title: Kommissionens rekommendation (EU) 2017/761 av den 26 april 2017 om den europeiska pelaren för sociala rättigheter

text:
               29.4.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 113/56

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2017/761
   av den 26 april 2017
   om den europeiska pelaren för sociala rättigheter
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 3 i fördraget om Europeiska unionen har unionen bl.a. som mål att främja folkens välfärd och verka för en hållbar utveckling i EU som bygger på en social marknadsekonomi med hög konkurrenskraft där full sysselsättning och sociala framsteg eftersträvas. Den ska bekämpa social utestängning och diskriminering, främja social rättvisa och socialt skydd, jämställdhet mellan kvinnor och män, solidaritet mellan generationerna och skydd av barnets rättigheter.

               (2)

               Enligt artikel 9 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska unionen vid fastställandet och genomförandet av sin politik och verksamhet beakta de krav som är förknippade med främjandet av hög sysselsättning, garantier för ett fullgott socialt skydd, kampen mot social utestängning samt en hög utbildningsnivå och en hög hälsoskyddsnivå för människor.

               (3)

               Enligt artikel 151 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska unionen och medlemsstaterna, under beaktande av sådana grundläggande sociala rättigheter som anges i den europeiska sociala stadgan, som undertecknades i Turin den 18 oktober 1961, och i 1989 års gemenskapsstadga om arbetstagares grundläggande sociala rättigheter, ha som mål att främja sysselsättningen, att förbättra levnads- och arbetsvillkor och därigenom möjliggöra en harmonisering samtidigt som förbättringarna bibehålls, att åstadkomma ett fullgott socialt skydd, en dialog mellan arbetsmarknadens parter och en utveckling av de mänskliga resurserna för att möjliggöra en varaktigt hög sysselsättning samt att bekämpa social utestängning.

               (4)

               Enligt artikel 152 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska unionen erkänna och främja arbetsmarknadsparternas betydelse på unionsnivå och därvid ta hänsyn till skillnaderna i de nationella systemen. Den ska underlätta dialogen mellan dem med respekt för deras oberoende.

               (5)

               Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, vilken ursprungligen antogs vid Europeiska rådets möte i Nice den 7 december 2000, slår vakt om och främjar ett antal grundsatser som är betydelsefulla för den europeiska sociala modellen. Bestämmelserna i stadgan riktar sig, med beaktande av subsidiaritetsprincipen, till unionens institutioner, organ och byråer samt till medlemsstaterna endast när de tillämpar unionsrätten.

               (6)

               I fördraget om Europeiska unionens funktionssätt finns bestämmelser om unionens befogenheter när det gäller bl.a. fri rörlighet för arbetstagare (artiklarna 45–48), etableringsfrihet (artiklarna 49–55), socialpolitik (artiklarna 151–161), främjandet av dialogen mellan arbetsmarknadens parter (artikel 154), inklusive avtal ingångna och genomförda på unionsnivå (artikel 155), lika lön för kvinnor och män för lika arbete (artikel 157), bidrag till utvecklingen av utbildning och yrkesutbildning av god kvalitet (artiklarna 165 och 166), unionsinsatser som kompletterar den nationella politiken och främjar samarbete på folkhälsoområdet (artikel 168), ekonomisk, social och territoriell sammanhållning (artiklarna 174–178), utarbetandet av allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken, liksom övervakning av att de genomförs (artikel 121), utarbetandet av sysselsättningsriktlinjer, liksom granskningen av att de genomförs (artikel 148) och allmänt sett tillnärmningen av lagstiftning (artiklarna 114–117).

               (7)

               Europaparlamentet efterfrågade en stabil europeisk pelare för sociala rättigheter som stärker sociala rättigheter och inverkar positivt på människors liv på kort och medellång sikt och möjliggör stöd för EU-integrationen under 2000-talet (1). Europeiska rådet betonade att åtgärder mot ekonomisk och social otrygghet bör prioriteras och uppmanade till att skapa en lovande framtid för alla, värna vårt sätt att leva och ge ungdomar bättre möjligheter (2). Ledarna för 27 medlemsstater och för Europeiska rådet, Europaparlamentet och Europeiska kommissionen åtog sig att verka för ett socialt EU i Romagendan. Åtagandet bygger på principerna om hållbar tillväxt och främjande av såväl ekonomiska och sociala framsteg som sammanhållning och konvergens, samt att därvid slå vakt om den inre marknadens integritet (3). Arbetsmarknadsparterna har åtagit sig att fortsatt bidra till ett EU som ger resultat till arbetstagare och företag (4).

               (8)

               Parallellt med arbetet under de senaste årtiondena på att färdigställa den inre marknaden har stadiga sociala landvinningar gjorts som lett till framgångar inom fri rörlighet, levnads- och arbetsvillkor, jämställdhet, hälsa och säkerhet på arbetet, social trygghet samt utbildning. När euron infördes fick unionen en stabil gemensam valuta som nu används av 340 miljoner medborgare i 19 medlemsstater, gör deras vardag enklare och skyddar dem mot finansiell instabilitet. Unionen har också vuxit väsentligt, vilket gett större ekonomiska möjligheter och drivit på de sociala framstegen i hela unionen.

               (9)

               Arbetsmarknader och samhällen utvecklas snabbt i takt med att nya möjligheter och nya utmaningar uppstår till följd av globaliseringen, den digitala revolutionen, förändringar i arbetsmönster och i samhälls- och befolkningsutveckling. Utmaningarna, t.ex. påfallande ojämlikhet, långtids- och ungdomsarbetslöshet eller solidaritet mellan generationerna, är ofta likartade från en medlemsstat till nästa men varierar i grad.

               (10)

               EU har visat sin beslutsamhet att bemästra den finansiella och ekonomiska krisen; unionens ekonomi är nu stabilare med en tidigare aldrig nådd sysselsättningsgrad och stadigt sjunkande arbetslöshet. Men de sociala konsekvenserna av krisen har varit omfattande – från ungdoms- och långtidsarbetslöshet till fattigdomsrisk – och åtgärder mot dessa konsekvenser måste nu prioriteras.

               (11)

               I stor utsträckning förorsakas utmaningar såsom sysselsättning och sociala frågor av EU:s tämligen blygsamma tillväxt, vilken beror på outnyttjad potential när det gäller deltagande i arbetslivet och produktiviteten. Ekonomiska och sociala framsteg samspelar, och inrättandet av en europeisk pelare för sociala rättigheter bör vara en del av bredare ansträngningar att bygga en inkluderande och hållbar tillväxtmodell genom att stärka konkurrenskraften och göra EU till ett ställe där det är bättre att investera, skapa arbetstillfällen och främja social sammanhållning.

               (12)

               Målet för den europeiska pelaren för sociala rättigheter är att tjäna som vägledning för sysselsättningsinsatser och sociala insatser inriktade på nuvarande och kommande utmaningar och på att nå effektiva resultat som fyller människors grundläggande behov och säkerställer att sociala rättigheter lagstadgas och genomförs bättre.

               (13)

               Bättre fokus på sysselsättning och sociala resultat är särskilt viktigt för att öka motståndskraften och fördjupa den ekonomiska och monetära unionen. Av den anledningen är den europeiska pelaren för sociala rättigheter främst avsedd för euroområdet, men den kan tillämpas i alla medlemsstater som önskar delta.

               (14)

               Den europeiska pelaren för sociala rättigheter omfattar principer och rättigheter som är grundläggande för rättvisa och välfungerande arbetsmarknader och trygghetssystem i 2000-talets EU. Vissa rättigheter som redan finns i unionens regelverk befästs. Nya principer inriktade på utmaningar förorsakade av samhällsutvecklingen eller tekniska och ekonomiska förändringar har lagts till.

               (15)

               Principerna i den europeiska pelaren för sociala rättigheter gäller unionsmedborgare och tredjelandsmedborgare som är lagligt bosatta. När en princip hänvisar till arbetstagare gäller den alla anställda, oberoende av anställningens villkor, form och varaktighet.

               (16)

               Den europeiska pelaren för sociala rättigheter får inte hindra medlemsstaterna eller deras arbetsmarknadsparter från att fastställa ambitiösare standarder. I synnerhet får ingen bestämmelse i den europeiska pelaren för sociala rättigheter tolkas som att den inskränker eller inkräktar på de rättigheter och principer som inom respektive tillämpningsområde erkänns i unionsrätten eller internationell rätt och i de internationella konventioner i vilka unionen eller samtliga medlemsstater är parter, inklusive den europeiska sociala stadgan, som undertecknades i Turin den 18 oktober 1961, och relevanta konventioner och rekommendationer från Internationella arbetsorganisationen.

               (17)

               Resultat för den europeiska pelaren om sociala rättigheter är ett gemensamt åtagande och ansvar för unionen, medlemsstaterna och arbetsmarknadsparterna. De principer och rättigheter som fastställs i den europeiska pelaren för sociala rättigheter bör genomföras både på unionsnivå och på medlemsstatsnivå inom vars och ens behörighetsområde och i enlighet med subsidiaritetsprincipen.

               (18)

               På unionsnivå leder den europeiska pelaren för sociala rättigheter inte till att unionens befogenheter såsom definierade i fördragen utökas. Den bör genomföras inom gränserna för de befogenheterna.

               (19)

               På medlemsstatsnivå respekterar pelaren mångfalden hos de europeiska folkens kultur och traditioner samt medlemsstaternas nationella identitet och organisering av de offentliga myndigheterna på nationell, regional och lokal nivå. I synnerhet påverkar inrättandet av pelaren inte medlemsstaternas erkända rätt att fastställa de grundläggande principerna för sina system för social trygghet och får heller inte påverka den finansiella jämvikten i dessa.

               (20)

               Den sociala dialogen spelar en central roll i arbetet med att stärka såväl sociala rättigheter som hållbar och inkluderande tillväxt. Inom ramen för sitt oberoende och rätten till kollektiva åtgärder har arbetsmarknadsparterna på alla nivåer en avgörande funktion att fylla vid beredningen och genomförandet av den europeiska pelaren för sociala rättigheter.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS

      EUROPEISKA PELAREN FÖR SOCIALA RÄTTIGHETER

   KAPITEL I

      Lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden

   1.   Utbildning och livslångt lärande

   Var och en har rätt till god, inkluderande utbildning och livslångt lärande för att bibehålla och tillägna sig färdigheter som tillåter att man deltar fullt ut i samhället och framgångsrikt klarar övergångar i arbetslivet.
   2.   Jämställdhet

               a)

               Lika behandling och lika möjligheter för kvinnor och män måste säkerställas och främjas på alla områden, även när det gäller deltagande på arbetsmarknaden, anställningsvillkor och karriärutveckling.

               b)

               Kvinnor och män har rätt till lika lön för likvärdigt arbete.

         3.   Lika möjligheter

   Oberoende av kön, ras eller etniskt ursprung, religion eller övertygelse, ålder eller sexuell läggning har var och en rätt till lika behandling och lika möjligheter när det gäller anställning, socialt skydd, utbildning och tillgång till varor och tjänster som erbjuds allmänheten. Lika möjligheter för underrepresenterade grupper ska främjas.
   4.   Aktiva arbetsmarknadsåtgärder

               a)

               Var och en har rätt att få individanpassat stöd i rätt tid för att förbättra sina utsikter till anställning eller egenföretagande. I detta ingår rätten att få hjälp med att söka arbete, utbilda eller omskola sig. Var och en har rätt att överföra intjänade socialförsäkrings- eller utbildningsrättigheter vid övergången mellan olika anställningar.

               b)

               Unga människor har rätt till fortbildning, lärlingstid, praktik eller ett bra arbetserbjudande inom fyra månader från det att de har blivit arbetslösa eller slutat en utbildning.

               c)

               Arbetslösa har rätt till individanpassat, kontinuerligt och aktivt stöd. Långtidsarbetslösa har rätt till en ingående, individuell bedömning senast vid 18 månaders arbetslöshet.

         KAPITEL II

      Rättvisa arbetsvillkor

   5.   Trygg och anpassningsbar anställning

               a)

               Oberoende av anställningsförhållandets form och varaktighet har arbetstagare rätt till rättvis och lika behandling när det gäller arbetsvillkor, tillgång till social trygghet och utbildning. Övergång till olika tillsvidareanställningar ska främjas.

               b)

               I överensstämmelse med lagstiftning och kollektivavtal ska den flexibilitet arbetsgivare behöver för att anpassa sig snabbt till förändringar i ekonomiska förhållanden säkerställas.

               c)

               Innovativa arbetsformer som säkerställer goda arbetsvillkor ska främjas. Entreprenörskap och egenföretagande ska uppmuntras. Yrkesrörlighet ska underlättas.

               d)

               Anställningsförhållanden som leder till otrygga arbetsvillkor ska förhindras, inklusive genom förbud mot missbruk av atypiska anställningsformer. Eventuella provanställningar ska ha rimlig varaktighet.

         6.   Lön

               a)

               Arbetstagare har rätt till en rättvis lön som tillåter en värdig levnadsstandard.

               b)

               En tillräcklig minimilön ska säkerställas, så att arbetstagaren med familj kan tillgodose sina behov med hänsyn till nationella ekonomiska och sociala förhållanden, samtidigt som tillgången till sysselsättning och incitament att söka arbete upprätthålls. Fattigdom bland förvärvsarbetande ska förhindras.

               c)

               All lönesättning ska ske genomsynligt och förutsägbart i enlighet med nationell praxis och med respekt för arbetsmarknadsparternas oberoende.

         7.   Information om anställningsvillkor och skydd i händelse av uppsägning

               a)

               När anställningen börjar har arbetstagare rätt till skriftlig information om sina rättigheter och skyldigheter i enlighet med anställningsförhållandet, inbegripet om provanställning.

               b)

               Före eventuell uppsägning har arbetstagare rätt till information om skälen och till en rimlig uppsägningstid. De har rätt att hänvända sig till verksam och opartisk tvistlösning samt, i händelse av omotiverad uppsägning, rätt till omprövning, inklusive lämplig kompensation.

         8.   Dialog mellan arbetsmarknadsparterna och arbetstagarnas inflytande

               a)

               Arbetsmarknadsparterna ska höras om utformningen och genomförandet av den ekonomiska politiken och sysselsättnings- och socialpolitiken i enlighet med nationell praxis. De ska uppmuntras att förhandla och sluta kollektivavtal i frågor som är relevanta för dem, samtidigt som deras oberoende och rätt till kollektiva åtgärder respekteras. När det är lämpligt ska avtal slutna mellan arbetsmarknadsparterna genomföras på unions- och medlemsstatsnivå.

               b)

               Arbetstagare eller deras företrädare har rätt att bli informerade och hörda i god tid om sådant som är relevant för dem, särskilt om överlåtelse, omstrukturering och sammanslagning av företag och om kollektiva uppsägningar.

               c)

               Stöd till ökad förmåga för arbetsmarknadsparter att främja den sociala dialogen ska uppmuntras.

         9.   Balans mellan arbete och privatliv

   Föräldrar och människor med omsorgsansvar har rätt till lämplig ledighet, flexibla arbetsformer och tillgång till omsorgstjänster. Kvinnor och män ska ha lika tillgång till särskild ledighet för att ta sitt omsorgsansvar, och de ska uppmuntras att använda ledigheten jämlikt.
   10.   Hälsosam, säker och välanpassad arbetsmiljö samt dataskydd

               a)

               Arbetstagare har rätt till en hög skyddsnivå för hälsa och säkerhet i arbetet.

               b)

               Arbetstagare har rätt till en arbetsmiljö som passar deras yrkesverksamhet och som tillåter dem att förlänga sitt deltagande på arbetsmarknaden.

               c)

               Arbetstagare har rätt till skydd för sina personuppgifter kopplade till anställningen.

         KAPITEL III

      Social trygghet och social integration

   11.   Barnomsorg och stöd för barn

               a)

               Barn har rätt till överkomlig förskoleverksamhet och barnomsorg av god kvalitet.

               b)

               Barn har rätt att bli skyddade mot fattigdom. Barn från mindre gynnade förhållanden har rätt till särskilda åtgärder som ger dem lika möjligheter.

         12.   Socialt skydd

   Oberoende av anställningsförhållandets form och varaktighet har arbetstagare och, när deras förhållanden är jämförbara, egenföretagare rätt till lämplig social trygghet.
   13.   Arbetslöshetsförmåner

   Arbetslösa har rätt till lämpligt aktiveringsstöd från offentliga arbetsförmedlingar för att komma in på eller tillbaka till arbetsmarknaden och lämpliga arbetslöshetsförmåner under en rimlig tid i enlighet med sina avgiftsinbetalningar och nationella regler för stödberättigande. Förmånerna får inte vara ett negativt incitament för snabb återgång till sysselsättning.
   14.   Minimiinkomst

   Var och en som saknar tillräckliga resurser har rätt till passande minimiinkomstförmåner, som ska säkerställa ett värdigt liv under livets alla skeden, och verklig tillgång till hjälpande varor och tjänster. För dem som kan arbeta bör minimiinkomstförmånen kombineras med incitament att komma in på eller tillbaka till arbetsmarknaden.
   15.   Åldersinkomst och ålderspension

               a)

               Pensionerade arbetstagare och egenföretagare har rätt till en pension som motsvarar deras avgiftsinbetalningar och som säkerställer en tillräcklig inkomst. Kvinnor och män ska ha lika möjligheter att förvärva pensionsrättigheter.

               b)

               Var och en i hög ålder har rätt till resurser som säkerställer ett värdigt liv.

         16.   Hälso- och sjukvård

   Var och en har rätt att i rätt tid få överkomlig, förebyggande vård och medicinsk behandling av god kvalitet.
   17.   Inkludering av personer med funktionsnedsättning

   Personer med funktionsnedsättning har rätt till inkomststöd som säkerställer ett värdigt liv, tjänster som hjälper dem att delta på arbetsmarknaden och i samhället samt en arbetsmiljö som är anpassad till deras behov.
   18.   Långvarig vård och omsorg

   Var och en har rätt till överkomliga tjänster av god kvalitet inom långvarig vård och omsorg, särskilt hemvård och lokalt förankrad vård.
   19.   Boende och stöd för hemlösa

               a)

               Subventionerade bostäder och bostadsbidrag ska finnas för dem som behöver det.

               b)

               Utsatta människor har rätt till lämplig hjälp och skydd mot tvångsavhysning.

               c)

               Lämpligt boende och lämpliga tjänster ska erbjudas hemlösa för att främja social inkludering.

         20.   Väsentliga tjänster

   Var och en har rätt till väsentliga tjänster av god kvalitet, inklusive vatten, sanitära anläggningar, energi, transporter, finansiella tjänster och digitala kommunikationer. Stöd för tillgång till sådana tjänster ska finnas för dem som behöver det.

      Utfärdad i Bryssel den 26 april 2017.

            På kommissionens vägnar

         Marianne THYSSEN

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Europaparlamentets resolution av den 19 januari 2017 om en europeisk pelare för sociala rättigheter (2016/2095[INI]).

      (2)  Bratislavaförklaringen av den 16 september 2016.

      (3)  Romförklaringen av den 25 mars 2017.

      (4)  Arbetsmarknadsparternas gemensamma uttalande av den 24 mars 2017.


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2015/914 av den 8 juni 2015 om ett europeiskt vidarebosättningssystem

text:
               13.6.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 148/32

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2015/914
   av den 8 juni 2015
   om ett europeiskt vidarebosättningssystem
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292 fjärde meningen, och
   av följande skäl:

               (1)

               Europeiska rådet erinrade vid sitt extramöte den 23 april 2015 om den allvarliga situationen i Medelhavet och uttryckte sin beslutsamhet att unionen ska uppbåda alla tillgängliga krafter för att förhindra ytterligare förlust av människoliv till havs och angripa de underliggande orsakerna till den humanitära nödsituationen. Europeiska rådet åtog sig vidare att inrätta ett första frivilligt pilotprojekt för vidarebosättning, med plats för personer som uppfyller kraven för att få skydd (1).

               (2)

               I sin resolution av den 29 april 2015 uppmanade Europaparlamentet medlemsstaterna att bidra i högre grad till befintliga vidarebosättningsprogram och underströk vikten av att säker och laglig tillgång till unionens asylsystem tryggas (2).

               (3)

               För närvarande finns det en betydande obalans mellan medlemsstaterna när det gäller åtaganden om vidarebosättning. Endast femton medlemsstater och tre associerade stater har ett vidarebosättningsprogram (och ytterligare en medlemsstat har meddelat att ett vidarebosättningsprogram ska införas), tre medlemsstater och en associerad stat har genomfört vidarebosättning i enskilda fall, medan de övriga över huvud taget inte har engagerat sig i denna fråga.

               (4)

               Under 2014 nådde antalet asylsökande i unionen en topp på 626 000, medan 6 380 tredjelandsmedborgare i behov av internationellt skydd vidarebosattes inom unionen (3). År 2013 översteg antalet flyktingar, asylsökande och internflyktingar i hela världen 50 miljoner för första gången sedan andra världskriget (4).

               (5)

               Rådet (rättsliga och inrikes frågor) konstaterade i sina slutsatser av den 10 oktober 2014 att ”[a]lla medlemsstater bör på ett rättvist och väl avvägt sätt bidra till [vidarebosättning] […] samtidigt som de insatser som gjorts av medlemsstater som berörs av migrationsströmmarna beaktas” (5).

               (6)

               Den 13 maj 2015 lade kommissionen fram en omfattande europeisk migrationsagenda (6) som bland annat omfattar en uppsättning omedelbara åtgärder som utformats särskilt för att reagera på den mänskliga tragedin i hela Medelhavsområdet.

               (7)

               För att undvika att fördrivna personer i behov av skydd tvingas vända sig till kriminella nätverk av smugglare och människohandlare, uppmanas Europeiska unionen i migrationsagendan att intensifiera sina ansträngningar för att öka antalet vidarebosättningar. I enlighet med detta lägger kommissionen fram denna rekommendation med förslag till ett EU-omfattande vidarebosättningssystem som erbjuder 20 000 platser på grundval av en fördelningsnyckel.

               (8)

               Om associerade stater beslutar att delta, kommer fördelningsnyckeln och tilldelningen per medlemsstat och deltagande associerad stat att anpassas i enlighet med detta.

               (9)

               Mot bakgrund av tidigare diskussioner vid ett särskilt möte i forumet för vidarebosättning och omfördelning den 25 november 2014, bör fördelningsnyckeln baseras på a) befolkningsstorleken (40 % av viktningen), b) landets totala BNP (40 % av viktningen), c) det genomsnittliga antalet spontana asylansökningar och antalet vidarebosatta flyktingar per 1 miljon invånare under perioden 2010–2014 (10 % av viktningen) samt d) arbetslöshetsnivån (10 % av viktningen).

               (10)

               Sammanlagt 20 000 personer bör ges tillträde till unionen under den tvåårsperiod som detta system ska genomföras i medlemsstaterna. Ansvaret för att ta emot dessa personer bör, i linje med relevant unionslagstiftning och internationella regler, ligga helt och hållet hos de deltagande staterna. Detta överensstämmer med uppmaningen från Förenta nationernas flyktingkommissariat (UNHCR), som har vädjat till de europeiska länderna att göra större åtaganden om att ta emot flyktingar genom hållbara vidarebosättningsprogram och uttalat sitt stöd för den kampanj som arrangeras av Internationella organisationen för migration och fem icke-statliga organisationer.

               (11)

               Vid fastställandet av prioriterade regioner bör situationen i närområdet och de aktuella migrationsströmmarna beaktas, i synnerhet kopplingen till de regionala utvecklings- och skyddsprogrammen i Mellanöstern, Nordafrika och på Afrikas horn.

               (12)

               Den erfarenhet och sakkunskap som finns hos UNHCR och andra relevanta organ, t.ex. Europeiska stödkontoret för asylfrågor, bör utnyttjas vid genomförandet av vidarebosättningssystemet.

               (13)

               Åtgärder bör vidtas för att undvika sekundära förflyttningar av vidarebosatta personer från vidarebosättningsstaten till andra medlemsstater och deltagande associerade stater.

               (14)

               Kommissionen planerar att bidra till systemet genom att tillhandahålla ytterligare 50 miljoner euro under 2015 och 2016 inom ramen för det unionsprogram för vidarebosättning som avses i artikel 17 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 516/2014 (7). I syfte att optimera användningen av ekonomiska incitament kommer kommissionen att justera de schablonbelopp och prioriteringar för vidarebosättning som föreskrivs i det programmet genom en delegerad akt i enlighet med artikel 17.4 och 17.10 i förordning (EU) nr 516/2014. Om de associerade staterna beslutar att delta i vidarebosättningssystemet, kan de inte komma i åtnjutande av schablonbelopp enligt förordning (EU) nr 516/2014 som ersättning för sina åtaganden.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

      DET EUROPEISKA VIDAREBOSÄTTNINGSSYSTEMET

               1.

               Kommissionen rekommenderar att medlemsstaterna vidarebosätter 20 000 personer i behov av internationellt skydd på grundval av de villkor och den fördelningsnyckel som fastställs i denna rekommendation.

      DEFINITION OCH OMFATTNING AV VIDAREBOSÄTTNINGSSYSTEMET

               2.

               Med vidarebosättning avses överföring, på begäran av Förenta nationernas flyktingkommissariat, av enskilda fördrivna personer i tydligt behov av internationellt skydd från ett tredjeland till en medlemsstat, i samförstånd med den sistnämnda, i syfte att skydda dem mot avvisning och bevilja dem inresa och rätt till vistelse samt andra rättigheter som är jämförbara med dem som beviljas en person som beviljats internationellt skydd.

               3.

               Det europeiska vidarebosättningssystemet bör omfatta alla medlemsstater.

      VIDAREBOSÄTTNINGSSYSTEMETS INNEHÅLL

               4.

               Systemet bör bestå av en gemensam europeisk utfästelse om 20 000 platser för personer som ska vidarebosättas. Systemet bör gälla i två år räknat från dagen för antagandet av rekommendationen.

               5.

               Det totala utfästa antalet platser för vidarebosättning bör fördelas mellan medlemsstaterna i enlighet med fördelningsnyckeln i bilagan. Om associerade stater beslutar att delta i systemet kommer fördelningsnyckeln att anpassas i enlighet med detta.

               6.

               De prioriterade regionerna för vidarebosättning bör omfatta Nordafrika, Mellanöstern och Afrikas horn, med särskilt fokus på de länder där regionala utvecklings- och skyddsprogram genomförs.

               7.

               Medlemsstaterna och de deltagande associerade staterna bör behålla ansvaret för individuella inresebeslut, efter lämpliga medicinska kontroller och säkerhetskontroller, medan Förenta nationernas flyktingkommissarie bör ansvara för bedömningen av kandidater för vidarebosättning i de prioriterade regionerna och lägga fram förslag om vidarebosättning till medlemsstater och deltagande associerade stater.

               8.

               Om en vidarebosatt person beviljas inresa till en medlemsstats eller en deltagande associerad stats territorium, bör den staten snabbt tillämpa ett formellt förfarande för internationellt skydd, inbegripet upptagande av fingeravtryck, i överensstämmelse med tillämplig lagstiftning, särskilt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 603/2013 (8), Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU (9), rådets direktiv 2005/85/EG (10), rådets direktiv 2003/9/EG (11) och, från och med den 20 juli 2015, Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU (12) och 2013/33/EU (13).

               9.

               Efter denna process, under vilken en medlemsstat beviljar en vidarebosatt person internationellt skydd eller nationell skyddsstatus, bör denna person i vidarebosättningsstaten åtnjuta samma rättigheter som personer vilka beviljats internationellt skydd enligt direktiv 2011/95/EU eller liknande rättigheter som de som garanteras genom nationell lagstiftning. I detta sammanhang bör fri rörlighet inom unionen gälla på samma villkor och med samma begränsningar som för andra tredjelandsmedborgare som är lagligen bosatta i medlemsstaterna. När det gäller deltagande associerade stater bör motsvarande nationella lagstiftning tillämpas.

               10.

               Kandidater för vidarebosättning bör informeras om sina rättigheter och skyldigheter enligt vidarebosättningssystemet, relevant unionslagstiftning och nationell asyllagstiftning, innan de beviljas inresa till medlemsstaternas eller deltagande associerade staters territorier, och de bör särskilt informeras om konsekvenserna av vidareflytt inom unionens och/eller deltagande associerade staters territorium samt om det faktum att de endast kan omfattas av de rättigheter som är knutna till internationellt skydd eller nationell skyddsstatus i den stat där de vidarebosätts.

               11.

               Vidarebosatta personer som utan tillstånd reser in till en annan medlemsstats eller deltagande associerad stats territorium än vidarebosättningsstatens, antingen i avvaktan på slutförandet av det formella förfarandet för internationellt skydd eller efter att ha beviljats internationellt skydd, bör skickas tillbaka till vidarebosättningsstaten, i enlighet med bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 (14) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG (15).

               12.

               Det bör säkerställas att Europeiska stödkontoret för asylfrågor deltar konkret i genomförandet av systemet, särskilt för att ge medlemsstater och deltagande associerade stater särskilt stöd, i synnerhet om de saknar tidigare erfarenhet av vidarebosättning. Europeiska stödkontoret för asylfrågor bör övervaka genomförandet av systemet och regelbundet rapportera om genomförandet.

               13.

               Medlemsstaterna bör ha rätt till ett ekonomiskt anslag i proportion till antalet personer som vidarebosatts på deras territorium i enlighet med de schablonbelopp som anges i artikel 17 i förordning (EU) nr 516/2014, justerade genom kommissionens delegerade förordning (EU) nr xxx/2015 (16).

      ADRESSATER

               14.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juni 2015.

            På kommissionens vägnar

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Punkt 3 q i Europeiska rådets uttalande av den 23 april 2015, EUCO 18/15.

      (2)  Punkterna 8 och 10 i Europaparlamentets resolution av den 29 april 2015, 2015/2660(RSP).

      (3)

      Källa: Eurostat.

      (4)

      Källa: Global Trend 2013 Report, UNHCR.

      (5)  Rådets slutsatser om åtgärder för bättre hantering av migrationsströmmar, rådets möte (rättsliga och inrikes frågor) den 10 oktober 2014.

      (6)  Meddelande av den 13 maj 2015 från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén: om en europeisk migrationsagenda, COM(2015) 240 final.

      (7)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 516/2014 av den 16 april 2014 om inrättande av asyl-, migrations- och integrationsfonden, om ändring av rådets beslut 2008/381/EG och om upphävande av Europaparlamentets och rådets beslut nr 573/2007/EG och 575/2007/EG och rådets beslut 2007/435/EG (EUT L 150, 20.5.2014, s. 168).

      (8)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 603/2013 av den 26 juni 2013 om inrättande av Eurodac för jämförelse av fingeravtryck för en effektiv tillämpning av förordning (EU) nr 604/2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat och för när medlemsstaternas brottsbekämpande myndigheter begär jämförelser med Eurodacuppgifter för brottsbekämpande ändamål, samt om ändring av förordning (EU) nr 1077/2011 om inrättande av en europeisk byrå för den operativa förvaltningen av stora it-system inom området frihet, säkerhet och rättvisa (EUT L 180, 29.6.2013, s. 1).

      (9)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/95/EU av den 13 december 2011 om normer för när tredjelandsmedborgare eller statslösa personer ska anses berättigade till internationellt skydd, för en enhetlig status för flyktingar eller personer som uppfyller kraven för att betecknas som subsidiärt skyddsbehövande, och för innehållet i det beviljade skyddet (EUT L 337, 20.12.2011, s. 9).

      (10)  Rådets direktiv 2005/85/EG av den 1 december 2005 om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus (EUT L 326, 13.12.2005, s. 13).

      (11)  Rådets direktiv 2003/9/EG av den 27 januari 2003 om miniminormer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna (EUT L 31, 6.2.2003, s. 18).

      (12)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/32/EU av den 26 juni 2013 om gemensamma förfaranden för att bevilja och återkalla internationellt skydd (EUT L 180, 29.6.2013, s. 60).

      (13)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/33/EU av den 26 juni 2013 om normer för mottagande av personer som ansöker om internationellt skydd (EUT L 180, 29.6.2013, s. 96).

      (14)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat (EUT L 180, 29.6.2013, s. 31).

      (15)  Artikel 6.2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/115/EG av den 16 december 2008 om gemensamma normer och förfaranden i medlemsstaterna för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (EUT L 348, 24.12.2008, s. 98).

      (16)  Ännu ej framlagd.

      BILAGA

                  Medlemsstater

                  Nyckel
                  (%)

                  Tilldelning

                  Belgien

                  2,45

                  490

                  Bulgarien

                  1,08

                  216

                  Cypern

                  0,34

                  69

                  Danmark

                  1,73

                  345

                  Estland

                  1,63

                  326

                  Finland

                  1,46

                  293

                  Frankrike

                  11,87

                  2 375

                  Förenade kungariket

                  11,54

                  2 309

                  Grekland

                  1,61

                  323

                  Irland

                  1,36

                  272

                  Italien

                  9,94

                  1 989

                  Kroatien

                  1,58

                  315

                  Lettland

                  1,10

                  220

                  Litauen

                  1,03

                  207

                  Luxemburg

                  0,74

                  147

                  Malta

                  0,60

                  121

                  Nederländerna

                  3,66

                  732

                  Polen

                  4,81

                  962

                  Portugal

                  3,52

                  704

                  Rumänien

                  3,29

                  657

                  Slovakien

                  1,60

                  319

                  Slovenien

                  1,03

                  207

                  Spanien

                  7,75

                  1 549

                  Sverige

                  2,46

                  491

                  Tjeckien

                  2,63

                  525

                  Tyskland

                  15,43

                  3 086

                  Ungern

                  1,53

                  307

                  Österrike

                  2,22

                  444

            Nyckeln grundar sig på följande kriterier (1)
          (2):

                  a)

                  Befolkningsstorleken (2014 års uppgifter, 40 % av viktningen). Detta kriterium återspeglar medlemsstatens kapacitet att ta emot ett visst antal flyktingar.

                  b)

                  Landets totala BNP (2013 års uppgifter, 40 % av viktningen). Detta kriterium återspeglar ett lands absoluta välstånd och är vägledande för en ekonomis kapacitet att ta emot och integrera flyktingar.

                  c)

                  Det genomsnittliga antalet spontana asylansökningar och antalet vidarebosatta flyktingar per 1 miljon invånare under perioden 2010–2014 (10 % av viktningen). Detta kriterium återspeglar medlemsstaternas ansträngningar på senare tid.

                  d)

                  Arbetslöshetsnivån (2014 års uppgifter, 10 % av viktningen). Detta kriterium återspeglar kapaciteten att integrera flyktingar.

         (1)  Beräkningarna grundar sig på statistiska uppgifter från Eurostat (i den version som förelåg den 8 april 2015).

         (2)  Procentberäkningarna har gjorts med fem decimaler och avrundats uppåt eller nedåt till två decimaler för presentation i tabellen. Tilldelning av personer har gjorts på grundval av fullständiga siffror med fem decimaler.


Avis juridique important

|

32001H0290

Kommissionens rekommendation av den 21 mars 2001 om de grundegenskaper för det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg som avses i artikel 5.3 b i direktiv 96/48/EG (Text av betydelse för EES) [delgivet med nr K(2001) 745]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 100 , 11/04/2001 s. 0017 - 0026

Kommissionens rekommendationav den 21 mars 2001om de grundegenskaper för det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg som avses i artikel 5.3 b i direktiv 96/48/EG[delgivet med nr K(2001) 745](Text av betydelse för EES)(2001/290/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 96/48/EG av den 23 juli 1996 om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg(1), särskilt artikel 6.1 i detta, ochav följande skäl:(1) Den första etappen i utarbetandet av tekniska specifikationer för driftskompatibilitet (TSD) består av att i enlighet med artikel 5.3 b i direktiv 96/48/EG fastställa vad som utgör grundegenskaper.(2) Den kommitté som inrättas genom direktiv 96/48/EG har utsett den europeiska organisationen för driftskompatibilitet för järnvägar (Association Européenne pour l'Interopérabilité Ferroviaire, AEIF) till det gemensamma representativa organ som avses i artikel 2 h i direktivet.(3) AEIF har med utgångspunkt i förteckningen i bilaga II till direktiv 96/48/EG utarbetat ett dokument som innehåller definitioner av och förslag till beskrivningar av ett antal grundegenskaper, och har lagt till ytterligare ett antal som bedömts nödvändiga för driftskompatibiliteten.(4) Det första syftet med denna rekommendation är att tjäna som ledning vid tekniska beslut för behöriga myndigheter med ansvar för projektering, anläggning, anpassning och drift av infrastruktur och rullande materiel som samverkar till funktionen hos det järnvägssystem som avses i direktiv 96/48/EG, och som tas i bruk efter det att denna rekommendation blir tillämplig.(5) Det andra syftet med denna rekommendation är att fastställa en gemensam grund för utarbetandet av TSD. Rekommendationen utesluter inte att det finns ett behov av att fastställa grundegenskaperna inom respektive TSD, som antas med tillämpning av artikel 6.1 i direktiv 96/48/EG. Grundegenskaperna kan också uppdateras vid den översyn av TSD som avses i artikel 6.2 i direktivet. Vid översynen av den egenskap som rör mekaniska gränsvärden för den rullande materielen bör de slutliga resultaten från SAFETRAIN-projektet beaktas, så snart resultaten är tillgängliga för AEIF.(6) Enligt direktiv 96/48/EG kan särskilda tillämpningsregler fastställas för vissa särskilda fall. De särskilda fall som tas upp i denna rekommendation är inte avsedda som incitament att bevara skillnaderna mellan näten, utan utgör ett erkännande av de betydande nationella särdragen.(7) Denna rekommendation är förenlig med yttrandet från den kommitté som inrättas genom direktiv 96/48/EG.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE:1. I bilagan till denna rekommendation finns definitioner och egenskaper som bör följas beträffande ett antal av de grundegenskaper för det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg som avses i artikel 5.3 b i direktiv 96/48/EG.2. Denna rekommendation riktar sig till alla medlemsstater.Utfärdad i Bryssel den 21 mars 2001.På kommissionens vägnarLoyola De PalacioVice ordförande(1) EGT L 235, 17.9.1996, s. 6.BILAGAInledning:I textena) används följande beteckningar för de tre typer av sträckor som definieras i punkt 1 b i bilaga I till rådets direktiv 96/48/EG av den 23 juli 1996 om driftskompatibiliteten hos det transeuropeiska järnvägssystemet för höghastighetståg:- Kategori I: Linjer som särskilt anläggs för höghastighetståg och som utrustats för hastigheter som i allmänhet motsvarar eller överstiger 250 km/h.- Kategori II: Linjer som särskilt anpassas för höghastighetståg och som utrustats för hastigheter på omkring 200 km/h.- Kategori III: Linjer som särskilt anpassas för höghastighetståg och med särskilda egenskaper på grund av svårigheter till följd av topografi, höjdskillnader eller stadsbebyggelse, och där hastigheten måste anpassas från fall till fall.b) nämns de särskilda fall som avses i artikel 5.3 d i direktiv 96/48/EG, men tillämpningsbestämmelserna för dessa särskilda fall samt toleranser (i de fall de inte anges i denna rekommendation) kommer att anges i respektive TSD,c) omfattas inte Irland och Nordirland av egenskaperna för grundegenskaperna 1, 2, 3, 5, 6, 8 och 16. Särskilda fall kommer att anges i TSD:n för dessa grundegenskaper inom ramen för den irländska standarden för begränsningslinjen för det fria rummet för nyanläggning och den irländska spårvidden 1602 mm för helsvetsad räl.1. MINSTA PROFIL FÖR INFRASTRUKTUREN OCH PROFIL FÖR DEN RULLANDE MATERIELEN1.1 Beskrivning av egenskapenProfilbegreppet används för att ange vilka mått som måste följas för att den rullande materielen skall kunna köras utan att hindras av fasta installationer (tunnelväggar, stolpar till kontaktledningar eller signalsystem, broräcken, plattformar m.m.). Begreppet innefattar alltså två faktorer: begränsningslinjen för fria rummet, dvs. ett minimimått för infrastrukturen, och konstruktionsprofilen för den rullande materielen, dvs. ett maximimått.1.1.1 Begränsningslinje för fria rummetDenna faktor gäller infrastrukturen och anger det tvärsnitt som måste vara helt fritt från hinder.1.1.2 Konstruktionsprofil för rullande materielDenna faktor anges i form av det tvärsnitt (eller den envelopp) den rullande materielen befinner sig inom vid körning.1.1.3 Samband mellan konstruktionsprofil och begränsningslinjeAv definitionerna av begreppen följer att konstruktionsprofilen för den rullande materiel som körs på en viss sträcka alltid måste vara mindre än begränsningslinjen för det fria rummet på samma sträcka. Skillnaden skall minst motsvara en rimlig säkerhetsmarginal.1.2 Obligatoriska egenskaper1.2.1 Begränsningslinje för fria rummetMinsta begränsningslinje för fria rummet för planerade sträckor i kategori I är profilen GC.Minsta begränsningslinje för fria rummet på befintliga sträckor i kategori I och sträckor i kategori II är profilen GB. Profilen GC rekommenderas om en ekonomisk utredning visar att det är ekonomiskt fördelaktigt.1.2.2 Konstruktionsprofil för den rullande materielenProfilerna UIC 505-1, GB och GC tillåts. Järnvägsföretaget väljer för sin materiel den profil som passar företagets behov, givetvis med beaktande av begränsningslinjen på de sträckor där företaget tänker använda materielen.1.2.3 Särskilda fallI Storbritannien används profil UK1 för sträckor i kategori II och III och rullande materiel som körs på dessa sträckor.I Finland används profil FIN1.2. MINSTA KURVRADIE2.1 Beskrivning av egenskapenKurvradien för spåret anger krökningen för ett spår som inte är rakt. De fyra egenskaperna kurvradie, rälsförhöjning, otillräcklig rälsförhöjning och högsta tillåtna hastighet i kurvan påverkar alla varandra sinsemellan.Minsta kurvradie beror på övriga tre egenskaper: maximal rälsförhöjning, maximalt otillräcklig rälsförhöjning och högsta, av infrastrukturförvaltaren tillåtna hastighet i kurvan.2.2 Obligatoriska egenskaperEgenskaperna gäller normal spårvidd (se punkt 3). För övriga spårvidder anges egenskaperna i respektive TSD.2.2.1 RälsförhöjningRälsförhöjningen för nya höghastighetssträckor får vara högst 180 mm vid utformningen. För spår i drift tillåts en underhållstolerans på 20 mm, men förhöjningen får inte i något fall överstiga 190 mm.På sträckor som bara är öppna för persontrafik får rälsförhöjning vara högst 200 mm.2.2.2 Otillräcklig rälsförhöjning2.2.2.1 Sträckor särskilt byggda för höghastighetstågVid utformningen får värdet för bristande rälsförhöjning för höghastighetssträckor inte överstiga de värden som anges i tabellen nedan:>Plats för tabell>Högre värden kan tolereras för sträckor där de topografiska omständigheterna är mycket besvärliga. Dessa värden anges i TSD:n för infrastruktur.2.2.2.2 Sträckor särskilt anpassade för höghastighetståg samt anslutningssträckorVid utformningen får värdet för bristande rälsförhöjning för befintliga sträckor som anpassats för höghastighetståg samt anslutningssträckor inte överstiga de värden som anges i tabellen nedan:>Plats för tabell>Samma värden får tillämpas för befintliga höghastighetssträckor.Högre värden kan tolereras för sträckor där de topografiska omständigheterna är mycket besvärliga. Dessa värden anges i TSD:n för infrastruktur.2.2.2.3 Bristande rälsförhöjning över växlarVid utformningen får värdet för bristande rälsförhöjning över växlar inte överstiga följande värden:- Växlar där tillåtet hastighetsintervall vid växling är 30 <= V <= 70 km/h: 120 mm.- Växlar där tillåtet hastighetsintervall vid växling är 70 <  V <= 170 km/h: 100 mm.- Växlar där tillåtet hastighetsintervall vid växling är 170 <  V <= 230 km/h: 85 mm.För befintliga växlar på sträckor anpassade för höghastighetståg godkänns en tolerans på 10 mm på dessa värden.2.2.3 Tåg med lutningsteknikTillstånd till höghastighetsdrift ges för tåg med lutningsteknik eller tåg som utrustats med system som möjliggör bättre prestanda, dock med förbehållet att detta inte får leda till att tillträdet för driftskompatibla tåg utan sådan utrustning begränsas.2.2.4 Kompletterande spårNär det gäller kurvradien för kompletterande spår tillämpas ett minimivärde på 150 m för den teoretiska radien, med en underhållstolerans på 25 m.3. SPÅRVIDD3.1 Beskrivning av egenskapenSpårvidden är avståndet mellan rälshuvudenas innerkanter, mätt 14,5 mm (+- 0,5 mm) under löpytan.3.2 Obligatoriska egenskaperSpårvidden skall enligt europeisk standard vara 1435 mm. De teoretiska parametervärdena kan variera mellan 1435 och 1437 mm. Toleranserna anges i TSD:n för infrastruktur.3.3 Särskilda fallFöljande mått godkänns för angivet land:- Finland: spårvidden 1524 mm.- Portugal, sträckor i kategori II och III: spårvidden 1668 mm.4. MAXIMAL SPÅRBELASTNING4.1 Beskrivning av egenskapenFordon som körs på spår genererar växelverkande krafter i tre riktningar vid kontaktytan hjul-räl: vertikalt, lateralt (sidokrafter) och longitudinellt (längsgående krafter).De växelverkande krafterna beror i princip på det spårbundna systemets fysikaliska egenskaper:- fordonets statiska vertikala belastning,- kvasi-statisk belastning, lateralt under kurvkörning, direkt beroende av värdet för den otillräckliga rälsförhöjningen vid hög hastighet, och longitudinellt vid acceleration eller inbromsning,- dynamisk belastning på grund av felaktig spårgeometri i vertikal- och lateralplanen, varvid belastningen är beroende av spårets geometriska kvalitet, otillräcklig rälsförhöjning och fordonets hjulupphängning,- dynamisk belastning på grund av instabilitet i boggin, varvid belastningen är beroende av parametrar förknippade med kontaktytan hjul-räl.4.2 Obligatoriska egenskaperFöljande regler skall följas:- Infrastrukturen skall klara en lateral belastning per axel på minst>PIC FILE= "L_2001100SV.002001.EPS">uttryckt i kN, där P är den statiska belastningen per axel för ett driftskompatibelt tåg.- Den laterala belastning som ett driftskompatibelt fordon överför till spåret får inte överstiga>PIC FILE= "L_2001100SV.002101.EPS">uttryckt i kN, där P är fordonets statiska belastning per axel.- Kvoten mellan den laterala och vertikala belastningen på ett hjul får inte överstiga (Y/Qlim) = 0,8, där Y är den dynamiska laterala belastning och Qlim den vertikala belastning som ett hjul utövar på rälen.- Instabilitet i boggier skall undvikas genom att parametern ekvivalent hjulringskonicitet hålls på värdet 0,15 med inslitna räler och hjul.- Den longitudinella accelerationen får inte överstiga 2,5 m/s2.Reglerna skall tillämpas med beaktande av de begränsningar som följer av hastigheten:- Det högsta värdet för den statiska belastningen per axel P anges under punkt 9.- Den maximala dynamiska belastningen på ett hjul (Q) skall vara följande:>Plats för tabell>- Den ekvivalenta hjulringskoniciteten får uppgå till högst 0,25 för farter upp till 280 km/h, 0,30 för farter upp till 250 km/h, 0,35 för farter upp till 230 km/h och 0,40 för farter upp till 200 km/h. Farter över 230 km/h gäller sträckor i kategori I, och farter upp till 250 km/h gäller sträckor i kategori II och III.5. PLATTFORMS- OCH TÅGLÄNGD5.1 Beskrivning av egenskapenFör att resande skall kunna ta sig av och på tåget i säkra former måste hela persontågsättet befinna sig vid en plattform vid ordinarie uppehåll på station. Plattformens längd måste anpassas till tågsättens längd, men också till driftsrelaterade bestämmelser som t.ex. att avgångssignalen skall kunna ses ordentligt.5.2 Obligatoriska egenskaper- Tåglängd: högst 400 m (med 1 % tolerans).- Plattformens praktiska längd: minst 400 m.5.3 Särskilda fallFöljande mått godkänns för angivet land:- Förenade kungariket, sträckor i kategori II och III: högsta tåglängd 320 m och plattformens minsta praktiska längd 300 m.- Sverige: plattformens minsta praktiska längd 225 m.- Danmark: plattformens minsta praktiska längd 320 m.- Finland: plattformens minsta praktiska längd 350 m.6. PLATTFORMENS HÖJD6.1 Beskrivning av egenskapenPlattformens höjd mäts lodrätt från rullytan till plattformens yta.6.2 Obligatoriska egenskaperPlattformens höjd skall vara antingen 550 eller 760 mm.6.3 Särskilda fallFölj ande mått godkänns för angivet land:- Förenade kungariket: 915 mm.- Nederländerna: 840 mm.7. MATARSPÄNNING7.1 Beskrivning av egenskapenGenomsnittsvärdet och tillåten avvikelse för matarspänningen till strömavtagaren skall anges.7.2 Obligatoriska egenskaper7.2.1 Sträckor i kategori IMatarspänningen i denna kategori är 25 kV 50 Hz.I de länder där växelström 15 kV 16 2/3 Hz används för befintliga linjer får denna spänning användas också för nya linjer. Samma system får användas i angränsande länder om det är ekonomiskt motiverat. Artikel 7 i direktiv 96/48/EG skall i så fall tillämpas.Spänningen 3 kV likström får användas även i fortsättningen i Italien för befintliga linjer och nya linjer upp till 250 km/h, om spänningen 25 kV 50 Hz kan orsaka driftstörningar i signalsystemet (stationärt eller ombord) på befintliga sträckor som ligger nära den nya sträckan.7.2.2 Befintliga sträckor i kategori I och sträckor i kategori II och IIILikström 1,5 kV eller 3 kV eller växelström 15 kV 16 2/3 Hz eller 25 kV 50 Hz skall användas.8. KONTAKTLEDNINGSGEOMETRI8.1 Beskrivning av egenskapenHöghastighetståg matas från kontaktledningen via strömavtagare. En tillförlitlig växelverkan mellan ledning och avtagare är en viktig förutsättning för ett driftskompatibelt transeuropeiskt system för höghastighetståg. Denna växelverkan är beroende av kompatibiliteten mellan ledningens och avtagarens geometri, definierad som kontaktledningens höjd, tillåtna laterala position med och utan inverkan från sidvindar, samt strömavtagarens dimensioner. Val av höjd för kontaktledningen beror också på klimat, bland annat genom belastning från isbildning på ledningarna.8.2 Obligatoriska egenskaper8.2.1 Kontaktledningens höjdFör höghastighetssträckor bör man bestämma en konstant höjd för kontaktledningarna på en viss angiven del av det europeiska järnvägssystemet för höghastighetståg, t.ex. karaktäriserat genom det använda elektrifieririgssystemet. Det finns två möjliga höjder: 5080 mm och 5300 mm. Den senare höjden bör användas om det finns risk för isbildning.På sträckor med likström får höjden 5000 mm användas, eftersom den ger samma säkerhet som höjden 5080 mm för växelström.För kategori II och III begränsas kontaktledningens höjd av lokala omständigheter. Särskild uppmärksamhet bör ägnas övergångar där kontaktledningar med olika höjd möts. Följande värden skall följas:>Plats för tabell>8.2.2 Strömavtagarnas måttEuropeisk standard för toppbygeln är bredd 1600 mm, arbetshöjd 1200 mm och slitskenans längd 800 mm.8.2.3 Maximal sidorörelseKontaktledningens rörelser i sidled måste anpassas till toppbygelns arbetshöjd och slitskenorna. Maximal sidorörelse vid sidvind är 400 mm.8.2.4 Särskilda fall8.2.4.1 Tyskland, Österrike, Spanien och SverigeTåg som körs på befintliga sträckor i kategori I, på sträckor i kategori II och III och på stationsområden måste ha en andra uppsättning strömavtagare på 1950 mm.8.2.4.2 Förenade kungariketKontaktledningens standardhöjd på sträckor i kategori II och III är 4720 mm (minst 4170 mm och högst 5940 mm).8.2.4.3 FinlandKontaktledningens höjd är 6150 mm. Tåg får utrustas med strömavtagare på 1950 mm.9. AXELLAST9.1 Beskrivning av egenskapenEtt tåg som körs på järnväg belastar spåren med krafter som spåren måste kunna bära. Krafterna är statiska och dynamiska, och överförs till spåret via axlarna.Spåret och den rullande materielen måste konstrueras och underhållas på ett sådant sätt att krafterna kan hållas inom driftsäkerhetens gränser.9.2 Obligatoriska egenskaperAxellasten får inte överstiga 170 kN.För drivande axlar godkänns dock axellasten 180 kN vid hastigheter upp till 250 km/h.Toleransen får inte överstiga 4 % för varje enskild axel och 2 % för den genomsnittliga lasten per axel på tåget.10. ELEKTRISKA GRÄNSVÄRDEN FÖR RULLANDE MATERIEL10.1 Beskrivning av egenskapenFöljande omfattas av denna egenskap:a) Spänning och frekvens för strömförsörjningen.b) Dignitetsfaktor.c) Störningar på signal- eller telekommunikationssystemet.d) Störningar på radiofrekvenser.e) Den tågburna utrustningens elektriska störningskänslighet.10.2 Obligatoriska egenskaperFöljande villkor måste uppfyllas:a) Spänning och frekvens för strömförsörjningenSpänningen vid gränssnittet mellan omformare och strömavtagare skall uppfylla de krav som anges i prEN50 163 utkast 1, 1/2000, punkt 4.1. Nedan återges de viktigaste värdena:>Plats för tabell>För system som går på växelström 25 kV 50 Hz får frekvensen variera mellan 49 och 51 Hz. För system som går på växelström 15 kV 16 2/3 Hz får frekvensen variera mellan 16 1/3 och 17 Hz.b) Dignitetsfaktor: Rullande materiel som körs på sträckor i kategori I måste ha ett värde på minst 0,95. En fullständig uppsättning av dignitetsfaktorerna finns i prENXXX(CII).c) Störningar på signal- eller telekommunikationssystemet: Dessa värden varierar beroende på vilket signal- eller telekommunikationssystem som används, och kommer att specificeras i respektive TSD. De kommer att finnas under en särskild rubrik i infrastrukturregistret.d) Störningar på radiofrekvenser: Europeisk standard 50 121.e) Den tågburna utrustningens störningskänslighet: Europeisk standard 50 121.11. MEKANISKA GRÄNSVÄRDEN FÖR RULLANDE MATERIEL11.1 Beskrivning av egenskapenDen rullande materialen skall skydda passagerare och personal vid kollisionsolyckor. Detta uppnås genom att materialet konstrueras så att kollisionsenergin absorberas, deformationen av vagnkorgarna begränsas och buffertklättring undviks.Tre referensfall av kollisioner har definierats:1. Symmetrisk kollision mellan två identiska höghastighetstågsätt vid en relativ hastighet på 36 km/h.2. Kollision vid 36 km/h mellan ett höghastighetstågsätt och ett järnvägsfordon utrustat med sidobuffertar (godsvagn enligt UIC-normblad UIC 571-2, massa 80 t).3. Kollision i plankorsning vid 110 km/h med ett vägfordon med massan 15 t, stel kropp ovanför rälshuvudena och vertikal kollisionsyta.11.2 Obligatoriska egenskaperReferensfall 1: Förarhytten får inte deformeras.Referensfall 2 och 3: Förarhytten får deformeras. I bakre delen av hytten skall finnas ett överlevnadsutrymme för föraren, minst 0,75 m långt, som inte kan deformeras. Det skall också finnas fri passage till sidodörrarna eller maskinutrymmet eller resandeutrymmet bakom hytten.Följande gäller samtliga fall:- Minst 6 MJ måste absorberas, varav minst 75 % i fronten på tågsättets främsta fordon. Resten skall tas upp i vagnskarvarna längs med tågsättet.- Resandeutrymmena i den främsta vagnen och överlevnadsutrymmet för föraren skall vara extra robust. Angränsande sektioner skall ha en statisk hållfasthet som i de tre referensfallen ligger minst 1500 kN över den genomsnittliga kraft som behövs för att trycka ihop deformationszonerna.- Övriga fordon skall ha en hållfasthet som är förenlig med främsta och bakersta fordon i tågsättet.- Resandeutrymmena i främsta och bakersta fordon och förarens överlevnadsutrymme får vid ihoptryckningen av deformationszonerna inte utsättas för större decelerationsbelastning än i genomsnitt 5 g.- Längst fram i tågsättet och mellan varje fordon skall det finns anordningar som hindrar buffertklättring.12. GRÄNSVÄRDEN FÖR YTTRE ELEKTROMAGNETISKA STÖRNINGAR12.1 Beskrivning av egenskapenDen elektromagnetiska kompatibiliteten måste definieras- mellan utrustning i delsystemet driftledning och utrustning utanför höghastighetssystemet,- mellan utrustning i delsystemet driftledning och övriga delsystem.Kompatibiliteten mellan delsystemen energi och driftledning behandlas under punkt 10.12.2 Obligatoriska egenskaperEN 50 121-standarden skall tillämpas.13. GRÄNSVÄRDEN FÖR INRE LJUDKÄLLOR13.1 Beskrivning av egenskapenEgenskapen anger högsta ljudnivå inuti tåget.13.2 Obligatoriska egenskaperDetta kriterium anses inte vara av avgörande betydelse när det gäller driftskompatibiliteten. Av säkerhetsskäl måste det dock finnas gränsvärden för ljudnivån i förarhytten. Gränsvärdet för jämn ljudnivå under 30 minuter (Leq dB(A) över 30 minuter) är 84 dB(A) (vid 300 km/h och i öppen terräng enligt UIC-normblad 651).14. MAXIMAL TRYCKFÖRÄNDRING14.1 Beskrivning av egenskapenNär ett tåg körs i en tunnel uppstår tryckvågor alltefter tågets storlek, fram- och bakändans aerodynamik, tågets och tunnelväggarnas skrovlighet, hastighet samt blockeringsförhållandet (kvoten mellan tågets och tunnelns fria tvärsnitt). Vågorna har oftast branta och tydliga vågfronter som motsvarar tågets front och bakparti, med mindre variationer däremellan. De rör sig genom tunneln med ljudets hastighet, och reflekteras av fria luften vid tunnelns slut med inverterad amplitud. Vid tågmöten är trycket i tunneln vid en viss tidpunkt summan av de fortplantade tryckvågorna och tryckförändringen som följer tåget vid körning.Tryckförändringar medför två typer av risker för de resande:- Över ett visst tryck kan skador på trumhinnan uppstå.- Vid lägre trycknivåer kan obehag för örat uppstå.14.2 Obligatoriska egenskaperEn resande får aldrig utsättas för större tryckförändringar än 10000 Pa. Värdet är fastställt ur hälsosynpunkt med hänsyn till hälsan och inte till de resandes komfort.15. MAXIMALA LUTNINGSGRADIENTER15.1 Beskrivning av egenskapenKontaktytan hjul-räl har en begränsad vidhäftning. Detta innebär följande:- Vid stigningar ökar den nödvändiga dragkraften för en given massa kraftigt med stigningen.- Vid fall ökar bromssträckan (som beror på tågets hastighet och last) kraftigt med gradienten.Stigningar och fall skall anpassas efter den trafik som skall bedrivas på sträckan och de högsta värden som anges nedan.15.2 Obligatoriska egenskaperMaximal gradient för fall och stigning är 35 [permil  ] för höghastighetssträckor i kategori I, med följande förbehåll:- Det glidande medelvärdet för fallet under 10 km får inte överstiga 25 [permil  ].- Ett kontinuerligt fall eller en kontinuerlig stigning på 35 [permil  ] får inte vara längre än 6000 m.15.3 Särskilda fallMaximal gradient för fall och stigning på den tyska höghastighetssträckan Köln-Rhen är 40 [permil  ].16. MINSTA SPÅRAVSTÅND16.1 Beskrivning av egenskapenSpåravståndet är förknippat med två olika funktionella krav:- Avståndet skall vara stort nog för att det inte skall finnas risk att fordon på intilliggande spår kolliderar med varandra. Detta krav uppfylls om minsta profil för infrastrukturen för båda spåren följs.- Avståndet måste fastställas så att den rullande materielen klarar de aerodynamiska effekterna vid tågmöten.16.2 Obligatoriska egenskaper16.2.1 Framtida sträckor i kategori IMinsta spåravstånd är 4,5 m (i förbindelse med profil C).För sträckor där hastigheten inte överstiger 300 km/h respektive 250 km/h är minsta spåravstånd 4,2 m respektive 4 m.16.2.2 Sträckor i kategori IIFör sträckor där hastigheten överstiger 220 km/h är minsta spåravstånd 4 m. På sträckor med lägre hastigheter är det tillräckligt att minsta profil för infrastrukturen följs.16.2.3 Särskilda fallFörenade kungariket: spåravstånd 3165 mm får användas för sträckor i kategori II och III, under förutsättning att profil UK1 tillämpas.Spanien: spåravstånd 3808 mm får användas för sträckor i kategori II.17. HANDIKAPPTRANSPORTERDen rullande materielen och infrastrukturen skall utformas med beaktande av utfallet av åtgärden COST 335. Obligatoriska specifikationer kommer att anges i respektive TSD.


Avis juridique important

|

31999H0130

1999/130/EG: Kommissionens rekommendation av den 18 november 1998 om ratifikation av Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention nr 180 om arbetstiden för sjömän och fartygsbesättning och ratifikation av 1996 års protokoll till konventionen om miniminormer i handelsfartyg, 1976 [delgivet med nr K(1999) 372]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 043 , 17/02/1999 s. 0009 - 0010

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 18 november 1998 om ratifikation av Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention nr 180 om arbetstiden för sjömän och fartygsbesättning och ratifikation av 1996 års protokoll till konventionen om miniminormer i handelsfartyg, 1976 [delgivet med nr K(1999) 372] (1999/130/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 andra strecksatsen i detta, ochav följande skäl:I Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention nr 180 om arbetstiden för sjömän och fartygsbesättning, antagen vid det åttiofjärde sjöfartssammanträdet inom den internationella arbetskonferensen den 22 oktober 1996, fastställs gränser för antal arbets- eller vilotimmar för personer som arbetar ombord på fartyg.Konventionens syften, dvs. främjande av arbetstagares hälsa och säkerhet samt förbättring av säkerheten till sjöss och skydd av den marina miljön, sammanfaller med gemenskapens målsättningar.1996 års protokoll till konvention nr 147 om miniminormer i handelsfartyg från 1976, vilket antogs samtidigt med konvention nr 180, innehåller i sin tilläggsbilaga konvention nr 180 om arbetstiden för sjömän och fartygsbesättning från 1996.I artikel 4 i konventionen om miniminormer i handelsfartyg från 1976, till vilken protokollet från 1996 hänvisar, fastställs det att ett land som har ratificerat konventionen kan kontrollera ett fartyg som anlöper dess hamnar för att undersöka om sjömännens levnads-, arbets- och säkerhetsförhållanden överensstämmer med bestämmelserna i de konventioner som ingår i bilagan till konventionen om miniminormer i handelsfartyg.Kommissionen har nyligen till rådet lämnat ett förslag till direktiv, antaget inom ramen för protokollet om socialpolitik, om ett europeiskt avtal om arbetstidens organisation för sjömän, som grundar sig på konvention nr 180.Förslaget riktar sig enbart till sjömän som arbetar på fartyg som seglar under någon medlemsstats flagg.Bestämmelserna om arbetstiden för sjömän kan inte inom gemenskapen tillämpas på fartyg som seglar under tredje lands flagg förrän efter ikraftträdandet av konvention nr 180 och efter ratifikation av gemenskapens medlemsstater av 1996 års protokoll till konventionen om miniminormer i handelsfartyg.När konvention nr 180 och 1996 års protokoll till konventionen om miniminormer i handelsfartyg från 1976 har trätt i kraft blir det möjligt för de medlemsstater som har ratificerat dessa dokument att kontrollera tillämpningen av bestämmelserna om arbetstider i konvention nr 180 på alla fartyg som anlöper gemenskapens hamnar med hjälp av ett rådsdirektiv.Om bestämmelserna i konvention nr 180 tillämpas kommer detta att leda till en bättre sjöfartssäkerhet inom Europeiska unionen och till lika villkor för fartyg under gemenskapsflagg och fartyg under tredje lands flagg.Det vore önskvärt att direktivet om tillämpning av bestämmelserna om arbetstid för sjömän på fartyg som anlöper hamnar i gemenskapen träder i kraft samtidigt som direktivet om genomförande om det europeiska avtalet om arbetstidens organisation för sjömän. Det är därför viktigt att medlemsstaterna ratificerar konvention nr 180 och 1996 års protokoll och deponerar sina ratifikationsinstrument hos Internationella arbetsorganisationen snarast möjligt.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1) De medlemsstater som ännu inte har ratificerat ILO:s konvention nr 180 om arbetstiden för sjömän och fartygsbesättning, antagen den 20 oktober 1996, uppmanas att göra detta.2) De medlemsstater som ännu inte har ratificerat 1996 års protokoll till konvention nr 147 om miniminormer i handelsfartyg från 1976 uppmanas att göra detta.3) Medlemsstaterna uppmanas att inom ett år från denna rekommendations offentliggörande meddela kommissionen de åtgärder som har vidtagits för att följa den.Utfärdad i Bryssel den 18 november 1998.På kommissionens vägnarPádraig FLYNNLedamot av kommissionen


title: Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Greklands uppdaterade stabilitetsprogram, 2002-2006

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


Avis juridique important

|

52004SC0825

Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 I rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Polens konvergensprogram, 2004-2007  /* SEK/2004/0825 slutlig */

Rekommendation till RÅDETS YTTRANDE enligt artikel 9.3 I rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Polens konvergensprogram, 2004-2007(framlagd av kommissionen)MOTIVERINGEnligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen och samordningen av den offentliga sektorns finanser [1] skall icke-deltagande stater, dvs. sådana som inte har infört den gemensamma valutan, överlämna konvergensprogram till rådet och kommissionen för det regelbundna multilaterala övervaknings förfarande som avses i artikel 99 i fördraget.[1]  EGT L 209, 2.8.1997. Alla dokument som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/main_en.htm.Enligt artikel 9 i förordningen skall rådet granska dessa program på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté (Ekonomiska och finansiella kommittén) som inrättas genom artikel 114 i fördraget. Rådet skall med stöd av kommissionens rekommendation och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén avge ett yttrande efter att ha granskat programmet. Enligt förordningen skall medlemsstaterna årligen lägga fram uppdaterade program, som också kan granskas av rådet enligt samma förfaranden.De tio länder som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 har beviljats undantag och deltar därför ännu inte i det gemensamma valutasamarbetet. De har åtagit sig att överlämna sina konvergensprogram senast den 15 maj 2004 och en första uppdatering av dem mot slutet av år 2004.Polens konvergensprogram för perioden 2004-2007 överlämnades den 17 maj 2004. Kommissionen har gjort en teknisk utvärdering av programmet med beaktande av uppgifterna i vårprognoserna 2004 samt uppförandekoden [2] och de principer som fastställs i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 27 november 2002 om bättre samordning av finanspolitiken [3]. Denna utvärdering ger anledning till följande bedömning:[2]  Reviderat yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning godkänt av Ekofin-rådet den 10 juli 2001.[3]  KOM(2002) 668 slutlig, 27.11.2002.Polens första konvergensprogram för perioden 2004-2007 överlämnades den 17 maj 2004. I programmet anges inte vilka avsikter de polska myndigheterna har beträffande tidpunkterna för inträdet i ERM II och införandet av euron.Programmet uppfyller endast delvis kraven i den reviderade uppförandekoden för stabilitets- och konvergens programmens innehåll och utformning och normerna för det europeiska national räkenskaps systemet (ENS 95) [4]. Särskilt krävs en förbättring av kvaliteten på uppgifterna enligt ENS 95 om sammansättningen av de offentliga inkomsterna och utgifterna.[4]  Programmet avviker från uppgiftskraven när det gäller de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. Den information som krävs för ifyllandet av tabell 6 i bilaga 1 till uppförandekoden har inte omgrupperats och är ofullständig. Tabell 2 i bilaga 1 om utvecklingen av de offentliga finanserna tyder på en felaktig klassificering. Dessutom rapporteras inflationen fortfarande utifrån konsumentprisindex (KPI) trots att det i tabell 1 i bilaga 1 krävs beräkningar av harmoniserat index för konsumentpriser (HIKP).Underskottet i de offentliga finanserna ökade till 4,1 % av BNP under 2003, vilket överstiger fördragets referensvärde på 3 % av BNP. Kommissionen inledde förfarandet vid alltför stora överskott beträffande Polen den 12 maj 2004 genom att anta en rapport enligt artikel 104.3 i fördraget. Ekonomiska och finansiella kommittén lämnade sitt yttrande om rapporten den 25 maj. Den [5 juli 2004] väntas rådet med stöd av två rekommendationer från kommissionen besluta att ett alltför stort underskott föreligger i Polen och lämna rekommendationer till Polen för att få denna situation att upphöra. Underskottets omfattning kommer att behöva justeras uppåt om öppna pensionsfonder undantas från den offentliga sektorn i enlighet med Eurostats beslut om klassificeringen av fonderade pensionssystem.Enligt de makroekonomiska ramar som läggs fram i programmet förutses BNP-tillväxten gradvis öka från 3,7 % 2003 till 5,0 % under 2004 och 2005 och 5,6 % under 2006 och 2007. Nettoexporten kommer att fortsätta att stödja den ekonomiska tillväxten under detta år, men från och med 2005 kommer det att vara den inhemska efterfrågan som fungerar som stödjande faktor. Scenariot fram till 2005 ligger mycket nära det i kommissionens vårprognoser 2004. Nyligen inkommen information tyder på att BNP-tillväxten under 2004 kan bli ännu högre än vad som beräknats i programmet. Under de senare åren av programmet beräknas ökningstakten av BNP tillta till följd av en stark ökning av den inhemska efterfrågan. Denna beräkning bygger på kanske något optimistiska antaganden om både investeringarna och den privata konsumtionen. Om osäkerheten kring finanspolitiken skingras genom att Hausner-planen genomförs fullt ut kommer det dock att bidra i avgörande omfattning till uppnåendet av tvåsiffriga tal för ökningen av investeringarna och till den förväntade kraftiga ökningen av tillväxttakten för den privata konsumtionen. I programmet ingår uppskattningar av den potentiella produktions tillväxten och enligt beräkningarna i det kommer den faktiska BNP-tillväxten att överskrida potentialen under hela programperioden.Inflationen (HIKP) sjönk från 10,1 % 2000 till 0,7 % 2003. Denna minskning berodde till stor del på en stram penningpolitik, ett vidgat produktionsgap och sjunkande livsmedels- och oljepriser. Även om inflationen har ökat på nytt sedan mitten av 2003, ligger den fortfarande på en låg nivå. Till stor del beror den ökning av inflationen som kunnat noteras nyligen på stigande oljepriser och på att livsmedelspriserna slutat falla. Däremot har pristrycket från efterfrågesidan hittills varit begränsat. Den reala effektiva växelkursen för zlotyn har fallit kraftigt sedan mitten av 2001. Detta fall beror till stor del på den obrutet sjunkande inflationen och zlotyns nominella depreciering mot euron. Skillnaderna i avkastning mellan referensobligationer i Polen respektive euroområdet minskade mellan 2001 och mitten av 2003, men ökade på nytt under andra halvåret 2003 och början av 2004. Före inträdet i ERM II förutses inte någon ändring av den nuvarande penning- och valutapolitiken, dvs. inriktningen på ett direkt inflationsmål i kombination med flytande växelkurser.Den finanspolitiska strategin för programmet syftar till att få ned underskottet i de offentliga finanserna till under 3 % av BNP före 2007 och fortsätta att hålla skuldkvoten under 60 %. Underskottet i de offentliga finanserna väntas öka från 4,1 % av BNP 2003 till 5,7 % under 2004 men därefter minska stadigt. För 2005, 2006 och 2007 beräknas nominella underskott på 4,2, 3,3, respektive 1,5 % av BNP. I programmet ingår ett omfattande åtgärdspaket (den s.k. Hausner-planen), som om det genomförs fullt ut skulle minska underskottet sammantaget under åren 2005-2007 med motsvarande 5,3 % av BNP genom ytterligare inkomster och besparingar (3,3 % av BNP på det sociala området och 2 % av BNP inom offentlig förvaltning och offentligägda företag). En förutsättning för att målen för minskningen av underskottet skall kunna nås är också att prognoserna om hög BNP-tillväxt infrias under hela perioden. Om man jämför programmet med det ekonomiska programmet inför anslutningen från augusti 2003, är den viktigaste skillnaden att underskottet i de offentliga finanserna för 2004 justerats uppåt med 0,7 procentenheter, trots den bekräftade ekonomiska återhämtningen, vilket i programmet bl.a. förklaras av utgifter i samband med anslutningen till EU.Den prognostiserade minskningen av underskottet mellan 2004 och 2007 är ambitiös och uppgår till över 4 procentenheter av BNP. Många risker är förenade med den planerade konsoliderings strategin. Förutom den makroekonomiska risk för en nedgång som tidigare påpekats framstår ett försenat eller ofullständigt genomförande av de planerade åtgärderna klart som en möjlighet med tanke på den osäkra politiska situationen. Den planerade korrigeringen är nämligen inte endast kraftigt skjuten på framtiden utan överensstämmer också bara delvis med den tidsplan som anges i Hausner-planen. Särskilt under tiden fram till valet kan besparingar som härrör från åtgärder som redan beslutats av parlamentet komma att användas för konsumtion och för att uppfylla vissa vallöften i stället för reducering av underskottet eller investeringar. Detta är särskilt sannolikt, eftersom Hausner-planen är känslig på grund av att de flesta besparingarna förväntas på det sociala området. De monetära myndigheterna kan i sin tur reagera på en mindre stram finanspolitik genom att inta en försiktigare attityd och hålla kvar räntesatserna på en relativt hög nivå i syfte att bevara stabila makroekonomiska förutsättningar. På medellång sikt kan en kombination av stora underskott och höga realräntor skada tillväxten genom att hämma investeringarna och motverka uppnåendet av budgetmålen. Slutligen kan, till följd av ett beslut som nyligen fattades av Eurostat om klassificeringen av det fonderade pensions systemet, de prognostiserade uppgifterna om underskottet komma att behöva justeras uppåt med 1,6 procentenheter.Den offentliga skuldkvoten ökade från 36,7 % av BNP 2001 till 45,4 % 2003. Skuldkvoten beräknas stiga ytterligare fram till 2006 och nå upp till 52,7 % av BNP vid utgången av det året, innan den åter vänder nedåt till 52,3 % av BNP 2007. Även i kommissionens vårprognoser 2004 förutses en liknande stadig ökning av skuldkvoten fram till år 2005. Om klassificeringen av de öppna pensionsfonderna ändras så att de hamnar utanför den offentliga sektorn, skulle detta leda till en ytterligare ökning av skuldkvoten med cirka 4,5 procentenheter. Också i ett sådant scenario skulle skuldkvoten fortsatt ligga under referensvärdet 60 % av BNP under programperioden. Att ökningen av skuldkvoten antas avta och slutligen brytas beror på den kombinerade effekten av förbättrade primära saldon och en ökande nominell tillväxttakt, vilket delvis skulle kompensera den skuldökande nettoeffekten av stock-/flödesjusteringarna. Ytterligare en förutsättning är att inkomsterna av privatiseringarna blir betydande. I programmet antas att dessa inkomster under perioden 2004-2006 kommer att uppgå till cirka 0,8 % av BNP i genomsnitt per år, vilket är dubbelt så mycket som den nivå som uppnåddes 2003. Detta antagande förefaller optimistiskt med hänsyn till erfarenheterna från de tre senaste åren, då de faktiska privatiserings inkomsterna visade sig bli betydligt lägre än planerat.I programmet presenteras åtgärderna i Hausner-planen för att minska de sociala utgifterna och förbättra förvaltningen av de offentliga utgifterna. De föreslagna reformerna är ambitiösa och skulle, om de genomförs fullt ut, på ett betydande sätt bidra till att förbättra Polens offentliga finanser. För att situationen skall kunna justeras på det sätt som redovisas i programmet är det av avgörande betydelse att den planerade reformen av det sociala trygghetssystemet genomförs fullt ut. Betydande besparingar skulle särskilt kunna göras genom reformer av de båda viktigaste sociala förmånssystemen i Polen, systemet för pension vid arbetsoförmögenhet och det särskilda socialförsäkrings systemet för lantbrukare. Om de automatiska indexerings systemen för de sociala förmånerna som planerat sågs över eller avskaffades skulle detta också bidra till att lätta på utgiftstrycket. Förutom att ge effekter på de offentliga finanserna skulle dessa reformer bereda vägen för en minskning av den betydande skattekilen på arbete, som är ett av de större hindren för ökad sysselsättning och större deltagande på arbetsmarknaden.Polen riskerar att drabbas av obalanser i de offentliga finanserna när de prognostiserade kostnaderna för befolkningens åldrande skall regleras. För att skapa hållbara offentliga finanser är det av avgörande betydelse att säkerställa ett tillräckligt primärt överskott på medellång sikt och samtidigt genomföra åtgärder för att motverka underskott i pensionssystemet och begränsa de offentligägda företagens och vårdsystemets åtaganden.Tabell: Jämförelse av centrala makroekonomiska och finansiella prognoser>Plats för tabell>Med utgångspunkt i denna bedömning har kommissionen antagit den bifogade rekommendationen till rådets yttrande över Polens konvergensprogram och överlämnar den till rådet.Rekommendation till RÅDETS YTTRANDE enligt artikel 9.3 I rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Polens konvergensprogram, 2004-2007EUROPEISKA UNIONENS RÅD AVGER FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken [5], särskilt artikel 9.3 i denna,[5]  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsen http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/main_en.htm.med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.Den [5 juli 2004] granskade rådet Polens konvergensprogram, som omfattar perioden 2004-2007. Programmet uppfyller endast delvis kraven i den reviderade uppförandekoden för stabilitets- och konvergens programmens innehåll och utformning och normerna för det europeiska national räkenskaps systemet (ENS 95).Den finanspolitiska strategin för programmet syftar till att få ned underskottet i de offentliga finanserna till under 3 % av BNP före 2007 (med följande delmål under perioden: 5,7 % av BNP 2004, 4,2 % 2005, 3,3 % 2006 och 1,5 % 2007) samt till att fortsätta att hålla skuldkvoten under 60 % av BNP. I detta syfte ingår i programmet ett omfattande åtgärdspaket (den s.k. Hausner-planen), som godkändes av regeringen i januari 2004 och som, om det genomförs fullt ut, skulle minska underskottet sammantaget under åren 2005-2007 med motsvarande 5,3 % av BNP genom ytterligare inkomster och besparingar (3,3 % av BNP på det sociala området och 2,0% av BNP inom offentlig förvaltning och offentligägda företag). En förutsättning för att målen för minskningen av underskottet skall kunna nås är också att prognoserna om hög BNP-tillväxt infrias under hela perioden.Mot bakgrund av nu tillgängliga uppgifter förefaller det makroekonomiska scenariot i programmet bygga på tämligen optimistiska antaganden om tillväxten. Tillväxtprognosen på 5,0 % för 2004 och 2005 förefaller rimlig och kan till och med komma att överskridas under 2004, men den tillväxtutveckling på medellång sikt som prognostiseras i programmet, dvs. en ökning av BNP-tillväxten till 5,6 % under 2006 och 2007, bygger på tämligen optimistiska antaganden om både den privata konsumtionen och investeringarna. I detta avseende är det av avgörande betydelse att Hausner-planen genomförs fullt ut så att osäkerheten om finanspolitiken kan skingras om den beräknade ökningen av tillväxten skall kunna uppnås. Inflationsprognosen förefaller i stort sett realistisk.I programmet förutses underskottet ha bringats ned under referensvärdet 3 % av BNP under 2007. Målen för programmet är förenade med flera risker. Förutom de risker för negativa effekter på makroekonomin som redovisats ovan saknas information om de planerade åtgärderna och det råder osäkerhet om deras genomförande, eftersom den planerade korrigeringen inte endast är kraftigt skjuten på framtiden utan också endast delvis förenlig med de korrigeringar som anges i Hausner-planen. Slutligen kan, till följd av ett beslut som nyligen fattades av Eurostat om klassificeringen av det fonderade pensions systemet, de prognostiserade uppgifterna om underskottet komma att behöva justeras uppåt med 1,6 procentenheter. Saldona för de offentliga finanserna i programmet kan därför visa sig otillräckliga för att minska underskottet till under 3 % av BNP under programperioden.Enligt programmet beräknas skuldkvoten öka med 7 procentenheter av BNP under perioden 2004-2007, och ökningen förväntas avstanna först under det sista år som omfattas av programmet. Utvecklingen av skuldkvoten kommer sannolikt att bli mindre positiv än vad som anges i prognoserna på grund av de tidigare nämnda riskerna för resultaten i fråga om underskotten och den betydande osäkerhet som råder om uppnåendet av de planerade privatiseringsinkomsterna.Polen riskerar att drabbas av obalanser i de offentliga finanserna när de prognostiserade kostnaderna för befolkningens åldrande skall regleras. Även om pensionsreformen från 1999, som upprättade ett progressivt pensions system med tre kategorier - och införde parametriska förändringar av pensionerna enligt fördelnings systemet, t.ex. begränsningar av möjligheterna till förtidspensionering - har dämpat riskerna för sådana obalanser, har den inte helt avlägsnat dem. För att skapa hållbara offentliga finanser är det av avgörande betydelse att säkerställa ett tillräckligt primärt överskott på medellång sikt och samtidigt genomföra åtgärder för att motverka underskott i pensionssystemet och begränsa de offentligägda företagens och vårdsystemets åtaganden.* * *Den [5 juli 2004] beslutade rådet på grundval av rekommendationer från kommissionen i enlighet med artikel 104.6 i fördraget att det föreligger ett alltför stort underskott i Polen och gav enligt artikel 104.7 i fördraget rekommendationer till Polen i syfte att få denna situation att upphöra i vilka rådet uttryckte sina finanspolitiska råd.Prognostiserade nyckeltal i Polens konvergensprogram>Plats för tabell>