlet och de uppgifter som möjliggör dess användning (såsom personlig sifferkod eller annat slag kod).b) Innehavaren bör omedelbart till utgivaren (eller den inrättning som angetts av denne) anmäla upptäckten av- förlust eller stöd av det elektroniska betalningsmedlet eller av de uppgifter som möjliggör dess användning,- icke-tillåtna transaktioner som bokförts på dennes konto,- eventuella fel eller oegentligheter som uppstår i utgivarens administration av kontot.c) Innehavaren bör inte notera sin personliga sifferkod eller annan kod så att den lätt kan kännas igen, framför allt inte på det elektroniska betalningsmedlet eller på något annat föremål som innehavaren bär med sig eller förvarar ihop med det elektroniska betalningsmedlet.d) Innehavaren bör inte återkalla ett uppdrag som getts med hjälp av det elektroniska betalningsmedlet utom i de fall då beloppet inte var beslutat när ordern gavs.Artikel 6 Innehavarens ansvar 1. Innehavaren bör fram till den tidpunkt då anmälan görs stå för den skada som lidits till följd av förlust eller stöld av det elektroniska betalningsmedlet upp till en gräns av högst 150 ecu, utom då innehavaren gjort sig skyldig till allvarlig försumlighet i strid mot tillämpliga bestämmelser i artikel 5 a, b och c, eller till bedrägeri, i vilka fall ingen gräns skall tillämpas.2. Innehavaren bör inte längre hållas ansvarig för den skada som uppstår till följd av förlust eller stöld av det elektroniska betalningsmedlet, efter det att anmälan om det inträffande gjorts av innehavaren till utgivaren (eller den inrättning som angetts av denne) enligt artikel 5 b, utom då han eller hon gjort sig skyldig till bedrägeri.3. Genom undantag av punkterna 1 och 2 bör innehavaren inte anses vara ansvarig om betalningsmedlet har använts utan fysisk presentation eller elektronisk identifiering (av själva medlet). Användandet av en hemlig kod eller styrkandet av identitet på liknande sätt är inte tillräckligt för att hålla innehavaren ansvarig.Artikel 7 Utgivarens skyldigheter 1. Utgivaren får ändra villkoren förutsatt att ändringen tillkännages personligen så lång tid i förväg att innehavaren kan säga upp avtalet om han eller hon så önskar. Om innehavaren inte säger upp avtalet inom en fastställd tid, som bör vara minst en månad, skall denne anses ha godkänt villkoren.Bestämmelsen i första stycket tillämpas dock inte på en ändring av den gällande räntesatsen, även om den är betydande, utan denna skall bli verksam den dag som anges vid offentliggörandet av ändringen. Om så är fallet, och utan att utesluta innehavarens rätt att dra sig tillbaka från kontraktet, bör utfärdaren informera innehavaren personligen därom så snart som möjligt.2. Utgivaren har följande skyldigheter:a) Utgivaren får inte lämna ut innehavarens personliga sifferkod eller andra koder till någon annan än innehavaren.b) Utgivaren får inte oombedd skicka ut ett elektroniskt betalningsmedel, utom då det ersätter ett elektroniskt betalningsmedel som innehavaren redan har.c) Utgivaren bör föra interna register som går tillräckligt långt tillbaka i tiden för att de transaktioner som avses i artikel 1.1 skall kunna spåras och fel skall kunna rättas.d) Utgivaren bör säkerställa att lämpliga medel finns tillgängliga för att möjliggöra för innehavaren att genomföra den anmälan som erfordras enligt artikel 5b. När anmälan gör per telefon bör utfärdaren (eller den organisation som specificerats av den senare) tillhandahålla innehavaren ett bevis på att denne har utfört anmälan.e) Vid alla tvister med innehavaren om en transaktion enligt artikel 1.1, och utan att det påverkar innehavarens eventuella motbevisning, bör utgivaren bevisa att transaktionen har- registrerats och förts på konto på rätt sätt,- inte har påverkats av ett tekniskt avbrott eller annat fel.Artikel 8 Utgivarens ansvar 1. Om inte annat följer av artiklarna 5, 6, 7.2 a och 7.2 e, bör utgivaren vara ansvariga) när en innehavares transaktioner enligt artikel 1.1 inte utförs alls eller endast bristfälligt; detta gäller även om transaktionen inleds vid en automat/terminal eller genom en utrustning över vilken utgivaren inte har direkt eller fullständig kontroll, förutsatt att transaktionen inte påbörjades med hjälp av en utrustning som inte godkänts av utgivaren,b) för transaktioner som inte godkänts av innehavaren, liksom för alla fel eller oegentligheter som kan tillskrivas utgivarens administration av innehavarens konto.2. Utan att det påverkar punkt 3 bör det belopp som omfattas av ansvaret enligt artikel 8.1 bestå ava) beloppet för den transaktion som ej utförts eller endast utförts bristfälligt plus ränta i förekommande fall,b) det belopp som krävs för att återställa innehavarens förhållanden så som de var innan den icke-tillåtna transaktionen utfördes.3. Utgivaren bör stå för ytterligare ekonomiska följder och framför allt för sådana som har att göra med omfattningen av den skada för vilken ersättning skall betalas, i enlighet med den lag som är tillämplig på avtalet mellan utgivaren och innehavaren.4. Utgivaren bör gentemot innehavaren av en punkt för elektroniska pengar vara ansvarig för förlust av belopp som lagrats på betalningsmedlet och för det felaktiga verkställandet av innehavarens transaktion, när förlusten eller det felaktiga verkställandet kan tillskrivas ett tekniskt fel i samband med betalningsmedlet, apparaten/terminalen eller all annan teknisk utrustning som godkänts för att utföra transaktionen, förutsatt att felet inte uppsåtligen eller i strid mot artikel 3.3 a orsakats av innehavaren.AVDELNING IV ANMÄLAN, LÖSNING AV TVISTER OCH SLUTBESTÄMMELSE Artikel 9 Anmälan 1. Utgivaren (eller den inrättning som angetts av denne) bör se till att innehavaren när som helst på dygnet har möjlighet att anmäla förlust eller stöld av sitt elektroniska betalningsmedel.2. Efter det att anmälan gjorts är utgivaren (eller den inrättning som angetts av denne) skyldig att vidta alla åtgärder som är skäliga och möjliga för att förhindra en fortsatt användning av det elektroniska betalningsmedlet, även om innehavaren gjort sig skyldig till allvarlig förförsumlighet eller till bedrägeri.Artikel 10 Lösning av tvister Medlemsstaterna uppmanas att se till att det finns lämpliga och effektiva förfaranden för att lösa tvister mellan innehavaren och utgivaren.Artikel 11 Slutbestämmelse Medlemsstaterna uppmanas att vidta nödvändiga åtgärder för att se till att utgivarna av elektroniska betalningsmedel utövar sin verksamhet i enlighet med artiklarna 1-9 senast den 31 december 1998.Utfärdad i Bryssel den 30 juli 1997.På kommissionens vägnarMario MONTILedamot av kommissionen(1) EGT nr L 365, 24.12.1987, s. 72.(2) EGT nr L 95, 21.4.1993, s. 29.(3) EGT nr L 42, 12.2.1987, s. 48.(4) EGT nr L 61, 10.3.1990, s. 14.(5) EGT nr L 332, 31.12.1993, s. 4.


Avis juridique important

|

52004SC0836

Rekommendation till rådets rekommendation till Slovakien i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott att upphöra  /* SEK/2004/0836 slutlig */

Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION TILL SLOVAKIEN i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott att upphöra(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGDen 7 april 2004 offentliggjorde kommissionen sina vårprognoser [1]. Enligt prognoserna, som tog hänsyn till de uppgifter som Slovakien meddelade i mars 2004, hade underskottet i den offentliga sektorns finanser i Slovakien minskat från 5,7 % av BNP 2002 till 3,6 % av BNP 2003, men överstiger således fortfarande fördragets referensvärde på 3 % av BNP.[1]  Kommissionens vårprognos 2004 återfinns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.På grundval av detta faktaunderlag inledde kommissionen förfarandet vid alltför stora underskott beträffande Slovakien den 12 maj 2004 genom att anta den rapport som avses i artikel 104.3 i fördraget [2]. Den 14 maj 2004 inkom Slovakiens konvergensprogram till kommissionen, och i detta bekräftades uppgiften om ett underskott på 3,6 % av BNP för år 2003.[2]  Den fullständiga texten till denna rapport återfinns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/procedures_en.htm.Tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott regleras av artikel 104 i fördraget och av rådets förordning (EG) nr 1467/97 "om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott" [3], som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten. Alla länder som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 är "medlemsstater med undantag" och skall undvika alltför stora underskott, men de kan inte åläggas sanktioner enligt artiklarna 104.9 och 104.11.[3]  EGT L 209, 2.8.1997.I kommissionens rapport enligt artikel 104.3 i fördraget fastslogs att det slovakiska underskottet 2003 inte hade överstigit fördragets referensvärde på 3 % av BNP till följd av någon osedvanlig händelse utanför de slovakiska myndigheternas kontroll och inte heller på grund av någon allvarlig konjunkturnedgång enligt definitionen i stabilitets- och tillväxtpakten, eftersom tillväxten av Slovakiens reala BNP nådde upp till 4,2 % under 2003. Vad gäller utvecklingen under 2004 hävdas i rapporten att underskottet i de offentliga finanserna sannolikt kommer att öka och fortfarande ligga över 3 % av BNP. Närmare bestämt anges i kommissionens vårprognoser ett underskott i de offentliga finanserna 2004 på 4,1% av BNP 2004, vilket överstiger de slovakiska myndigheternas prognos i konvergensprogrammet på 4,0 % av BNP.I kommissionens rapport hävdas också, med stöd av kommissionens vårprognoser, att den offentliga skuldkvoten, som uppgick till 42,8 % av BNP 2003, också under 2004 torde hålla sig under fördragets referensvärde på 60 %. Närmare bestämt beräknas skuldkvoten enligt vårprognosen uppgå till 45,1 % av BNP under 2004, vilket är identiskt med de slovakiska myndigheternas prognos i konvergensprogrammet.I artikel 104.4 i fördraget föreskrivs att "[d]en kommitté som upprättas enligt artikel 114 [dvs. Ekonomiska och finansiella kommittén] skall yttra sig över kommissionens rapport." Kommittén avgav sitt yttrande den 24 maj och instämde i kommissionens bedömning i rapporten. Kommittén fastslog särskilt att situationen för de offentliga finanserna i Slovakien tydde på ett alltför stort underskott enligt det första av de båda kriterier som anges i artikel 104.2 för fastställande av sådana underskott. Även om man tar hänsyn till andra relevanta faktorer, särskilt det ekonomiska läget på medellång sikt och kvoten för de offentliga investeringarna, påverkas inte den bedömning som baseras på kriterierna. Kommittén fann också att underskottet i de offentliga finanserna sannolikt skulle fortsätta att överstiga fördragets referensvärde under 2004 och att den offentliga bruttoskuldkvoten även under år 2004 skulle ligga under fördragets referensvärde på 60 % av BNP.Kommissionen anser, efter att ha granskat de relevanta faktorer som den tagit hänsyn till i sin rapport och med beaktande av Ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande, att det föreligger ett alltför stort underskott i Slovakien. Detta yttrande, som antogs av kommissionen den 24 juni 2004, har avgivits till rådet i enlighet med artikel 104.5 i fördraget. Kommissionen rekommenderar rådet att fatta ett beslut med denna innebörd i enlighet med artikel 104.6. Vidare överlämnar kommissionen härmed till rådet en rekommendation till rådets rekommendation som, i enlighet med fördragets artikel 104.7, skall föreläggas Slovakien för att få denna situation att upphöra. Under övervakningen av genomförandet av de åtgärder som Slovakien vidtar kan det komma att krävas att rådet ger ytterligare rekommendationer enligt artikel 104.7, eftersom artikel 104.9 inte är tillämplig på medlemsstater med undantag.Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION TILL SLOVAKIEN i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott att upphöraEUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 104.7 i detta,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 104 i fördraget är medlemsstaterna skyldiga att undvika alltför stora offentliga underskott.(2) Stabilitets- och tillväxtpakten grundas på målsättningen om sunda offentliga finanser som ett sätt att stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark varaktig tillväxt som främjar skapandet av sysselsättning.(3) Rådet beslutade den [5 juli] 2004 i enlighet med artikel 104.6 att ett alltför stort underskott förelåg i Slovakien.(4) I och med att rådet slår fast att det föreligger ett alltför stort underskott i Slovakien, i enlighet med artikel 104.7 i fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97, skall rådet samtidigt ge rekommendationer till den berörda medlemsstaten i syfte att få denna situation att upphöra inom en viss tid.(5) Enligt artikel 3.4 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 skall det i en sådan rekommendation anges att den berörda medlemsstaten skall vidta effektiva åtgärder inom högst fyra månader och att korrigeringen av det alltför stora underskottet skall slutföras under det år som följer på året då underskottet fastställdes, om det inte föreligger särskilda omständigheter. Sådana särskilda omständigheter föreligger i Slovakiens fall på grund av den pågående strukturomvandlingen i ekonomin.(6) På grund av dessa särskilda omständigheter har rådet rätt att medge att korrigeringen av det alltför stora underskottet kan ske på medellång sikt. Det konvergensprogram som Slovakien överlämnade i maj 2004 och de följande uppdateringarna av det samt rådets yttranden om dessa dokument kan lämpligen tas till grund för arbetet med att korrigera det alltför stora underskottet. Enligt konvergensprogrammet från maj 2004 planeras korrigeringen av det alltför stora underskottet ha slutförts före år 2007, och följande mål har uppställts för underskottet i de offentliga finanserna under perioden: 4,0 % av BNP 2004, 3,9 % av BNP 2005, 3,9 % av BNP 2006 och 3,0 % av BNP 2007. Den planerade korrigeringen är baserad på ett makroekonomiskt scenario som rådet i sitt yttrande av den 5 juli 2004 bedömer vara rimligt.(7) Enligt rådets uppfattning bör åtgärder för att konsolidera de offentliga finanserna säkerställa en varaktig förbättring av saldot i den offentliga sektorns finanser samtidigt som de bör inriktas på att höja de offentliga finansernas kvalitet och stärka ekonomins tillväxtpotential.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS- att de slovakiska myndigheterna snarast möjligt bör få den nuvarande situationen med ett alltför stort underskott att upphöra,- att de slovakiska myndigheterna vidtar åtgärder på medellång sikt för att, på ett trovärdigt och hållbart sätt, söka nedbringa underskottet till under 3 % av BNP under år 2007 enligt den plan för minskning av underskottet som anges i rådets yttrande av den [5 juli 2004] angående det konvergensprogram som lades fram i maj 2004,- att de slovakiska myndigheterna kraftfullt genomför de åtgärder som nämns i konvergensprogrammet från maj 2004, särskilt vad gäller ytterligare reformer av sjukvårdssystemet och ytterligare rationaliseringar inom den offentliga sektorn, och- att de slovakiska myndigheterna effektivt verkar för att genomföra de åtgärder som planeras för att nå 2005 års mål för underskottet senast den 5 november 2004.Vidare uppmanar rådet de slovakiska myndigheterna att- ta vara på alla möjligheter att påskynda justeringen av de offentliga finanserna, särskilt genom att avsätta inkomster som går utöver prognoserna till att minska underskottet, och- att göra de treåriga budgetplanerna än mer bindande genom att införa detaljerade utgiftstak som skall antas av parlamentet.Denna rekommendation riktar sig till Republiken Slovakien.Utfärdad i Bryssel den [5 juli] 2004.På rådets vägnarOrdförande[...]


				|

		52013PC0653

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om godkännande av kommissionens ingående, på Europeiska atomenergigemenskapens vägnar, av associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Ukraina, å andra sidan /* COM/2013/0653 final - 2013/ () */

			   	MOTIVERING
1.           BAKGRUND TILL FÖRSLAGET
Kommissionen överlämnade den 15 maj 2013 två
förslag till rådsbeslut angående associeringsavtalet mellan EU och Ukraina. Det
första av dessa förslag rörde undertecknande på Europeiska unionens vägnar och
provisorisk tillämpning av associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och
dess medlemsstater, å ena sidan, och Ukraina, å andra sidan (KOM(2013)289). Det
andra rörde ingående av associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och dess
medlemsstater, å ena sidan, och Ukraina, å andra sidan (KOM(2013)290).
Eftersom Europeiska atomenergigemenskapen
också är part i associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och dess
medlemsstater, å ena sidan, och Ukraina, å andra sidan, uppgav kommissionen i
motiveringen att den skulle utarbeta en separat rekommendation för rådets
godkännande av kommissionens ingående av de delar av avtalet som ligger inom
behörighetsområdet för fördraget om upprättandet av Europeiska
atomenergigemenskapen.
För Euratoms undertecknande och ingående av internationella
avtal tillämpas andra förfaranden. Framför allt bör sådana avtal, i enlighet med
artikel 101 i Euratomfördraget, ingås av kommissionen med rådets godkännande.
Det är därför nödvändigt att anta separata beslut för EU:s respektive Euratoms
undertecknande och ingående av associeringsavtalet.
När det gäller ingåendet av
associeringsavtalet på Euratoms vägnar, rekommenderar kommissionen att rådet
ger sitt godkännande, i enlighet med artikel 101 i fördraget om upprättandet av
Europeiska atomenergigemenskapen.
Mot bakgrund av de
förhandlingsresultat som nämns i dokument KOM(2013)289 och KOM(2013)290 och
under förutsättning att de ukrainska myndigheterna påvisar beslutsamma åtgärder
och påtagliga framsteg på de tre områden som anges i rådets slutsatser om
Ukraina av den 10 december 2012, föreslår kommissionen att rådet beslutar att
associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena
sidan, och Ukraina, å andra sidan, ska undertecknas på unionens vägnar och att
rådet utser den person eller de personer som ska ha rätt att underteckna det på
unionens vägnar.
När rådet har gett sitt
godkännande och motsvarande kommissionsbeslut föreligger, kan kommissionen
underteckna och ratificera associeringsavtalet på Euratoms vägnar.
2.           FÖRSLAGETS RESULTAT OCH
RÄTTSLIGA ASPEKTER
Kommissionen rekommenderar att rådet, i
enlighet med andra stycket i artikel 101 i fördraget om upprättandet av
Europeiska atomenergigemenskapen, godkänner ingåendet av associeringsavtalet
mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Ukraina, å
andra sidan, när det gäller frågor som faller under Euratoms behörighet.
Eftersom texten till avtalet överlämnades till
rådet i samband med kommissionens förslag av den 15 maj 2013, åtföljer själva
avtalet i underlättande syfte inte detta beslut, utan KOM(2013)289.
För
unionen är den rättsliga grunden för ingående av detta avtal artikel 217
jämförd med artikel 218.6 a och artikel 218.8 andra stycket i fördraget om
upprättandet av Europeiska unionens funktionssätt.
För
Euratom är den rättsliga grunden för detta avtal artikel 101 i fördraget om
upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen.
Det
bifogade förslaget utgör, tillsammans med kommissionens beslut om ingående, det
rättsliga instrumentet för ingående av associeringsavtalet på Euratoms vägnar.
Att kommissionen har överlämnat sitt
förslag som ett avtal mellan unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och
Ukraina, å andra sidan, hänger samman med att avtalet hade sin upprinnelse
under de fördragsbestämmelser som gällde före Lissabonfördragets
ikraftträdande.
Enligt artikel 102 i Euratomfördraget
får ett avtal inte träda i kraft förrän alla berörda medlemsstater har
underrättat kommissionen om att avtalen kan tillämpas enligt bestämmelserna i
deras nationella rättsordning.
Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om godkännande av kommissionens ingående, på
Europeiska atomenergigemenskapens vägnar, av associeringsavtalet mellan
Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Ukraina, å andra
sidan
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om upprättandet av
Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 101 andra stycket,
med beaktande av kommissionens rekommendation,
och
av följande skäl:
(1)       Den 22 januari 2007 bemyndigade
rådet kommissionen att inleda förhandlingar med Ukraina om ingående av ett nytt
avtal mellan Europeiska unionen och Ukraina, som ska ersätta avtalet om
partnerskap och samarbete.
(2)       Med tanke på de nära
historiska förbindelserna och allt starkare banden mellan parterna samt deras
önskan att stärka och bredda förbindelserna på ett målmedvetet och innovativt
sätt, slutfördes förhandlingarna om associeringsavtalet genom att avtalet
paraferades 2012.
(3)       Den 15 maj 2013 föreslog
kommissionen för rådet att avtalet skulle undertecknas på unionens vägnar och
tillämpas provisoriskt i enlighet med artikel 486 i avtalet i avvaktan på att
det ingås vid en senare tidpunkt, och att de åtföljande förklaringarna skulle
godkännas.
(4)       Undertecknandet och ingåendet
av avtalet omfattas av ett separat förfarande när det gäller frågor som ligger
inom behörighetsområdet för fördraget om Europeiska unionen och fördraget om
Europeiska unionens funktionssätt.
(5)       Avtalet bör därför ingås även
på Europeiska atomenergigemenskapens vägnar beträffande frågor som faller under
Euratomfördragets behörighet.
(6)       Enligt artikel 102 i
Euratomfördraget får ett avtal inte träda i kraft på Europeiska
atomenergigemenskapens vägnar förrän alla berörda medlemsstater har meddelat
kommissionen att avtalet kan tillämpas enligt bestämmelserna i deras nationella
rättsordning.
(7)       Kommissionens ingående av
avtalet på Europeiska atomenergigemenskapens vägnar bör godkännas.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Enda
artikel
1.           Kommissionens ingående på
Europeiska atomenergigemenskapens vägnar av associeringsavtalet mellan
Europeiska unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Ukraina, å andra
sidan, godkänns härmed.
2.           Texten till avtalet åtföljer
rådets beslut om undertecknande på Europeiska unionens vägnar och provisorisk
tillämpning av associeringsavtalet mellan Europeiska unionen och dess
medlemsstater, å ena sidan, och Ukraina, å andra sidan.
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 16 februari 2009 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Deutsche Bundesbank (ECB/2009/3)

text:
               21.2.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 43/1

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION

   av den 16 februari 2009
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Deutsche Bundesbank
   (ECB/2009/3)
   (2009/C 43/01)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1 i denna, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna granskas av oavhängiga externa revisorer som rekommenderats av ECB-rådet och godkänts av Europeiska unionens råd.

               (2)

               Förordnandet för Deutsche Bundesbanks nuvarande externa revisor löper ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2008. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2009.

               (3)

               Deutsche Bundesbank har valt Ernst & Young AG Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Steuerberatungsgesellschaft som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2009 till 2014.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE:
   Det rekommenderas att Ernst & Young AG Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Steuerberatungsgesellschaft utses till externa revisorer för Deutsche Bundesbank för räkenskapsåren 2009 till 2014.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 16 februari 2009.

         Jean-Claude TRICHET

            ECB:s ordförande


|

52010DC0151

 Rekommendation från kommissionen till rådet om förslag, på Europeiska unionens vägnar, till ändring av bilagorna A och C till Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar  /* KOM/2010/0151 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA KOMMISSIONEN |Bryssel den 15.4.2010KOM(2010)151 slutligREKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom förslag, på Europeiska unionens vägnar, till ändring av bilagorna A och C till Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningarREKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom förslag, på Europeiska unionens vägnar, till ändring av bilagorna A och C till Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningarA. Motivering1.  Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar trädde i kraft den 17 maj 2004. Konventionens syfte är att skydda människors hälsa och miljön mot långlivade organiska föroreningar. Konventionen grundas på försiktighetsprincipen och ska utgöra en ram för att eliminera produktion, användning, import och export av för närvarande 21 prioriterade långlivade organiska föroreningar, och för en säker hantering, ett säkert slutligt omhändertagande, eliminering eller minskning av utsläppen av vissa oavsiktliga långlivade organiska föroreningar.2.  Genom förordning (EG) nr 850/2004 införlivas de åtaganden som ingår i Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar (nedan kallad konventionen ), godkänd genom rådets beslut 2006/507/EG[1], i unionens lagstiftning och i protokollet till 1979 års konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar om långlivade organiska föreningar, godkänt genom rådets beslut 2004/259/EG[2].3.  Enligt artikel 8.1 i konventionen får en part tillställa sekretariatet förslag om införande av kemikalier i bilaga A, B eller C. Förslaget ska innehålla den information som anges i bilaga D. Det förfarande genom vilket ändringar i bilagorna ska antas, anges i artikel 22 i konventionen.4.  På grundval av tillgängliga vetenskapliga data och granskningsrapporter, och med hänsyn till urvalskriterierna i bilaga D till konventionen, kan hexaklorbutadien, pentaklorfenol och klorerade naftalener anses ha egenskaper som är karakteristiska för långlivade organiska föroreningar.5.  Framställningen, utsläppandet på marknaden, användningen eller oavsiktliga utsläpp av dessa ämnen har redan upphört eller minskat kraftigt i unionen. Det kan emellertid inte uteslutas att de fortfarande framställs, används eller i stor omfattning oavsiktligt släpps ut i andra länder. Eftersom dessa ämnen kan spridas över stora avstånd räcker det inte med de åtgärder som enskilda länder eller unionen vidtar, utan det behövs en internationell insats för att upprätthålla en hög miljö- och hälsoskyddsnivå.6.  Rådets bemyndigande för förhandlingar grundas på artikel 218.2 i FEUF.B. REKOMMENDATIONMed beaktande av ovanstående rekommenderar kommissionen attrådet, i syfte att inleda granskningsförfarandena inför förhandlingarna om eventuella ändringar av bilagorna A och C till Stockholmskonventionen om långlivade organiska föroreningar, bemyndigar kommissionen att, i tid för behandling vid nästa möte i granskningskommittén för långlivade organiska föroreningar i oktober 2010, på Europeiska unionens vägnar, till konventionens verkställande sekretariat överlämna förslaget om ändring av de relevanta bilagorna till konventionen genom tillägg av följande ämnen till bilaga A och/eller bilaga C:-  hexaklorbutadien (CAS-nummer: 87-68-3),-  pentaklorfenol (CAS-nummer: 87-86-5),-  klorerade naftalener (en grupp på 75 klorerade naftalener som innehåller en till åtta kloratomer).Kommissionen ska tillsammans med medlemsstaterna se till att relevanta underlag till förslagen överlämnas till granskningskommittén för långlivade organiska föroreningar.Utfärdad i Bryssel denPå rådets vägnar, Ordförande [1] EUT L 209, 31.7.2006, s. 1.[2] EUT L 81, 19.2.2004, s. 35.


Viktigt rättsligt meddelande

|

52005SC0149

Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Estlands uppdaterade konvergensprogram, 2004-2008  /* SEK/2005/0149 slutlig */

	Bryssel den 2.2.2005SEK(2005) 149 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Estlands uppdaterade konvergensprogram, 2004-2008(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGI rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1] fastställdes att de icke-deltagande medlemsstaterna, dvs. de som inte har infört den gemensamma valutan, skulle lägga fram konvergensprogram till rådet och kommissionen. Rådet skulle enligt artikel 9 i förordningen granska dessa program på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté (Ekonomiska och finansiella kommittén) som inrättas genom artikel 114 i fördraget. Kommissionen utfärdade rekommendationer om samtliga program, och rådet granskade sedan programmen och avgav sina yttranden efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén. Därefter skall medlemsstaterna enligt förordningen årligen lägga fram uppdaterade stabilitetsprogram, som även de kan granskas av rådet enligt samma förfarande.De medlemsstater som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 deltar inte i det gemensamma valutasamarbetet, men det krävs att de inom skälig tid uppfyller konvergenskriterierna, däribland det som avser en hållbar finansiell ställning för den offentliga sektorn, för att komma i fråga för att införa euron.De medlemsstater som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 har åtagit sig att överlämna sina konvergensprogram senast den 15 maj 2004 och en första uppdatering av dem mot slutet av år 2004. Estlands första konvergensprogram, som omfattade perioden 2004–2008, lades fram den 1 maj 2004 och granskades av rådet den 5 juli 2004. Den 1 december 2004 överlämnade Estland en uppdatering av sitt konvergensprogram. Kommissionen har gjort en teknisk utvärdering av denna uppdatering med beaktande av uppgifterna i kommissionens höstprognoser från 2004, som lagts fram i enlighet med ”uppförandekoden om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning”[2], den allmänt vedertagna metoden för beräkning av den potentiella produktionen, rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2003–2005 och de principer som fastställs i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om bättre samordning av finanspolitiken[3]. Denna utvärdering har lett till följande bedömning:-  Den första uppdateringen av Estlands konvergensprogram inlämnades till Europeiska kommissionen den 1 december 2004. Den omfattar perioden 2004–2008. Programmet uppfyller kraven i ”uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning”.-  I det makroekonomiska scenario som presenteras i programmet räknar man med en reell BNP-tillväxt på 5,6 % år 2004. År 2005 prognostiseras den reala BNP accelerera till 5,9 % och hålla sig på 6 % per år under perioden 2006–2008. Detta är något lägre än siffrorna i kommissionens höstprognos från 2004 för perioden 2004–2006, där tillväxttakten förväntas bli 5,9 % under 2004, 6 % under 2005 och 6,2 % under 2006. Båda beräkningarna ligger under kommissionens uppskattningar av den potentiella produktionstillväxten för åren 2004–2007. På grundval av nu tillgänglig information, och i synnerhet med tanke på att den faktiska tillväxttakten under de tre första kvartalen av 2004 låg på 6,3 % räknat på årsbasis, tillsammans med det faktum att de estniska myndigheternas tidigare visat sig vara försiktiga i sina prognoser, kan programscenariot anses vara rimligt. Ett stort bytesbalansunderskott kommer fortsatt att vara Estlands största makroekonomiska obalans under överskådlig framtid, med tanke på landets stora investeringsbehov när den skall komma ikapp EU:s genomsnittliga inkomstnivåer. Även om man i programmet räknar ned en hållbar minskning av det externa underskottet genom strukturella förbättringar av handelsbalansen, talar den nuvarande utvecklingen och de allt annat än tillförlitliga handelsuppgifterna för försiktighet.-  Estland gick med i ERM II den 28 juni 2004 med ett normalt fluktuationsband, samtidigt som landet upprätthåller ett unilateralt åtagande gentemot nuvarande sedelfondssystem. Den kraftiga bindningen till euron, som understöds av en stark politisk disciplin, hjälpte till att minska inflationen i Estlands ekonomi ganska snabbt under de senaste åren. Som en avspegling främst av effekter till följd av EU-anslutningen ökade den årliga HIKP-inflationen till 3 % år 2004, men den förväntas sjunka igen på medellång sikt. Estlands penningmarknad och bankutlåningsräntor ligger på en historiskt låg nivå, vilket avspeglar utvecklingen i euroområdet och även en varaktig räntekonvergens.-  Uppdateringen av programmet syftar till att se till att de offentliga finanserna hamnar nära balans eller har ett litet överskott under hela programperioden. För år 2004 förväntas ett budgetöverskott på 1 % av BNP. Från och med år 2005 siktar man på att ha de offentliga finanserna i balans. Beroende på en stigande aktivitetstillväxt förväntas de statliga investeringarna och konsumtionen att sjunka i förhållande till BNP, medan de nominella statsutgifterna på båda posterna kommer att öka. Parallellt kommer intäkterna att minska som procentandel av BNP, främst på grund av nettoeffekterna från den pågående skattereformen. Medan den övergripande strategin bibehölls oförändrad jämfört med programmet från maj 2004 har det förväntade budgetöverskottet för 2004 justerats uppåt från 0,7 % till 1 % av BNP. Prognoserna för BNP-tillväxten har höjts för hela programperioden, även om de fortfarande förefaller vara försiktigt tilltagna.-  De risker som omgärdar programmets prognoser för de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Å ena sidan lämnar det försiktiga makroekonomiska scenariot utrymme för att intäkterna skulle kunna bli högre och utgifterna något lägre än planerat. Estland har faktiskt uppnått positiva resultat genom att upprätta försiktiga prognoser och har upprepade gånger uppvisat överskott i de offentliga finanserna under de senaste åren. Å andra sidan kan inte oväntade inkomstbortfall genom de planerade skattenedskärningarna eller negativa effekter på tillväxten från utifrån kommande chocker uteslutas.-  Med tanke på denna riskbedömning förefaller programmets finanspolitiska strategi vara adekvat för att bibehålla stabilitets- och tillväxtpaktens mål om att uppnå offentliga finanser nära balans på medellång sikt under hela programperioden. Den förefaller också ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att inte tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar skall överskridas.-  Skuldkvoten beräknas till 4,8 % av BNP år 2004, vilket gott och väl ligger under 60 % av fördragets referensvärde och dessutom är den lägsta i EU. I programmet beräknas skuldkvoten minska ytterligare med 1,9 procentenheter under loppet av programperioden.-  I programmet görs en kortfattad genomgång av regeringens strukturreformsprogram som är fokuserat på åtgärder för att förbättra landets infrastruktur (även med hjälp av EU-medel avsedda för detta syfte), utbildningen och sjuk- och hälsovårdssystemen samt på en aktiv arbetsmarknadspolitik och främjandet av innovation och forskning. I programmet skisseras även åtgärder som ytterligare stärker budgetprocessen genom en flerårig budgetram, och att öka insynen och tillförlitligheten för de normala utgiftstaken genom systematiska utvärderingsmekanismer. Kommunernas underskott planeras komma under kontroll med hjälp av en förbättrad inlåningssamordning med regeringen, liksom genom obligatoriska halvtidsbugetramar, införandet av gränser för årliga underskott samt obligatoriska reserver. Reformerna, som till största del redan är under genomförande eller håller på att få sin lagstiftning utarbetad, kan rimligtvis förväntas förbättra tillväxtvillkoren för Estlands ekonomi. Samtidigt stärker de incitamenten för arbete, nyskapade arbetstillfällen samt motverkar skattesmitning och de förbättrar vidare även budgetdisciplinen både i fackministrierna och på kommunal nivå. Uppmuntrande tidiga resultat, särskilt på arbetsmarknaden, började synas redan 2004.-  Estland förefaller befinna sig i ett gynnsamt läge när det gäller de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, för vilka den beräknade kostnaden på grund av den åldrande befolkningen utgör en viktig faktor. En låg offentlig skuldnivå, betydande reserver i de offentliga finanserna och en finanspolitisk strategi på medellång sikt som helt överensstämmer med målet om offentliga finanser nära balans eller med överskott bör tillsammans med trovärdiga och genomgripande reformer av pensions- samt hälso- och sjukvårdssystemen, avsedda att lätta på trycket på de offentliga finanserna, på lång sikt säkerställa hållbara offentliga finanser.-  Den ekonomiska politik som presenteras i uppdateringen överensstämmer i stora drag med de landsspecifika allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken på området för de offentliga finanserna. 2004 års budgetöverskott som blev högre än prognostiserat ligger i linje med rekommendationen om att undvika en konjunkturförstärkande finanspolitik. Mot bakgrund av att underskottet i bytesbalansen sannolikt inte på något betydande sätt (om alls) minskade år 2004 kan trots detta en snabb neddragning av budgetöverskottet medföra ett otillräckligt finanspolitiskt stöd för att korrigera den externa obalansen.Med utgångspunkt i denna bedömning har kommissionen antagit den bifogade rekommendationen till rådets yttrande över Estlands uppdaterade konvergensprogram och överlämnar den till rådet.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Estlands uppdaterade konvergensprogram, 2004-2008EUROPEISKA UNIONENS RÅD AVGER FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[4], särskilt artikel 9.3 i denna,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.Den [17 februari 2005] granskade rådet Estlands uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2004 till 2008. Programmet uppfyller uppgiftskraven i den omarbetade ”uppförandekoden om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning”.I programmets bakomliggande makroekonomiska scenario räknar man med att den reala BNP-tillväxten skall öka från 5,6 % år 2004 till i genomsnitt 6,0 % under resten av programperioden. Detta förefaller utifrån tillgängliga uppgifter vara rimliga antaganden. Programmets inflationsprognoser förefaller också realistiska.Estland syftar till att ha offentliga finanser nära balans eller med ett litet överskott under hela programperioden. För 2004 siktar man i programmet på ett budgetöverskott på 1 % av BNP vilket är 0,3 % högre än det överskott som planerades i programmet från i maj ifjol. Från och med 2005 planeras offentliga finanser vara i balans, vilket också var fallet i det förra programmet. De offentliga investeringarna år 2004 planeras öka med en procentenhet av BNP till 4,4 % innan de sjunker till 3,9 % fram till 2008. De fortsätter alltså att ligga rejält över EU-genomsnittet (2,4 % av BNP år 2004).De risker som omgärdar programmets prognoser för de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Å ena sidan lämnar det försiktiga makroekonomiska scenariot utrymme för att inkomsterna skulle kunna bli högre och utgifterna något lägre än planerat. Estland har faktiskt uppnått positiva resultat genom att upprätta försiktiga prognoser och har upprepade gånger uppvisat överskott i de offentliga finanserna under de senaste åren. Å andra sidan kan inte oväntade inkomstbortfall genom de planerade skattenedskärningarna eller negativa effekter på tillväxten från utifrån kommande chocker helt uteslutas. Med tanke på riskavvägningen förefaller programmets finanspolitiska strategi vara lämplig för att under hela programperioden 2004–2008 kunna bibehålla stabilitets- och tillväxtpaktens medellångsiktiga mål om offentliga finanser nära balans. Den förefaller också ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att inte tröskelvärdet för underskottet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar skall överskridas.Skuldkvoten beräknas till 4,8 % av BNP år 2004, vilket gott och väl ligger under 60 % av fördragets referensvärde och som dessutom är den lägsta i EU. I programmet beräknas skuldkvoten minska ytterligare med 1,9 procentenheter under loppet av programperioden.Estland förfaller befinna sig i ett gynnsamt läge när det gäller de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, trots betydande beräknade kostnader till följd av den åldrande befolkningen. En låg offentlig skuldnivå, betydande reserver i de offentliga finanserna och en finanspolitisk strategi på medellång sikt som helt överensstämmer med målet om offentliga finanser nära balans eller med överskott bör tillsammans med trovärdiga och genomgripande reformer av pensions- samt hälso- och sjukvårdssystemen, avsedda att lätta på trycket på de offentliga finanserna, på lång sikt säkerställa hållbara offentliga finanser.Den ekonomiska politik som presenteras i uppdateringen överensstämmer i stora drag med de landsspecifika allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken på området för de offentliga finanserna. 2004 års budgetöverskott som blev högre än prognostiserat ligger i linje med rekommendationen om att undvika en konjunkturförstärkande finanspolitik. Mot bakgrund av att underskottet i bytesbalansen sannolikt inte på något betydande sätt (om alls) minskade år 2004 kan trots detta en snabb neddragning av budgetöverskottet medföra ett otillräckligt finanspolitiskt stöd för att korrigera den externa obalansen.Jämförelse av centrala makroekonomiska och finansiella prognoser2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Real BNP (förändring i %) | KP dec 2004 | 5,6 | 5,9 | 6,0 | 6,0 | 6,0 |KOM okt. 2004 | 5,9 | 6,0 | 6,2 | Uppgift saknas | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 5,3 | 5,8 | 5,6 | 5,9 | 5,8 |Inflation (HIKP)* (%) | KP dec 2004 | 3,3 | 3,2 | 2,5 | 2,8 | 2,8 |KOM okt. 2004 | 3,4 | 3,5 | 2,8 | Uppgift saknas | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 3,1 | 3,0 | 2,8 | 2,8 | 2,8 |Saldo i de offentliga finanserna (% av BNP) | KP dec 2004 | 1,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 |KOM okt. 2004 | 0,5 | 0,2 | 0,1 | Uppgift saknas | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 0,7 | 0,0 | 0,0 | 0,0 | 0,0 |Primärt saldo (% av BNP) | KP dec 2004 | 1,3 | 0,2 | 0,2 | 0,2 | 0,2 |KOM okt. 2004 | 0,8 | 0,4 | 0,3 | Uppgift saknas | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 1,0 | 0,3 | 0,3 | 0,3 | 0,3 |Offentlig bruttoskuld (% av BNP) | KP dec 2004 | 4,8 | 4,6 | 4,3 | 3,1 | 2,9 |KOM okt. 2004 | 4,8 | 4,4 | 4,2 | Uppgift saknas | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 5,4 | 5,1 | 4,7 | 3,4 | 3,2 |Not: * i programmet hänvisas till den nationella KPI-definitionen, och inte HIKP Källor: Konvergensprogram (KP), kommissionens höstprognos 2004 (KOM). |[1] EGT L 209, 2.8.1997. Alla dokument som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats: {0<<}96{<http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Reviderat yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning, dokument EFC/ECFIN/404/01-REV 1 av den 27.6.2001 som godkändes av Ekofinrådet den 10.7.2001.[3] KOM(2002) 668 av den 27.11.2002.[4] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsen:{0<<}100{<http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.


title: Rekommendation från kommissionen till rådet om ändring av förhandlingsdirektiven för ett handels- och samarbetsavtal med Republiken Irak

text:
     SV

SV        SV
 ---pagebreak---                  EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION

                                                Bryssel den 27.7.2009
                                                SEK(2009) 1062 slutlig

           REKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

     om ändring av förhandlingsdirektiven för ett handels- och samarbetsavtal med
                                  Republiken Irak

SV                                        1                                         SV
 ---pagebreak---      1.      MOTIVERING

     Den 23 mars 2006 bemyndigade rådet kommissionen att inleda förhandlingar med Irak om ett
     handels- och samarbetsavtal och utfärdade förhandlingsdirektiv för detta ändamål (se dok.
     6511/06 COMEM 23 WTO 38 RESTREINT UE).

     I samband med den sjunde rundan i förhandlingarna mellan EU och Irak (den 25–26 februari
     2009 i Bagdad) kom Irak och kommissionen överens om att höja avtalets status, särskilt
     genom inrättande av ett samarbetsråd (som ska sammanträda regelbundet på ministernivå) och
     genom ändring av avtalets titel (från handels- och samarbetsavtal till partnerskaps- och
     samarbetsavtal).

     Rådets MOG-arbetsgrupp (Mellanöstern/Golfen) har ställt sig bakom detta, både före och
     efter den sjunde förhandlingsrundan. Kommissionen rekommenderar därför att rådet
     godkänner de erforderliga ändringarna av förhandlingsdirektiven och att dessa ändringar
     införs i förhandlingsdirektiven.

SV                                               2                                                SV
 ---pagebreak---      2.      REKOMMENDATION

     Mot bakgrund av det som angivits ovan rekommenderar kommissionen rådet att godkänna
     följande ändringar av förhandlingsdirektiven:

     (1)    Ändring av avtalets titel

             • Titeln ändras från handels- och samarbetsavtal till partnerskaps- och
               samarbetsavtal på alla ställen där den förekommer.

     (2)    Inrättande av ett samarbetsråd

             • En ny punkt läggs till i avdelning III avsnitt D (Institutionella bestämmelser,
               allmänna bestämmelser och slutbestämmelser):

     ”Det ska inrättas ett samarbetsråd som ska övervaka genomförandet av avtalet.
     Samarbetsrådet ska sammanträda på ministernivå. Det ska pröva alla viktiga frågor som
     uppkommer inom avtalets ram.”.

             • Punkt D.1 ändras på grund av att det inrättas ett samarbetsråd:

     Punkt 1 – ny text:

     ”Det ska inrättas ett samarbetskommitté som ska bistå samarbetsrådet i utförandet av dess
     uppgifter.”.

     Punkt 2 – ingen ändring.

SV                                                3                                              SV


				|

		52013PC0386

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om upphävande av beslut 2009/591/EG om förekomsten av ett alltför stort underskott i Lettland /* COM/2013/0386 final - 2013/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om upphävande av beslut 2009/591/EG om
förekomsten av ett alltför stort underskott i Lettland
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.12,
med beaktande av kommissionens rekommendation,
och
av följande skäl:
(1)       Till följd av en rekommendation
från kommissionen i enlighet med artikel 104.6 i fördraget fastställdes genom
rådets beslut 2009/591/EG[1]
av den 7 juli 2009 att det förelåg ett alltför stort underskott i Lettland.
Rådet konstaterade att underskottet i den offentliga sektorns finanser nådde
4,0 % av BNP år 2008, vilket översteg fördragets referensvärde på 3 %
av BNP, medan den offentliga sektorns bruttoskuld uppgick till 19,5 % av
BNP, vilket är klart lägre än fördragets referensvärde 60 % av BNP[2].
(2)       I enlighet med artikel 104.7
i fördraget och artikel 3.4 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli
1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid
alltför stora underskott[3],
och på grundval av en rekommendation från kommissionen, utfärdade rådet den 7
juli 2009 en rekommendation till Lettland, i vilken landet uppmanas att senast
2012 korrigera det alltför stora underskottet. Rekommendationen offentliggjordes.
(3)       Enligt artikel 4 i det
protokoll om förfarandet vid alltför stora underskott som fogats till fördragen
ska kommissionen tillhandahålla de uppgifter som ska användas för genomförandet
av förfarandet. Som en del av tillämpningen av protokollet måste
medlemsstaterna två gånger om året, före den 1 april och den
1 oktober, anmäla uppgifter om underskott och skuldnivå och därmed
sammanhängande faktorer i enlighet med artikel 3 i rådets förordning (EG)
nr 479/2009 av den 25 maj 2009 om tillämpningen av protokollet om
förfarandet vid alltför stora underskott som är fogat till fördraget om
upprättandet av Europeiska gemenskapen[4].

(4)       När rådet överväger att
upphäva ett beslut om förekomsten av ett alltför stort underskott bör det fatta
sitt beslut på grundval av de uppgifter som lämnats. Ett beslut om förekomsten
av ett alltför stort underskott bör dessutom bara upphävas om kommissionens
prognoser tyder på att underskottet inte kommer att överstiga tröskelvärdet
3 % av BNP under prognosperioden[5].
(5)       Följande slutsatser kan dras
på grundval av de uppgifter som kommissionen (Eurostat) lämnade i enlighet med
artikel 14 i förordning (EG) nr 479/2009, efter Lettlands anmälan
före den 1 april 2013, och på grundval av kommissionens vårprognos 2013:
–
Efter de stora underskotten i den offentliga
sektorn 2009 och 2010 (9,8 respektive 8,1 % av BNP), vilka delvis berodde på
åtgärder för att stabilisera finanssektorn, började underskottet att minska
kraftigt 2011, då det nådde nivån 3,6 % av BNP. Förbättringen är resultatet av
stora och breda åtgärder för finanspolitisk konsolidering under perioden
2009-2011 inom ramen för det betalningsbalansstödda anpassningsprogrammet,
och av en gynnsammare konjunktur. Anpassningsprogrammet slutfördes i januari
2012 med goda resultat. År 2012 minskade det offentliga underskottet till 1,2 %
av BNP, dvs. det låg under det målvärde på 2,1 % av BNP som fastställts i 2012 års
konvergensprogram och väl under fördragets referensvärde på 3 % av BNP. På
inkomstsidan förklaras detta med en gynnsam konjunktur och förbättrad
skatteeffektivitet och på utgiftssidan kan detta förklaras med att
utgiftsökningarna var lägre än den nominella BNP-tillväxten. Som en följd härav
ökade de offentliga inkomsternas andel av BNP med en fjärdedels procentenhet
och de offentliga utgifternas andel av BNP minskade med två procentenheter
2012.
–
I konvergensprogrammet för 2013 förutspås det
nominella underskottet bli 1,1 % av BNP år 2013 för att därefter stabiliseras
till 0,9 % av BNP fram till 2016. I kommissionens vårprognos 2013 förutspås att
underskottet i de offentliga finanserna kommer att ligga kvar 1,2 % av BNP
under 2013 och därefter sjunka till 0,9 % under 2014, dvs. väl under fördragets
referensvärde på 3 % av BNP.
–
Den offentliga skulden 2012 var
40,7 % av BNP. I kommissionens vårprognos 2013
förutspås att den offentliga bruttoskulden ökar till 43,2 % av BNP under 2013 i
takt med att man samlar in medel för de stora skuldavbetalningar som planeras
till 2014–2015. Skulden förväntas sjunka igen till cirka 40 % av BNP under
2014, efter det att betalningarna har gjorts.
(6)       Rådet påminner om att
Lettland, från och med 2013, dvs. det år som följer på korrigeringen av det
alltför stora underskottet, bör se till att kraven i stabilitets- och
tillväxtpaktens preventiva aspekt uppfylls och att riktmärket för utgifter
iakttas.
(7)       I enlighet med artikel 126.12
i fördraget ska ett rådsbeslut om att det föreligger ett alltför stort
underskott upphävas när det alltför stora underskottet i den berörda
medlemsstaten enligt rådets uppfattning har korrigerats.
(8)       Rådet anser att det alltför
stora underskottet i Lettland har korrigerats och att beslut 2009/591/EG därför
bör upphävas.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Det framgår av en övergripande bedömning att det
alltför stora underskottet i Lettland har korrigerats.
Artikel 2
Beslut 2009/591/EU ska upphöra att gälla.
Artikel 3
Detta beslut riktar sig till Republiken
Lettland.
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EUT L 202, 4.8.2009, s. 50.
[2]               Underskottet i den offentliga sektorns finanser och
skuldnivån för 2008 reviderades senare till för närvarande 4,2 respektive
19,8 % av BNP.
[3]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 6.
[4]               EUT L 145, 10.6.2009, s. 1.
[5]               I enlighet med ”Närmare angivelser för genomförandet av
stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och
konvergensprogrammens innehåll och utformning” av den 3 september 2012. Se
vidare:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 4 april 2017 om gemensamma specifikationer för vissa alternativ och handlingsutrymmen som nationella behöriga myndigheter ges genom unionsrätten avseende mindre betydande institut (ECB/2017/10)

text:
                  13.4.2017

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  C 120/2

            EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
      av den 4 april 2017
      om gemensamma specifikationer för vissa alternativ och handlingsutrymmen som nationella behöriga myndigheter ges genom unionsrätten avseende mindre betydande institut
      (ECB/2017/10)
      (2017/C 120/02)
      ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
      med beaktande av rådets förordning (EU) nr 1024/2013 av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (1), särskilt artikel 4.3 och artikel 6.1 och 6.5 c, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Det är Europeiska centralbankens (ECB) ansvar att säkerställa att den gemensamma tillsynsmekanismen fungerar på ett effektivt och enhetligt sätt. ECB utövar tillsyn över systemets sätt att fungera för att säkerställa en enhetlig tillämpning av hög tillsynsstandard och enhetliga resultat av tillsynen i alla deltagande medlemsstater.

                  (2)

                  Enligt förordning (EU) nr 1024/2013 och Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 468/2014 (ECB/2014/17) (2) ska ECB säkerställa en konsekvent tillämpning av tillsynskraven för kreditinstitut i de deltagande medlemsstaterna.

                  (3)

                  Som den behöriga myndigheten enligt förordning (EU) nr 1024/2013, avseende sådana kreditinstitut som har klassificerats som betydande, har ECB tillämpat flera av de alternativ och utnyttjat de handlingsutrymmen som framgår av Europeiska centralbankens förordning (EU) 2016/445 (ECB/2016/4) (3). Därutöver beskriver ECB, i sina anvisningar daterade november 2016 om de alternativ och det handlingsutrymme som ges genom unionsrätten (nedan kallade ECB:s anvisningar) en uppsättning gemensamma specifikationer för att i enskilda fall tillämpa vissa andra alternativ efter en ansökan från ett kreditinstitut som klassats som betydande enligt artikel 6.4 i förordning (EU) nr 1024/2013 samt enligt del IV och artikel 147.1 i förordning (EU) nr 468/2014.

                  (4)

                  För att främja en gemensam tillsynsstrategi hos de nationella behöriga myndigheterna när dessa bedömer hur alternativ och handlingsutrymmen ska tillämpas i enskilda fall kan ECB, i enlighet med artikel 4.3 i förordning (EU) nr 1024/2013, anta en rekommendation om de specifikationer som ska tillämpas vid bedömningen av ansökningar från mindre betydande institut.

                  (5)

                  Det behövs en uppsättning gemensamma specifikationer för att utöva alternativ och handlingsutrymmen i enskilda fall dels för att säkerställa en enhetlig, effektiv och transparent tillsyn av mindre betydande kreditinstitut inom den gemensamma tillsynsmekanismen och dels för att främja likabehandlingen av betydande och mindre betydande institut samt konkurrens på lika villkor för alla kreditinstitut i de deltagande medlemsstaterna. Samtidigt bör man beakta proportionalitetsprincipen samt de berättigade förväntningarna som kreditinstitut som står under tillsyn har.

                  (6)

                  För detta ändamål har ECB identifierat vissa alternativ och handlingsutrymmen i ECB:s anvisningar som bör tillämpas på samma sätt för både betydande och mindre betydande institut. ECB har därutöver identifierat ytterligare alternativ och handlingsutrymmen, varav två är av allmän natur och återfinns i artikel 380 och artikel 420.2 i förordning (EU) nr 575/2013, för vars utövande ECB rekommenderar ett specifikt tillvägagångssätt när det gäller mindre betydande institut.

                  (7)

                  Vad gäller alternativ och handlingsutrymmen avseende konsoliderad tillsyn och undantag från tillsynskrav bör de nationella behöriga myndigheterna, i enlighet med de rekommendationer som återfinns i kapitel 1 avsnitt II i ECB:s anvisningar, uppmuntras att vara försiktiga när de beviljar sådana undantag i enskilda fall. Vad gäller undantag avseende likviditet på gränsöverskridande nivå rekommenderar ECB ett specifikt tillvägagångssätt för mindre betydande institut eftersom inte alla specifikationer för bedömningen av ansökningar som finns upptagna i ECB:s anvisningar är relevanta för dessa institut.

                  (8)

                  Inom den gemensamma tillsynsmekanismen bör man vara både konsekvent och försiktig vid tillämpningen av alternativ och handlingsutrymmen som avser kapitalbaskrav, enligt vad som framgår av kapitel 2 och 3 i avsnitt II i ECB:s anvisningar, eftersom dessa tillsynsbeslut får konsekvenser för de egna medel som står till förfogande samt deras kvalitet. Detsamma gäller för primärkapitaltillskott och supplementärkapital eller minoritetsintressen som i vissa fall inkluderas i den kvalificerade kapitalbasen. För att säkerställa konkurrens på lika villkor bör schablonmetoden, metoden för intern riskklassificering, metoden med interna modeller samt metoden med interna modeller vid beräkningen av kapitalbaskrav tillämpas konsekvent för alla kreditinstitut inom den gemensamma tillsynsmekanismen. Bedömningen av huruvida de krav som framgår av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (4) uppfylls för att tillåta att en riskvikt motsvarande noll procent används vid beräkningen av kapitalbaskraven för exponeringar inom en grupp bör också baseras på en uppsättning gemensamma specifikationer. ECB har dock identifierat vissa alternativ och handlingsutrymmen avseende kapitalbaskraven för vilka det är nödvändigt att använda ett specifikt tillvägagångssätt när det gäller mindre betydande institut.

                  (9)

                  När det gäller alternativ och handlingsutrymmen som berör institut som har ingått ett institutionellt skyddssystem rekommenderas det att man använder en uppsättning gemensamma specifikationer för bedömningen av ansökningar om undantag från tillsynskrav, enligt vad som framgår av kapitel 4 i avsnitt II i ECB:s anvisningar, för att uppnå en enhetlig tillsyn mot bakgrund av att institutionella skyddssystem som huvudregel omfattar både betydande och mindre betydande institut. Dock rekommenderas, för innehav i institut som omfattas av institutionella skyddssystem enligt artikel 49.3 i förordning (EU) nr 575/2013, ett specifikt tillvägagångssätt avseende mindre betydande institut för att i möjligaste mån minska den administrativa bördan för dessa institut.

                  (10)

                  När det gäller överensstämmelsen med kraven för stora exponeringar bör det tillvägagångssätt som beskrivs i kapitel 5 i avsnitt II i ECB:s anvisningar avseende betydande institut även tillämpas på mindre betydande institut för att främja en försiktig hantering av stora exponeringar för alla kreditinstitut inom den gemensamma tillsynsmekanismen så att koncentrationsrisker hanteras på ett adekvat sätt och begränsas.

                  (11)

                  ECB rekommenderar ett konsekvent och försiktigt tillvägagångssätt vid tillämpningen av alternativ och handlingsutrymmen avseende likviditetskrav, som beskrivs i kapitel 6 i avsnitt II i ECB:s anvisningar, eftersom dessa alternativ och handlingsutrymmen påverkar beräkningen av likviditetstäckningskvoten, bl.a. genom att ange hur specifika in- och utflöden ska behandlas. Vad gäller utflödessatser för handelsfinansrelaterade produkter utanför balansräkningen får de nationella behöriga myndigheterna tillämpa en utflödessats under 5 procent om utflödessatsen baserats på konkret statistik.

                  (12)

                  Vad gäller tillämpningen av undantaget för kreditinstitut som är permanent underställda ett centralt organ enligt artikel 21.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU (5), rekommenderas det att man använder det tillvägagångssätt som framgår av kapitel 8 i avsnitt II i ECB:s anvisningar avseende mindre betydande institut för att uppnå konkurrens på lika villkor.

                  (13)

                  Vad gäller tillämpningen av alternativ och handlingsutrymmen avseende styrningsformer och tillsyn rekommenderas ett konsekvent och försiktigt tillvägagångssätt, som beskrivs i kapitel 11 i avsnitt II i ECB:s anvisningar, för att främja att alla kreditinstitut omfattas av lämpliga styrmekanismer. Mot bakgrund av proportionalitetsprincipen anses det dock lämpligt att använda ett specifikt tillvägagångssätt för mindre betydande institut när det gäller att kombinera riskkommittén och revisionskommittén.

                  (14)

                  Eftersom det är viktigt med ett väl fungerande samarbete inom den gemensamma tillsynsmekanismen omfattar denna rekommendation även alternativ och handlingsutrymmen som avser samarbetet mellan myndigheter.

                  (15)

                  Vad gäller bilaterala avtal om tillsyn över kreditinstitut i icke deltagande medlemsstater enligt artikel 115.2 i direktiv 2013/36/EU behövs ett specifikt tillvägagångssätt för mindre betydande institut eftersom detta alternativ kan tillämpas av den behöriga myndigheten som ansvarar för tillstånden. Enligt artikel 4.1 a och artikel 9 i förordning (EU) nr 1024/2013 har ECB exklusiv behörighet inom den gemensamma tillsynsmekanismen att bevilja och återkalla kreditinstituts tillstånd, och måste därför involveras för att inrätta bilaterala avtal om tillsyn över kreditinstitut i icke deltagande medlemsstater.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      DEL ETT

         ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

         I.

      1.   Syfte och tillämpningsområde

      I denna rekommendation fastställs principer för vissa av de alternativ och handlingsutrymmen som nationella behöriga myndigheter ges genom unionsrätten avseende mindre betydande institut.
      2.   Definitioner

      I denna rekommendation ska definitionerna i förordning (EU) nr 1024/2013, förordning (EU) nr 468/2014 (ECB/2014/17), förordning (EU) nr 575/2013, direktiv 2013/36/EU samt den delegerade förordningen (EU) 2015/61 (6) gälla.
      DEL TVÅ

         ALTERNATIV OCH HANDLINGSUTRYMMEN DÄR ETT SPECIFIKT TILLVÄGAGÅNGSSÄTT REKOMMENDERAS FÖR MINDRE BETYDANDE INSTITUT

         II.

         Undantag från tillsynskrav

      1.   Artikel 8.3 i förordning (EU) nr 575/2013: undantag avseende likviditet på gränsöverskridande nivå

      När de nationella behöriga myndigheterna granskar en ansökan om undantag avseende likviditet på gränsöverskridande nivå ska de bedöma huruvida alla de villkor som uppställs i artikel 8.1 och 8.3 i förordning (EU) nr 575/2013 är uppfyllda, och tillämpa de bedömningskriterier som framgår av avsnitt II, kapitel 1, punkt 4 i ECB:s anvisningar med undantag för kriterier som framgår av artikel 8.3 b.

         III.

         Kapitalkrav

      1.   Artikel 129.1 i förordning (EU) nr 575/2013: exponeringar i form av säkerställda obligationer

      Vad gäller exponeringar i form av säkerställda obligationer ska en nationell behörig myndighet först samråda med ECB avseende bedömningen av betydande potentiella koncentrationsproblem i de berörda medlemsstaterna, innan man fattar beslut om att delvis bevilja undantag från tillämpningen av artikel 129.1 c i förordning (EU) nr 575/2013 och tillåta kreditkvalitetssteg 2 för upp till 10 procent av den totala exponeringen för det nominella beloppet av det emitterande institutets utestående säkerställda obligationer.
      2.   Artikel 311.2 i förordning (EU) nr 575/2013: redovisning av exponeringar mot centrala motparter

                  2.1

                  En nationell behörig myndighet bör tillåta att ett kreditinstitut tillämpar den behandling som framgår av artikel 310 i förordning (EU) nr 575/2013 på sina handelsexponeringar samt bidrag till obeståndsfonden för en central motpart om denna centrala motpart har meddelat kreditinstitutet att motparten har upphört att beräkna KCCP (hypotetiskt kapital) enligt artikel 311.1 a i förordning (EU) nr 575/2013.

                  2.2

                  Vad gäller punkt 2.1 ska de nationella behöriga myndigheterna vid sin bedömning av de orsaker av vilka den centrala motparten har upphört att beräkna KCCP (hypotetiskt kapital) tillämpa de slutsatser som ECB kommit fram till i förhållande till samma centrala motpart vid dess bedömning av orsakerna.

            3.   Artikel 380 i förordning (EU) nr 575/2013: undantag i situationer då en störning omfattar hela systemet

                  3.1

                  Om det inträffar en störning som omfattar hela systemet i den mening som avses i artikel 380 i förordning (EU) nr 575/2013, som ECB bekräftat offentligt, och fram till dess att ECB offentligt tillkännager att situationen har åtgärdats, ska ECB granska störningen och de nationella behöriga myndigheterna tillämpa slutsatserna från ECB bedömning och använda de alternativ som framgår av artikel 380 i förordning (EU) nr 575/2013. I sådana fall gäller att

                              a)

                              kreditinstitut inte behöver uppfylla kapitalbaskravet enligt artiklarna 378 och 379 i förordning (EU) nr 575/2013, och

                              b)

                              en motparts oförmåga att avveckla en transaktion inte betraktas som fallissemang i kreditriskavseende.

                  3.2

                  Om en nationell behörig myndighet planerar att offentligt meddela att det inträffat en störning som omfattar hela systemet i den mening som avses i artikel 380 i förordning (EU) nr 575/2013 bör den samråda med ECB innan meddelandet offentliggörs.

         IV.

         Institutionella skyddssystem

      1.   Artikel 49.3 i förordning (EU) nr 575/2013: avdrag för innehav i institut som omfattas av institutionella skyddssystem

                  1.1

                  Om en ansökan görs om att inte dra av innehav av kapitalbasinstrument ska de nationella behöriga myndigheterna använda de specifikationer som framgår av avsnitt II, kapitel 4, punkt 4 i ECB:s anvisningar för att bedöma huruvida de villkor som framgår av artikel 49.3 i förordning (EU) nr 575/2013 är uppfyllda.

                  1.2

                  En nationell behörig myndighet kan godta att ett institutionellt skyddssystem lämnar in en ansökan enligt artikel 49.3 i förordning (EU) nr 575/2013 för alla mindre betydande institut som är medlemmar i systemet. I sådana fall kan den nationella behöriga myndigheten anta ett beslut som ger tillstånd i enlighet med artikel 49.3 i förordning (EU) nr 575/2013 som gäller för alla mindre betydande institut som omnämns i ansökan.

         V.

         Likviditet

      1.   Artikel 420.2 i förordning (EU) nr 575/2013: likviditetsutflöden

                  1.1

                  I överensstämmelse med artikel 11 i förordning (EU) 2016/445 ska nationella behöriga myndigheter tillämpa en utflödessats på 5 procent för handelsfinansrelaterade produkter utanför balansräkningen, i enlighet med artikel 429 i förordning (EU) nr 575/2013 och bilaga I till denna, som ska användas av kreditinstitut när de bedömer likviditetsutflöden. En nationell behörig myndighet bör kräva att kreditinstituten rapporterar in sina utflöden i enlighet med kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014 (7) till myndigheten.

                  1.2

                  Med avvikelse från vad som sägs i punkt 1.1 får en nationell behörig myndighet tillämpa en utflödessats under 5 procent baserat på statistisk information för mindre betydande institut som är etablerade i den berörda medlemsstaten.

         VI.

         Tillsyn

      1.   Artikel 76.3 i direktiv 2013/36/EU: att kombinera riskkommittén och revisionskommittén

                  1.1

                  När det gäller mindre betydande institut (inklusive kreditinstitut som är dotterbolag i en grupp) som inte är betydande i den mening som avses i artikel 76.3 i direktiv 2013/36/EU, ska nationella behöriga myndigheter tillämpa alternativet att tillåta kombinering av riskkommittén och revisionskommittén.

                  1.2

                  De nationella behöriga myndigheterna ska utföra bedömningen av kreditinstitutens betydelse i den mening som avses i artikel 76.3 i direktiv 2013/36/EU i fråga om storlek, intern organisation samt sin verksamhets art, omfattning och komplexitetsgrad i enlighet med de bedömningskriterier som framgår av avsnitt II, kapitel 11, punkt 3 i ECB:s anvisningar.

                  1.3

                  Om nationell lagstiftning som införlivar direktiv 2013/36/EU innehåller andra kriterier än de som framgår av avsnitt II, kapitel 11, punkt 3 i ECB:s anvisningar, ska de nationella behöriga myndigheterna tillämpa den nationella lagstiftningen.

            2.   Artikel 115.2 i direktiv 2013/36/EU: bilaterala avtal om tillsyn över kreditinstitut i icke deltagande medlemsstater

                  2.1

                  Mot bakgrund av ESB:s behörighet att bevilja den initiala auktorisationen för kreditinstitut inom den gemensamma tillsynsmekanismen och de nationella behöriga myndigheternas behörighet att utöva tillsyn över mindre betydande institut, bör de nationella behöriga myndigheterna informera ECB om sin avsikt att delegera sitt ansvar för den direkta tillsynen över mindre betydande institut till den behöriga myndigheten som beviljat moderföretaget auktorisation och utövar tillsyn över detta, eller att ikläda sig ansvaret för tillsynen över dotterföretaget som auktoriserats i en annan medlemsstat. ECB kommer i egenskap av behörig myndighet med ansvar för auktorisation av kreditinstitut att samarbeta, tillsammans med den berörda nationella behöriga myndigheten, vid upprättandet av ett bilateralt avtal om delegering eller övertagande av tillsynsansvar för den nationella behöriga myndigheten med ansvar för tillsynen över moder- eller dotterinstitutet i de deltagande medlemsstaterna.

                  2.2

                  Punkt 2.1 ska tillämpas i följande situationer:

                              a)

                              En nationell behörig myndighet önskar delegera sitt ansvar för den direkta tillsynen över mindre betydande institut till den behöriga myndigheten som beviljat moderföretaget auktorisation och utövar tillsyn över detta.

                              b)

                              En nationell behörig myndighet önskar eller har tillfrågats om att, i egenskap av direkt tillsynsmyndighet för ett moderföretag som är ett kreditinstitut, ikläda sig ansvaret för tillsynen över ett dotterföretag som auktoriserats i en annan medlemsstat.

            DEL TRE

         ALTERNATIV OCH HANDLINGSUTRYMMEN SOM UTÖVAS I ENSKILDA FALL DÄR ETT GEMENSAMT TILLVÄGAGÅNGSSÄTT BÖR VÄLJAS AVSEENDE ALLA KREDITINSTITUT

         VII.

      De alternativ och handlingsutrymmen som utövas i enskilda fall där ett gemensamt tillvägagångssätt bör väljas avseende alla betydande och mindre betydande institut framgår av bilagan. De nationella behöriga myndigheterna bör tillämpa dessa alternativ och handlingsutrymmen avseende mindre betydande institut i enlighet med tabellen i bilagan.
      DEL FYRA

         SLUTBESTÄMMELSE

         VIII.

         Slutbestämmelse

      Denna rekommendation riktar sig till de nationella behöriga myndigheterna i deltagande medlemsstater.

         Utfärdad i Frankfurt am Main den 4 april 2017.

            Mario DRAGHI

               ECB:s ordförande

         (1)  EUT L 287, 29.10.2013, s 63.

         (2)  Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 468/2014 av den 16 april 2014 om upprättande av ramen för samarbete inom den gemensamma tillsynsmekanismen mellan Europeiska centralbanken och nationella behöriga myndigheter samt med nationella utsedda myndigheter (ramförordning om den gemensamma tillsynsmekanismen (SSM)) (ECB/2014/17) (EUT L 141, 14.5.2014, s. 1).

         (3)  Europeiska centralbankens förordning (EU) 2016/445 av den 14 mars 2016 om de alternativ och det handlingsutrymme som ges genom unionsrätten (ECB/2016/4) (EUT L 78, 24.3.2016, s. 60).

         (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 176, 27.6.2013, s. 1).

         (5)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG (EUT L 176, 27.6.2013, s. 338).

         (6)  Kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/61 av den 10 oktober 2014 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 när det gäller likviditetstäckningskravet för kreditinstitut (EUT L 11, 17.1.2015, s. 1).

         (7)  Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014 av den 16 april 2014 om tekniska standarder för genomförande av instituts tillsynsrapportering enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (EUT L 191, 28.6.2014, s. 1).

         BILAGA

                     Den rättsliga grunden för alternativet och/eller handlingsutrymmet

                     Rekommenderat tillvägagångssätt: enhetlig tillämpning av reglerna för alternativ och handlingsutrymmen avseende betydande institut

                           Konsoliderad tillsyn och undantag från tillsynskrav

                     Artikel 7.1, 7.2 och 7.3 i förordning (EU) nr 575/2013: undantag från kapitalkrav

                     Avsnitt II kapitel 1 punkt 3 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 8.1 och 8.2 i förordning (EU) nr 575/2013: undantag från likviditetskrav

                     Avsnitt II kapitel 1 punkt 4 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 9 i förordning (EU) nr 575/2013: individuell konsolideringsmetod

                     Avsnitt II kapitel 1 punkt 5 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 10.1 och 10.2 i förordning (EU) nr 575/2013: undantag för kreditinstitut som är permanent underställda ett centralt organ

                     Avsnitt II kapitel 1 punkt 6 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 24.2 i förordning (EU) nr 575/2013: värdering av tillgångar och poster utanför balansräkningen – användning av International Financial Reporting Standards (IFRS) för tillsynsändamål

                     Avsnitt II kapitel 1 punkt 8 i ECB-anvisningarna

                           Kapitalbas

                     Artikel 49.1 i förordning (EU) nr 575/2013: avdrag avseende innehav av försäkringsföretag

                     Avsnitt II kapitel 2 punkt 4 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 49.2 i förordning (EU) nr 575/2013: avdrag avseende innehav av enheter i den finansiella sektorn

                     Avsnitt II kapitel 2 punkt 5 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 78.1 b i förordning (EU) nr 575/2013: reducering av kapitalbasen – kapitalöverskott

                     Avsnitt II kapitel 2 punkt 6 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 78.3 i förordning (EU) nr 575/2013: reducering av kapitalbasen – ömsesidiga bolag, sparbanker och kooperativa sammanslutningar

                     Avsnitt II kapitel 2 punkt 7 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 83.1 i förordning (EU) nr 575/2013: undantag för primärkapitaltillskott och supplementärkapital som givits ut av ett specialföretag

                     Avsnitt II kapitel 2 punkt 9 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 84.5 i förordning (EU) nr 575/2013: minoritetsintressen som ingår i det konsoliderade kärnprimärkapitalet

                     Avsnitt II kapitel 2 punkt 10 i ECB-anvisningarna

                           Kapitalkrav

                     Artikel 113.6 i förordning (EU) nr 575/2013: beräkning av riskvägda exponeringsbelopp – exponeringar inom en grupp

                     Avsnitt II kapitel 3 punkt 3 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 162.1 i förordning (EU) nr 575/2013: exponeringars löptid

                     Avsnitt II kapitel 3 punkt 5 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 225.2 i förordning (EU) nr 575/2013: egna estimat av volatilitetsjusteringar

                     Avsnitt II kapitel 3 punkt 7 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 243.2 och 244.2 andra stycket i förordning (EU) nr 575/2013: betydande risköverföring

                     Avsnitt II kapitel 3 punkt 8 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 283.3 i förordning (EU) nr 575/2013: genomförande av metoden med interna modeller

                     Avsnitt II kapitel 3 punkt 9 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 284.4 och 284.9 i förordning (EU) nr 575/2013: beräkning av exponeringsbeloppet för motpartsrisk

                     Avsnitt II kapitel 3 punkt 10 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 311.3 i förordning (EU) nr 575/2013: marknadsrisk (exponeringar mot centrala motparter)

                     Avsnitt II kapitel 3 punkt 11 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 366.4 i förordning (EU) nr 575/2013: beräkning av value-at-risk

                     Avsnitt II kapitel 3 punkt 12 i ECB-anvisningarna

                           Institutionella skyddssystem

                     Artikel 8.4 i förordning (EU) nr 575/2013: undantag avseende likviditet för medlemmar i institutionella skyddssystem

                     Avsnitt II kapitel 4 punkt 3 i ECB-anvisningarna

                           Stora exponeringar

                     Artikel 396.1 i förordning (EU) nr 575/2013: överensstämmelse med kraven för stora exponeringar

                     Avsnitt II kapitel 5 punkt 3 i ECB-anvisningarna

                           Likviditet

                     Artikel 422.8 i förordning (EU) nr 575/2013 och artikel 29 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: likviditetsutflöden från en grupp

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 11 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 425.4 i förordning (EU) nr 575/2013 och artikel 34 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: likviditetsinflöden till en grupp

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 15 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 8.1 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: diversifiering av innehaven av likvida tillgångar

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 5 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 8.3 c i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/61: förvaltning av likvida tillgångar

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 6 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 8.6 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: begränsning av valutaobalanser

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 4 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 10.2 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: värderingsavdrag för säkerställda obligationer med extremt hög kvalitet

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 7 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 24.6 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: multiplikator för inlåning från allmänheten som täcks av ett insättningsgarantisystem

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 8 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 25.3 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: högre utflödessatser

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 9 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 26 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: utflöden med ömsesidigt beroende inflöden

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 10 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 30.2 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: ytterligare utflöden av säkerhet till följd av nedgraderingar

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 12 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 33.2 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: övre tak för inflöden

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 13 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 33.3, 33.4 och 33.5 i den delegerade förordningen (EU) 2015/61: specialiserade kreditinstitut

                     Avsnitt II kapitel 6 punkt 14 i ECB-anvisningarna

                           Bruttosoliditet

                     Artikel 429.7 i förordning (EU) nr 575/2013: undantag för exponeringar inom en grupp vid beräkningen av bruttosoliditetsgraden

                     Avsnitt II kapitel 7 punkt 3 i ECB-anvisningarna

                           Allmänna krav avseende behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut

                     Artikel 21.1 i direktiv 2013/36/EU: undantag för kreditinstitut som är permanent underställda ett centralt organ

                     Avsnitt II kapitel 9 punkt 1 i ECB-anvisningarna

                           Styrningsformer och tillsyn

                     Artikel 88.1 i direktiv 2013/36/EU: att kombinera funktionen ordförande och verkställande direktör

                     Avsnitt II kapitel 11 punkt 4 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 91.6 i direktiv 2013/36/EU: ytterligare uppdrag i ledningsorgan utan verkställande funktioner

                     Avsnitt II kapitel 11 punkt 5 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 108.1 i direktiv 2013/36/EU: intern process för bedömning av kapitalbehov för kreditinstitut som är permanent underställda ett centralt organ

                     Avsnitt II kapitel 11 punkt 7 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 111.5 i direktiv 2013/36/EU: tillsyn över finansiella holdingföretag eller blandade finansiella holdingföretag där delar av gruppen befinner sig i icke-deltagande medlemsstater

                     Avsnitt II kapitel 11 punkt 8 i ECB-anvisningarna

                     Artiklarna 117 och 118 i direktiv 2013/36/EU: samarbetsskyldigheter

                     Avsnitt II kapitel 11 punkt 10 i ECB-anvisningarna

                     Artikel 142 i direktiv 2013/36/EU: kapitalkonserveringsplaner

                     Avsnitt II kapitel 11 punkt 13 i ECB-anvisningarna