title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Maltaand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Malta 2011-2014

text:
  EUROPEISKA KOMMISSIONEN

                                Bryssel den 7.6.2011
                                SEK(2011) 812 slutlig

                 Rekommendation till

           RÅDETS REKOMMENDATION

      om Maltas nationella reformprogram 2011

                 och rådets yttrande

om Maltas uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

                {SEK(2011) 726 slutlig}
 ---pagebreak---                                              Rekommendation till

                                    RÅDETS REKOMMENDATION

                               om Maltas nationella reformprogram 2011

                                             och rådets yttrande

                      om Maltas uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

     EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

     med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2
     och 148.4,

     med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av
     övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den
     ekonomiska politiken1, särskilt artikel 5.3,

     med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation2,

     med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

     med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

     efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och

     av följande skäl:

     (1)    Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet Europeiska kommissionens förslag till en
            ny strategi för sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
            samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden
            där åtgärder måste vidtas för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och god
            konkurrenskraft i Europa.

     (2)    Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
            medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
            2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,3 vilka
            tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades
            att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och
            sysselsättningspolitik.

     1
            EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
     2
            EUT C , , s. .
     3
            Upprätthålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011.

SV                                                      2                                              SV
 ---pagebreak---      (3)   Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten,
           varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och den första europeiska
           planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning inleddes, med
           förankring i Europa 2020-strategin.

     (4)   Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för finanspolitisk
           konsolidering och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och
           7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Det
           underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga finanser, hållbar
           finanspolitik, minskad arbetslöshet genom arbetsmarknadsreformer och nya insatser
           för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omvandla dessa prioriteringar i
           konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och
           nationella reformprogram.

     (5)   Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i
           euro plus-pakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i deras
           stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

     (6)   Den 28 april 2011 överlämnade Malta sitt nationella reformprogram för 2011. Den 29
           april 2011 överlämnade Malta sitt uppdaterade stabilitetsprogram för 2011, som täcker
           perioden 2011–2014. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda
           programmen har de granskats samtidigt.

     (7)   När den ekonomiska krisen drabbade Malta minskade exporten och investeringarna
           kraftigt, och BNP i reala termer sjönk med 3,4 % 2009. Sysselsättningen minskade
           endast något, understödd genom statsstöd. Exporten och företagsinvesteringarna ökade
           kraftigt under 2010, och Malta upplevde en markant ekonomisk återhämtning under
           2010 med en långsamt minskad arbetslöshet. Mot bakgrund av den höga offentliga
           skulden (61,5 % av BNP 2008) har regeringen inte vidtagit några omfattande
           finanspolitiska stimulansåtgärder, och det offentliga underskottet 2009 (3,7 % av
           BNP) låg kvar under underskottsnivån för euroområdet som helhet. Under 2010
           förblev blev det offentliga underskottet och den offentliga skuldkvoten i stort sett
           stabila.

     (8)   Baserat på bedömningen av det uppdaterade stabilitetsprogrammet enligt rådets
           förordning (EG) 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till
           grund för budgetberäkningarna är något optimistiskt, särskilt för de senare åren i
           programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet ska det offentliga underskottet
           minskas, från 3,6 % av BNP 2010, så att det hamnar under fördragets referensvärde
           senast 2011. Därefter ska gradvisa framsteg för att närma sig det medelfristiga målet –
           ett saldo i balans i strukturella termer – backas upp av ett åtagande för att säkerställa
           en hållbar och till stor del utgiftsbaserad konsolidering. I stabilitetsprogrammet
           förutses dock inte att det medelfristiga målet ska uppnås inom programperioden.
           Skuldkvoten beräknas minska från toppnivån 2010 (68 % av BNP) till 63,7 % år 2014
           till följd av ett positivt och större primärt saldo. Den genomsnittliga årliga strukturella
           korrigeringsansträngningen under perioden 2012–2014, enligt kommissionens
           beräkningar, är i stort sett i linje med stabilitets- och tillväxtpakten. Utfallet för de
           offentliga finanserna kan dock bli sämre än planerat på grund av risk för
           utgiftsöverskridanden och bristen på information om de åtgärder som ligger till grund
           för konsolideringsansträngningen efter 2011.

SV                                                 3                                                     SV
 ---pagebreak---      (9)    Finanspolitisk konsolidering för att uppnå det medelfristiga målet är en viktig
            utmaning för Malta. I 2011 års budget infördes åtgärder för att korrigera det alltför
            stora underskottet år 2011, men ytterligare åtgärder krävs i händelse av
            överskridanden. Trovärdigheten för den medelfristiga konsolideringsstrategin, som
            ännu inte underbyggs av konkreta åtgärder, skulle kunna förbättras genom en starkare
            flerårig budgetram. En central svaghet är den icke-bindande karaktären hos de
            fleråriga målen, vilket innebär en relativt kort finanspolitisk planeringshorisont. I
            stabilitetsprogrammet anges att införandet av en utgiftsregel övervägs.
     (10)   På lång sikt är åldrandets effekter på Maltas offentliga finanser betydligt större än EU-
            genomsnittet. Dessutom är äldre arbetstagares deltagande på arbetsmarknaden mycket
            lågt på grund av en fortfarande relativt låg pensionsålder, ofta utnyttjade möjligheter
            till förtidspensionering och det mycket låga arbetsmarknadsdeltagandet bland äldre
            kvinnor. 2006 års pensionsreform höjer pensionsåldern, om än i mycket långsam takt,
            och innehåller åtgärder för att upprätthålla en tillräcklig nivå på framtida pensioner, i
            synnerhet genom mer generösa indexeringssystem och införandet av en nationell
            garanterad minimipension. I det nationella reformprogrammet redogörs för det
            pågående samrådet om de förslag till ytterligare pensionsreformer som lagts fram av
            arbetsgruppen för pensioner, inbegripet inrättandet av en tydlig koppling mellan
            pensionsåldern och den förväntade livslängden och införandet av en obligatorisk andra
            pensionspelare och en frivillig tredje pensionspelare. I det nationella
            reformprogrammet framläggs emellertid inte någon omfattande strategi för aktivt
            åldrande som stöd för de pågående och planerade ändringarna av lagstiftningen. Den
            relativt höga förekomsten av odeklarerat arbete innebär en risk för de offentliga
            finansernas hållbarhet på lång sikt. Regeringen presenterar några åtgärder för att
            åtgärda detta problem i det nationella reformprogrammet, men det finns inga förslag
            om att se över skatte- och förmånssystemen i syfte att göra arbete lönsamt. Att främja
            kvinnors deltagande på arbetsmarknaden är en annan stor utmaning för Malta,
            eftersom Maltas sysselsättningsgrad för kvinnor är den lägsta i EU. I det nationella
            reformprogrammet har regeringen framfört ett betydande antal initiativ som är
            inriktade på kvinnliga arbetstagare. Genomförandet av dessa initiativ, och deras
            inverkan, bör utvärderas 2012.
     (11)   Under senare år har Malta har genomgått en intensiv industriell omstrukturering där
            traditionell, arbetsintensiv tillverkning har ersatts av nya verksamheter med högt
            förädlingsvärde. Detta har lett till en obalans mellan utbud av och efterfrågan på
            färdigheter på arbetsmarknaden, vilket understryker behovet av att tillhandahålla de
            färdigheter som krävs i de nya sektorerna, särskilt genom högre utbildning, i ett försök
            att ytterligare diversifiera Maltas ekonomiska bas.
     (12)   Malta är det land i EU som har den högsta andelen elever som lämnar skolan i förtid.
            Under 2009 var andelen 36,8 %, vilket kan jämföras med EU-genomsnittet på 14,4 %.
            Landet har också en låg andel personer i åldern 30–34 år med eftergymnasial
            utbildning eller motsvarande (21,1 %, vilket kan jämföras med EU-genomsnittet på
            32,3 % år 2009). Malta strävar efter att minska andelen förtida skolavhopp till 29 %
            och öka andelen eftergymnasial eller motsvarande utbildning för åldersgruppen 30–34
            år till 33 % under tiden fram till 2020. 2011 vidtog Malta åtgärder för att leda in
            ungdomar som potentiellt kan lämna skolan i förtid på intressanta karriärvägar genom
            yrkesutbildning eller utbildning som ger eleverna en andra chans.
     (13)   Malta är en av få EU-medlemsstater som har en generell mekanism för löneindexering.
            Löneökningar är kopplade till en obligatorisk mekanism för levnadskostnadsjustering,

SV                                                  4                                                   SV
 ---pagebreak---             och detta leder till löneökningar som är i linje med tidigare inflationsutveckling även
            om de är proportionellt högre i den nedre delen av lönespektrumet. Tillsammans med
            minimilönen kan denna justering ytterligare hämma konkurrenskraften i
            arbetsintensiva sektorer. Denna fråga är särskilt relevant mot bakgrund av den senaste
            tidens energiprisökningar, vilka skulle kunna leda till löne- och prisspiraler.
     (14)   Malta är nästan helt beroende av importerad olja för energi, något som gör ekonomin
            känslig för oljeprisförändringar. Detta, tillsammans med bristerna i Maltas
            energisystem, kan vara ett problem för entreprenörskap och för de små och medelstora
            företagens konkurrenskraft. Utnyttjande av möjligheten att producera energi från
            förnybara energikällor skulle kunna medföra den dubbla fördelen att
            konkurrenskraften förbättras samtidigt som energi- och klimatmål uppnås. Uppgifterna
            i det nationella reformprogrammet om energiåtgärder är emellertid begränsade, vilket
            gör det svårt att bedöma deras genomförbarhet och kostnadseffektivitet.
     (15)   Malta har gjort ett antal åtaganden inom euro plus-pakten4. Åtagandena avser två
            områden i pakten: konkurrenskraft och de offentliga finansernas hållbarhet. På det
            finanspolitiska området inbegriper åtagandena att förstärka ansvarigheten och
            öppenheten i den finanspolitiska ramen, samtidigt som man överväger att införa
            mekanismer för att öka disciplinen i budgetgenomförandet. För att öka produktiviteten
            finns det åtgärder för att förbättra företagsklimatet och finansieringsvillkoren för
            företagen samt för att stärka konkurrensen inom tjänstesektorn, särskilt inom
            telekommunikationsområdet. Åtagandena inom ramen för euro plus-pakten omfattar
            inte sysselsättning och finansiell stabilitet, även om dessa frågor finns med i det
            nationella reformprogrammet. Samtidigt som myndigheterna inriktar sig på att öka
            produktiviteten erkänner de inte att den nuvarande mekanismen för löneindexering
            påverkar Maltas konkurrenskraft. Åtagandena inom euro plus-pakten har bedömts och
            beaktats i rekommendationerna.

     (16)   Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammet och det nationella
            reformprogrammet, inklusive Maltas åtaganden inom euro plus-pakten5. Den har
            beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
            socioekonomisk politik i Malta utan även i vilken utsträckning EU:s regler och
            riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande
            ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande
            av synpunkter på EU-nivå. Mot bakgrund av detta anser kommissionen att det
            visserligen är ändamålsenligt att i enlighet med planen närma sig det medelfristiga
            målet, men att det finns betydande risker för konsolideringsstrategin eftersom den inte
            backas upp med konkreta åtgärder och eftersom utgiftstaken kan överskridas, något
            som har inträffat tidigare. Dessutom kan det vara så att den icke-bindande karaktären
            hos den finanspolitiska ramen på medellång sikt inte främjar budgetdisciplinen. De
            relativt höga långsiktiga kostnaderna till följd av den åldrande befolkningen, särskilt
            pensionsutgifterna, innebär en risk för den långsiktiga hållbarheten i Maltas offentliga
            finanser. I det nationella reformprogrammet erkänns de viktigaste strukturella
            utmaningarna som Maltas ekonomi står inför, även om det förefaller vara motiverat att
            ägna ytterligare uppmärksamhet åt vissa frågor, särskilt bättre utnyttjande av
            ekonomins arbetskraftspotential, reformering av lönesättningsmekanismen för att

     4
            Närmare uppgifter om de åtaganden som gjorts inom euro plus-pakten finns i arbetsdokumentet
            SEK(2011) 726.
     5
            SEK(2011) 726.

SV                                                  5                                                     SV
 ---pagebreak---             garantera en bättre överensstämmelse mellan löne- respektive produktivitetsutveckling
            samt energidiversifiering.

     (17)   Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation av
            den 16 februari 2010 enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens
            funktionssätt, har rådet granskat Maltas uppdaterade stabilitetsprogram för 2011 och
            dess ståndpunkt6 speglas bland annat i punkterna 1 och 2 nedan i dess
            rekommendation. Med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011
            har rådet granskat Maltas nationella reformprogram.

     HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Malta att vidta följande åtgärder under perioden 2011–
     2012:

     (1)     Säkerställa korrigering av det alltför stora underskottet år 2011, med beredskap för
             att vidta ytterligare åtgärder för att förebygga eventuella överskridanden, och anta
             konkreta åtgärder för att underbygga 2012 års underskottsmål. Med syfte att stärka
             trovärdigheten för konsolideringsstrategin på medellång sikt bör Malta fastställa de
             nödvändiga allmänna åtgärderna, införliva de finanspolitiska målen i bindande,
             regelbaserade fleråriga finanspolitiska ramar och förbättra övervakningen av
             budgetgenomförandet.

     (2)     Vidta åtgärder för att säkerställa hållbarheten i pensionssystemet genom att påskynda
             den gradvisa höjningen av pensionsåldern och genom att koppla den till den
             förväntade livslängden. Låta den högre lagstadgade pensionsåldern åtföljas av en
             omfattande strategi för aktivt åldrande, motverka användningen av system för
             förtidspensionering och uppmuntra privat pensionssparande.
     (3)     Inrikta utbildningsresultat mer på arbetsmarknadens behov, i synnerhet genom att
             vidta åtgärder för att förbättra tillgången till högre utbildning och genom att öka
             effektiviteten i yrkesutbildningssystemet. Vidta åtgärder för att minska andelen
             förtida skolavhopp genom att senast 2012 identifiera, analysera och mäta orsakerna
             till avhoppen och genom att inrätta en mekanism för regelbunden övervakning av
             och rapportering om resultaten av åtgärderna.
     (4)     Reformera den automatiska mekanismen för löneindexering, i samråd med
             arbetsmarknadens parter i enlighet med nationell praxis, för att se till att
             löneökningarna bättre återspeglar utvecklingen av arbetsproduktiviteten och
             konkurrenskraften.

     (5)     Förstärka insatserna för att minska Maltas beroende av importerad olja, genom att
             tidigarelägga investeringar i förnybar energi och genom att fullt ut utnyttja
             tillgängliga EU-medel för att uppgradera infrastruktur och främja energieffektivitet.

     Utfärdad i Bryssel den

                                                         På rådets vägnar
                                                         Ordförande

     6
            Enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.

SV                                                         6                                         SV


title: Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 18 december 2006 om nyckelkompetenser för livslångt lärande

text:
               30.12.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 394/10

      EUROPAPARLAMENTETS OCH RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 18 december 2006
   om nyckelkompetenser för livslångt lärande
   (2006/962/EG)
   EUROPAPARLAMENTET OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artiklarna 149.4 och 150.4,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (1),
   med beaktande av Regionkommitténs yttrande (2),
   i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), och
   av följande skäl:

               (1)

               Europeiska rådet i Lissabon (den 23–24 mars 2000) kom fram till att man i ett europeiskt ramverk bör definiera de nya grundläggande färdigheterna som skall erhållas genom livslångt lärande som en väsentlig beståndsdel av Europeiska unionens svar på globalisering och övergången till kunskapsbaserade ekonomier, och underströk att människorna är Europas största tillgång. Dessa slutsatser har därefter regelbundet upprepats, bland annat vid Europeiska rådets möten i Bryssel (den 20-21 mars 2003 och den 22–23 mars 2005) och i den återupplivade Lissabonstrategin som godkändes 2005.

               (2)

               Europeiska rådet i Stockholm (den 23–24 mars 2001) och Barcelona (den 15-16 mars 2002) ställde sig bakom de konkreta framtida målen för de europeiska utbildningssystemen och ett arbetsprogram (Utbildning 2010) för att uppnå dessa mål före 2010. Till dessa mål hör utveckling av färdigheter för kunskapssamhället och särskilda mål för främjande av språkinlärning, främjande av företagaranda och ett övergripande behov av att främja den europeiska dimensionen inom utbildning.

               (3)

               Kommissionens meddelande ”Att förverkliga det europeiska området för livslångt lärande” och rådets därpå följande resolution av den 27 juni 2002 om livslångt lärande (4) identifierade tillhandahållandet av ”de nya grundläggande färdigheterna” som en prioritet och betonade att livslångt lärande måste omfatta lärande från förskoleåldern till pensionsåldern.

               (4)

               För att förbättra gemenskapens sysselsättningssiffror betonade Europeiska rådet i Bryssel (mars 2003 och december 2003) behovet av att utveckla livslångt lärande med särskild fokus på aktiva och förebyggande åtgärder för arbetslösa och personer som inte deltar i arbetslivet. Detta byggde på en rapport från specialgruppen för sysselsättningsfrågor som betonade att människor måste kunna anpassa sig till förändringar och integreras på arbetsmarknaden och att livslångt lärande här intar en central roll.

               (5)

               I maj 2003 antogs de europeiska referensnivåerna (”riktmärkena”) av rådet, vilket markerar ett engagemang för mätbara förbättringar av genomsnittliga resultat i Europeiska unionen. Dessa referensnivåer omfattar läsförmåga, avbruten skolgång, antalet elever som avslutar gymnasieutbildning och vuxnas deltagande i livslångt lärande och är nära knutna till utvecklingen av nyckelkompetenser.

               (6)

               I rådets rapport om utbildningen i ett brett perspektiv, som antogs i november 2004, betonades att utbildning bidrar till att bevara och förnya den gemensamma kulturbakgrunden i samhället och till att förmedla grundläggande sociala och samhälleliga värderingar som medborgarskap, jämlikhet, tolerans och respekt, vilket är särskilt viktigt vid en tidpunkt då alla medlemsstater står inför frågan hur man bör hantera ökad social och kulturell mångfald. Att göra det möjligt för människor att få arbete och stanna kvar på arbetsmarknaden är en viktig del av utbildningens roll för att stärka social sammanhållning.

               (7)

               Av den rapport om framstegen mot Lissabonmålen inom utbildning som antogs av kommissionen 2005 framgick att inga framsteg gjorts när det gäller att minska andelen lågpresterande i läsförmåga bland 15-åringar eller höja andelen personer med avslutad gymnasieutbildning. Vissa framsteg hade gjorts när det gäller att minska antalet ungdomar som slutar skolan i förtid, men i denna takt kommer de europeiska referensnivåer för 2010 som antogs av rådet i maj 2003 inte att uppnås. Vuxnas deltagande i inlärning ökar inte tillräckligt snabbt för att referensnivåerna för 2010 skall kunna nås och uppgifter visar att lågutbildade personer är mindre benägna att delta i vidareutbildning.

               (8)

               I den åtgärdsram för livslång utveckling av kompetens och kvalifikationer som antogs av de europeiska arbetsmarknadsparterna i mars 2002 betonas att företag i högre grad och snabbare takt måste anpassa sina strukturer för att bibehålla sin konkurrenskraft. Mer lagarbete, avskaffande av hierarkier, delegerande av ansvarsuppgifter och större behov av multiuppdrag leder till att lärande organisationer utvecklas. Organisationers förmåga att kartlägga kompetenser, mobilisera och erkänna dem och uppmuntra utvecklingen av dem för alla arbetstagare är grunden för nya konkurrenskraftiga strategier.

               (9)

               Maastrichtstudien om yrkesutbildning av år 2004 visar att det finns ett betydligt gap mellan den utbildningsnivå som krävs för nya arbetstillfällen och den europeiska arbetskraftens utbildningsnivå. Av denna studie framgår att mer än en tredjedel av arbetskraften inom Europeiska unionen (80 miljoner personer) är lågutbildade, och det har uppskattats att det fram till 2010 krävs högre utbildning för närmare 50 % av de nya arbetsillfällena och gymnasieutbildning för närmare 40 %, medan endast 15 % kommer att passa dem med enbart grundskoleutbildning.

               (10)

               I rådets och kommissionens gemensamma rapport om arbetsprogrammet Utbildning 2010 som antogs 2004 betonades behovet av att se till att alla medborgare får de kompetenser de behöver som en del av medlemsstaternas strategier för livslångt lärande. För att främja och underlätta reformer föreslås i rapporten att Europeiska unionen utarbetar gemensamma referenser och principer och prioriterar ramen för nyckelkompetenser.

               (11)

               I Europeiska ungdomspakten som bifogades slutsatserna från Europeiska rådet i Bryssel (22-23 mars 2005) betonades behovet av att uppmuntra utvecklingen av en gemensam kompetensbas.

               (12)

               Behovet av att ge ungdomar nödvändiga nyckelkompetenser och bättre utbildningsnivå är en del av de integrerade riktlinjer för tillväxt och sysselsättning (2005–2008) som godkändes av Europeiska rådet i juni 2005. I sysselsättningsriktlinjerna efterlyser man särskilt att utbildningssystemen skall anpassas till de nya kompetenskraven genom bättre kartläggning av behoven i yrkeslivet och nyckelkompetenser som en del av medlemsstaternas reformprogram. Dessutom efterlyser man i riktlinjerna ett säkerställande av att jämställdhetsperspektivet och lika möjligheter för båda könen integreras i alla åtgärder samt att man skall uppnå en genomsnittlig sysselsättningsgrad i Europeiska unionen på 70 % totalt och minst 60 % för kvinnor.

               (13)

               Denna rekommendation bör bidra till utvecklingen av framtidsorienterad utbildning av god kvalitet, anpassad till det europeiska samhällets behov, genom kompletterande insatser och stöd till medlemsstaternas åtgärder för att garantera att de grundläggande utbildningssystemen erbjuder alla ungdomar möjligheter att utveckla nyckelkompetenser till en nivå som utrustar dem för vuxenlivet och vilka utgör en grund för vidareutbildning och arbetslivet och att vuxna kan utveckla och uppdatera sina nyckelkompetenser med stöd av bestämmelsen om enhetliga och omfattande resurser för livslångt lärande. Denna rekommendation bör också ge beslutsfattare, utbildningsanordnare, arbetsmarknadens parter och inlärarna själva en gemensam europeisk ram för nyckelkompetenser för att underlätta nationella reformer och informationsutbyte mellan medlemsstater och kommissionen inom arbetsprogrammet Utbildning 2010 i syfte att uppnå de överenskomna europeiska referensnivåerna. Vidare bör rekommendationen stödja andra relaterade politiska strategier, såsom sysselsättning och socialpolitik och annan ungdomspolitik.

               (14)

               Eftersom målen för denna rekommendation inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna själva och de därför på grund av åtgärdens omfattning och verkningar bättre kan uppnås på gemenskapsnivå, kan gemenskapen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna rekommendation inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål, eftersom den överlåter till medlemsstaterna att genomföra denna rekommendation.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS:
   att medlemsstaterna utvecklar tillhandahållande av nyckelkompetenser för alla som en del av strategierna för livslångt lärande, inbegripet av strategierna för att uppnå allmän läskunnighet, och att de använder bilagan ”Nyckelkompetenser för livslångt lärande – en europeisk referensram” (nedan kallad ”referensramen”) som ett referensverktyg för att se till att

               1.

               grundläggande utbildning och yrkesutbildning erbjuder alla ungdomar möjligheter att utveckla nyckelkompetenser till en nivå som utrustar dem för vuxenlivet och som utgör en grund för vidareutbildning och arbetslivet,

               2.

               lämpliga åtgärder vidtas för de ungdomar som på grund av brister i utbildningen till följd av personliga, sociala, kulturella och ekonomiska omständigheter behöver särskilt stöd för att kunna att utnyttja sin fulla utbildningspotential,

               3.

               vuxna kan utveckla och uppdatera sina nyckelkompetenser genom hela livet, och att särskild fokus läggs på målgrupper som fastställts som prioriterade grupper i nationella, regionala och/eller lokala sammanhang, exempelvis personer som behöver uppdatera sina kvalifikationer,

               4.

               lämplig infrastruktur finns för vidareutbildning och yrkesutbildning för vuxna, däribland lärare och utbildare, validerings- och bedömningsförfaranden, åtgärder för att säkerställa lika tillgång till såväl livslångt lärande som arbetsmarknaden, stöd för inlärare som erkänner vuxnas olika behov och kvalifikationer,

               5.

               vuxenutbildning och tillhandahållande av yrkesutbildning för enskilda medborgare är enhetlig genom en nära koppling till sysselsättningspolitik, socialpolitik, kulturpolitik, innovationspolitik och annan politik som påverkar ungdomar samt genom samarbete med arbetsmarknadens parter och andra berörda parter,

         HÄRIGENOM NOTERAS DET ATT KOMMISSIONEN HAR FÖR AVSIKT ATT

               1.

               bidra till medlemsstaternas ansträngningar att utveckla sina utbildningssystem och tillämpa och sprida denna rekommendation, bland annat genom att använda referensramen som referens för att underlätta ömsesidigt lärande och utbyte av goda lösningar, och följa upp utvecklingen och vartannat år i en lägesrapport om arbetsprogrammet Utbildning 2010 rapportera om vilka framsteg som gjorts,

               2.

               använda referensramen som referens vid tillämpningen av gemenskapens utbildningsprogram och se till att dessa program främjar förvärvandet av nyckelkompetenser,

               3.

               främja vidare användning av referensramen i annan gemenskapspolitik, särskilt vid tillämpningen av sysselsättnings-, ungdoms-, kultur- och socialpolitik och utveckla ytterligare förbindelser med arbetsmarknadens parter och andra organisationer som arbetar på detta område,

               4.

               överväga om referensramen inom arbetsprogrammet Utbildning 2010 fungerar effektivt, och senast den 18 december 2010 rapportera till Europaparlamentet och rådet om erfarenheter som gjorts och hur det kan påverka det framtida arbetet.

      Utfärdad i Bryssel den 18 december 2006.

            På Europaparlamentets vägnar

            Ordförande

         J. BORELL FONTELLES

            På rådets vägnar

            Ordförande

         J.-E. ENESTAM

      (1)  EUT C 195, 18.8.2006, s. 109.

      (2)  EUT C 229, 22.9.2006, s. 21.

      (3)  Europaparlamentets yttrande av den 26 september 2006 (ännu ej offentliggjort i EUT) och rådets beslut av den 18 december 2006.

      (4)  EGT C 163, 9.7.2002, s. 1.

      BILAGA
      NYCKELKOMPETENSER FÖR LIVSLÅNGT LÄRANDE – EN EUROPEISK REFERENSRAM
      Bakgrund och syften
      Eftersom globaliseringen ständigt ställer Europeiska unionen inför nya utmaningar kommer varje enskild medborgare att behöva en rad nyckelkompetenser för att på ett flexibelt sätt kunna anpassa sig till en snabbt föränderlig och tätt sammanlänkad värld.
      Utbildning i sin dubbla sociala och ekonomiska roll har en central uppgift när det gäller att se till att europeiska medborgare får de nyckelkompetenser som krävs för att de på ett flexibelt sätt skall kunna anpassa sig till dessa förändringar.
      Inlärarnas skiftande behov bör bemötas genom att man mot bakgrund av de enskilda individernas olika kompetens säkerställer att de grupper som, på grund av utbildningsmässiga nackdelar orsakade av personliga, sociala, kulturella eller ekonomiska omständigheter, behöver särskilt stöd för att utnyttja sin utbildningspotential får samma möjligheter och tillgång till utbildning. Exempel på sådana grupper är personer med bristande grundkunskaper, särskilt låg läskunnighet, personer som avbrutit sin skolgång, långtidsarbetslösa och personer som återvänder till arbetet efter en längre ledighet, äldre, invandrare och funktionshindrade personer.
      Det huvudsakliga syftet med referensramen är att

                  1.

                  kartlägga och fastställa de nyckelkompetenser som är nödvändiga för personlig utveckling, aktivt medborgarskap, social sammanhållning och anställbarhet i ett kunskapsbaserat samhälle,

                  2.

                  stödja medlemsstaterna i arbetet med att se till att ungdomar efter grundutbildningen har utvecklat nyckelkompetenser till en nivå som utrustar dem för vuxenlivet, och vilka utgör en grund för vidareutbildning och arbetslivet, och att vuxna kan utveckla och uppdatera sina nyckelkompetenser under hela livet,

                  3.

                  tillhandahålla ett europeiskt referensredskap för beslutsfattare, utbildningsanordnare, arbetsgivare och inlärarna själva, för att underlätta satsningar på nationell och europeisk nivå mot gemensamt överenskomna mål, samt

                  4.

                  tillhandahålla en ram för ytterligare åtgärder på gemenskapsnivå både inom arbetsprogrammet Utbildning 2010 och inom gemenskapens utbildningsprogram.

            Nyckelkompetenser
      Kompetens definieras här som en kombination av kunskaper, färdigheter och attityder som är anpassade till det aktuella området. Nyckelkompetens är den kompetens som alla individer behöver för personlig utveckling och utveckling, aktivt medborgarskap, social integration och sysselsättning.
      Denna referensram omfattar åtta nyckelkompetenser:

                  1.

                  Kommunikation på modersmålet.

                  2.

                  Kommunikation på främmande språk.

                  3.

                  Matematiskt kunnande och grundläggande vetenskaplig och teknisk kompetens.

                  4.

                  Digital kompetens.

                  5.

                  Lära att lära.

                  6.

                  Social och medborgerlig kompetens.

                  7.

                  Initiativförmåga och företagaranda.

                  8.

                  Kulturell medvetenhet och kulturella uttrycksformer.

            Alla nyckelkompetenser anses lika viktiga, eftersom var och en av dem kan bidra till ett framgångsrikt liv i ett kunskapssamhälle. Många av dessa kunskaper och färdigheter överlappar och kompletterar varandra, och aspekter som är väsentliga på ett område stöder kompetensen på ett annat. Grundläggande kunskaper i språk, läs- och skrivkunnighet, matematiska färdigheter och kunskaper i informations- och kommunikationsteknik (IKT) är en viktig grund för lärande, och att ”lära att lära” stöder allt lärande. Det finns en rad teman som används i hela referensramen: kritiskt tänkande, kreativitet, initiativtagande, problemlösning, riskbedömning, beslutsfattande och konstruktiv hantering av känslor har alla en central roll när det gäller de åtta nyckelkompetenserna.
      1.   Kommunikation på modersmålet (1)

      Definition:
      Kommunikation på modersmålet är förmågan att i både tal och skrift uttrycka och tolka begrepp, tankar, känslor, fakta och åsikter (dvs. att lyssna, tala, läsa och skriva) samt språklig interaktion i lämplig och kreativ form i en rad olika samhälleliga och kulturella sammanhang – utbildning, arbete, hem och fritid.
      Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens
      Kommunikativ kompetens är ett resultat av att man tillägnat sig modersmålet, vilket är nära kopplat till utvecklingen av individens kognitiva förmåga att tolka omgivningen och relatera till andra. Kommunikation på modersmålet innebär att personen besitter vissa kunskaper när det gäller ordförråd, funktionell grammatik och språkets funktioner. Man är också medveten om de olika formerna av verbal interaktion, olika litterära och icke-litterära texter, vad som kännetecknar olika stilnivåer, språkets föränderlighet samt kommunikation i olika sammanhang.
      Man skall kunna kommunicera i både tal och skrift i en rad olika kommunikationssituationer och kunna följa och anpassa sin egen kommunikation till de krav som situationen ställer. Denna kompetens omfattar också förmågan att särskilja och använda texter av olika slag, att söka, samla in och bearbeta information, att använda hjälpmedel och att formulera och uttrycka sina argument i tal och skrift på ett sätt som är övertygande och lämpligt för sammanhanget.
      En positiv attityd till kommunikation på modersmålet innebär en fallenhet för kritisk och konstruktiv dialog, en förmåga att bedöma estetiska kvaliteter och en vilja att sträva efter att uppnå dem samt ett intresse för samverkan med andra. Detta förutsätter en medvetenhet om språks påverkan på andra och ett behov av att förstå och använda språk på ett positivt och socialt ansvarsfullt sätt.
      2.   Kommunikation på främmande språk (2)

      Definition:
      Kommunikation på främmande språk inbegriper ungefär samma kunskaper och färdigheter som kommunikation på modersmålet. Den grundar sig på förmågan att i både tal och skrift förstå, uttrycka och tolka begrepp, tankar, känslor, fakta och åsikter (dvs. att lyssna, tala, läsa och skriva) i en rad olika samhälleliga och kulturella sammanhang – utbildning, arbete, hem och fritid – beroende på individens egna behov och preferenser. Kommunikation på främmande språk kräver också kompetens i fråga om t.ex. förhandlingsteknik och interkulturell förståelse. På individplanet varierar kunskapsnivån alltid mellan de fyra aspekterna (lyssna, tala, läsa och skriva) och mellan olika språk och beroende på personens sociala och kulturella bakgrund, miljö, behov och/eller intressen.
      Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens
      Kompetens i främmande språk innebär att personen besitter vissa kunskaper när det gäller ordförråd och funktionell grammatik och att han eller hon är medveten om de olika formerna av verbal interaktion och vad som kännetecknar olika stilnivåer. Kunskaper om sociala konventioner, kulturella aspekter och språkets föränderlighet är också viktiga.
      Väsentliga färdigheter avseende kommunikation på främmande språk består i förmågan att förstå talade budskap, att inleda, upprätthålla och avsluta samtal samt att läsa, förstå och producera texter anpassade efter individens behov. Man ska också kunna använda hjälpmedel och lära sig språk informellt som en del av livslångt lärande.
      En positiv attityd innebär en förståelse för kulturell mångfald samt ett intresse för språk och interkulturell kommunikation.
      3.   Matematiskt kunnande och grundläggande vetenskaplig och teknisk kompetens
      Definition:

                  A.

                  Matematiskt kunnande är förmågan att utveckla och tillämpa matematiskt tänkande för att lösa en rad problem i vardagssituationer. Tonvikten är lagd både vid processer och praktisk tillämpning och vid teoretiska kunskaper, med goda räknekunskaper som grund. Matematiskt kunnande är förmågan och beredvilligheten att i olika utsträckning använda matematiskt tänkande (logiskt och spatialt tänkande) och matematisk framställning (formler, modeller, konstruktioner och diagram).

                  B.

                  Vetenskaplig kompetens är förmågan och beredvilligheten att använda den vetenskapliga kunskapsbasen och vetenskapliga metoder för att förklara naturens värld i syfte att identifiera frågor och dra slutsatser på vetenskaplig grund. Teknisk kompetens betraktas som tillämpningen av dessa kunskaper och metoder i syfte att tillgodose människors behov eller önskemål. Vetenskaplig och teknisk kompetens innebär dels kunskaper om de förändringar som människan gett upphov till, dels ett ansvar som enskild medborgare.

            Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens

                  A.

                  Bland nödvändiga kunskaper i matematik ingår goda kunskaper om tal, om måttenheter och om strukturer, grundläggande beräkningar och grundläggande matematiska framställningssätt samt kunskaper om matematiska termer och begrepp och en medvetenhet om de frågor som matematiken kan besvara.
                  Man bör ha de färdigheter som behövs för att tillämpa grundläggande matematiska principer och processer i vardagssituationer, både hemma och på arbetet, och för att följa och bedöma matematisk argumentation. Man bör kunna föra ett matematiskt resonemang, förstå matematiska bevis och kommunicera på ett matematiskt språk samt använda lämpliga hjälpmedel.
                  En positiv attityd när det gäller matematik grundar sig på respekt för sanningen och en beredvillighet att undersöka orsakssamband och bedöma deras validitet.

                  B.

                  När det gäller vetenskap och teknik inbegriper de väsentliga kunskaperna grundläggande principer för naturens värld, grundläggande vetenskapliga begrepp, principer och metoder samt teknik och tekniska produkter och processer och även insikter om hur vetenskap och teknik påverkar naturen. Dessa kompetenser bör sedan göra det möjligt för människor att bättre förstå de framsteg, de begränsningar och risker som är förknippade med vetenskapliga teorier, tillämpningar och teknik i samhället i stort (t.ex. när det gäller beslutsfattande, värderingar, etiska frågor och kultur).
                  Bland färdigheterna kan nämnas förmågan att använda och hantera tekniska verktyg och maskiner och vetenskapliga uppgifter för att uppnå ett mål, fatta ett beslut eller dra en slutsats på grundval av vetenskapliga belägg. Man bör också ha kännedom om väsentliga inslag i vetenskapliga undersökningsmetoder och kunna förmedla de slutsatser som dragits och de resonemang som förts.
                  Kompetens på detta område innefattar också en attityd som präglas av kritisk bedömning och nyfikenhet, ett intresse för etiska frågor och respekt för säkerhet och hållbarhet, särskilt när det gäller vetenskapliga och tekniska framsteg i förhållande till individen, familjen, samhället och globala frågor.

            4.   Digital kompetens
      Definition:
      Digital kompetens innebär säker och kritisk användning av informationssamhällets teknik i arbetslivet, på fritiden och för kommunikationsändamål. Den underbyggs av grundläggande IKT-färdigheter, dvs. användning av datorer för att hämta fram, bedöma, lagra, producera, redovisa och utbyta information samt för att kommunicera och delta i samarbetsnätverk via Internet.
      Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens
      Digital kompetens kräver goda kunskaper om hur informationssamhällets teknik fungerar och om den roll tekniken spelar och de möjligheter den ger i vardagslivet, både hemma och på arbetet. Här ingår centrala datortillämpningar som ordbehandling, kalkylprogram, databaser, lagring och hantering av information samt kunskaper om de möjligheter och eventuella risker som skapas genom användningen av Internet och kommunikation via elektroniska medier (e-post, nätverksverktyg) för arbete, rekreation, informationsdelning och samarbetsnätverk, lärande och forskning. Man bör också känna till hur informationssamhällets teknik kan stödja kreativitet och innovation samt vara medveten om frågor som rör den tillgängliga informationens validitet och tillförlitighet och de juridiska och etiska principer som interaktiv användning av informationssamhällets teknik innefattar.
      De färdigheter som behövs är förmågan att söka fram, samla in och bearbeta information och använda den på ett kritiskt och systematiskt sätt och att kunna bedöma dess relevans och skilja mellan den fysiska och virtuella verkligheten, samtidigt som man är medveten om de samband som finns mellan dem. Man bör ha de färdigheter som behövs för att producera, redovisa och förstå komplex information och förmågan att skaffa sig tillgång till, söka fram och använda Internetbaserade tjänster. Man bör också kunna använda informationssamhällets teknik som stöd för kritiskt tänkande, kreativitet och innovation.
      Användningen av informationssamhällets teknik kräver en kritisk och reflekterande attityd när det gäller information och ansvarsfull användning av interaktiva medier. Ett intresse för att engagera sig i olika grupper och nätverk för kulturella, sociala eller yrkesrelaterade ändamål stöder också den här kompetensen.
      5.   Lära att lära
      Definition:
      ”Lära att lära” är förmågan att ägna sig åt lärande och visa uthållighet i detta avseende, att organisera sitt eget lärande, bl.a. genom effektiv användning av tid och information, både individuellt och i grupp. Denna kompetens innebär att man är medveten om sina egna inlärningsprocesser och inlärningsbehov och kan ta reda på vilka möjligheter som finns och att man kan lösa problem i inlärningssituationen. Denna kompetens betyder att man kan tillägna sig, bearbeta och ta till sig nya kunskaper och färdigheter samt söka och följa vägledning. ”Lära att lära” syftar till att få människor att bygga vidare på befintliga kunskaper och tidigare livserfarenheter för att utnyttja kunskaper och färdigheter i en rad olika tillämpningssituationer – hemma, på arbetet och inom utbildningen. Motivation och självförtroende har avgörande betydelse för individens kompetens på detta område.
      Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens
      Om lärandet är inriktat på särskilda mål som rör arbete och karriär bör man ha kunskap om den kompetens och de kunskaper, färdigheter och kvalifikationer som krävs. ”Lära att lära” innebär alltid att man är medveten om sina bästa inlärningsstrategier, starka och svaga sidor när det gäller färdigheter och kvalifikationer samt att man kan söka fram de utbildningsmöjligheter och den vägledning och/eller det stöd som finns att tillgå.
      Färdigheter på detta område innebär att man först förvärvar grundläggande färdigheter som läs- och skrivkunnighet, matematiska färdigheter och IKT-färdigheter som krävs för vidare lärande. Med dessa färdigheter som grund kan man sedan få tillgång till, förvärva, bearbeta och ta till sig nya kunskaper och färdigheter. Det kräver att man kan hantera sina inlärnings-, karriär- och arbetsmönster på ett effektivt sätt och i synnerhet att man visar uthållighet när det gäller lärande, klarar av att koncentrera sig längre stunder och kan göra en kritisk bedömning av lärandets syften och mål. Man bör kunna anslå tid till självständig inlärning och visa god självdisciplin och även kunna samarbeta inom inlärningsprocessen, utnyttja de fördelar som en heterogen grupp ger och dela med sig av inlärningsresultatet. Man bör kunna organisera sitt eget lärande, utvärdera sitt eget arbete och söka rådgivning, information och stöd om så behövs.
      En positiv attityd inbegriper motivation och självförtroende när det gäller att ägna sig åt lärande genom hela livet och uppnå goda resultat. En attityd inriktad på problemlösning stöder både själva lärandeprocessen och individens förmåga att hantera problem och förändringar. I en positiv attityd ingår också viljan att bygga vidare på befintliga kunskaper och tidigare livserfarenheter för att hitta möjligheter att lära och tillämpa lärande i en rad olika situationer.
      6.   Social och medborgerlig kompetens
      Definition:
      Denna kompetens omfattar personlig, interpersonell och interkulturell kompetens, och inbegriper alla beteendeformer som hjälper individen att delta i samhällslivet och arbetslivet på ett effektivt och konstruktivt sätt – särskilt med tanke på att samhället i allt större utsträckning präglas av mångfald – och vid behov lösa konflikter. Medborgerlig kompetens ger individen möjlighet att delta fullt ut i samhällslivet med goda kunskaper om samhälleliga och politiska begrepp och strukturer och ett engagemang för aktivt och demokratiskt deltagande.
      Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens

                  A.

                  Social kompetens har ett samband med personlig och social välfärd, vilket kräver kunskaper om hur människor kan uppnå optimal fysisk och mental hälsa, även som en resurs för den egna familjen och den närmiljö i samhället de lever i, och kunskap om hur en sund livsstil kan bidra till detta. För att kunna samarbeta med andra och delta i samhällslivet krävs att man förstår de sociala koderna och är medveten om vilka beteenden som är acceptabla i olika grupper och miljöer (t.ex. på arbetet). Det är lika viktigt att man är medveten om grundläggande begrepp som rör individen, grupper, arbetsorganisationer, jämställdhet och icke-diskriminering, samhälle och kultur. Det är viktigt att förstå multikulturella och socioekonomiska aspekter av det europeiska samhället och hur nationella kulturella identiteter samverkar med den europeiska identiteten.
                  Kärnan av denna kompetens är förmågan att kommunicera på ett konstruktivt sätt i olika miljöer, att visa tolerans, att uttrycka och förstå olika åsikter, att förhandla med förmåga att skapa förtroende och att känna empati. Man bör också kunna hantera stress och frustration och kunna uttrycka detta på ett konstruktivt sätt samt skilja mellan den privata och den yrkesrelaterade sfären.
                  Kompetensen grundar sig på en attityd som består i samverkan, integritet och förmågan att göra sig gällande. Man bör såväl ha intresse för socioekonomisk utveckling och interkulturell kommunikation som uppskatta värdemångfald och respektera andra samt vara beredd att både övervinna fördomar och kompromissa.

                  B.

                  Medborgerlig kompetens är baserad på kunskap om begreppen demokrati, rättvisa, jämlikhet, medborgarskap och medborgerliga rättigheter samt medvetenhet om hur de kommer till uttryck i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och internationella deklarationer och hur de tillämpas av olika institutioner på lokal, regional, nationell, europeisk och internationell nivå. Hit hör också kunskap om aktuella händelser och viktiga händelser och utvecklingstendenser i det egna landets historia, i Europas historia och i världshistorien. Dessutom bör en medvetenhet om de sociala och politiska rörelsernas syften, värderingar och politik utvecklas. Kunskap om den europeiska integrationen och om EU:s strukturer, huvudmål och värden är också väsentlig, liksom medvetenhet om mångfald och kulturella identiteter i Europa.
                  Färdigheter när det gäller medborgerlig kompetens innefattar förmågan att på ett effektivt sätt samverka med andra på det offentliga planet, visa solidaritet och ett intresse för att lösa problem på det lokala planet och i samhället i stort. Det krävs kritiskt och kreativt tänkande och ett konstruktivt deltagande i aktiviteter på lokal nivå och beslutsfattande på alla nivåer – från lokal till nationell och europeisk nivå, särskilt genom deltagande i val.
                  Fullständig respekt för mänskliga rättigheter, inbegripet jämställdhet, som en grundval för demokrati, kunskaper om och förståelse för skillnaderna mellan värdesystemen bland olika religiösa och etniska grupper lägger grunden för en positiv attityd. Detta innebär att man visar både samhörighet med sitt samhälle, sitt land, EU och Europa i allmänhet och med världen samt beredvillighet att delta i demokratiskt beslutsfattande på alla nivåer. Det innebär också att man skall visa ansvarskänsla och även förståelse och respekt för de gemensamma värden som är nödvändiga för att säkerställa sammanhållningen inom gemenskapen, såsom respekten för demokratiska principer. Konstruktivt deltagande innefattar också medborgerlig verksamhet, stöd till mångfald i samhället, social sammanhållning och en hållbar utveckling samt en vilja att respektera andras värderingar och integritet.

            7.   Initiativförmåga och företagaranda
      Definition:
      Initiativförmåga och företagaranda är individens förmåga att omvandla idéer till handling. Det innebär kreativitet, innovation och risktagande och förmågan att planera och leda projekt för att uppnå de mål som ställts upp. Detta är ett stöd för de enskilda, inte bara i vardagslivet (både hemma och ute i samhället), utan också i arbetslivet och gör arbetstagarna både mer medvetna om det sammanhang de verkar i och mer benägna att utnyttja de möjligheter som står till buds. Det är också en grund för mer specialinriktade färdigheter och kunskaper som behövs av dem som etablerar eller bidrar till social eller kommersiell verksamhet, och bör omfatta medvetenhet om etiska värderingar och främja goda styrelseformer.
      Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens
      Nödvändig kunskap innefattar förmågan att identifiera tillgängliga möjligheter för privat, yrkesmässig och/eller affärsmässig verksamhet, inbegripet övergripande kunskaper om de sammanhang i vilka människor lever och verkar, t.ex. att i stora drag känna till hur ekonomin fungerar och vara medveten om de möjligheter och utmaningar som en arbetsgivare eller organisation står inför. Man bör också ha kännedom om företagens etiska ansvar och hur de kan agera positivt för t.ex. rättvis handel eller socialt företagande.
      Färdigheter på detta område innefattar aktiv projektledning (t.ex. förmåga att planera, organisera och leda arbetet, ledarskap och delegering, analyser, kommunikation, rapportering, utvärdering och dokumentering), effektiv representation och förhandling samt förmågan att arbeta både självständigt och i grupp. Det är viktigt att kunna fastställa sina egna starka och svaga sidor och att, om lämpligt, bedöma och ta risker.
      En attityd präglad av företagaranda kännetecknas av initiativtagande, aktivt engagemang, oberoende och innovation både i privatlivet och i samhällslivet och på arbetet. Det krävs också motivation och beslutsamhet för att uppnå de mål som fastställts, oavsett om det gäller personliga mål eller syften som man strävar efter att uppnå tillsammans med andra, exempelvis på arbetsplatsen.
      8.   Kulturell medvetenhet och kulturella uttrycksformer
      Definition:
      En god uppfattning om betydelsen av kreativa uttryck när det gäller idéer, erfarenheter och känslor i olika medier, inbegripet musik, scenkonsterna, litteratur och de visuella konsterna.
      Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens
      Kunskaper på kulturområdet innefattar medvetenhet om det lokala, nationella och europeiska kulturarvet, och dess plats i världen. Hit hör grundläggande kunskaper om centrala verk i kulturhistorien, inbegripet samtida populärkultur. Det är viktigt att förstå den kulturella och språkliga mångfalden i Europa (och i andra regioner i världen) och behovet av att bevara denna mångfald samt att förstå estetiska aspekters betydelse i vardagslivet.
      Kulturella färdigheter avser både förståelse och uttryck: att uppskatta och njuta av konstnärliga verk och föreställningar samt att skapa egna konstnärliga uttryck genom en rad olika medier allt efter den inneboende förmågan. Bland färdigheterna ingår också förmågan att relatera de egna åsikterna i fråga om kreativitet och kreativa uttryck till andras åsikter och att identifiera och utnyttja sociala ekonomiska möjligheter inom kulturell verksamhet. Kulturella uttrycksformer är avgörande för utveckling av kreativa färdigheter, som kan komma till bruk en rad sammanhang i arbetslivet.
      En solid förståelse av den egna kulturen och en känsla av identitet kan vara grunden för en öppen attityd inför och respekt för mångfalden av kulturella uttrycksformer. En positiv attityd sträcker sig också till kreativitet och viljan att odla sin estetiska förmåga genom konstnärliga uttryck och deltagande i kulturlivet.

         (1)  I Europas mångkulturella och flerspråkiga samhällen kan man konstatera att det för många människor inte är modersmålet som är det officiella språket i den medlemsstat där de bor, samtidigt som förmågan att kommunicera på ett officiellt språk är en förutsättning för individens deltagande i samhället. I vissa medlemsstater kan modersmålet vara ett av flera officiella språk. Det är medlemsstaterna själva som beslutar om åtgärder på detta område, och som i enlighet därmed tillämpar definitionen, utifrån landets särskilda behov och situation.

         (2)  Det är viktigt att man inser att många européer lever i två- eller flerspråkiga familjer eller samhällen, och att det officiella språket i det land där de bor kanske inte är deras modersmål. För dessa grupper kan denna kompetens snarare avse ett officiellt språk än ett främmande språk. Dessa gruppers behov av, motivation och sociala och/eller ekonomiska skäl att utveckla denna kompetens till stöd för sin integration skiljer sig från, till exempel, dem som lär sig ett främmande språk för resor eller arbete. Det är den enskilda medlemsstatens sak att besluta om åtgärder på detta område och tillämpa definitionen utifrån specifika behov och förhållanden i landet.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Sveriges nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Sveriges konvergensprogram för 2012–2016

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/86

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Sveriges nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Sveriges konvergensprogram för 2012–2016
   2013/C 217/21
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (4) om Sveriges nationella reformprogram för 2012 och avgav ett yttrande om Sveriges konvergensprogram för 2012–2015.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2013 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Sverige identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 10 april 2013 offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning av Sverige, i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Sverige har makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och politiska åtgärder. Det är särskilt viktigt att man fortsätter att uppmärksamma den makroekonomiska utvecklingen i fråga om privat skuldsättning och skuldneddragning, särskilt i kombination med de återstående ineffektiva inslagen på bostadsmarknaden. Även om riskerna med det stora överskottet i bytesbalansen inte kan jämföras med riskerna med stora underskott, kommer kommissionen att fortsätta att övervaka utvecklingen av Sveriges bytesbalans.

               (9)

               Den 19 april 2013 lade Sverige fram sitt konvergensprogram för perioden 2012–2017 och sitt nationella reformprogram för 2013. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (10)

               Baserat på en bedömning av konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i programmet är rimligt för 2013. Enligt den svenska regeringens prognos blir BNP-tillväxten 1,2 % och 2,2 % för 2013 respektive 2014, medan kommissionens prognoser säger 1,5 % respektive 2,5 %. Målet för den finanspolitiska strategi som beskrivs i konvergensprogrammet är att säkerställa långsiktigt hållbara offentliga finanser genom att iaktta reglerna i det svenska finanspolitiska ramverket, inklusive målet att uppnå ett överskott i den offentliga nettoupplåningen på 1 % av BNP över konjunkturcykeln. Saldot i de offentliga finanserna gick från ett mindre överskott på 0,2 % av BNP för 2011 till ett underskott på 0,5 % för 2012. I konvergensprogrammet bekräftas det tidigare medelfristiga budgetmålet på minus en procent av BNP. Det medelfristiga budgetmålet ligger i linje med stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Konvergensprogrammet förutspår, enligt den omräkning som kommissionen gjort, ett strukturellt saldo som kommer att förbättras från ett mindre underskott på runt 0,4 % av BNP för 2012–2013 till ett överskott från och med 2014. Därför kommer det medelfristiga budgetmålet sannolikt att uppfyllas under programperioden. Enligt uppgifterna i konvergensprogrammet bör tillväxttakten i de offentliga utgifterna, efter diskretionära åtgärder på inkomstsidan, överskrida det medelfristiga referensvärdet för den potentiella BNP-tillväxten för 2012 och 2013, men torde bli lägre än det värdet 2014. Även om man tar hänsyn till eventuella ytterligare expansiva diskretionära åtgärder under 2014, är risken för budgetmålen begränsade. Enligt konvergensprogrammet väntas skuldkvoten, som ligger under BNP-referensvärdet på 60 %, tillfälligtvis öka till 42 % av BNP för 2013, men sjunka till under 40 % av BNP för 2015. Enligt kommissionens prognoser kommer skuldkvoten att sjunka till 39 % under 2014.

               (11)

               Den höga skuldsättningen i den privata sektorn (235 % av BNP för 2012) fortsätter att vara ett orosmoment. Hushållens skuldsättning, som ligger på runt 80 % av BNP eller cirka 170 % av den disponibla inkomsten, har inte stabiliserats förrän på senare tid och kommer troligtvis inte att sjunka på kort sikt med tanke på den fortsatta kredittillväxten och den långsamma amorteringstakten på bostadslån. Den gällande avdragsrätten för utgiftsräntor och den låga årliga fastighetsskatten gör att den svenska bostadsbeskattningen gynnar skuldsättning, vilket bidrar till den höga lånenivån. Det relativt stora gapet mellan den effektiva marginalskattesatsen på skuldfinansiering respektive finansiering med eget kapital av nya investeringar tyder dessutom på en skevhet som gynnar företagens skuldfinansiering. Sverige har nyligen begränsat företagens möjlighet till ränteavdrag för interna lån, men har inget fullständigt system för att korrigera den skevhet i skattesystemet som gynnar skuldsättning framför finansiering med eget kapital. Företagens skuldsättning är fortfarande stor med 149 % av BNP.

               (12)

               Den svenska bostadsmarknaden har varit stabil på senare tid, men förblir en potentiell källa till instabilitet. På utbudssidan uppvisar den svenska bostadsmarknaden en viss ineffektivitet som kan bidra till att driva upp bostadspriserna och skapa oönskade inlåsningseffekter. Bygginvesteringarna i Sverige är bara hälften så stora som de nordiska grannarnas, både i förhållande till BNP och befolkningen. Det tar ofta flera år att starta ett nytt projekt till följd av långdragna kommunala planprocesser. Effektivare processer skulle göra bostadsutbudet flexiblare, främja konkurrensen i byggsektorn och sänka byggkostnaderna. Ytterligare reformer av hyressättningssystemet krävs för att marknadskrafterna ska skapa ett optimalt utbud av hyresrätter till adekvata priser. Genom att ta itu med den ineffektiva bostadsmarknaden kommer man troligen att bidra till att hushållens belåning sjunker, eftersom de båda problemen hänger samman.

               (13)

               I Sverige är arbetslösheten bland ungdomar, personer med invandrarbakgrund och lågutbildade i allmänhet mycket högre än för resten av befolkningen i arbetsför ålder och över EU-genomsnittet. Sverige har vidtagit många nya relevanta åtgärder för att ta itu med problemet. Åtgärder för att integrera personer med invandrarbakgrund på arbetsmarknaden har redan gett resultat i form av lägre arbetslöshet, men det krävs fortsatta satsningar för att minska klyftan mellan dem och resten av befolkningen. Hittills har unga människor inte märkbart gynnats av åtgärderna. Ett antal lovande åtgärder har dock vidtagits eller är på gång; det gäller bland annat stöd till yrkesintroduktionsavtal inom ramen för den svenska modellen för lönebildning där arbetsmarknadens parter är helt självständiga. Satsningar på lärlingsplatser och andra typer av yrkesutbildning är också högst relevanta, men de måste vara mer ambitiösa om de ska få önskad effekt. Fortsatta framsteg krävs när det gäller att se över arbetsrätten och utnyttja fördelarna med jobbgarantin för ungdomar. Fler skräddarsydda åtgärder för de med störst behov är att föredra framför allmänna subventioner. Enligt den svenska jobbgarantin ska unga människor som söker arbete via arbetsförmedlingen och som redan varit arbetslösa i 90 dagar erbjudas riktad hjälp för att förbättra sina chanser att hitta arbete och utbildning. Jobbgarantin verkar dock för närvarande vara mindre effektiv när det gäller ungdomar som varken går någon utbildning eller är inskrivna hos arbetsförmedlingen. I linje med 2012 års rekommendation har Sverige beställt en utvärdering av vilka effekter den sänkta mervärdesskattesatsen på restaurang- och cateringtjänster har fått på priser, löner och sysselsättningen bland ungdomar. De första resultaten ska presenteras i januari 2014 och de definitiva slutsatserna 2016. Denna utvärdering är viktig med tanke på att åtgärdens kostnadseffektivitet har ifrågasatts.

               (14)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Sveriges ekonomiska politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt lagt fram en fördjupad granskning. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitisk och socioekonomisk politik i Sverige utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i Europeiska unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (15)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (16)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 2 och 3 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Sverige att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:

               1.

               Genomföra de åtgärder som är nödvändiga för att fortsätta att driva en tillväxtvänlig finanspolitik och bevara sunda offentliga finanser som garanterar att det medelfristiga budgetmålet kan iakttas under programperioden.

               2.

               Fortsätta att ta itu med riskerna med den privata skuldsättningen genom att minska den skevhet i bostadsbeskattningen som gynnar skuldsättning genom att fasa ut avdragsrätten för ränteutgifter för bostadslån och/eller höja fastighetsskatterna. Vidta ytterligare åtgärder för att främja ansvarsfull utlåning genom åtgärder som stimulerar amortering av bostadslån. Ytterligare minska den skevhet i företagsbeskattningen som gynnar lånefinansiering.

               3.

               Öka effektiviteten på bostadsmarknaden genom fortsatta reformer av hyressättningssystemet och stärka avtalsfriheten för enskilda hyresgäster och hyresvärdar. Främja ökad konkurrens i byggsektorn och se över processerna för fysisk planering, stadsplanering och tillstånd för att öka öppenheten, förkorta ledtiderna och minska hindren för marknadstillträde för byggföretag.

               4.

               Förstärka ansträngningarna för att förbättra integrationen på arbetsmarknaden för lågutbildade ungdomar och personer med invandrarbakgrund genom kraftfullare och mer målinriktade åtgärder för att stärka deras anställbarhet och efterfrågan på dessa gruppers arbetskraft. Stärka satsningarna på att underlätta övergången från skola till arbete, bland annat genom bredare användning av lärande på arbetsplatsen, lärlingsplatser och andra avtalsformer som kombinerar arbete och utbildning. Komplettera ungdomsgarantin så att den bättre omfattar ungdomar som varken går någon utbildning eller fortbildning. Genomföra och dra slutsatser av utvärderingen av effektiviteten av den sänkta mervärdesskattesatsen på restaurang- och cateringtjänster till stöd för nya arbetstillfällen.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (4)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 85.

      (5)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2017/84 av den 16 januari 2017 om övervakning av mineraloljekolväten i livsmedel och i material och produkter avsedda att komma i kontakt med livsmedel (Text av betydelse för EES. )

text:
               17.1.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 12/95

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2017/84
   av den 16 januari 2017
   om övervakning av mineraloljekolväten i livsmedel och i material och produkter avsedda att komma i kontakt med livsmedel
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Mineraloljekolväten (MOH) är kemiska föreningar som huvudsakligen härrör från råolja, men som även framställs syntetiskt från kol, naturgas och biomassa. MOH kan förekomma i livsmedel genom miljöföroreningar, smörjmedel för de maskiner som används under skörd och vid livsmedelsproduktion, processhjälpmedel, livsmedelstillsatser samt material avsedda att komma i kontakt med livsmedel. MOH-produkter av livsmedelskvalitet behandlas så att halten aromatiska kolväten från mineralolja (MOAH) minimeras.

               (2)

               Panelen för främmande ämnen i livsmedelskedjan (Contam) vid Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet (Efsa) konstaterade 2012 (1) att olika grupper av MOH-föreningar har mycket olika potentiella effekter på människors hälsa. MOAH kan agera som genotoxiska karcinogener, medan mättade kolväten från vissa mineraloljor (MOSH) kan ackumuleras i mänsklig vävnad och orsaka skadliga effekter på levern. Eftersom vissa MOAH betraktas som mutagena och cancerframkallande är det viktigt att organisera övervakning av MOH för att bättre förstå den relativa förekomsten av MOSH och MOAH i livsmedel som står för en stor del av exponeringen via kosten.

               (3)

               Eftersom migrationen från material avsedda att komma i kontakt med livsmedel, såsom förpackningar av papper och kartong, misstänks lämna ett betydande bidrag till den sammanlagda exponeringen, bör övervakningen omfatta färdigförpackade livsmedel, förpackningsmaterial och förekomsten av funktionella barriärer samt utrustning som används för lagring och bearbetning. Vissa parametrar kan öka migrationen av MOH från förpackning till livsmedel, såsom lagringstid och lagringsförhållanden. Eftersom det är lättare att påvisa MOH i stora mängder bör provtagningsstrategin ta hänsyn till dessa parametrar när migrationen är som störst.

               (4)

               För att garantera tillförlitligheten hos de erhållna analysresultaten bör medlemsstaterna se till att det finns lämplig analysutrustning och tillräcklig erfarenhet av att analysera MOH både i livsmedel och i material avsedda att komma i kontakt med livsmedel, innan de genererar analysresultat.

               (5)

               För att säkerställa en enhetlig tillämpning av denna rekommendation bör EU:s referenslaboratorium för material avsedda att komma i kontakt med livsmedel lämna ytterligare riktlinjer till medlemsstaternas behöriga myndigheter och andra berörda parter om bland annat vilka uppgifter som kan samlas in under undersökningar samt om provtagnings- och analysmetoder.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna bör, med aktiv medverkan av livsmedelsföretagare och av tillverkare, bearbetningsföretag och distributörer av material avsedda att komma i kontakt med livsmedel samt av andra berörda parter, övervaka förekomsten av MOH i livsmedel under 2017 och 2018. Övervakningen bör omfatta animaliskt fett, matbröd och portionsbröd, finare bageriprodukter, frukostcerealier, konfektyrvaror (inklusive choklad) och kakao, fiskkött, fiskeriprodukter (fiskkonserver), sädeskorn avsedda som livsmedel, glassvaror och desserter, oljeväxtfröer, pasta, produkter framställda av spannmål, baljväxter, korv, trädnötter, vegetabiliska oljor samt de material avsedda att komma i kontakt med livsmedel som används för dessa produkter.

               2.

               För att säkerställa en enhetlig tillämpning av denna rekommendation och för att generera tillförlitliga och jämförbara resultat bör man följa de specifika riktlinjer som EU:s referenslaboratorium utarbetar för denna rekommendation (nedan kallade riktlinjerna). Eftersom dessa riktlinjer ännu inte har fastställts bör medlemsstaterna samarbeta med EU:s referenslaboratorium för att gemensamt utarbeta dem i enlighet med sina behov av att utveckla analyskapaciteten.

               3.

               Medlemsstaterna bör utföra provtagning av livsmedel i enlighet med bestämmelserna i kommissionens förordning (EG) nr 333/2007 (2). Provtagningen bör omfatta ett proportionellt antal färdigförpackade livsmedel. Provtagningen av material avsedda att komma i kontakt med livsmedel bör utföras i enlighet med den bästa praxis som enligt riktlinjerna är lämplig för särskilda material eller produkter. Andra möjliga källor till MOH i samband med användningen av andra material avsedda att komma i kontakt med livsmedel i livsmedelskedjan, t.ex. vid lagring eller bearbetning, bör undersökas när det finns tydliga tecken på att dessa bidrar till förekomsten av MOH. Provtagningen av färdigförpackade livsmedel bör inriktas på sådana varor som ligger närmast bäst före-dagen och där lagring eller bearbetning sker vid relativt varma förhållanden.

               4.

               Proverna bör analyseras såsom de saluförs. För färdigförpackade livsmedel bör halten MOH fastställas både i livsmedlet och i materialet avsett att komma i kontakt med livsmedlet om det är den misstänkta källan till den påvisade halten MOH. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt skillnaderna mellan MOSH och MOAH och åt tolkningen av analysresultaten för att säkerställa att de genererade uppgifterna är tillförlitliga och jämförbara. Medlemsstater som avser att analysera förekomsten av MOSH och MOAH i livsmedel och material avsedda att komma i kontakt med livsmedel får begära tekniskt bistånd från EU:s referenslaboratorium för material avsedda att komma i kontakt med livsmedel.

               5.

               Om MOH påvisas i livsmedel bör medlemsstaterna utföra ytterligare undersökningar i livsmedelsanläggningarna för att fastställa den möjliga källan eller källorna. Undersökningarna bör om möjligt omfatta de system som livsmedelsföretagaren använder och som skulle kunna påverka eller kontrollera föroreningar (t.ex. produktions- och bearbetningsmetoder, faroanalys och kritiska styrpunkter (HACCP) eller liknande system, eller åtgärder som vidtas för att förhindra förekomsten av föroreningar).

               6.

               Om MOH påvisas i eller kommer från material avsedda att komma i kontakt med livsmedel bör medlemsstaterna i enlighet med riktlinjerna samla in uppgifter om materialet avsett att komma i kontakt med livsmedel (t.ex. förpackningsmaterialets typ och sammansättning, förekomsten av funktionell barriär och det förpackade livsmedlets hållbarhetstid) och utföra ytterligare undersökningar i de anläggningar som används av tillverkare, bearbetningsföretag och distributörer av material avsedda att komma i kontakt med livsmedel för att fastställa vilka system som de berörda företagen använder (t.ex. produktions- och bearbetningsmetoder för material avsedda att komma i kontakt med livsmedel och den dokumentation om god tillverkningssed som krävs enligt kommissionens förordning (EG) nr 2023/2006 (3)).

               7.

               Medlemsstater, livsmedelsföretagare, tillverkare, bearbetningsföretag och distributörer av material avsedda att komma i kontakt med livsmedel och andra berörda parter bör lämna övervakningsdata, uttryckta på basis av helvikt, till Efsa tillsammans med de uppgifter och i det elektroniska rapporteringsformat som Efsa angett, så att dessa kan sammanställas i en enda databas. De bör helst tillhandahålla övervakningsuppgifterna senast den 1 oktober 2017 och därefter senast den 1 oktober 2018. De sista resultaten bör tillhandahållas senast den 28 februari 2019. Eventuellt tillgängliga data om förekomst från 2016 som ännu inte har lämnats bör överföras på samma sätt så snart som möjligt.

      Utfärdad i Bryssel den 16 januari 2017.

            På kommissionens vägnar

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Efsas panel för främmande ämnen i livsmedelskedjan (Contam), ”Scientific Opinion on Mineral Oil Hydrocarbons in Food”, EFSA Journal, vol. 10(2012):6, artikelnr 2704 [185 s.], doi:10.2903/j.efsa.2012.2704.

      (2)  Kommissionens förordning (EG) nr 333/2007 av den 28 mars 2007 om provtagnings- och analysmetoder för kontroll av halterna av spårämnen och främmande ämnen från bearbetningen i livsmedel (EUT L 88, 29.3.2007, s. 29).

      (3)  Kommissionens förordning (EG) nr 2023/2006 av den 22 december 2006 om god tillverkningssed när det gäller material och produkter avsedda att komma i kontakt med livsmedel (EUT L 384, 29.12.2006, s. 75).


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 17 april 2013 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank (ECB/2013/8)

text:
               23.4.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 115/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 17 april 2013
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank
   (ECB/2013/8)
   2013/C 115/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Till följd av en lagändring föreskriver numera artikel 37.1 i lagen om Oesterreichische Nationalbank att generalförsamlingen för Oesterreichische Nationalbank ska utse en extern revisor och en ställföreträdande extern revisorer varje år istället för två externa revisorer och två externa ställföreträdande revisorer. Den ställföreträdande externa revisorn kommer endast att anlitas om den externa revisorn inte kan utföra revisionen.

               (3)

               Förordnandena för Oesterreichische Nationalbanks nuvarande externa revisorer och nuvarande ställföreträdande externa revisorer löpte ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2012. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2013.

               (4)

               Oesterreichische Nationalbank har för räkenskapsåret 2013 utsett KPMG Wirtschaftsprüfungs- und Steuerberatungs AG till sina externa revisorer, samt PwC Wirtschaftsprüfung GmbH till sina ställföreträdande externa revisorer.

               (5)

               De externa revisorernas och de ställföreträdande externa revisorernas förordnanden kan förnyas varje år men får sammanlagt inte överstiga fem år.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Det rekommenderas att KPMG Wirtschaftsprüfungs- und Steuerberatungs AG utses till externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank för räkenskapsåret 2013.

               2.

               Det rekommenderas att PwC Wirtschaftsprüfung GmbH utses till ställföreträdande externa revisorer för Oesterreichische Nationalbank för räkenskapsåret 2013.

               3.

               De externa revisorernas och de ställföreträdande externa revisorernas förordnanden får förnyas varje år. Inget av förordnandena bör överstiga sammanlagt fem år och sluta senast med räkenskapsåret 2017.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 17 april 2013.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande