Avis juridique important

|

31997H0479

97/479/EG: Rådets rekommendation av den 7 juli 1997 om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 209 , 02/08/1997 s. 0012 - 0018

RÅDETS REKOMMENDATION av den 7 juli 1997 om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik (97/479/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 103.2 i detta,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochmed beaktande av Europeiska rådets i Amsterdam slutsatser den 16 17 juni 1997.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Huvudmål: tillväxt, sysselsättning och konvergens Sedan de tidigare riktlinjerna antogs sommaren 1996 har en försiktig återhämtning av den ekonomiska aktiviteten ägt rum i gemenskapen. De grundläggande faktorerna på utbudssidan fortsätter att förbättras samtidigt som utsikterna för efterfrågesidan ljusnar. Denna utveckling i kombination med en allt mer välbalanserad makroekonomisk politik och en ökad tillförsikt om framtiden bör kunna innebära att produktionstillväxten gradvis ökar till ungefär sin trendmässiga nivå i år och till en bra bit över sin trendmässiga nivå nästa år.I den nuvarande situationen bör tonvikten läggas på två grundläggande politiska frågor, där framsteg på båda fronter ömsesidigt förstärker varandra. Även om sysselsättningen förväntas öka måttligt på kort sikt finns det för det första ett behov av att höja den låga sysselsättningsnivån inom gemenskapen och att avsevärt minska arbetslösheten, något som framhölls i Dublinförklaringen om sysselsättning: "Sysselsättningen   en utmaning". För det andra krävs det ytterligare framsteg, trots de senaste årens stora steg i riktning mot de mål som utgörs av prisstabilitet och hållbara offentliga finanser. Detta medför också att det går att uppnå och bibehålla en hög grad av konvergens så att ett stort antal medlemsstater kommer att kunna delta i den ekonomiska och monetära unionen (EMU) från och med den 1 januari 1999. Under de kommande kvartalen är det av avgörande betydelse att undvika varje tvivel om att Maastrichtkriterierna skall tillämpas strikt och om att starten för den gemensamma valutan sker 1999, så att de europeiska medborgarna och företagen kan vara säkra på att de möjligheter som EMU ger verkligen kommer att tillvaratas och således främja tillväxt och sysselsättning. Eftersom strävan efter sundare offentliga finanser kommer att ge viktiga tillväxt- och sysselsättningsfördelar på medellång sikt, ligger fortsatta ansträngningar för att konsolidera budgeten i alla medlemsstaters intresse.Med den inre marknaden och EMU håller gemenskapen på att bli ett av de mest betydande ekonomiska områdena i världen. Den har en avsevärd potential att på medellång till lång sikt åstadkomma tekniska framsteg samt skapa arbete och välstånd. För att fullt ut utnyttja denna potential och höja levnadsstandarden måste gemenskapen successivt nå en hög sysselsättningsnivå. Detta skulle även underlätta uppgiften att på längre sikt garantera hållbara pensionssystem, i ett reformerat skick, vilka utgör en väsentlig del av medlemsstaternas sociala skyddssystem.Om en varaktig, hög icke-inflatorisk tillväxt, som grundar sig på sunda offentliga finanser återupprättas, kommer detta att skapa en gynnsam miljö, både ur politisk och social synvinkel, för att hantera gemenskapens arbetslöshetsproblem.Eftersom strukturella brister fortfarande begränsar både tillväxten och den omfattning i vilken tillväxten kan omsättas i ökad sysselsättning, är det emellertid nödvändigt för de flesta medlemsstater att genomföra strukturella reformer.En hög sysselsättningsnivå kan endast uppnås om produktionskapaciteten är tillräckligt stor. Den nuvarande investeringskvoten verkar inte medge detta. Det är därför väsentligt att de för närvarande gynnsamma investeringsvillkoren i termer av hög lönsamhet och låga räntor behålls. Dessutom bör förverkligandet av de transeuropeiska transport-, energi- och kommunikationsnäten aktivt fullföljas, med befintliga finansiella gemenskapsinstrument och Europeiska investeringsbanken (EIB) som huvudaktörer och med större delaktighet från den privata sektorn. Investeringar i humankapital, kunskaper och färdigheter kan även bidra till att utveckla en starkare ekonomisk tillväxt, vilket även understryks i kommissionens rapport "Europa som en ekonomisk enhet".Mot denna bakgrund uppmanas medlemsstaterna och gemenskapen i enlighet med artikel 102a i fördraget att föra en ekonomisk politik som syftar till att göra väsentliga framsteg mot en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt som tar hänsyn till miljön och en hög nivå i fråga om sysselsättning, vilka ingår i målen i artikel 2 i fördraget. Därför uppmanas de även att samordna sin politik (artiklarna 3a och 103) inom ramen för en ökad integrering av sina ekonomier.2. En makroekonomisk politik som är inriktad på tillväxt och stabilitet Genom dessa riktlinjer bekräftas att det, för att en varaktig investeringsunderbyggd tillväxt i produktion och sysselsättning utan inflatoriska spänningar skall kunna åstadkommas på medellång sikt, fortfarande krävs en gemensam makroekonomisk strategi som bygger vidare på följande tre faktorer, enligt 1996 års riktlinjer:- "En stabilitetsorienterad monetär politik som inte undergrävs av olämplig budget- och löneutveckling.- Bestående ansträngningar för att stärka de offentliga finanserna i de flesta medlemsstaterna, ansträngningar som är förenliga med de mål som uppställs i deras konvergensprogram.- En nominell löneutveckling som är förenlig med målet om prisstabilitet, samtidigt som den reella löneutvecklingen bör understiga produktivitetsökningen, så att lönsamheten för de sysselsättningsskapande investeringarna stärks.Ju mer den monetära politikens stabiliserande verkan underlättas av lämpliga budgetåtgärder och lämplig löneutveckling, desto mer kommer de monetära förutsättningarna, som även innefattar växelkurser och långa räntor, att underlätta tillväxt och sysselsättning."Vid behov kan hänsyn tas till rekommendationen om nominell löneutveckling som kan beaktas mot bakgrund av den tidigare utvecklingen när det gäller lönernas andel av det sammanlagda mervärdet.När det gäller utsikterna på medellång sikt kommer EMU att befästa den grundläggande förändring som skett i den makroekonomiska politiken som gradvis har uppnåtts inom gemenskapen och som arbetsmarknadens parter och de ekonomiska aktörerna i full omfattning måste beakta.i) En gemensam penning- och valutapolitik under en oberoende europeisk centralbanks ansvar kommer att ha prisstabilitet som sitt främsta mål, samtidigt som den utan att åsidosätta detta mål kommer att stödja den allmänna ekonomiska politiken i gemenskapen för att bidra till att uppnå målen i artikel 2 i fördraget.ii) Fördragets bestämmelser om politik som avser de offentliga finanserna (artiklarna 104 104c) samt stabilitets- och tillväxtpakten kommer att säkerställa en sund och disciplinerad budgetpolitik. Det följer av de rättsliga bestämmelserna att ansvaret för budgetpolitiken kommer att ligga hos de suveräna nationella regeringarna som kommer att behöva samordna sin politik inom ramen för de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik.iii) När det gäller lönerna, vilka bestäms av självständiga parter på arbetsmarknaden enligt praxis i varje enskilt land, kommer en stabilitetsinriktad penning- och budgetpolitik och det förhållandet att växelkursvariationer inom euro-området är omöjliga att förstärka både förutsättningarna för och incitamenten till en adekvat utveckling. Incitamenten bör även förstärkas av en intensifierad social dialog med alla berörda parter när detta är möjligt och i enlighet med rådande traditioner på nationell nivå. En väl fungerande lönebildningsprocess är en nödvändig förutsättning för hög ekonomisk tillväxt och minskad arbetslöshet. På gemenskapsnivå kommer kommissionen enligt artikel 118b att fortsätta att utveckla den sociala dialogen, särskilt i frågor som rör den makroekonomiska politiken, i syfte att bygga vidare på samförståndet om strategin för den ekonomiska politik som fastställs i riktlinjerna. Det bidrag till den makroekonomiska ramen som parterna på den europeiska arbetsmarknaden gav Europeiska rådet i Dublin är ett viktigt steg i rätt riktning och bör uppmuntras.Om samtliga delaktiga ekonomiska beslutsfattare i samverkan använder denna nya ram kan detta bidra till att skapa förutsättningar för en varaktig och hög sysselsättningsskapande tillväxt i gemenskapen.3. Pris- och växelkursstabilitet Prisstabilitet Gemenskapen har gjort avsevärda framsteg mot prisstabilitet och inflationskonvergens, vilket är en väsentlig förutsättning både för att uppnå varaktig tillväxt på medellång sikt och för att införa en gemensam valuta. Den genomsnittliga inflationen i gemenskapen förväntas sjunka till 2,25% under 1997, vilket är den lägsta siffran sedan gemenskapens början. Med tanke på EMU bör medlemsstaterna eftersträva prisstabilitet och sikta mot en sådan nivå på medellång sikt.I nästan alla medlemsstater var inflationen låg eller sjönk betydligt i början av 1997. I april 1997 hade fjorton medlemsstater en inflation (1) på 2% eller lägre.Inflationen har de senaste månaderna sjunkit snabbt i somliga medlemsstater (särskilt Spanien, Italien och Portugal), men detta återspeglas ännu inte fullt ut i deras genomsnittliga inflation för de senaste tolv månaderna (2). I april 1997 låg den genomsnittliga inflationen för det senaste året på 2% eller därunder i nio medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, Luxemburg, Nederländerna, Österrike, Finland och Sverige), på Irland och i Förenade kungariket (3) låg den på mellan 2 och 2,5%, och i Spanien, Italien och Portugal på omkring 3%. Förutsatt att de goda inflationsresultat som nyligen uppnåtts håller i sig i de tre sistnämnda länderna, kommer den genomsnittliga inflationen för det senaste året att sjunka under de närmaste månaderna.I Grekland har under de senaste åren avsevärda framsteg gjorts när det gäller att bekämpa inflationen, men ännu kraftigare åtgärder krävs för att få ned inflationen till de officiella inflationsmålen på 4,5% vid 1997 års utgång och under 3% vid 1998 års utgång.Växelkursstabilitet I enlighet med artikel 109m skall varje medlemsstat behandla sin valutapolitik som en fråga av gemensamt intresse. Finland och Italien gick med i växelkursmekanismen (ERM) hösten 1996 och en märkbar stabilitet har noterats för ett övervägande flertal av ERM-valutorna. En sundare och mer trovärdig ekonomisk politik, inklusive budgetpolitiken, har bidragit till en lämpligare växelkursanpassning inom gemenskapen. I detta sammanhang, och även med tanke på deltagandet i EMU, är det oundgängligen nödvändigt att medlemsstaterna står fast vid   och när det är lämpligt intensifierar   sina åtaganden att föra en stabilitetsinriktad makroekonomisk politik. För de länder som för närvarande inte deltar i ERM skulle en sådan politik även bidra till att skapa förutsättningar för att göra ett sådant deltagande möjligt. En sund hantering av den makroekonomiska politiken skapar förutsättningar för stabila växelkurser och låga långfristiga räntor inom gemenskapen och bidrar till ett stabilt internationellt monetärt system.4. Sunda offentliga finanser Inom gemenskapen som helhet minskade det faktiska budgetunderskottet från 5% av BNP år 1995 till 4,3% av BNP år 1996. Långsam ekonomisk tillväxt under 1996 försvårade budgetkonsolideringen och dolde den underliggande förbättring som åstadkoms. Till följd av de budgetåtgärder som har beslutats under tiden fram till mitten av april 1997 är det troligt att nettoupplåningen för den offentliga sektorn i gemenskapen som helhet kommer att sjunka till strax under 3% av BNP år 1997 för att fortsätta att sjunka till 2,5% av BNP år 1998.I sina budgetar för 1997 har en stor majoritet av medlemsstaterna vidtagit omfattande åtgärder för att minska sina budgetunderskott till 3% av BNP eller mindre. Det är av yttersta vikt att medlemsstaterna strikt genomför dessa budgetar och omedelbart vidtar korrigerande åtgärder om det uppstår avvikelser från budgetmålen. När det gäller budgetarna för 1998 krävs i de flesta medlemsstater ytterligare åtgärder för att minska underskotten så att de skall kunna uppnå sina mål enligt konvergensprogrammet. Detta skulle skapa det nödvändiga förtroendet för att budgetanpassningen blir varaktig, särskilt i de länder där budgetunderskottet inte väntas bli klart under 3% av BNP år 1997, om budgeten för 1997 innehöll tillfälliga åtgärder, eller om skuldsättningsgraden till BNP inte sjunker tillräckligt och inte närmar sig referensvärdet i tillfredsställande takt. Denna beslutsamhet behövs inte enbart för att efterleva Maastrichtfördragets kriterier för de offentliga finanserna, utan även för att göra ytterligare framsteg i syfte att på medellång sikt uppnå målet om offentliga finanser som är nära balans eller visar överskott i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten för att därigenom säkerställa en makroekonomisk politik som är inriktad på tillväxt och stabilitet.Budgetanpassningsprogrammen måste vara trovärdiga och varaktiga. Konsekvenserna av anpassningen bör fördelas rättvist. För att vara trovärdiga måste programmen medge insyn. Insynen kräver att gemensamt överenskomna redovisningsregler och ekonomiska principer strikt tillämpas. Dessutom bör de underliggande ekonomiska antagandena klart framgå av årliga budgetar och budgetprognoser på medellång sikt. För att åtgärderna för att minska underskotten skall vara varaktiga är det väsentligt att de ingår som en del i en klart angiven strategi på medellång sikt, som inkluderar nödvändiga strukturella reformer enligt konvergensprogrammen och, från och med början av etapp 3, i stabilitets- eller konvergensprogrammen. Dessa program bör noggrant övervakas på gemenskapsnivå.För att de ekonomiska vinsterna av budgetkonsolideringen skall kunna förverkligas är kvaliteten på de åtgärder som vidtas avgörande. I detta hänseende bekräftas genom dessa riktlinjer de allmänna principer som har angetts i tidigare riktlinjer. För det första bör i de flesta medlemsstater större vikt läggas på utgiftsbegränsningar i stället för ytterligare ökningar av det totala skattetrycket och vid behov bör hänsyn tas till förhållandena mellan socialförsäkringssystemet och skattesystemet. I dessa medlemsstater bör insatserna inriktas på strukturella åtgärder för att åstadkomma en bättre kontroll av utgifterna för offentlig konsumtion, offentliga avsättningar till pensioner, hälso- och sjukvård, passiva arbetsmarknadsåtgärder och statligt stöd. Om skattehöjningar är oundvikliga är det viktigt att minimera de negativa effekterna på tillväxten och sysselsättningen, och att se till att inflationstrycket inte börjar stiga igen. För det andra, och i den utsträckning som är möjlig utan att den nödvändiga minskningen av budgetunderskotten äventyras, får de offentliga utgiftsprioriteringarna gynna sådana produktiva verksamheter som investeringar i infrastruktur, humankapital och aktiva arbetsmarknadsåtgärder. För det tredje bör den i de flesta medlemsstater önskvärda minskningen av trycket från skatter och sociala avgifter genomföras på ett sådant sätt att sunda offentliga finanser uppnås och upprätthålls. Demografiska förändringar i medlemsstaterna kommer att utgöra en belastning på de offentliga utgifterna under de närmaste åren. Medlemsstaterna bör därför se över den finansiella hållbarheten i sina system för socialförsäkring och offentliga pensioner och i rätt tid genomföra reformer.Med tanke på sambandet mellan skattepolitiken å ena sidan och den inre marknaden, EMU och kampen mot arbetslösheten å andra sidan skulle medlemsstaterna ha mycket att vinna på ett ökat samarbete på skatteområdet. Skadlig konkurrens mellan olika medlemsstaters skattesystem bör undvikas. I detta sammanhang uppmanas medlemsstaterna att bland andra alternativ undersöka möjligheten att upprätta en uppförandekodex, i vilken politiskt bindande principer för rättvis skattekonkurrens skulle anges.När det gäller enskilda medlemsstater har fem stycken Danmark, Irland, Luxemburg, Nederländerna och Finland redan år 1996 innehållit referensvärdet på 3%. I Danmark förväntas saldot för den offentliga sektorns finanser bli positivt i år, och det är viktigt att detta resultat befästs över hela konjunkturcykeln och att kvoten mellan offentlig skuld och BNP hålls på en stadigt nedåtgående kurs. Irland bör dra fördel av den nuvarande starka tillväxtfasen för att intensifiera ansträngningarna att hålla tillbaka de offentliga utgifterna och därigenom göra ytterligare framsteg i riktning mot balanserade offentliga finanser. Det är viktigt att Nederländerna och Finland fortsätter att föra en stram utgiftspolitik och länderna bör lägga särskild vikt vid de sociala transfereringarna, vilket ger möjlighet att ytterligare minska lönebikostnaderna, inkomstskatterna och andra sysselsättningshämmande skatter.I Belgien förväntas budgetunderskottet för år 1997 bli 3% av BNP eller därunder. Med den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att minska ytterligare år 1998. Den belgiska regeringen bör fortsätta budgetkonsolideringen genom att strikt följa sitt nya konvergensprogram. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt att säkerställa sunda räkenskaper för socialförsäkringssystemet, varvid det är av central betydelse att effektiva mekanismer för en bättre kontroll av utgifterna för hälso- och sjukvård införs och att reformeringen av pensionssystemet fortsätter.I Tyskland förväntas budgetunderskottet för år 1997 bli 3% av BNP eller därunder. Med den nuvarande politiken är det troligt att underskottet år 1998 kommer att minska ytterligare något. Den tyska regeringen har gjort ett klart åtagande att vidta alla nödvändiga åtgärder för att innehålla referensvärdet på 3% år 1997, och den bör göra vad som krävs för att bryta den uppåtgående trenden för kvoten mellan offentlig skuld och BNP. Budgetkonsolideringsakten bör hållas år 1998 i enlighet med det nya konvergensprogrammet. Den fortsatta budgetkonsolideringen bör inriktas på att ytterligare minska de offentliga utgifternas andel av ekonomin inbegripet reformer av skattesystemet och socialförsäkringssystemet. Detta skulle kunna leda till lättnader i skatte- och bidragsbördan utan att äventyra ett strikt uppfyllande av budgetmålen i det nya konvergensprogrammet.I Spanien förväntas budgetunderskottet för år 1997 bli 3% av BNP eller därunder. Med den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att minska ytterligare något under 1998. I sin budget för 1998 bör de spanska myndigheterna, som helt står bakom målet att nå ett underskott på 3% av BNP under 1997, sträva efter ytterligare budgetkonsolidering i enlighet med det nya konvergensprogrammet. Det är viktigt att Spanien fortsätter att genomföra strukturåtgärder i syfte att minska underskottet, särskilt när det gäller att tygla de löpande utgifterna och förbättra effektiviteten i budgetstyrningen.I Frankrike förväntas budgetunderskottet för år 1997 bli 3% av BNP eller därunder. Med den nuvarande politiken är det möjligt att underskottet inte kommer att minska märkbart år 1998. Det är viktigt att skapa ett hållbart underlag för budgetkonsolideringen på medellång sikt genom att fullt ut genomföra det nyligen godkända konvergensprogrammet. Framför allt är det nödvändigt att utgifterna för hälso- och sjukvård hålls nere och att balans uppnås i räkenskaperna för socialförsäkringssystemet, samt att eventuella ytterligare skattesänkningar, som i sig stimulerar tillväxt och sysselsättning, inte tillåts sänka takten på minskningen av underskottet.I Italien förväntas budgetunderskottet, tack vare de nya åtgärder som genomfördes i mars, bli 3% av BNP år 1997. De italienska myndigheterna uppmanas enträget att vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att detta mål nås. För att uppnå en sänkning av den offentliga skulden till under 3% år 1998 och de följande åren är det viktigt att i full omfattning genomföra det nyligen godkända konvergensprogrammet. Den italienska regeringen bör, för att undvika underskott och för att främja en snabbare sänkning av den offentliga skuldkvoten, betrakta de mål som ställs upp i programmet som tak. I 1998 års budget bör åtgärder som har en stadigvarande effekt på minskningen av underskottet, inklusive strukturella åtgärder, ges en framträdande plats, eftersom de också kommer att få en gynnsam effekt på hela det ekonomiska systemets effektivitet. En reform av välfärdsstaten och det italienska skattesystemet är av avgörande betydelse.I Österrike förväntas budgetunderskottet för år 1997 bli 3% av BNP eller därunder. Med den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att minska ytterligare något år 1998. Den österrikiska regeringen uppmanas enträget att vidta alla nödvändiga åtgärder för att nå sitt budgetunderskottsmål på 3% av BNP år 1997 samt att säkerställa budgetkonsolideringsåtgärdernas varaktighet under kommande år genom att inrätta ett program för löpande och, vid behov, förstärkta strukturanpassningar.I Portugal förväntas budgetunderskottet för år 1997 bli 3% av BNP eller därunder. De portugisiska myndigheterna, som är fast beslutna att nå underskottsmålet på 2,9% av BNP år 1997, bör i sin budget för 1998 fortsätta den budgetkonsolidering som anges i det nya konvergensprogrammet. Med den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att minska ytterligare något år 1998. Den nya strategiska överenskommelsen mellan regeringen och arbetsmarknadens parter bör efterlevas strikt, så att betydande framsteg kan göras när det gäller att reformera den offentliga förvaltningen och systemen för social trygghet och beskattning.I Sverige förväntas budgetunderskottet för år 1997 bli mindre än 3% av BNP. Med den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att fortsätta att minska betydligt år 1998. Sverige bör fortsätta att genomföra konvergensprogrammet, som medför förbättrade offentliga finanser, och följa upp programmet regelbundet.I Förenade kungariket förväntas budgetunderskottet för år 1997 bli 3% av BNP eller därunder. Enligt den förra regeringens prognoser beräknas underskottet minska ytterligare något år 1998. Den nya regeringen rekommenderas att upprätta en effektiv ram för en varaktig skattekonsolidering.När det gäller Grekland, där aviserade åtgärder förväntas leda till en ytterligare minskning av det offentliga budgetunderskottet år 1997, krävs varaktiga åtgärder på ett stort antal områden för att uppnå konvergensprogrammets mål, däribland intensifierade ansträngningar för att öka beskattningsunderlaget, förbättra effektiviteten i skatteförvaltningen och uppbördssystemet, tygla de offentliga utgifterna samt gå vidare med och utvidga privatiseringsplanerna. Underskottet förväntas minska ytterligare år 1998.På samma sätt som medlemsstaterna är även gemenskapen ålagd att fortsätta att iaktta sträng budgetdisciplin. En sträng budgetdisciplin måste tillämpas på alla delar av budgetplanen samtidigt som det interinstitutionella avtalet om budgetdisciplin och förbättrat budgetförfarande skall följas.5. Bättre fungerande varu- och tjänstemarknader För att säkerställa och främja EG:s konkurrenskraft, sysselsättning och levnadsstandard i en värld med fri handel och ständiga tekniska förändringar är det viktigt att medlemsstaterna och gemenskapen, i enlighet med de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik, intensifierar sina ansträngningar för att modernisera sina varu-, tjänste- och arbetsmarknader. För att öka medlemsstaternas möjligheter att anpassa sina ekonomier till ändrade förhållanden och öka tillväxtpotentialen är det också nödvändigt att främja innovation, forskning och utveckling samt att förbättra utbildningssystemen. För att effektivisera miljöpolitiken och därigenom bidra till en ekonomiskt och miljömässigt hållbar utveckling bör marknadsbaserade instrument användas i större utsträckning, både på nationell nivå och   om övergripande åtgärder synes nödvändiga   på gemenskapsnivå.Som en del i strategin för att främja tillväxt och sysselsättning, och samtidigt uppnå prisstabilitet, är det viktigt att varu- och tjänstemarknadernas funktion förbättras, att konkurrensen stimuleras, att innovation och nyskapande främjas och att en effektiv prissättning säkerställs. Detta var den egentliga grunden för programmet för den inre marknaden, vars betydelse tydligt framhölls i kommissionens nyligen genomförda utvärdering (4). Slutsatsen av utvärderingen är att medlemsstaternas varumarknader nu allmänt sett i stor utsträckning är integrerade medan tjänstemarknaderna är mindre integrerade, även om situationen har förbättrats betydligt sedan programmet för den inre marknaden inleddes. Det är uppenbart att en del problem kvarstår. Tjänstesektorn, särskilt inom försäkrings-, bank- och byggbranschen, bör ägnas mer uppmärksamhet, i synnerhet när det gäller behovet av att i full omfattning genomföra lagstiftningen om den inre marknaden. Dessutom bör medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att förbättra den offentliga tjänstesektorns effektivitet.Varumarknader som är knutna till offentlig upphandling fortsätter att undgå full konkurrens, och andra marknader fortsätter att i alltför stor utsträckning regleras av medlemsstaterna. Resultatet blir högre priser för konsumenterna. Statligt stöd fortsätter att snedvrida marknaderna och hämma konkurrensen utan några tecken på förbättring. Produktstandarder, särskilt när det gäller "ömsesidigt erkännande", är ett annat område där framstegen har skett alltför långsamt. Affärsklimatet för de små och medelstora företagen bör förbättras. Dessa företag bör snabbare och enklare få tillgång till information, och åtgärder bör vidtas för att rationalisera bestämmelserna (SLIM-initiativet).En bättre fungerande inre marknad kommer att gynna konkurrensen och effektiviteten på varu- och tjänstemarknaderna, och det krävs därför att ett starkare engagemang från medlemsstaternas sida att i) genomföra den befintliga lagstiftningen fullt ut och se till att den följs, särskilt inom telekommunikationssektorn, ii) ytterligare förbättra lagstiftningen inom sådana områden som beskattning och bolagsrätt, iii) fullborda liberaliseringen av energimarknaderna inom ramen för gällande direktiv och direktiv om vilka förhandlingar pågår, iv) minska överregleringen och se över eller avskaffa nationella marknadsfragmentariserande åtgärder, samt v) undvika att använda statligt stöd som ett medel att skjuta upp viktiga omstruktureringar. I kommissionens handlingsplan för den inre marknaden föreslås ett antal konkreta åtgärder för att återge den inre marknaden dess dynamik, och dessa bör vara genomförda före den 1 januari 1999.Gemenskapen bör ytterligare reformera sin politik i enlighet med kravet i artikel 102a i fördraget att medlemsstaterna och gemenskapen skall handla i överensstämmelse med principen om öppen marknadsekonomi med fri konkurrens som främjar en effektiv resursfördelning och i enlighet med principerna i artikel 3a.6. Att främja arbetsmarknadsreformer och kunskapsinvesteringar Ett antal medlemsstaters positiva erfarenheter gör det möjligt att dra några viktiga politiska slutsatser både när det gäller reformernas innehåll och genomförandet av dem. För det första måste strukturreformer vara övergripande   i motsats till begränsade eller tillfälliga åtgärder   så att den komplicerade frågan om incitament när det gäller att skapa eller ta arbete hanteras på ett konsekvent sätt. Ett sådant tillvägagångssätt gör det möjligt att utnyttja politikens komplementaritet, vilket ökar reformernas totala effektivitet och minskar risken för en omkastning av politiken genom att reformerna lättare kan accepteras socialt och politiskt. För det andra kan införandet av system för övervakning av reformernas påverkan på arbetsmarknaden och sysselsättningen göra det lättare att bedöma deras effektivitet och avgöra vilka eventuella omprioriteringar eller förändringar i genomförandet som behövs. Följaktligen behöver de fleråriga sysselsättningsprogrammen inriktas mer på samspelet mellan riktlinjerna och särskilda arbetsmarknadsåtgärder, medan de gemensamma sysselsättningsrapporterna, som övervakar tillämpningen, särskilt behöver ägnas åt att identifiera god praxis i medlemsstaternas politik.Under senare år har ett stort antal åtgärder för att förbättra arbetsmarknadens effektivitet vidtagits på nationell nivå, och viktiga reformer diskuteras för närvarande i flera medlemsstater. Denna process bör fortsätta och om det krävs intensifieras. Utmaningen består i detta sammanhang i att förena bibehållandet av ett sammanhållet samhälle med behovet av att skapa nya arbetstillfällen. Följande åtgärder bör prioriteras:i) Främja en högre sysselsättningstillväxt genom en lämplig löneutveckling och en lönesättning som bättre tar hänsyn till skillnader i kvalifikationer och skillnader mellan regioner. Detta är en viktig uppgift för arbetsmarknadens parter.ii) Sänka lönebikostnaderna samt inkomstskatterna, vilket ger största möjliga antal arbetstillfällen.iii) Reformera systemen för beskattning och socialförsäkring, vilket bör kopplas till förbättringar av arbetsmarknadernas funktion.iv) Skapa nya sätt att organisera arbetet, bl.a. genom att införa flexiblare arbetstider, skräddarsydda efter företagens och de anställdas specifika behov, använda frivilligt deltidsarbete i större utsträckning och uppmuntra lokala sysselsättningsinitiativ.v) Anpassa utbildningssystemet i dess helhet inbegripet yrkesutbildning både med hänsyn till marknadens behov och till målet att öka humankapitalet, för att på så sätt gynna ekonomins tillväxtpotential. Framför allt bör målsättningen vara att förbättra utsikterna för de arbetslösa att få anställning, särskilt när det gäller lågutbildad arbetskraft utan erfarenhet, samt att minska den bristande överensstämmelsen mellan utbud och efterfrågan på arbetsmarknaden genom bättre utbildning som är anpassad till arbetsmarknadens föränderliga behov.Dessutom måste dessa reformer understödjas av en starkare sysselsättningsorientering också på andra politiska områden. Särskilt bör åtgärder som genomförs med hjälp av stöd från gemenskapens strukturfonder passa in i medlemsstaternas övergripande sysselsättningsstrategier och fleråriga sysselsättningsprogram.Utfärdad i Bryssel den 7 juli 1997.På rådets vägnarJ. C. JUNCKEROrdförande(1) Enligt det senaste harmoniserade månadsindexet för konsumentpriser (HIKP) jämfört med samma månad året före.(2) Enligt det aritmetiska medelvärdet för de senaste harmoniserade tolvmånadersindexen för konsumentpriser (HIKP) jämfört med detta aritmetiska medelvärde för de harmoniserade tolvmånadersindexen för föregående period.(3) För Irland och Förenade kungariket grundar sig bedömningen på kommissionens egna uppskattningar eftersom dessa båda länder ännu inte har publicerat HIKP-uppgifter på ett sådant sätt att det går att beräkna dessa.(4) Se kommissionens meddelande "Den inre marknadens följder och effektivitet" (KOM(96) 520, oktober 1996) och "Economic Evaluation of the Internal Market" (European Economy, Reports and Studies, No. 4, 1996).


        EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION

                                             Bryssel, den 23.04.1997
                                             KOM(97) 168 slutlig

        Kommissionens rekommendation
om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och
       gemenskapens ekonomiska politik

                utarbetad i enlighet med artikel 103.2
      i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen
 ---pagebreak---  ---pagebreak---                                      Innehållsförteckning

1.   Huvudsakliga målsättningar: tillväxt, sysselsättning och konvergens   1

2.   En makroekonomisk politik inriktad på tillväxt och stabilitet         2

3.   Pris- och växelkursstabilitet                                         3

4.   Sunda och effektiva offentliga finanser                               4

5.   Stmkturella reformer för att främja tillväxt och sysselsättning       7

     5.1.   Bättre fungerande produkt- och tjänstemarknader                X

     5.2.   Att främja arbetsmarknadsreformer och kunskapsinvesteringar    8

                                                                               4GL
 ---pagebreak--- Allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och
      gemenskapens ekonomiska politik

1. Huvudsakliga målsättningar: tillväxt, sysselsättning och konvergens
Sedan de förra riktlinjerna antogs sommaren 1996 har en försiktig återhämtning av den
ekonomiska aktiviteten fått faste i gemenskapen. De grundläggande faktorerna pä utbudssidan
fortsätter att förbättras samtidigt som utsikterna pä efterfrägesidan ljusnar. Denna utveckling i
kombination med en allt mer välbalanserad sammansättning av i\cn makroekonomiska politiken
och en förbättrad tillförsikt om framtiden bör möjliggöra en gradvis ökning av den ekonomiska
tillväxten till ungefär sin trendmässiga nivå i är och till en bra bit över sin trendmässiga nivå nästa
är.

I den nuvarande situationen bör tonvikten läggas pä tvä grundläggande politiska frågor, varvid
framsteg pä båda fälten ömsesidigt förstärker varandra. För det första, även om sysselsättningen
förväntas stiga något på kort sikt finns det ett behov av att höja gemenskapens låga
sysselsättningsgrad och att avsevärt minska arbetslösheten. För det andra, trots betydande
framsteg de senaste åren i riktning mot målen om prisstabilitet och hållbara offentliga finanser
krävs ytterligare framsteg för att uppnå och bibehålla en hög grad av nominell konvergens så att
ett avsevärt antal medlemsstater kommer att kunna delta i EMU frän och med den I januari 1999.
Under det kommande kvartalet är det av avgörande betydelse, även för tillväxt och sysselsättning,
att undvika varje tvivel om uppfyllandet av Maastrichtkriterierna och om starten för den
gemensamma valutan 1999, sä att de europeiska medborgarna och företagen kan vara säkra pa att
de möjligheter som EMU ger verkligen kommer att tillvaratas. Eftersom strävan efter sundare
offentliga finanser kommer att ge viktiga tillväxt- och sysselsättningsresultat pa medellång sikt
ligger kontinuerliga budgetkonsolideringsansträngningar i alla medlemsstaters intresse

Med den inre marknaden och EMU häller gemenskapen pa att bli en av de mest betydande
ekonomiska enheterna i världen. Den har en avsevärd potential pä medellång och läng sikt att
åstadkomma tekniska framsteg, skapa sysselsättning och välstånd. För att fullt ut utnyttja denna
potential att höja levnadsstandarden måste gemenskapen successivt nä en hög sysselsättningsgrad.
Det skulle även underlätta uppgiften att pä längre sikt säkerställa pensionssystemen (i ett
reformerat skick), vilka utgör en väsentlig del av de sociala skyddssystemen i medlemsstaterna.

Att återställa en varaktig, hög och icke-inflatorisk tillväxt är det bästa sättet, både från en politisk
och en social utgångspunkt, att fä en lösning på gemenskapens arbetslöshetsproblem och göra
ytterligare framsteg mot sunda offentliga finanser. Eftersom strukturella brister fortsätter att lägga
hinder i vägen för både tillväxt och den utsträckning i vilken tillväxten kan omsättas i ytterligare
sysselsättning är det viktigt att medlemsstaterna genomför strukturella reformer. Politiska åtgärder
för att förbättra konkurrenskraften och produkt-, tjänstc- och arbetsmarknadernas funktionssätt
kommer dock att bära full frukt först när ekonomin växer snabbt och genererar ett stort antal nya
jobb.

                                                                                Ai
 ---pagebreak--- En sysselsättningsskapande tillväxt måste understödjas av högre investeringar, hade offentliga och
privata. Pa grund av den relativt svaga utvecklingen för privata investeringar sedan början av
1990-talet och de åtstramade offentliga investeringarna är den nuvarande investeringsgraden i
gemenskapen ganska låg. Den nuvarande investeringskvoten skulle, om den bibehölls pä medellång
sikt, endast understödja en tillväxttakt pä lite över 2 % per är. Det är således väsentligt att de för
närvarande gynnsamma villkoren för investeringar, med hög lönsamhet och lägre räntor, till fullo
utnyttjas. Dessutom bör det finnas en aktiv strävan att genomföra de transeuropeiska transport-,
energi- och kommunikationsnäten, där gemenskapens finansieringsorgan och El B bör spela en
nyckelroll och med ett större deltagande från den privata sektorn. Investeringar i humankapital-
kunskaper och färdigheter bör också ökas.

Mot denna bakgrund uppmanas medlemsstaterna och gemenskapens institutioner, i enlighet med
artikel 102a i fördraget, att föra en ekonomisk politik som syftar till att göra väsentliga framsteg
mot en hållbar, icke-inflatorisk tillväxt och en hög sysselsättningsnivä, vilka tillhör de mal som
anges i artikel 2 i fördraget. I detta syfte uppmanas de även att samordna sin politik (artiklarna 3a,
102a och 103) inom ramen för en tilltagande integration av medlemsstaternas ekonomier.

2. En makroekonomisk politik inriktad på tillväxt och stabilitet
Genom dessa riktlinjer betonas återigen att för att uppnå en varaktig, investeringsunderbyggd
tillväxt av produktion och sysselsättning pä medellång sikt utan inflatoriska spänningar är det
fortsatt nödvändigt med en gemensam makroekonomisk politisk strategi som bygger vidare pä
följande tre komponenter, enligt formuleringen i 1996 års riktlinjer:
        "en stabilitetsorienterad monetär politik som inte undergrävs av olämplig budget- och
        löneutveckling,
        bestående ansträngningar för att stärka de offentliga finanserna i de llesta medlemsstaterna.
        ansträngningar som är förenliga med de mål som uppställs i deras konvergensprogram,
        en nominell löneutveckling som är förenlig med målet om prisstabilitet, samtidigt som den reella
        löneutvecklingen bör understiga produktivitetsökningen, sä att lönsamheten för de
        sysselsättningsskapande investeringarna stärks.
Ju mer den monetära politikens stabiliserande verkan underlättas av lämpliga budgetåtgärder och
lämplig löneutveckling, desto mer kommer de monetära förutsättningarna, som även innefattar
växelkurser och länga räntor, att underlätta tillväxt och sysselsättning."

Vad avser utsikterna på medellång sikt är det viktigt att de som utarbetar politiken, arbetsmarknadens
parter och de ekonomiska aktörerna fullständigt tar hänsyn till att EMU kommer att innebära en verklig
regimförändring som pä ett grundläggande sätt kommer att påverka hur makroekonomisk politik och
löneutveckling avgörs.
i)     En gemensam penning- och valutapolitik under den oberoende Europeiska centralbankens ansvar
       kommer att ha prisstabilitet som sitt huvudsakliga mal samtidigt som den, utan att åsidosätta
       detta mål, understödjer den allmänna ekonomiska politiken i gemenskapen i syfte att uppnå de
       mal som anges i artikel 2 i fördraget.
 ---pagebreak--- ii)     Fördragets bestämmelser pä området för budgetpolitik (artiklarna 104 104c) samt stabilitets- och
        tillväxtpakten kommer att verka i riktning mot en sund och disciplinerad budgetpolitik. Det löl|cr
        av de rättsliga bestämmelserna att ansvaret för budgetpolitiken kommer att ligga hos de suveräna
        nationella regeringarna som kommer att behöva samordna sin budgetpolitik inom ramen för de
        Allmänna riktlinjerna för medlemsstatemas och gemenskapens ekonomiska politik.
iii)    Vad gäller löner, vilka bestäms av självständiga parter pä arbetsmarknaden enligt praxis i varje
        enskilt land, kommer en stabilitetsinriktad finans- och penningpolitik och det faktum att
        växelkurs variationer inom euro-området är omöjliga att förstärka både förutsättningarna för och
        incitamenten till en lämplig utveckling. Incitamenten bör även, där så är möjligt och i enlighet med
         rådande traditioner, förstärkas av en intensifierad social dialog pä nationell nivå. Pä
        gemenskapsnivå kommer kommissionen enligt artikel 11 8b att fortsätta att utveckla den sociala
         dialogen, särskilt i frågor som rör den makroekonomiska politiken, i sytte att bygga vidare pa den
         samsyn om strategin för den ekonomiska politiken som uttrycks i riktlinjerna. Del bidrag till den
         makroekonomiska politiken som de europeiska arbetsmarknadsparterna överlämnade till
         Europeiska rädet i Dublin är ett viktigt steg i rätt riktning som bör uppmuntras.
 Om alla berörda aktörer lever upp till de nya kraven kommer kombinationen av makroekonomiska
 politiska åtgärder att fortsätta att gynna en varaktig hög och sysselsättningsskapande tillväxt i
gemenskapen. Genomförandet av EMU kommer pä sä sätt att "permanenta" den grundläggande
 förändring av den makroekonomiska politiken som gradvis har fått fäste i gemenskapen.

3. Pris- och växelkursstabilitet
Prisstabilitet - Gemenskapen har gjort avsevärda framsteg mot prisstabilitet och inflationskonvergens,
vilket är en väsentligt förutsättning både för att uppnå tillväxt pä medellång sikt och för att införa den
gemensamma valutan. Den genomsnittliga inflationen i gemenskapen förväntas sjunka till 2,25 % 1997.
den lägsta siffran sedan gemenskapen bildades. I ett EMU-perspektiv bör gemenskapen sikta mot att fa
ner sin genomsnittliga inflationstakt till 2 % pä medellång sikt.

 I februari 1997 hade nio medlemsstater (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike. Luxemburg.
 Nederländerna, Österrike, Finland och Sverige) en inflationstakt' pä tvä % eller mindre. Dessa länder
 har redan uppnätt en tillfredsställande grad av prisstabilitet och behöver nu upprätthålla den på
 medellång sikt. Mot en bakgrund av varaktig ekonomisk återhämtning kommer Irland och Förenade
 kungariket^ att behöva fortsätta föra en politik som syftar till att förhindra varje återkomst av
 underliggande inflationstryck och, om så är lämpligt, fortsätta i riktning mot lägre inflation.

 1 Spanien, Italien och Portugal har den genomsnittliga inflationstakten1 pressats ner till intervallet
 3-3,5 % i februari 1997, men inflationstakten under denna månad jämfört med ett är tidigare
 nådde ner till ca 2,5 %. I dessa tre länder är det väsentligt att hälla fast vid en stabilitetsinriktad

      Mätt som det aritmetiska medelvärdet för de senaste harmoniserade lolvinänadcrsindcxcn (HICP)
      jämfört med det aritmetiska medelvärdet för de harmoniserade tolvmänadcrsindcxcn för den
      föregående perioden.
      Irland och Förenade kungariket har ännu inte publicerat uppgifter om HICP som medger beräkning
      av det mätt som anges i fotnot 1. Kommissionens egna uppskattningar, pä grundval av tillgänglig
      information, ger dock vid handen alt inflationen (HICP) i dessa tvä Sänder ligger i intervallet 2-3 %
 ---pagebreak--- politik i syfte att uppnå en genomsnittlig inflationstakt pä 2,5 % eller lägre för 1997 och
säkerställa att de inflationsbekämpningsvinster som gjorts bibehålls, eller till och med förbättras,
när återhämtningen tar fart.

I Grekland har framsteg gjorts med att bekämpa inflationen de senaste aren, men förnyade
ansträngningar krävs för att fa ned den till de officiella inflationsmålen pä 4,5 % till slutet av 1997
och under 3 %till slutet av I99X.

Växclkursstabilitet - Enligt artikel 109m skall varje medlemsstat behandla sin valutapolitik som en
fråga av gemensamt intresse. En sundare och mer trovärdig ekonomisk politik och en gynnsam
utveckling gentemot den amerikanska dollarn har bidragit till lämpligare växelkursförhällanden
inom gemenskapen. Den optimistiska uppfattningen pä finansmarknaderna beträffande utsikterna
till ett relativt omfattande deltagande i EMU frän starten har ocksä hjälpt till. Finland och Italien
gick med i ERM hösten 1996 och den stora majoriteten av ERJVI-valutorna ligger nu inom eller
nära de snävare band som tidigare gällde för växelkursmekanismen. I detta sammanhang, och även
med tanke pä deltagande i EMU, är det absolut nödvändigt att medlemsstaterna uppfyller, och i
tillämpliga fall intensifierar, sina åtaganden om en stabilitetsinriktad makroekonomisk politik. För
länder som för närvarande inte deltar i ERM skulle en sådan politik även bidra till att skapa
förutsättningarna för ett sådant deltagande. En sund styrning av den makroekonomiska politiken
skapar förutsättningar för stabila växelkurser och låga långfristiga räntesatser inom gemenskapen
och bidrar till ett stabilt internationellt monetärt system.

4. Sunda och effektiva offentliga finanser
I gemenskapen som helhet minskade det faktiska offentliga underskottet frän 5 % av BNP 1995 till
4.3 % av BNP 1996. Svag ekonomisk tillväxt under 1996 försvårade budgetkonsolideringen och
dolde den underliggande förbättring som hade uppnätts. Pä grundval av de budgetåtgärder som
beslutats fram till mitten av april 1997 är det troligt att den offentliga sektorns finansiella sprande i
gemenskapen som helhet kommer att sjunka till just under 3 % av BNP 1997 för att fortsätta
sjunka till 2 , 5 % av BNP 1998.

1 sina budgetar för 1997 har en stor majoritet av medlemsstaterna vidtagit betydelsefulla åtgärder
för att minska sina offentliga underskott till 3 % av BNP eller mindre. Det är av avgörande
betydelse att medlemsstaterna strikt genomför dessa budgetar och omedelbart vidtar korrigerande
åtgärder om avvikelser frän budgetmålen uppkommer. Vad avser budgetarna för 199X krävs
ytterligare åtgärder för att minska underskotten i de flesta av medlemsstaterna. Detta skulle skapa
det nödvändiga förtroendet för att budgetanpassningarna är varaktiga, särskilt i de länder där det
offentliga underskottet inte förväntas hamna klart under 3 % av BNP 1997 eller om budgeten för
 1997 innehöll tillfälliga åtgärder. Denna beslutsamhet behövs inte enbart för att uppfylla
Maastrichtfördragets underskottskriterier utan även för att göra ytterligare framsteg i syfte att pä
medellång sikt uppnå målet om offentliga finanser som under normala omständigheter är nära
balans eller visar överskott, enligt de föregående riktlinjerna samt stabilitets- och tillväxtpakten,
och därigenom säkerställa en tillväxt- och stabilitetsinriktad sammansättning av den
makroekonomiska politiken.
 ---pagebreak--- Det är nödvändigt att budgetanpassningsprogrammen är trovärdiga och socialt välavvägda För att
vara trovärdiga är det viktigt att programmen är tydliga och långsiktiga. Tydlighet kräver att
gemensamt överenskomna redovisningsregler och ekonomiska principer strikt tillämpas samt all
medlemsstaterna när de lägger fram sina budgetar klart redovisar karaktären pä åtgärderna för all
minska underskotten och anger vilka som är engångsåtgärder. Dessutom bör årsbudgetar och
budgetprognoser på medellång sikt klart ange de underliggande ekonomiska antagandena. För att
vara långsiktiga är det väsentligt att åtgärderna för att minska underskotten är strukturella.
Engångsåtgärder och åtgärder som måste upphävas senare har i vissa fall bidragit till att öka
takten i budgetkonsolideringen. De minskar dock inte behovet av grundläggande
budgetanpassningar och bör därför kompletteras med varaktiga budgetförstärkningar.

För att skörda de ekonomiska vinsterna av budgetkonsolideringen är kvaliteten pä de åtgärder som
vidtas avgörande. I detta avseende bekräftas genom dessa riktlinjer de allmänna principer som har
angetts i tidigare riktlinjer. För det första bör prioritet ges ät att begränsa utgifterna i stället för alt
ytterligare öka det totala skattetrycket. I detta avseende behöver åtgärderna inriktas pä strukturella
åtgärder för att bättre kontrollera utgifter för offentlig konsumtion, offentliga pensionsutgifter,
hälsovårdsutgifter, arbetslöshetsersättningar samt statsbidrag. Om skattehöjningar är oundvikliga
bör omsorg ägnas åt att minimera de negativa effekterna pä tillväxt och sysselsättning och ät att
undvika att inflationstryck återkommer. För det andra bör åtgärder för att permanent minska de
offentliga utgifternas andel av BNP åtföljas, i den utsträckning som är möjlig och utan att den
nödvändiga minskningen av de offentliga underskotten äventyras, av en förskjutning av
tyngdpunkten för de offentliga utgifterna i riktning mot produktiva verksamheter såsom
investeringar i infrastmktur, humankapital och aktiva arbetsmarknadsåtgärder. För det tredje bör
den sänkning av skattetrycket som är önskvärd i de flesta medlemsstater, särskilt pä arbetskraft,
genomföras i den mån som en stram utgiftskontroll gör skattesänkningar förenliga med att uppnä
och bibehålla sunda offentliga finanser. Gemenskapspolitik pä skatteområdet bör överensstämma
med dessa riktlinjer.

Med tanke pä det inbördes sambandet mellan skattepolitik ä ena sidan och ilen inre marknaden.
EMU och arbetslöshetsbekämpningen ä den andra sidan skulle medlemsstaterna tjäna pä ett ökat
samarbete i skattefrågor. Skadlig konkurrens mellan olika medlemsstaters skattesystem bör
undvikas. I detta sammanhang uppmanas medlemsstaterna att undersöka möjligheten av att
fastställa en uppförandekodex.

Vad avser enskilda medlemsstater respekterade fem stycken, Danmark, Irland, Luxemburg,
Nederländerna och Finland referensvärdet pä 3 % redan 1996. I Danmark, där saldot för de
offentliga finanserna förväntas bli svagt positivt i år, är det viktigt att befasta detta över
konjunkturcykeln, att hålla kvoten mellan offentliga utgifter och BNP på en stadigt nedåtgående
kurs och att minska de offentliga utgifternas tillväxt, inklusive tillväxten för de sociala transferer-
ingarna. Irland bör dra fördel av den nuvarande starka tillväxtfasen i syfte att intensifiera
ansträngningarna att hålla tillbaka de offentliga utgifterna och göra de sista framstegen mot
balanserade offentliga finanser. Det är även väsentligt att fortsätta den strama utgiftspolitiken i
Nederländerna och Finland, varvid särskild tonvikt bör läggas pä de sociala transfereringarna,
vilket ger möjlighet att ytterligare minska både de arbetskraftskostnader som inte utgör lön och
andra sysselsättningshämmande skatter.
 ---pagebreak--- 1 Belgien förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pä grundval av
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att sjunka ytterligare 1998. För att
skapa en stabil grundval för de offentliga finanserna bör den belgiska regeringen strikt följa sitt
nya konvergensprogram. Särskild uppmärksamhet bör ägnas ät att säkerställa sunda finanser for
socialförsäkringssystemen, varvid det är centralt att införa effektiva mekanismer för att bättre
kontrollera hälsovärdsutgiftema och att fortsätta med reformerna av pensionssystemet

I Tyskland förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pä grundval av
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att sjunka ytterligare något 190S.
Den tyska regeringen har engagerat sig starkt för att vidta alla nödvändiga åtgärder för att inte
överskrida referensvärdet på 3 % 1997 och bör göra vad som krävs för att bryta den uppåtgående
trenden för den offentliga skulden som andel av BNP redan i är. Takten i budgetkonsolideringen
bör upprätthällas 1998 i enlighet med det nya konvergensprogrammet. Den fortsatta budget-
konsolideringen bör inriktas pä en permanent minskning av de offentliga utgifternas andel av
ekonomin, vilket bör underlätta införandet av strukturella reformer av skatte- och
socialförsäkringssystemen utan att äventyra ett strikt iakttagande av budgetmålen i det nya
konvergensprogrammet.

1 Spanien förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre |9ö7. Pä grundval av
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att sjunka ytterligare nägol ll)(>X. I
sin budget för 1998 bör de spanska myndigheterna, som helt står bakom målet att na ett underskott
pa 3 % av BNP 1998, sträva efter ytterligare budgetkonsolidering i enlighet med del nya
konvergensprogrammet. Det är viktigt att fortsätta att genomföra åtgärderna för att minska det
strukturella underskottet, särskilt att tygla de löpande utgifterna och förbättra effektiviteten i
budgetstyrningen.

I Frankrike förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pa grundval
av den nuvarande politiken är det möjligt att underskottet inte kommer att sjunka ytterligare 1998,
vilket delvis beror pä att effekterna av engångsåtgärder upphör. Det är väsentligt att
budgetkonsolideringen upprätthälls på medellång sikt genom att det nyligen godkända
konvergensprogrammet till fullo genomförs. Det är i synnerhet nödvändigt att kontrollera
hälsovärdsutgiftema och att fä balans i finanserna för socialförsäkringssystemen samt att
säkerställa att de planerade skattesänkningarna, vilka i sig stimulerar tillväxt och sysselsättning.
inte bromsar minskningen av underskottet.

I Italien är det möjligt att det offentliga underskottet blir 3% av BNP 1997. om de åtgärder tagna i
1997 års budget samt i mars i är får full effekt och, om sä är nödvändigt, ytterligare åtgärder
vidtas av den italienska regeringen. Pä grundval av den nuvarande politiken skulle underskottet
kunna öka igen 1998. vilket beror pä att effekterna av engångsåtgärder upphör. En ytterligare
minskning bör planeras i budgeten för 1998 för att skapa förtroende för kontinuiteten i
anpassningen och skapa en stabil grundval för de offentliga finanserna pä medellång sikt De
åtgärder som vidtogs 1997 och som var av tillfällig natur bör ersättas av strukturella åtgärder med
permanenta budgeteffekter. Villkoren för en långsiktigt hållbar italiensk budgetkonsolidering bör
beskrivas i det konvergensprogram som de italienska myndigheterna inbjuds att presentera sa snart
som möjligt.
 ---pagebreak--- I Österrike förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pa grundval av
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att sjunka ytterligare något 1998
Den österrikiska regeringen uppmanas att vidta alla nödvändiga åtgärder för att na sitt
underskottsmäl pä 3 % av BNP 1997 och att säkerställa varaktigheten för sina budget-
konsol ideringsätgärder under kommande är genom ett program för kontinuerliga och, om
nödvändigt, förstärkta strukturella anpassningar.

I Portugal förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pa grundval av
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att sjunka ytterligare något 190S
Det nya strategiska avtalet mellan regeringen och arbetsmarknadens parter bör följas strikt för att
betydande framsteg med att reformera den offentliga förvaltningen och socialförsäkrings- och
skattesystemen skall uppnäs.

I Sverige förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997. Pä grundval av
den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att fortsätta att sjunka betydligt
1998. Budgetanpassningen bör koncentreras pä att kontrollera utgiftsökningarna, särskilt de
sociala transfereringarna, och pä att sä långt möjligt minska beskattningen av hushåll och företag
för att öka incitamenten till arbete och ekonomisk verksamhet.

I Förenade kungariket förväntas det offentliga underskottet bli 3 % av BNP eller mindre 1997 Pä
grundval av den nuvarande politiken är det troligt att underskottet kommer att fortsätta att sjunka
betydligt 1998. Den väg för att minska underskottet som stakas ut i budgeten för 1997/98 bör
följas strikt.

I Grekland, där aviserade ätgärder förväntas leda till en ytterligare minskning av det offentliga
underskottet 1997, krävs ihållande ätgärder pä ett stort antal områden för att uppfylla målen i
konvergensprogrammet, inklusive intensifierade ansträngningar för att öka beskattningsunderlaget,
öka effektiviteten i skatteförvaltningen och i skatteuppbördssystemet, tygla de offentliga utgifterna
samt fortsätta med och utöka privatiseringsplanerna.

I vissa av ovanstäende medlemsstater är det troligt att ytterligare framsteg med att minska de
offentliga underskotten i förhällande till BNP kommer att vara begränsade eller rentav saknas,
vilket delvis beror pä att effekterna av engångsåtgärder upphör. Följaktligen bör ifrågavarande
medlemsstater ta hänsyn till detta i sina budgetar för nästa är.

5. Strukturella reformer för att främja tillväxt och sysselsättning
För att säkerställa och främja EG:s konkurrenskraft och sysselsättning i en värld med fri handel
och ständig teknisk förändring är det väsentligt alt medlemsstaterna och gemenskapen, i enlighet
med de Allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik, intensifierar
ansträngningarna för att modernisera sina varu-, tjänste- och arbetsmarknader. För att öka möjligheterna
för medlemsstatemas ekonomier att anpassa sig till föränderliga villkor och för att öka tillväxtpotentialen
finns det även ett behov av att främja innovation, forskning och utveckling samt att förbättra
 ---pagebreak--- utbildningssystemen. För att öka effektiviteten hos miljöpolitiken bör man förlita sig mer pä
marknadsbaserade medel, inklusive finanspolitiska medel, både pä nationell nivå och - om det verkar
nödvändigt med verksamhet över hela EU - pä gemenskapsnivå.

5.1. Bättre fungerande produkt- och tjänstemarknader

Som en del av strategin för att främja tillväxt och sysselsättning samtidigt som en låg inflation
bibehålls är det viktigt att förbättra produkt- och tjänstemarknadernas funktionssätt, att stimulera
konkurrens och att säkerställa en effektiv prissättning. Det var den logiska grunden för
inremarknads programmet, vars betydelse har uppmärksammats i den utvärdering som
kommissionen nyss gjorF. Utvärderingens slutsats var att ä ena sidan är produktmarknaderna nu
allmänt sett i stor utsträckning integrerade, medan å andra sidan tjänstemarknaderna är mindre
integrerade även om situationen har förbättrats betydligt sedan inremarknadsprogrammet startade.
Det är uppenbart att vissa problem kvarstår. Tjänster, särskilt inom byggnads-, försäkrings- och
banksektorn bör ägnas mer uppmärksamhet, särskilt beträffande behovet av att fullt ut genomföra
lagstiftningen om den inre marknaden.

Dessutom är produktmarknader som är förknippade med offentlig upphandling fortfarande inte
utsatta för full konkurrens. Andra produktmarknader, särskilt läkemedel, fortsätter att vara alltför
reglerade av medlemsstaterna. Resultatet är högre priser för konsumenterna. Statligt stöd fortsätter
att störa marknadens funktion och hämma konkurrensen, utan att något tecken pä förbättring
skymtas. Skatter runtom i gemenskapen fortsätter att orsaka segmentering av marknader och större
prisdifferentiering. Produktstandarder, särskilt vad gäller "ömsesidigt erkännande ,, är ett annat
område där framstegen har gått för långsamt. De små och medelstora företagens företagsklimat
bör förbättras.

Konkurrensen på produkt- och tjänstemarknaderna och deras effektivitet kommer att förbättras om
den inre marknaden fungerar bättre, varvid medlemsstaterna behöver engagera sig mer för att: i)
genomföra den befintliga rättsliga ramen fullt ut och säkerställa att den tillämpas korrekt, särskilt
inom telekommunikationssektorn, ii) fullborda den rättsliga ramen pä områden som beskattning
och bolagsrätt och liberaliseringen av marknaderna för energi, iii) minska överregleringen och se
över eller avskaffa nationella ätgärder som fragmenterar marknaderna, och iv) undvika att använda
statligt stöd för att skjuta upp nödvändig omstrukturering. I kommissionens handlingsplan för den
inre marknaden föresläs ett antal konkreta ätgärder för att återge den inre marknaden dess
dynamik, vilka bör vara satta i verket före den 1 januari 1999.

5.2. Att främja arbetsmarknadsreformer och kunskapsinvesteringar

De positiva erfarenheterna från ett antal medlemsstater gör att några viktiga politiska slutsatser
kan dras både vad gäller innehållet i och genomförandet av reformer. För det första måste
strukturella reformer vara övergripande, i motsats till begränsade eller tillfälliga ätgärder, sä att
den komplexa frågan om incitament för att skapa eller ta arbete behandlas pä ett sammanhängande
sätt. Ett sådant tillvägagångssätt gör det möjligt att utnyttja synergieffekter, vilket ökar

3
    Se kommissionens meddelande "Den inre marknadens följder och effektivitet", (KOM|96| 520,
    oktober 1996) och "Economic Evaluation of the Internal Market" (European Irconoiny. Reports and
    Studies, No. 4, 1996).
                                                  8
 ---pagebreak--- reformernas totala effektivitet och, genom att de lättare accepteras socialt och politiskt, minskar
risken för att politiken skall rivas upp. För det andra gör mekanismer för all övervaka reformernas
effekter pä arbetsmarknad och sysselsättning det lällare all bedöma deras effektivitet och all ange
behovet av eventuella omprioriteringar eller förändringar av genomförandet. Följaktligen behöver
de fleråriga sysselsättningsprogrammen inriktas mer pä samspelet mellan riktlinjerna och specifika
arbetsmarknadsåtgärder medan det i de Gemensamma Sysselsättningsrapporterna, i vilka deras
tillämpning övervakas, behöver ägnas särskild uppmärksamhet at att identifiera bra inslag i
arbetsmarknadspolitiken i medlemsstaterna.

Ett stort antal ätgärder för att förbättra arbetsmarknadens effektivitet har vidtagits under senare är
pa den nationella nivån och viktiga reformer diskuteras för närvarande i flera medlemsstater.
Denna process bör fortsätta och, om nödvändigt, intensifieras.

1 detta sammanhang bör prioritet ges ät ätgärder som syftar till att oka tillväxtens
sysselsättningsinnehäll genom att pragmatiska ätgärder genomförs som är förenliga med EU-
medborgarnas prioritering av en hög social nivå, samt ät behovet av att i viss utsträckning frigöra
den i de flesta medlemsstater relativt sammanpressade lönestrukturen. Dessa ätgärder inkluderar
följande:
i)     Större lönedifferentiering beroende pä kvalifikationer och region för att bättre återge
       skillnader i produktivitetsniväer samt införandet av tillfälliga ingångslöner för unga,
       oerfarna eller längtidsarbetslösa. Detta är en viktig uppgift för arbetsmarknadens parter.
ii)    Sunt finansierade sänkningar av den del av arbetskraftskostnaden som inte utgör lön eller
       sänkningar av inkomstskatterna i den nedre delen av löneskalan.
iii)   Nya sätt att organisera arbetet, inklusive mer flexibla arbetstider som skräddarsys för
       företagens och de anställdas specifika behov, större användning av frivilligt deltidsarbete
       och uppmuntran av lokala sysselsättningsinitiativ.

Dessutom bör åtgärder för att öka tillväxtens sysselsättningsinnehall kopplas till den nödvändiga
omdirigeringen av offentliga utgifter till förmän för bl.a. utbildning, yrkesträning samt forskning
och utveckling.

Förändringen i riktning mot en aktiv arbetsmarknadspolitik bör nära knytas till reformen av
skattesystemen och de sociala skyddssystemen för att skapa säväl incitament som möjligheter för
arbetssökande att ta ett arbete eller delta i andra aktiviteter som kan öka möjligheten att fä arbete.
Dessutom måste dessa reformer understödjas av en starkare sysselsättningsinriktning pä andra
poiitikomräden. Särskilt bör de åtgärder som vidtas med hjälp av stöd frän gemenskapens
strukturfonder passas in i medlemsstaternas övergripande sysselsättningsstrategier och fleräriga
sysselsättningsprogram.
 ---pagebreak---  ---pagebreak---                                                                     ISSN l()24-4<i()(>

                                                       KOM(97) 168 slutlig

                                              DOKUMENT

SV                                                                          10 01

                                    Katalognummer : CB-CO-97-165-SV-C

                                                               ISBN 92-78-18931-6

Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer
L-2985 Luxemburg


				|

		52012DC0324

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Portugals nationella reformprogram för 2012och rådets yttrande om Portugals stabilitetsprogram för 2012–2016 /* COM/2012/0324 final - 2012/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Portugals nationella reformprogram för
2012
och rådets yttrande om Portugals stabilitetsprogram för 2012–2016

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1],
särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets yttrande[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)(1)   Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet Europeiska kommissionens
förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt – Europa 2020.
Strategin bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka
Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)(2)   Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[4], vilka tillsammans utgör
de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta
de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och
sysselsättningspolitik.
(3)(3)   Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation om Portugals
nationella reformprogram för 2011.
(4)(4)   Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra årliga
tillväxtöversikten, som markerar inledningen av den andra europeiska
planeringsterminen av integrerad förhandssamordning av den ekonomiska
politiken, vilken är förankrad i Europa 2020-strategin.
(5)(5)   Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för
säkerställandet av finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och
åtgärder för att främja tillväxten. Europeiska rådet underströk behovet av att
på ett differentierat och tillväxtfrämjande sätt konsolidera de offentliga
finanserna, återställa normala utlåningsvillkor i ekonomin, främja tillväxt och
konkurrenskraft, ta itu med arbetslöshet och de sociala konsekvenserna av
krisen och modernisera den offentliga förvaltningen.
(6)(6)   Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater
som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan
tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella
reformprogram.
(7)(7)   Den 2 maj 2012 lade Portugal fram sitt stabilitetsprogram för
perioden 2012–2016 och den 7 maj 2012 lade Portugal fram sitt nationella
reformprogram.
(8)(8)   Den 17 maj 2011 antog rådet genomförandebeslut 2011/344/EU för
att ge Portugal ett medelfristigt ekonomiskt bistånd för en period av tre år
från 2011 till 2014 i enlighet med rådets förordning (EU) nr 407/2010 av den 11
maj 2012 om inrättandet av en europeisk finansiell stabiliseringsmekanism. I
det åtföljande samförståndsavtal som undertecknades samma dag och dess
efterföljande tillägg fastställs de villkor för den ekonomiska politiken som
ligger till grund för utbetalningen av det ekonomiska biståndet.
(9)(9)   Portugal har gjort goda framsteg på ett antal områden, men står
fortfarande inför stora utmaningar. Det är fortsatt avgörande att de
finanspolitiska målen uppnås om regeringen ska få fullt marknadstillträde inom programperioden.
För att begränsa riskerna för de finanspolitiska målen för 2012 är det
utomordentligt viktigt att de strukturella finanspolitiska åtgärderna i
programmet genomförs snabbt och bestämt. Samtidigt måste regeringen koncentrera
sig på reformer som tar tag i Portugals konkurrenskraftsproblem. I 2012 års
budget fullföljs inte de tidigare planerna på en s.k. finanspolitisk
devalvering. Detta gör det ännu viktigare att snabbt anta ytterligare
strukturella arbetsmarknads- och produktmarknadsreformer för att få ner
arbetskostnaderna, öka flexibiliteten och sänka hindren för nyetablering. Det
kommer att krävas uthållighet och beslutsamhet från regeringens sida för att
övervinna de starka särintressen som står i vägen för reformer.
(10)(10)           Vid den tredje översynen av det ekonomiska
anpassningsprogrammet har man kunnat konstatera att Portugals genomförande av
de villkor som anges i samförståndsavtalet fortfarande håller rätt kurs.
Särskilt underskottsmålet för 2011 års offentliga finanser (5,9 % av BNP)
har överträffats genom en överföring av bankernas pensionsfonder till staten på
motsvarande 3 ½ % av BNP. Trots denna engångsåtgärd var den
strukturella konsolideringen under 2011 stor och uppgick till 3 ½ % av
BNP. Bankerna är på god väg att uppfylla programmets kapitalkrav före årets
utgång, men kapitalsituationen måste förbättras ytterligare under 2012 i linje
med programmets krav och som ett resultat av Europeiska bankmyndighetens krav
att möta statsskuldsexponeringar, det särskilda programmet för inspektioner på
plats och den planerade överföringen av bankernas privata pensionsplaner.
(11)(11)           Nedgången i BNP 2011 var mindre än förväntat, eftersom
export och konsumtion utvecklades bättre än väntat. Det fjärde kvartalet 2011
och början av 2012 visade dock en svag inhemsk efterfrågan, skarpt stigande
arbetslöshet och lågt företagsförtroende. Enligt kommissionens vårprognos har
utsikterna för 2012 försämrats och BNP väntas falla med 3,3 procent, dvs. tre
procentenheter mer än beräknat under hösten. Den ekonomiska tillväxten under
2013 kommer också att vara mer begränsad än man från början väntade sig. Den
externa anpassningen har hittills gått förbluffande fort – portugisisk export
har vunnit marknadsandelar utanför EU och importen har avtagit avsevärt –, men
det är ovisst om den kommer att kunna upprätthållas. Med tanke på den stora
utlandsskuld som Portugal byggt upp krävs det mycket långtgående ytterligare
anpassningar av strukturell karaktär.
(12)(12)            Budgeten för
2012 siktar på ett underskott i de offentliga finanserna på 4,5 % av BNP,
vilket är i linje med det ekonomiska anpassningsprogrammets krav och med rådets
rekommendationer till Portugal enligt förfarandet vid alltför stora underskott.
De medelfristiga planer för konsolidering av de offentliga finanserna som presenteras
i stabilitetsprogrammet överensstämmer också med det ekonomiska
anpassningsprogrammets övergripande underskottsmål och ett budgetunderskott på
högst 3 % av BNP förväntas till 2013. 2012 års budget omfattar
konsolideringsåtgärder på mer än 5 % av BNP, vilka utgörs av permanenta
strukturåtgärder. Två tredjedelar av åtgärderna är på utgiftssidan och omfattar
en betydande minskning av löner och pensioner inom den offentliga sektorn, en
minskning av antalet offentligt anställda med 2 % (heltidsekvivalenter)
och en rationalisering av statsägda företag. På intäktssidan planeras det i
budgeten färre skattebefrielser, ett ökat antal varor och tjänster som
beskattas till den normala mervärdesskattesatsen, högre bolagsskatt och
inkomstskatt, en ökning av punktskatterna och ökade satsningar på att bekämpa
skatteflykt och skattebedrägerier. Underskottet förväntas minska ytterligare
till 1,8 % av BNP 2014 och 1 % av BNP 2015. De största riskerna för
de finanspolitiska målen rör främst statsägda företag och lokala och regionala
myndigheter. När det gäller det strukturella saldot väntas den strukturella
anpassningen av de offentliga finanserna ligga över sju procentenheter av BNP
under åren 2011–2012. Det medelfristiga målet med -0,5 % av BNP
återspeglar i tillräcklig utsträckning kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten. När det gäller den offentliga skulden väntas den kulminera vid
115,7 % av BNP 2013 och därefter successivt minska.
(13)(13)           Det ekonomiska anpassningsprogrammets framgång beror
till stor del på att det genomförs en lång rad strukturreformer vars syfte är
att avskaffa den stelhet och de flaskhalsar som ligger till grund för ekonomins
tioåriga stagnation. Påtagliga framsteg har gjorts fram till nu.
Det omfattande och ambitiösa reformprogrammet är på god väg när det gäller
arbetsmarknad, hälsovård, bostäder, rättsväsen och obestånd och rättsliga ramar
som inbegriper konkurrens. Även privatiseringarna har hittills varit
mycket framgångsrika. Inom nätverksindustrierna har framstegen varit mer
blandade. Särskilt inom energisektorn återstår det att utveckla en
övergripande strategi för att avhjälpa sektorns problem med ökande skulder
genom att åtgärda alltför höga hyror.
(14)(14)            En
strategisk omfördelning av strukturfonderna är på gång, med fokus på stöd till
ungdomars sysselsättning och konkurrenskraft (särskilt små och medelstora
företag). De nya åtgärderna stärker insatser på områdena för
”sysselsättningspass”, utbildnings- och yrkeskvalifikationer och tillgång till
finansiering för små och medelstora företag.
(15)(15)           Portugal har gjort ett antal åtaganden inom
europluspakten. Åtagandena, och genomförandet av de åtaganden som föreslås
2011, avser att förbättra konkurrenskraften, sysselsättningen och de offentliga
finansernas hållbarhet, och samtidigt stärka finansiell hållbarhet.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Portugal att
vidta följande åtgärder under perioden 2012-2013:
Genomföra de åtgärder som anges i
genomförandebeslut 2011/344/EU och som specificeras ytterligare i
samförståndsavtalet av den 17 maj 2011 och dess efterföljande tillägg.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2012)324 final
[3]               P7_TA (2012) 0048 och P7_TA (2012) 0047
[4]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.


Avis juridique important

|

52003PC0387

Rekommendation till rådets beslut om att godkänna vissa ändringar i artiklarna 3 och 7 i det monetära avtalet mellan Republiken Italien, på Europeiska gemenskapens vägnar, och Vatikanstaten, företrädd av Heliga Stolen, samt att bemyndiga Republiken Italien att verkställa dessa ändringar  /* KOM/2003/0387 slutlig - CNB 2003/0142 */

Rekommendation till RÅDETS BESLUT om att godkänna vissa ändringar i artiklarna 3 och 7 i det monetära avtalet mellan Republiken Italien, på Europeiska gemenskapens vägnar, och Vatikanstaten, företrädd av Heliga Stolen, samt att bemyndiga Republiken Italien att verkställa dessa ändringar(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGRedan före Maastrichtfördraget 1992 ingick Vatikanstaten ett monetärt avtal [1] med Republiken Italien, bland annat för att Vatikanstaten skulle få prägla vissa mängder av mynt i italienska lire. Den 29 december 2000, inom ramen för införandet av euron, ingick Republiken Italien, på gemenskapens vägnar, ett nytt monetärt avtal med Vatikanstaten, företrädd av Heliga Stolen, ("det monetära avtalet") [2] som syftade till att ersätta det tidigare avtalet.[1]   Convenzione monetaria tra la Repubblica Italiana e lo Stato della Città del Vaticano il 3 dicembre 1991 - Aggiornamento alla GU 06/05/97. Monetär konvention mellan Italien och Vatikanstaten som ratificerats av Italien under lag 119/1994. Offentliggjord i Italienska republikens officiella tidning nr 43, 22.2.1994.[2]    EGT C 299, 25.10.2001, s. 1.Det nya monetära avtalet tar upp de flesta inslagen i det tidigare avtalet. Det högsta antal mynt som får präglas av Vatikanstaten enligt de nya taken är dock lägre än det högsta antal mynt som uttryckligen tilläts i det tidigare avtalet, under både normala och särskilda omständigheter. Den 23 januari 2003 informerade således Italiens ekonomi- och finansminister Giulio Tremonti rådets ordförandeskap om att hans land, efter en begäran från Heliga stolen, föreslog en ändring av det monetära avtalet för att öka det totala värdet av euromynt som Vatikanstaten får ge ut årligen.Ändringarna i artiklarna 3 och 7 i det monetära avtalet innebär en höjning av det samlade taket för värdet på de mynt som Vatikanstaten får ge ut från 670 000 euro till 1 miljon euro per år. Även de ytterligare belopp i euromynt som Vatikanstaten kan ge ut i tre särskilda situationer - när påvestolen är vakant, under varje heligt jubelår och under ett år då ett ekumeniskt koncilium inleds - höjs från 201 000 euro till 300 000 euro. De nya taken motsvarar till fullo det högsta antal mynt som uttryckligen tilläts i det tidigare monetära avtalet. Det nominella värdet av de euromynt som Vatikanstaten ger ut per år ingår i Republiken Italiens tak för utgivande av euromynt, som skall förhandsgodkännas av ECB enligt artikel 106.2 i EG-fördraget.Republiken Italiens förhandlingsmandat som meddelades i rådets beslut 1999/98/EG av den 31 december 1998 [3] upphörde i och med att det monetära avtalet ingicks. Enligt artikel 111.3 i EG-fördraget krävs således en rekommendation från kommissionen om de ändringar som skall införas i det monetära avtalet. ECB skall rådfrågas. Republiken Italien skall, på gemenskapens vägnar, göra ändringarna i det monetära avtalet efter antagandet av rådets beslut.[3]   EGT L 30, 4.2.1999, s. 35-36.2003/0142 (CNB)Rekommendation till RÅDETS BESLUT om att godkänna vissa ändringar i artiklarna 3 och 7 i det monetära avtalet mellan Republiken Italien, på Europeiska gemenskapens vägnar, och Vatikanstaten, företrädd av Heliga Stolen, samt att bemyndiga Republiken Italien att verkställa dessa ändringarEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 111.3 i detta,med beaktande av kommissionens rekommendation, [4][4]   EUT C XXX, yy/yy/yy, s. zz.med beaktande av Europeiska centralbankens yttrande, [5] och[5]   Yttrande översänt den xxxxx (Officiella tidningen).av följande skäl:(1) Enligt ett monetärt avtal undertecknat den 29 december 2000 mellan Republiken Italien, på Europeiska gemenskapens vägnar, och Vatikanstaten, företrädd av Heliga stolen [6] ("det monetära avtalet") skall Vatikanstaten ha rätt att använda euron som sin officiella valuta och göra eurosedlar och - mynt till lagliga betalningsmedel.[6]   EGT C 299, 25.10.2001, s. 1-4.(2) Vatikanstaten får enligt det monetära avtalet ge ut euromynt till ett högsta nominellt värde av 670 000 euro och ytterligare euromynt till ett belopp av 201 000 euro i tre särskilda situationer: när påvestolen är vakant, under varje heligt jubelår och under ett år då ett ekumeniskt koncilium inleds.(3) Vatikanstaten tilläts i det tidigare monetära avtalet mellan Vatikanstaten och Republiken Italien prägla liremynt till ett högsta nominellt värde av 1 miljard lire per år, dock högst 100 miljoner mynt per år. [7][7]   Convenzione monetaria tra la Repubblica Italiana e lo Stato della Città del Vaticano il 3 dicembre 1991 - Aggiornamento alla GU 06/05/97. Monetär konvention mellan Republiken Italien och Vatikanstaten som ratificerats av Italien under lag 119/1994. Offentliggjord i Italienska republikens officiella tidning nr 43, 22.2.1994.(4) Vatikanstaten fick enligt detta monetära avtal dessutom prägla ytterligare lire till ett värde av högst 300 miljoner lire, och högst 30 miljoner mynt i tre särskilda situationer: när påvestolen är vakant, under varje heligt jubelår och under ett år då ett ekumeniskt koncilium inleds.(5) Det högsta antal mynt som får präglas av Vatikanstaten enligt det nya monetära avtalet är lägre än det högsta antal mynt som uttryckligen tilläts i det tidigare avtalet, under både normala och särskilda omständigheter. En höjning av det årliga nominella värdet av de euromynt Vatikanstaten får ge ut under både normala och särskilda omständigheter är alltså önskvärd. Det nominella värdet av de euromynt som Vatikanstaten ger ut per år ingår i Republiken Italiens tak för utgivande av euromynt, som skall förhandsgodkännas av ECB enligt artikel 106.2 i EG-fördraget.(6) Den 3 januari 2003 begärde Republiken Italien officiellt [8] en ökning av det högsta nominella värdet av de euromynt som Vatikanstaten får ge ut under både normala och särskilda omständigheter. De nya tak som föreslås av Republiken Italien motsvarar till fullo det högsta antal mynt som uttryckligen tilläts i det tidigare monetära avtalet.[8]  Skrivelse av den 3 januari 2003 från Republiken Italiens ekonomi- och finansminister Giulio Tremonti till rådets ordförande Nikolaos Christodoulakis.(7) Republiken Italien skall bemyndigas att verkställa ändringarna i det monetära avtalet.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Enda artikel1. Det monetära avtalet ändras på följande sätt:a) Artikel 3 ersätts av följande:"Vatikanstaten får från och med den 1 januari 2004 ge ut mynt i euro till ett högsta nominellt värde per år av 1 000 000 euro."b) Artikel 7 ersätts av följande:"Under ett år då påvestolen är vakant får Vatikanstaten likaledes prägla mynt, utöver den högsta gräns som fastställs i artikel 3, till ett belopp av 300 000 euro.Under varje heligt jubelår får Vatikanstaten också prägla mynt, utöver den högsta gräns som fastställs i artikel 3, till ett belopp av 300 000 euro.Under ett år då ett ekumeniskt koncilium inleds får Vatikanstaten likaledes prägla mynt, utöver den högsta gräns som fastställs i artikel 3, till ett belopp av 300 000 euro."2. Republiken Italien bemyndigas härmed att göra nödvändiga ändringar i det monetära avtalet på gemenskapens vägnar.Utfärdat i Bryssel den [...]På rådets vägnar Ordförande