Avis juridique important

|

52003DC0170

Kommissionens rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik (för 2003-2005)  /* KOM/2003/0170 slutlig */

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik (för 2003-2005)INNEHÅLLSFÖRTECKNINGI. Allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken1. Att förverkliga de strategiska målen i Lissabonstrategin - den ekonomiska politikens bidrag2. Stärkandet av ekonomin i EU2.1. En tillväxt- och stabilitetsorienterad makroekonomisk politik2.2. Ekonomiska reformer för att höja tillväxtpotentialen i EU2.3. Att stärka hållbarhetenII. Länderspecifika riktlinjer för den ekonomiska politiken0. Euroområdet1. Belgien2. Danmark3. Tyskland4. Grekland5. Spanien6. Frankrike7. Irland8. Italien9. Luxemburg10. Nederländerna11. Österrike12. Portugal13. Finland14. Sverige15. Förenade kungariketI. Allmänna riktlinjer för den ekinomiska politiken.1. ATT FÖRVERKLIGA DE STRATEGISKA MÅLEN I LISSABONSTRATEGIN - DEN EKONOMISKA POLITIKENS BIDRAGEU har nått en avgörande brytpunkt i sin utveckling. Efter det framgångsrika införandet av sedlar och mynt i euro står EU nu inför en historisk utvidgning som kommer att öka antalet medlemsstater till 25 och skapa en ekonomisk enhet med mer än 450 miljoner invånare. Samtidigt kännetecknas världsläget av utomordentligt stora geopolitiska spänningar som dämpar de ekonomiska utsikterna, utan tvekan på kort sikt men möjligen också på medellång sikt.Vid toppmötet i Lissabon fastställde EU följande nya strategiska mål för det innevarande decenniet: "att bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning". Ett framgångsrikt genomförande av Lissabonstrategin kräver att samordnade och följdriktiga ekonomisk-politiska åtgärder vidtas på ett stort antal områden som rör ekonomisk politik, socialpolitik och miljöpolitik.Dessa allmänna ekonomiska riktlinjer inriktas på hur den ekonomiska politiken under de kommande tre åren kan bidra till att uppnå denna målsättning. I linje med mekanismerna för att rationalisera samordningen av den ekonomiska politiken och slutsatserna från Europeiska rådets vårmöte i Bryssel inriktas riktlinjerna på de viktigaste och högst prioriterade ekonomisk-politiska frågorna för perioden i fråga. De står i centrum för de strävanden mot ökad samordning av den ekonomiska politiken som lägger grunden för de ekonomiska styrelseformerna inom EU och i medlemsstaterna. I riktlinjerna bekräftas EU:s erkännande av att det är absolut nödvändigt att skapa en varaktigt högre tillväxt samt dess beslutsamhet att vidta nödvändiga åtgärder för att nå detta resultat. Sunda makroekonomiska villkor och en sund makroekonomisk politik utgör förutsättningar för en varaktig ökning av det ekonomiska välståndet. En starkare företagsanda och förstärkta investeringar i kunskap och innovation är nyckeln till förnyad tillväxt. För att skapa en mer flexibel ekonomi och höja tillväxtpotentialen är bättre fungerande och mer konkurrenskraftiga arbets-, produkt- och kapitalmarknader en nödvändig förutsättning. Frågeställningar som rör ekonomisk, social och miljömässig hållbarhet måste emellertid särskilt beaktas för att säkerställa att ansträngningarna kommer att ge de förväntade resultaten på längre sikt.Utöver dessa allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken bör medlemsstaterna fullt ut genomföra sysselsättningsriktlinjerna och de kompletterande rekommendationerna, vilka enligt fördraget skall stämma överens med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Sysselsättningsriktlinjerna syftar till att ge vägledning åt och garantera samordning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik, samtidigt som de behandlar sysselsättningsfrågorna på ett mer heltäckande sätt än vad som är fallet i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Medlemsstaterna bör även behandla de gemensamma målsättningar som man enats om inom ramen för den öppna metoden för samordning av pensioner och social integration.De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken gäller för alla medlemsstater och för gemenskapen som helhet. Inom ramen för den övergripande strategin kan de viktigaste uppgifterna för den ekonomiska politiken variera från en medlemsstat till en annan till följd av skillnader i fråga om ekonomiska resultat, utsikter, strukturer och institutioner. Med detta i åtanke framläggs i del II landsspecifika rekommendationer för den ekonomiska politiken. Del II innehåller också ett avsnitt om euroområdet, som tar upp de särskilda utmaningar det står inför.Den allmänna politik som rekommenderas i dessa riktlinjer är på det hela taget relevant för de nya medlemsstaterna, men uppdateringen av riktlinjerna 2004 kommer att ge möjlighet att se närmare på deras situation och vilka krav den ställer på den ekonomiska politiken.2. STÄRKANDET AV EKONOMIN I EUDen ekonomiska tillväxten har visat sig bli mycket svagare än förväntat och ökningen av BNP förblev mycket dämpad under 2002 och kortfristiga indikatorer tyder på en fortsatt dämpad tillväxt. Utöver de aktuella geopolitiska spänningarna och avtagande extern efterfrågan, förklaras den svaga tillväxten av redan minskande förtroende bland företag och konsumenter för den ekonomiska utvecklingen samt den otillräcklig förmågan att klara av yttre chocker. Varje bedömning av de kortfristiga tillväxtutsikterna avhänger av konsekvenserna av den militära konflikten i Irak som inleddes i slutet av mars. Med antagande av avtagande geopolitiska spänningar, lägre oljepriser och ökande tillförsikt om den ekonomiska utvecklingen, förefaller en ekonomisk återhämtning vara möjlig under andra hälften av 2003. Den kommer antagligen att bli svag eftersom den inhemska efterfrågan beräknas påverkas av stigande arbetslöshet och ännu svaga balansräkningar bland både finansiella och icke-finansiella företag.Ökningen av sysselsättningen höll i sig fram till slutet av 2002, men eftersom arbetsmarknadssituationen avspeglar den ekonomiska utvecklingen med en viss eftersläpning förväntas arbetslösheten fortsätta att stiga under 2003. Löneökningarna har exempelvis endast långsamt börjat anpassa sig till den lägre produktivitetstillväxten.Inflationen, mätt som förändring av konsumentprisindex, har under den senaste tiden legat och pendlat strax över två procent. Den underliggande inflationen har minskat sedan andra hälften av 2002, om än i långsammare takt. I det hänseendet tycks stelheter i prisbildningen fortfarande stå i vägen för en snabb anpassning. På lite sikt bör en långsammare ökning av arbetskostnaderna leda till att inflationen minskar till under två procent. I det korta perspektivet föreligger en betydande osäkerhet om utvecklingen av oljepriserna till följd av de geopolitiska spänningarna.Mot denna bakgrund är det viktigt att den ekonomiska politiken inger förtroende och därigenom medverkar till att på kort sikt skapa villkoren för starkare inhemsk efterfrågan och skapandet av arbetstillfällen och på medellång sikt för en högre tillväxtpotential.2.1. En tillväxt- och stabilitetsorienterad makroekonomisk politikDen makroekonomiska politiken har en mycket viktig roll för att upprätthålla tillväxt och sysselsättning och bevara prisstabiliteten. Den bör eftersträva att stödja en balanserad ekonomisk utveckling som i full utsträckning tar tillvara ekonomins aktuella tillväxtpotential. Den bör vidare syfta till att skapa de rambetingelser som främjar tillfredsställande spar- och investeringsnivåer, samt en starkare inriktning på investeringar i kunskap och innovation, för att leda in ekonomin på en hållbar högre tillväxt- och sysselsättningsbana med bevarad prisstabilitet. Företag och enskilda måste när de planerar för framtiden ha förtroende för att prisstabiliten kommer att bibehållas och att växelkurserna och de långfristiga räntorna kommer att vara relativt stabila. Bevarandet av sunda makroekonomiska villkor avhänger av den politik som bedrivs av centralbanker och regeringar och av den löneutveckling som följer av de avtal som träffas av arbetsmarknadens parter.De monetära myndigheterna bör eftersträva prisstabilitet och, förutsatt att detta uppnås, stödja den allmänna ekonomiska politiken.Medlemsstaterna bör genom sin finanspolitik medverka till att stabilisera tillväxten på en högre och hållbar trendmässig tillväxt genom att låta de automatiska stabilisatorerna verka fritt över konjunkturcykeln och i linje med kommissionens meddelande av den 27 november 2002, stärka samordningen av medlemsstaternas finanspolitik. Detta förutsätter två ting. För det första bör alltför stora underskott undvikas. För det andra bör medlemsstaternas konjunkturrensade saldon för de offentliga finanserna vara i balans eller visa överskott. Vid bedömningen av hur kravet på balans eller överskott i de offentliga finanserna efterlevs, skall emellertid landsspecifika omständigheter ges särskild uppmärksamhet, särskilt för att (i) säkerställa att en tillräcklig säkerhetsmarginal i alla lägen bibehålls för att låta de automatiska stabilisatorerna verka fritt utan att referensvärdet för underskottet på 3 % av BNP överskrids, (ii) garantera de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, och (iii) samstämmigheten mellan de offentliga finansernas utveckling och kvalitet i stabilitets- och konvergensprogrammen och kravet på att de offentliga finanserna skall vara i balans eller visa överskott.Medlemsstaterna bör under de kommande tre åren särskilt anstränga sig för att1) bibehålla budgetsaldon nära balans eller som uppvisar överskott över hela konjunkturcykeln, och, tills detta har uppnåtts, vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa en årlig förbättring av det konjunkturrensade budgetsaldot med minst 0,5 % av BNP.2) med förbehåll för detta, särskilt när tillväxten åter tar fart, undvika en procyklisk ekonomisk politik som motverkar att de automatiska stabilisatorerna ges ett fritt och symmetriskt spelrum över konjunkturcykeln. De bör också från och med i år förstärka samordningen av sin finanspolitik.Löneutvecklingen bör bidra till stabila makroekonomiska villkor och till en sysselsättningsfrämjande inriktning av den ekonomiska politiken.Medlemsstaterna bör främja de rätta ramvillkoren för löneförhandlingar mellan arbetsmarknadens parter. Det är viktigt att3) säkerställa att de nominella löneökningarna är förenliga med stabila priser och ökad produktivitet. Löneutvecklingen bör i synnerhet förbli måttlig i händelse av en konjunkturbetingad produktivitetsåterhämtning eller ökad inflation till följd av tillfälliga kraftiga oljeprisökningar för att göra det möjligt att återställa vinstmarginaler för att stödja en sysselsättningsskapande investeringstillväxt.2.2. Ekonomiska reformer för att höja tillväxtpotentialen i EUStrukturella reformer är mycket viktiga för att öka EU:s tillväxtpotential. För att uppnå största möjliga synergieffekter genomförs de lämpligast på ett övergripande och samordnat sätt. Genom att införa ökad flexibilitet i ekonomin bidrar de till att skapa makroekonomisk stabilitet. Om de genomförs tillsammans kan vidare strukturella reformer inom olika områden ge betydande fördelar och minska anpassningskostnaderna. Ett till följd av arbetsmarknadsreformer ökat arbetskraftsutbud kommer att upptas snabbare om nya affärsmöjligheter öppnats genom produkt- och kapitalmarknadsreformer. Omvänt kan nya affärsmöjligheter som uppstått till följd av reformer på produkt- och kapitalmarknaderna endast tas tillvara om arbetskraft med lämplig utbildning kan anställas på rätta villkor.i) Med sikte på full sysselsättning: att skapa fler och bättre arbetstillfällenDe mänskliga resurserna är fortfarande underutnyttjade i EU. Detta framgår tydligt av den jämförelsevis låga sysselsättningsgraden i EU samt den låga arbetsproduktivitetstillväxten (den senare frågan behandlas i avsnitt 2.2 ii). Den främsta anledningen till att BNP per capita är betydligt lägre än i USA är att färre arbetar och att de som gör det ofta arbetar färre timmar. Detta avspeglar delvis att man i Europa värdesätter fritid högre, men är också helt enkelt en fråga om huruvida det lönar sig att arbeta. Många människor har i praktiken uppmuntrats att lämna arbetsmarknaden eller att fortsatt stå utanför arbetsmarknaden, exempelvis genom relativt generösa och inte särskilt strikt tillämpade förmånssystem, eller genom att uppmuntra till förtidspensionering. När de söker arbete får de räkna med en relativt hög beskattning av arbetsinkomster samt att gå miste om bidrag. En del, särskilt lågutbildad arbetskraft och de som bor i fattiga regioner, upptäcker att de har blivit för dyra att anställa ("priced out of jobs"), vilket visar att det både är nödvändigt att höja utbildningens och fortbildningens kvalitet (vilket diskuteras i avsnitt ii) och att tillåta lönerna att bättre avspegla produktivitet. Oflexibla arbetsmarknadsregleringar, som ger anställningsskydd men som gör det mer riskfyllt för företagen att nyanställa, gör att många arbetstagares ställning på arbetsmarknaden marginaliseras. De har att välja mellan antingen periodiska tillfälliga arbeten eller långtidsarbetslöshet och overksamhet. En mindre reglerad och mer flexibel arbetsorganisation - exempelvis större möjligheter till deltidsarbete och mer flexibla arbetstider - som på ett lämpligt sätt balanseras av en adekvat nivå av trygghet i anställningsförhållandena, skulle däremot göra det lättare för människor att komma in på arbetsmarknaden och för företagen att anställa dem. Hinder för och försvårande av rörlighet på arbetsmarknaden - såväl geografisk som yrkesmässig rörlighet - hämmar också arbetsmarknadens funktion och visar att det finns ett betydande utrymme när det gäller att uppnå en bättre överensstämmelse mellan efterfrågan på arbetskraft och det tillgängliga arbetskraftsutbudet för att fylla dessa platser. I detta sammanhang bör medlemsstaterna undersöka hur en effektiv integration av migrerande arbetskraft skulle kunna lätta trycket på arbetsmarknaden.Att skapa förutsättningarna för full sysselsättning, bättre arbetskvalitet och arbetsproduktivitet samt ökad sammanhållning och mer integrerade arbetsmarknader är avgörande för om Lissabonstrategin skall bli framgångsrik och har blivit den övergripande målsättningen för den europeiska sysselsättningsstrategin. Ett bättre utnyttjande av mänskliga resurser har högsta prioritet i Lissabonstrategin. Detta avspeglas i EU:s stats- och regeringschefers beslut att ställa upp mål för sysselsättningsgraden för hela arbetskraften, för kvinnor respektive för den äldre arbetskraften och eftersträva en höjning av den effektiva pensionsåldern i EU med fem år. Genom att uppnå dessa mål skulle ett viktigt steg tas på väg mot uppfyllandet av målet om full sysselsättning. Högre sysselsättningsgrad i medlemsstaterna skulle direkt bidra till att nå en högre tillväxtbana. De utgör en del av den väletablerade trestegsstrategin för att hantera budgetkonsekvenserna av åldrande befolkningar. I detta sammanhang skulle de också hjälpa till att finansiera de sociala trygghetssystemen, och på så sätt möjliggöra ytterligare minskningar i indirekta lönekostnader i framtiden. För att nå dessa mål, krävs att man tar itu med de grundläggande bakomliggande orsakerna till hög arbetslöshet och lågt arbetskraftsdeltagande i EU. Åtgärder för att förbättra incitamenten för att det skall löna sig att arbeta, att underlätta skapandet av nya arbetstillfällen och se till att arbetsmarknaden fungerar mer effektivt är viktigt i detta sammanhang.I sitt reformarbete för att öka sysselsättningen bör medlemsstaterna med kraft genomföra sysselsättningsriktlinjerna och de rekommendationer som riktats till dem i vilka sysselsättningsfrågorna behandlas på ett mer heltäckande sätt. För att bidra till att höja Europas tillväxtpotential och tackla budgetkonsekvenserna av åldrande befolkningar bör medlemsstaterna under de kommande åren prioritera följande:4) Förbättra de sammantagna incitamentseffekterna av skatter och förmåner, minska höga effektiva marginalskatter i syfte att lösa problemen med arbetslöshet och fattigdomsfällor, sänka skattetrycket för lågavlönade, förbättra kontrollen av att sociala förmåner beviljas på korrekta grunder och samtidigt bevara en adekvat social skyddsnivå, och säkerställa att arbetsförmedlingarna ger de arbetssökande effektivt stöd (se även sysselsättningsriktlinje 8).5) Säkerställa att man har löneförhandlingssystem som innehåller en koppling mellan lönesättning och produktivitet och som beaktar produktivitetsskillnader mellan olika yrkesfärdigheter och geografiska områden.6) Främja en mer flexibel arbetsorganisation och se över arbetsmarknadsregleringar, särskilt de som rör anställningskontrakt med beaktande av behovet av både flexibilitet och anställningstrygghet (se även sysselsättningsriktlinje 3).7) Underlätta arbetskraftens geografiska och yrkesmässiga rörlighet, särskilt genom att främja erkännandet av kvalifikationer och möjligheterna att överföra socialförsäkrings- och pensionsrättigheter, avskaffa hinder för rörlighet som gäller bostadsmarknaden och främja livslångt lärande (se även sysselsättningsriktlinjerna 4 och 10).8) Säkerställa en effektiv aktiv arbetsmarknadspolitik inriktad på att hjälpa de personer som har svårast att åter komma in på arbetsmarknaden, grundat på strikta uppföljningar av resultatet av insatserna (se även sysselsättningsriktlinjerna 1 och 7).ii) Med sikte på en konkurrenskraftig och dynamisk kunskapsbaserad ekonomi med bättre arbetstillfällen: Att höja produktiviteten och öka dynamiken i näringslivetFör att öka tillväxtpotentialen i EU krävs det dels att fler arbetstillfällen skapas men också ytterligare stimulanser för att höja arbetsproduktiviteten och dynamiken i näringslivet. Mot bakgrund av att arbetskraften stadigt minskar till följd av en åldrande befolkning, är ytterligare produktivitetsökningar oundgängliga för att bibehålla och höja levnadsstandarden i framtiden. Ökad produktivitet gör det möjligt att höja reallönerna, ger utrymme för investeringar och stärker underlaget för att finansiera samhällsservice. För att höja produktiviteten är det nödvändigt att fullt ut ta tillvara den inre marknadens fördelar, att investera i yrkesfärdigheter, kunskap, innovation och organisationsförändring samt att mer generellt utnyttja ny teknik. Samtidigt krävs det en mycket större dynamik i näringslivet för att förbättra de europeiska företagens konkurrenssituation. Arbetsproduktivitetsvinster beror i mycket stor utsträckning på ökade investeringar i fysiskt kapital ("ökad kapitalintensitet") samt i kunskaper och innovation. Att eftersträva kvalitet i arbetet och förbättra den övergripande kvaliteten på de mänskliga resurserna genom investeringar kommer att bidra till att höja produktivitetsnivån för det mänskliga kapitalet och arbetskraften. Avskaffande av all diskriminering när det gäller tillgång till utbildning och fortbildning kommer också att höja produktiviteten och förbättra möjligheterna att hitta ett arbete. Begreppet arbetskvalitet behandlas närmare i sysselsättningsriktlinjerna.För att Lissabonmålen skall kunna uppnås krävs det att både den offentliga och privata sektorn bidrar. Regeringar kan bidra genom att anslå offentliga medel så effektivt som möjligt, genom att styra om offentliga utgifter mot tillväxtfrämjande investeringar i fysiskt kapital samt humankapital och kunskaper, med förbehåll för övergripande begränsningar på de offentliga finanserna, och genom att söka uppnå en högre utväxlingseffekt av offentliga bidrag på privata investeringar. Huvuddelen av investeringsökningen måste emellertid komma från den privata sektorn. Politiken bör därför syfta till att förbättra de ekonomiska ramvillkoren, vilket kommer att uppmuntra företagen att vara innovativa, investera och växa. Detta innebär att främja konkurrensen på produkt- och kapitalmarknaderna, främja entreprenörskap och säkerställa att regleringsramen håller hög kvalitet, öka investerarnas förtroende och uppmuntra investeringar i kunskaper och innovation. Den inre marknaden spelar härvidlag en viktig roll, inberäknat integrering av finansiella marknader, vilket har påvisats i nyligen genomförda studier. Kommissionen kommer att lägga fram en ny och rationell inre marknadsstrategi för perioden 2004-2005 med nya förslag för att i full utsträckning ta tillvara den inre marknadens hela potential för ökad tillväxt, skapande av sysselsättning och stärkt konkurrenskraft.Medlemsstaterna bör under de kommande åren prioritera följande:9) Främja konkurrensen på varu- och tjänstemarknaderna genom att i) höja genomförandegraden av inremarknadsdirektiven och undanröja de kvarvarande hindren (inklusive hinder som skapats inom skattesystemet) för gränsöverskridande handel och marknadstillträde på varu-, och i än högre grad, tjänstemarknader, ii) ytterligare öppna de offentliga upphandlingsmarknaderna för konkurrens, iii) ge konkurrens- och tillsynsmyndigheterna tillräckliga resurser, iv) fortsätta ansträngningarna att minska den totala nivån på det statliga stödet och samtidigt styra om stödet mot övergripande mål av allmänt gemenskapsintresse med inriktning på konstaterade marknadsmisslyckanden, och v) uppmuntra marknadsinträde och effektiv konkurrens i nätindustrierna och samtidigt eftersträva ökade möjligheter till sammankoppling av nationella marknader samt säkerställa konsumenternas tillgång till samhällsomfattande tjänster.10) Påskynda integrationen av EU:s kapitalmarknader, i synnerhet genom att genomföra handlingsplanen för riskkapital senast 2003 och handlingsplanen för finansiella tjänster senast 2005 (2003 för värdepappersmarknaderna); säkerställa enhetligt genomförande av EU-bestämmelser och avlägsna hinder för effektiv clearing och avveckling.11) Utveckla ett näringsklimat som främjar företagande och etablering av små och medelstora företag och ger dem möjligheter att växa genom att minska den administrativa bördan på företagen genom att höja effektiviteten i den offentliga sektorn och förenkla bolagsskattesystemet samt förbättra det regelverk som omgärdar företagens verksamhet, bland annat inträdes- och utträdesmekanismer. Förbättra tillgången till finansiering för små och medelstora företag.12) Enas om och vidta åtgärder för att stärka reglerna om företagens styrelseformer, såväl på nationell nivå som på gemenskapsnivå. Ytterligare förbättra metoderna både nationellt och på gemenskapsnivå för att garantera en effektiv sektors- och gränsöverskridande finansiell tillsyn och finansiell krishanteringsförmåga.13) Främja investeringar i kunskap och innovation och närma sig målet om att de totala FoU-investeringarna skall uppgå till 3 % av BNP genom att: i) utveckla ramvillkoren för forskning och innovation genom att bygga ut nätverk och forskningskluster och införa rättsligt säkra gemenskapspatent till överkomligt pris, ii) främja tillgång till och användning av IKT-teknik on-line med handlingsplanen e-Europa 2005, (iii) underlätta utvecklingen av unionens satellitnavigeringssystem Galileo, och (iv) höja utbildnings- och fortbildningssystemens kvalitet och effektivitet, inklusive livslångt lärande och en aktiv arbetsmarknadspolitik, för att kunna hantera förändrade krav på färdigheter, och därigenom bibehålla och uppgradera den mänskliga kapitalbasen (se även sysselsättningsriktlinje 4).14) Förstärka den offentliga sektorns bidrag till att skapa ökad tillväxt genom att i) styra om de offentliga utgifterna mot ackumulation av fysiskt och mänskligt kapital och samtidigt respektera de övergripande budgetbegränsningarna, och ii) öka effektiviteten i de offentliga utgifterna, bland annat genom att införa metoder för att bedöma sambandet mellan offentliga medel och politiska mål och för att förbättra utgiftskontrollen, samt (iii) upprätta ett lämpligt ramverk för gemensamma initiativ mellan den privata och offentliga sektorn.2.3. Att stärka hållbarhetenFör att uppnå en hållbar tillväxt måste frågor om ekonomisk, miljömässig och social hållbarhet ges tillräcklig uppmärksamhet. Med hjälp av konsekvensbedömningar och kostnads-nytto-analyser av den föreslagna lagstiftningen kan synergieffekter och kompromisser i målkonflikter (trade-off) mellan ekonomiska, miljömässiga och sociala mål på ett systematiskt sätt identifieras och bedömas. I mesta möjliga mån bör man föredra flexibla, marknadsbaserade lösningar som gör det möjligt att nå miljömässiga och sociala mål utan att äventyra det ekonomiska utfallet.i) Ekonomisk hållbarhet: Att säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhetÅldrande befolkningar innebär stora utmaningar. Den ökande andelen pensionärer kommer att sätta de offentliga finanserna under allt större tryck. En minskande andel av befolkningen i arbetsför ålder kommer att behöva bära huvuddelen av de ökande utgifterna för bland annat offentliga pensioner och sjuk- och hälsovård. Behovet att säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet har understrukits av Europeiska rådets möten i Lissabon, Stockholm och Barcelona. För att hantera de ekonomiska och budgetmässiga konsekvenserna av åldrande befolkningar beslöt Europeiska rådet i Stockholm att anbefalla en strategi i tre steg, med inriktning på att öka sysselsättningsgraden (se avsnitt 2.2, i), minska den offentliga skuldsättningen och reformera pensions- och sjukvårdssystemen.Problem vad gäller en hållbar ekonomisk utveckling bör uttryckligen beaktas vid bedömningen av medlemsstaternas budgetsituation och under kommande år bör större vikt läggas vid den offentliga sektorns skuldsättningsnivå i arbetet med att övervaka hur de offentliga finanserna utvecklas. Reformer av pensionssystemen bör fullföljas med kraft i linje med de breda gemensamma mål som fastställdes på Europeiska rådets möten i Göteborg och Laeken. Detta bör göras för att säkra tillräckliga pensionsmedel, garantera att pensionssystemen är finansiellt hållbara och modernisera pensionssystemen för att möta ekonomins, samhällets och individernas förändrade behov. I den gemensamma rapporten om medlemsstaternas pensionsstrategier, som välkomnades av Europeiska rådets vårmöte i Bryssel i mars 2003, betonades att säkerställande av långfristig finansiell hållbarhet inte bara är viktigt i sig, men dessutom ett nödvändigt villkor för att kunna garantera tillräckliga pensioner i framtiden. I rapporten slås fast att tempot i reformarbetet för att garantera tillräckliga pensioner även i framtiden måste upprätthållas och även omfatta mer övergripande och ambitiösa ansträngningar. För att i tid hantera effekterna på de offentliga finanserna av den åldrande befolkningen, finns det nu ett tillfälle som bör tas till vara innan effekterna av åldrandet blir mer kännbara. I detta sammanhang bör effekterna av behovet av ökad invandring närmare undersökas.Medlemsstaterna bör under de kommande åren särskilt bemöda sig om följande:15) Uppnå ytterligare minskningar av de offentliga skuldnivåerna. I flera medlemsstater där den offentliga skulden i procent av BNP fortfarande överstiger referensvärdet på 60 %, bör man först och främst se till att den offentliga skulden minskar i tillfredsställande takt och närmar sig referensvärdet. Andra medlemsstater bör säkerställa en fortsatt tillräcklig minskning av skuldkvoten för att ytterligare stärka de offentliga finanserna med tanke på kostnaderna för den åldrande befolkningen, inberäknat högre åldersrelaterade offentliga utgifter.16) Utforma, införa och praktiskt genomföra reformer av pensionssystemen. Medlemsstaterna bör uppmuntra arbetskraften att stanna kvar längre i arbetslivet genom att begränsa de incitament i pensions- och skatte/bidragssystemen som uppmuntrar till förtida avgång från arbetsmarknaden och begränsa tillträdet till förtidspensionsordningar, samt anpassa pensionssystemen för att göra det möjligt att bättre hantera den demografiska utvecklingen och den ökade förväntade livslängden. Det är också viktigt att förstärka pensionssystemens finansiering och tydliggöra sambandet mellan bidrag och förmåner samt att anpassa pensionssystemen till mer flexibla sysselsättnings- och karriärmönster och individuella behov, inklusive möjligheten att överföra pensionsförmåner (se även sysselsättningsriktlinjerna 5 och 8).ii) Social hållbarhet: att bidra till ekonomisk och social sammanhållningLissabonstrategin kommer endast att bli framgångsrik och vinna fortsatt och brett stöd för nödvändiga strukturella reformer om den bidrar till att ge alla medborgare förbättrade möjligheter. En välavvägd ekonomisk politik kan ge ett viktigt bidrag till ekonomisk och social sammanhållning: Först och främst genom att skapa arbetstillfällen, vilket utgör det bästa skyddet mot fattigdom och social utslagning, och genom att förbättra förutsättningarna för en mer kraftfull sysselsättningspolitik, särskilt för människor med ganska låga yrkeskvalifikationer och för dem som bor i regioner som ekonomiskt släpar efter; för det andra genom att skapa förutsättningar för högre tillväxt och investeringsaktivitet och på så sätt underlätta den regionala utjämningen (även om de fattigare medlemsstaterna är på väg att hämta in de övrigas försprång finns det fortfarande skillnader i ekonomisk utveckling, vilka kommer att öka betydligt efter utvidgningen); och för det tredje genom att bidra till en mer produktiv ekonomi med respekt för sociala villkor och likabehandling, och därigenom även tillföra medlen för den nödvändiga åtföljande social-, utbildnings- och regionalpolitiken för att underlätta omvandlingen av ekonomin och minska fattigdom och social utslagning. Det sätt på vilket integrerade arbetsmarknader bidrar till ett sammanhållet samhälle behandlas i sysselsättningsriktlinjerna och i unionens arbete för social integrering.Förmågan till upphämtning och skapande av sysselsättning avhänger av gynnsamma villkor för näringsverksamhet och investeringar. Ett framgångsrikt genomförande av de politiska åtgärder som förordas i detta dokument kommer att medverka till att skapa sådana villkor. Här är det viktigt att vidta åtgärder som syftar till att få arbetsmarknaderna att fungera bättre och få lönerna att på ett lämpligt sätt spegla produktivitetsskillnader som grundas på olika grad av yrkeskunnande hos arbetskraften samt lokala arbetsmarknadsvillkor. Det krävs vidare riktade politiska åtgärder som syftar till att garantera att den grundläggande infrastrukturen håller tillräckligt god kvalitet, och att förbättra utbildning och livslångt lärande för att höja arbetskraftens yrkeskunnande och anpassbarhet. I detta sammanhang bör det påminnas om att EU, genom sammanhållningsfonden och strukturfonderna liksom Europeiska investeringsbanken, i betydande grad bidrar till investeringar i regioner som släpar efter. Medlemsstaterna bör se till att tillräckliga offentliga investeringar görs i ett brett spektrum av utbildnings- och fortbildningsverksamheter, samt genomföra reformer för att höja utbildningsstandarder och uppmuntra fortsatta investeringar från företag och enskilda.Under de kommande tre åren bör medlemsstaterna särskilt bemöda sig om följande:17) Vidta åtgärder för att modernisera de sociala skyddssystemen, med bibehållande av ett tillfredsställande socialt skyddsnät, och bekämpa fattigdom och utslagning med avseende på att uppfylla de breda mål som beslutades i Lissabon, särskilt vad gäller sysselsättningspolitiken, i syfte att skapa en integrerad arbetsmarknad och ett mer sammanhållet samhälle (se även riktlinje 4).18) Få marknaderna att fungera bättre så att de främjar privata investeringar i eftersatta regioner, särskilt genom att vidta åtgärder för att låta lönerna avspegla produktivitetsförhållanden genom att beakta skillnader i färdigheter och lokala arbetsmarknadsvillkor (se även riktlinje 5).19) Säkerställa att offentligt stöd, inklusive från EU-medel, till eftersläpande regioner tydligt inriktas på investeringar i mänskliga resurser och uppbyggnad av kunskapskapital, liksom adekvat infrastruktur, och att investeringsprogrammen utformas och förvaltas effektivt så att de får största möjliga effekt (se även riktlinje 13). I detta sammanhang bör det operativa samarbetet mellan kommissionen och Europeiska investeringsbanken stärkas.iii) Miljömässig hållbarhet: Att främja ett effektivt utnyttjande av naturresurserDen ekonomiska tillväxten får inte uppnås på bekostnad av miljön om den skall kunna bidra till ökad välfärd för dagens och morgondagens medborgare. För att främja ett effektivt utnyttjande av naturresurser bör priserna på dessa avspegla de samhällsekonomiska kostnaderna och inkludera externa kostnader för de skador på miljön som utvinning, användning och slutlig avfallshantering förorsakar. Detta kommer att uppmuntra miljöanpassning och innovativa lösningar från företagens sida.Ett gemensamt kännetecken för många naturresurser (t. ex. ren luft och rent vatten) är emellertid avsaknaden av tydligt definierade äganderätter. I sådana fall har ingen enskild individ något incitament att förvalta naturresursen på ett ekologiskt hållbart sätt, trots att detta ligger i hela samhällets intresse.Därför behövs det offentliga insatser för att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och miljöförstöring. Detta kommer troligen att kräva en kombination av regleringar och marknadsbaserade instrument. De miljömässiga kostnader som uppstår till följd av  ekonomisk verksamhet bör i ökande grad inräknas i kalkylerna. Utnyttjandet av knappa resurser bör åsättas ett pris. Principen om att "den som förorenar skall också betala" bör systematiskt tillämpas.Under de kommande tre åren bör medlemsstaterna särskilt bemöda sig om följande:20) Minska branschstöd, skattebefrielser och andra incitament som har en negativ inverkan på miljön och som är till men för en hållbar utveckling. Att bland annat genom skatter och avgifter se till att det pris som åsätts utvinning, utnyttjande och i tillämpliga fall utsläpp av naturresurser, exempelvis vatten, korrekt återspeglar resursernas grad av knapphet och alla åsamkade miljöskador.21) Minska energisubventioner och ytterligare bredda dess täckning samt säkerställa en på lämpligt sätt differentierad energibeskattning för att nå en energiförbrukning på en nivå och med en fördelning som är mer hållbar, samt ytterligare främja konkurrens och sammankoppling av energiförsörjningsnät.22) Anpassa systemet för skatter, avgifter och bidrag på transportområdet så att det bättre avspeglar de miljöskador och sociala kostnader som transporter orsakar, och därigenom minska snedvridningar i efterfrågan på transporttjänster och val av transportmedel, samt stärka konkurrensen, exempelvis genom att i snabbare takt öppna reglerade marknader för konkurrens när det gäller vissa transportslag såsom järnvägsgodstransporter för att göra dem mer konkurrenskraftiga.23) Förnya ansträngningarna att uppfylla sina åtaganden enligt Kyotoprotokollet, vilket är särskilt viktigt för de medlemsstater som för närvarande släpar efter när det gäller att uppfylla sina åtaganden. I detta syfte bör medlemsstaterna genomföra gemenskapens system för handel med emissionsrätter för växthusgaser: upprätta nationella fördelningsplaner; upprätta nationella register för tilldelning av utsläppsrätter; införa system för att korrekt övervaka, rapportera och kontrollera utsläpp vid källan. Förbereda nya politiska åtgärder och omedelbart genomföra åtgärder som redan beslutats inom de sektorer som inte omfattas av handel med utsläppsrätter och upprätta system för att rapportera dessa åtgärder och deras förmodade effekter på utsläppssituationen.II. Länderspecifika riktlinjer för den ekonomiska politiken0. EuroområdetDen ekonomiska avmattning som kunde konstateras under 2001 och 2002 fick de strukturella svagheterna inom euroområdet att framträda klart. Den interna dynamiken, som fortfarande föreföll kraftig under år 2000, föll samman när den förväntade återhämtningen inte infann sig. En orsak till detta är att euroområdet präglas as en låg grad av potentiell tillväxt, vilket försämrar förutsättningarna för en bestående hög grad av ekonomisk tillväxt. En annan, konjunkturell orsak är den svaga inhemska efterfrågan som inte gav någon tillräcklig motvikt mot verkningarna av de ekonomiska chockerna. Detta visade sig särskilt tydligt under år 2002, när den inhemska efterfrågan inte var tillräckligt kraftig för att kunna ersätta den ursprungliga stimulans effekten från den externa efterfrågan.Den ekonomiska tillväxten förväntas gradvis åter nå sin potential när effekterna av de chocker som inträffat nyligen avklingat. I början av år 2003 är de ekonomiska utsikterna beroende av ett antal antaganden om huruvida en befarad nedgång verkligen skall bli av, och i så fall när och under vilka former. Den geopolitiska osäkerheten påverkar särskilt starkt de ekonomiska utsikterna. Generellt sett prognostiseras tillväxten att bli fortsatt mycket svag under 2003, och åter hämtningen antas börja bli märkbar först under andra halvåret och ta fart under år 2004. De viktigaste uppgifterna för euroområdet är följande:* Sörja för en välavvägd kombination av makroekonomiska politiska åtgärder.* Ta sig an omotiverade skillnader i inflation.* Förstärka samordningen av den ekonomiska politiken.Sörja för en välavvägd kombination av makroekonomiska politiska åtgärderInom euroområdet måste stor omsorg läggas ned på utformningen av de kombinerade ekonomisk-politiska åtgärderna, så att de ger stöd åt en ekonomisk återhämtning utan att skada hållbarheten och stabiliteten på lång sikt. Den makroekonomiska politiken måste fortsatt vara stabilitets inriktad, men man bör utnyttja det handlings utrymme som finns för att på kort sikt stödja en återhämtning av tillväxten. I dagens situation är det viktigt att de samlade åtgärderna stöder förtroendet hos konsumenter och investerare. Varje åtgärd måste bedömas med hänsyn till hur den påverkar förtroendet för ekonomin. Detta gäller särskilt området för de offentliga finanserna. Därför måste den makroekonomiska politiken fortfarande vara inriktad på stabilitet på medellång sikt så att förtroendet stärks hos företag och konsumenter. ECB:s mål bör vara att bevara pris stabiliteten på medellång sikt och att, utan att hindra uppnåendet av detta mål, stödja den allmänna ekonomiska politiken inom gemenskapen.När den ekonomiska aktiviteten närmar sig taket för den potentiella tillväxten är det viktigt att åter inrikta den makroekonomiska politiken på medelfristiga mål. När det gäller de offentliga finanserna måste de politiska åtgärderna säkerställa budgetsaldon som är förenliga med behovet av förberedelse för verkningarna av den demografiska utvecklingen och en struktur på de offentliga utgifterna och inkomsterna som gynnar den ekonomiska tillväxten.Ta sig an omotiverade skillnader i inflationDen höga grad av konvergens mellan inflations talen inom euroområdet som uppnåddes 1997 har inte bevarats, och inflations skillnaderna har därefter ökat stadigt. Inflations skillnader mellan medlems stater kan vara ett tecken på att den monetära unionen fungerar effektivt, eftersom förändringar av de relativa priserna länderna emellan kan bli en viktig justerings mekanism, när det inte finns något manöverutrymme på nationell nivå i fråga om växelkurser och penningpolitik. Däremot förefaller inflations skillnader omotiverade när de orsakas av funktions störningar på produkt- och arbets marknaderna eller av en olämplig politik. Pris- och löneökningar som en reaktion på tillfälliga chocker bör framför allt inte leda till bestående inflation. Priser och löner måste visa nödvändig flexibilitet för att förhindra en sådan utveckling och främja stabiliteten.De skillnader i inflationstakt som noterats nyligen är ett uttryck för skillnaderna mellan de nationella ekonomierna och inte någon betydande källa till oro. Skillnaderna i inflation under tiden 2000-2002 beror nämligen huvudsakligen på skillnader i priserna på livsmedel, energi och vissa tjänster. Dessa tre sektorer svarar för nästan tre fjärdedelar av ökningen av inflations skillnaderna i förhållande till 1997. Det var särskilt ökningen av energipriserna under tiden 2000-2001 och effekterna av djursjukdomar som drabbade vissa länder mer än andra. Dessutom finns det fortfarande betydande skillnader mellan prisnivåerna i medlems länderna på många varor och tjänster som omsätts inom euroområdet. Ytterligare förbättringar av den inre marknadens funktion i kombination med den större pristransparens som skapas genom euron bör leda till ökad konvergens mellan de nationella prisnivåerna, vilket inte kan utesluta vissa tillfälliga skillnader i inflations nivåerna. Slutligen har prischockernas asymmetriska påverkan på inflationen troligen förstärkts i vissa medlems stater på grund av system för indexering av lönerna och de politiska lösningar som valts som svar på ökningen av energipriserna.Förstärka samordningen av den ekonomiska politikenMed en ökad ekonomisk integration ökar också risken för spridnings effekter, vilket ökar behovet av en samordning av den ekonomiska politiken. Införandet av den gemensamma valutan har ökat de externa faktorernas betydelse för den nationella politiken inom euroområdet. Eurons växelkurs, euroområdets balans mot omvärlden och den genomsnittliga inflationstakten för euroområdet har blivit allas angelägenhet. Detta för med sig av en starkare samordning, både makroekonomiskt och strukturellt, av politiken inom euroområdet för att förbättra dess motstånds kraft mot chocker, tillväxt potential och ekonomiska resultat.För att bevara den makroekonomiska stabiliteten och genomföra en kombination av politiska åtgärder som leder till tillväxt krävs en konsekvent utformning av den makroekonomiska politiken. De politiska aktörerna måste, utan avkall på sina mandat och sitt oberoende, se till att deras mål är förenliga och söka nå fram till en gemensam bedömning av den underliggande ekonomiska situationen. De budgetansvariga myndigheterna bör bevara trovärdigheten hos de regelbaserade ramarna för skattepolitiken genom att på ett öppet redovisat och förutsebart sätt följa de överenskomna reglerna. Medlemsstaterna bör acceptera inbördes påverkan, "benchmarking" och uppställande av bästa praxis också på området för den strukturella politiken.För att främja en harmonisk ekonomisk utveckling är det av största vikt att de politiska aktörerna nära samordnar de ekonomisk-politiska åtgärderna och att en fortlöpande givande diskussion förs i rådet och eurogruppen under medverkan av både ECB och kommissionen. Även arbetsmarknadens parters engagemang under den makroekonomiska dialogen är av stor betydelse. På internationell nivå medför även euroområdets växande betydelse att de relevanta samordnings mekanismerna måste stärkas så att de budskap som sänds ut står i relation till dess ekonomiska och finansiella betydelse i flera ekonomiska sammanhang.Specifika rekommendationer för euroområdetFör att klara av de uppgifter som nyss beskrivits krävs omfattande strukturreformer enligt de allmänna riktlinjerna (AR) i del I av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.I syfte att sörja för en välavvägd kombination av makroekonomiska politiska åtgärder rekommenderas de politiska aktörerna på nationell nivå och på euroområdes nivå att1. säkerställa att situationen på de penningpolitiska och finanspolitiska områdena samt löneökningarna låter sig förenas med pris stabilitet och med behovet av att öka förtroendet hos företag och konsumenter på kort sikt samt med en ekonomisk tillväxt nära sin potential på medellång sikt.I syfte att ta sig an omotiverade skillnader i inflation rekommenderas de politiska aktörerna på nationell nivå och på euroområdes nivå att2. stärka konkurrensen på produkt- och kapitalmarknaderna, förbättra arbets marknadens funktion, bl.a. genom att angripa hinder för löneflexibilitet, och främja geografisk rörlighet.I syfte att förstärka samordningen av den ekonomiska politiken rekommenderas de politiska aktörerna på nationell nivå och på euroområdes nivå att3. fördjupa analyserna av och diskussionerna om den ekonomiska utvecklingen och de krav som ställs på politiken, i största möjliga utsträckning utbyta information om planerade politiska åtgärder och förstärka den externa representationen inom euroområdet, samt4. öka effektiviteten hos de befintliga samordnings förfarandena på området för struktur reformer som syftar till att stärka euroområdets tillväxt potential och motstånds kraft mot ekonomiska chocker.1. BelgienUnder de senare åren har starka ekonomiska resultat registrerats i Belgien. Den allmänna ekonomiska nedgången har dock kraftigt påverkat Belgiens ekonomi: tillväxten av reala BNP har sjunkit gradvis från 3,7 % 2000 till 0,7 % 2002. Aktiviteten förväntas vända uppåt under 2003 och ytterligare stärkas under de följande åren och den potentiella produktions tillväxten uppskattas till något under 2,5 %. Belgien har gjort betydande framsteg i budgetanpassningen under de senaste åren. I den nuvarande ogynnsamma makroekonomiska situationen krävs dock ytterligare insatser för att leva upp till åtagandena om konsolidering av de offentliga finanserna.Takten i minskningen av den offentliga skuldkvoten har nyligen tappat fart på grund av en lägre ekonomisk tillväxt och också på grund av negativa effekter av finansiella transaktioner. En snabb minskning av den offentliga skuldsättningen är dock av central betydelse för Belgien, särskilt med tanke på de kostnader som befolkningens åldrande kommer att medföra för de offentliga finanserna. Även förbättringar av arbetsmarknadens sätt att fungera, vilket är en nödvändighet i sig, skulle kunna bidra till budget anpassningen. Dessutom krävs reformer av produkt marknaden för att öka konkurrens kraften och produktiviteten. De uppgifter Belgien står inför är följande:* Att se till att budgetanpassningen fortsätts under de kommande åren, särskilt i syfte att säkerställa långsiktig hållbarhet i de offentliga finanserna med hänsyn till befolkningens åldrande.* Att öka de låga talen för deltagande i arbets livet och sysselsättning, särskilt för äldre arbets tagare och kvinnor, och ge bättre incitament till arbete.* Att förbättra konkurrensen inom vissa tjänstesektorer samt fortsätta att effektivisera den offentliga förvaltningen och förbättra företags klimatet.Att se till att budgetanpassningen fortsätts under de kommande åren, särskilt i syfte att säkerställa långsiktig hållbarhet i de offentliga finanserna med hänsyn till befolkningens åldrandeFör att kunna minska den fortfarande höga skuldkvoten (105,4 % av BNP under 2002) och vara beredd på de kostnader för de offentliga finanserna som orsakas av befolkningens åldrande måste man konsekvent föra en sund finanspolitik på lång sikt. Den strategi Belgien har valt, särskilt politiken att bevara höga primära överskott, väntas ge utrymme för att täcka de ålders relaterade offentliga utgifterna. Det är dock en politik som måste föras oavbrutet och långsiktigt, och om de primära överskotten inte skulle hållas på en tillräckligt hög nivå skulle det kunna innebära att risken för att de offentliga finanserna blir ohållbara inte kan undvikas.Under de kommande åren står Belgien inför den svåra finans politiska uppgiften att bevara kontrollen över de primära offentliga utgifterna och dämpa ökningen av dem i reala termer och samtidigt avsätta medel för välbehövliga reformer och andra finans politiska mål.Därvid måste de finanspolitiska insatserna för att nedbringa den offentliga skuldkvoten stödjas av politiska åtgärder för att öka deltagandet i arbetslivet och höja de fortfarande låga sysselsättnings talen.Att öka de låga talen för deltagande i arbets livet och sysselsättning, särskilt för äldre arbets tagare och kvinnor, och ge bättre incitament till arbeteSysselsättningsgraden har stadigt ökat under andra halvan av 90-talet men var för 2001 fortfarande endast 59,9 %, 4 procent enheter under EU-genomsnittet och långt från EU:s mål för sysselsättningen. För äldre arbetstagare (55-64 år) var det under 2001 bara 25,1 %, den lägsta noteringen i Europeiska unionen och cirka 13,5 procentenheter under EU-genomsnittet. Det är föga troligt att de åtgärder som hittills vidtagits kommer att visa sig tillräckliga för att nå EU:s mål för år 2010. Med tanke på de uppgifter som måste lösas när befolkningen åldras förefaller det finnas behov av åtgärder i syfte att aktivera den icke-sysselsatta, potentiella arbets kraften och på så sätt höja talen för sysselsättning och deltagande i arbetslivet.Trots de åtgärder som nyligen vidtagits för att angripa problemet med bidrags beroende och minska riskerna för "arbetslöshets fällor" finns det fortfarande ett ansenligt antal förmåns tagare i arbetsför ålder som saknar sysselsättning. De nuvarande systemen för förmåner vid arbetslöshet har inslag som gör det mindre attraktivt att börja arbeta igen och måste därför ses över ytterligare i syfte att nedbringa den fortfarande stora andelen långtids arbetslösa som utgör ett betydande strukturellt problem. Språkliga barriärer, höga registrerings kostnader för fastigheter och svag lönespridning bidrar till att skillnader mellan geografiska områden består och minskar incitamenten till rörlighet.Att förbättra konkurrensen inom vissa tjänstesektorer samt fortsätta att effektivisera den offentliga förvaltningen och förbättra företags klimatetKonkurrensen är fortfarande begränsad inom de flesta nätverksamheter och lokala tjänster, vilket leder till högre priser för konsumenterna för t.ex. lokalsamtal och elektricitet. Inom nätverksamheterna är svårigheterna för konkurrenter att få tillträde till näten, rent fysiska flaskhalsar och traditionella kopplingar till de offentliga myndigheterna några av förklaringarna till att de dominerande operatörerna kan behålla sin marknadskraft. Inom lokala tjänster saknas fortfarande insyn i förbindelserna mellan lokala myndigheter och privata partner, särskilt inom interkommunala organ. Trots att den givits större befogenheter som institution är konkurrensmyndigheten fortfarande underbemannad och ett faktiskt oberoende har ännu inte säkerställts för samtliga tillsynsorgan för de olika sektorerna.Under den senaste tiden har åtgärder för att minska det administrativa trycket på företagen och effektivisera den offentliga förvaltningen börjat bidra till att skapa en företagsvänligare miljö. Planer har bl.a. satts i verket för att minska kostnaderna och de administrativa rutinerna vid företags bildande, och den s.k. Copernicus-planen har inletts i syfte att modernisera den federala förvaltningen. Det kommer fortfarande att dröja innan de konkreta effekterna av dessa planer blir iakttagbara.Landsspecifika rekommendationer till BelgienFör att klara av de uppgifter som kort beskrivits ovan krävs omfattande strukturreformer enligt de allmänna riktlinjerna (AR) i del I av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.För att budgetanpassningen skall säkerställas under de kommande åren, särskilt i syfte att garantera långsiktig hållbarhet i de offentliga finanserna i en tid när befolkningen åldras, rekommenderas Belgien att1. säkerställa att den offentliga skuldkvoten stadigt följer en sjunkande trend i tillfreds ställande takt genom obrutna höga primära överskott (AR 15),2. begränsa de reala utgiftsökningarna inom kategori I (federal förvaltning och socialförsäkring) till 1,5 % och med prioritet utnyttja inkomster med ursprung i högre ekonomisk tillväxt än förväntat för förbättringar av budgetsaldona, och3. förstärka den befintliga strategin för att förbereda de offentliga finanserna på verkningarna av befolkningens åldrande, särskilt genom att minska skuldsättnings graden, vidta effektivare åtgärder mot den låga effektiva pensionsåldern, fortsätta reformen av pensionssystemen och öka insatserna för att finansiera "åldrandefonden" (AR 16 och sysselsättnings rekommendation (E-REC) 2).Belgien bör också kraftfullt genomföra samtliga rekommendationer om sysselsättningen (E-REC) som på ett mer övergripande sätt rör sysselsättnings frågor. För att öka tillväxtpotentialen, säkerställa långsiktig hållbarhet i de offentliga finanserna och vidta åtgärder mot verkningarna av befolkningens åldrande är det särskilt viktigt för Belgien att öka de låga talen för deltagande i arbetslivet och sysselsättning, särskilt för äldre arbetstagare och kvinnor, och skapa bättre incitament till arbete. Belgien rekommenderas särskilt att4. ytterligare förstärka åtgärderna för att senarelägga utträde från arbetskraften, särskilt genom en kombination av avlägsnande av incitament till tidig pensionering (AR 16) och förbättrade förebyggande och aktiverande åtgärder för äldre arbets tagare, och5. fortsätta insatserna för att få arbete att löna sig genom att avlägsna de viktigaste snedvridningarna av incitamenten till arbete som uppstår genom inkonsekvenser mellan skatte- och förmåns systemen (AR 4 och E-REC 3).För att förbättra konkurrensen inom vissa tjänstesektorer samt fortsätta att effektivisera den offentliga förvaltningen och förbättra företags klimatet rekommenderas Belgien att (i enlighet med AR 9-14)6. vidta åtgärder för att öka den effektiva konkurrensen inom nätverksamheter och lokala tjänster (i enlighet med AR 9), och7. förbättra den offentliga förvaltningen inom ramen för den pågående reformen och fortsätta att minska den administrativa belastningen på företagen (AR 11).2. DanmarkDen danska ekonomin har sedan flera år legat nära sin potentiella tillväxttakt med en real tillväxttakt på i genomsnitt 2,5 % under de senaste tio åren. Under denna period gynnades ekonomin av av en kraftig minskning av arbetslösheten från över 12 till nu cirka 5 % av arbetskraften. En stor del av denna minskning kan ses som strukturell. Eftersom det inte kommer att bli möjligt att upprepa en sådan minskning under kommande år och de demografiska förändringarna kommer att leda till en minskning av arbetskraftens storlek, förväntas de potentiella tillväxt talen sjunka till cirka 2 %. Den stora minskningen av arbetslösheten under det senaste decenniet har också haft en gynnsam inverkan på de offentliga finanserna som uppvisat underskott varje år sedan 1997.Om den danska ekonomin skall kunna fortsätta att utvecklas väl, trots de lägre taken för den potentiella tillväxten, måste vissa strukturella problem angripas. För att de offentliga finanserna fortsatt skall kunna uppvisa stora överskott måste tillgången till arbetskraft ökas, både för att minska utgifterna och för att öka skatteintäkterna. Prisnivåerna är också fortfarande bland de högsta i EU - delvis på grund av bristande konkurrens inom vissa sektorer, och det finns utrymme för att öka effektiviteten inom den offentliga sektorn. De uppgifter Danmark står inför är följande:* Säkerställa en tillfredsställande tillgång till arbetskraft med hänsyn till befolkningens åldrande* Öka konkurrensen inom vissa sektorer och effektiviteten inom den offentliga sektornSäkerställa en tillfredsställande tillgång till arbetskraft med hänsyn till befolkningens åldrandeSysselsättningstalen är redan höga i Danmark och ligger gott och väl över de mål som fastställdes i Lissabon för EU som helhet. Detta gäller även för kvinnor och äldre arbets tagare. Som förberedelse för verkningarna av befolkningens åldrande på de offentliga finanserna är det dock nödvändigt att öka arbetskraftens deltagande i arbetslivet och ytterligare minska arbetslöshetstalen, och detta utöver vad som förväntas bli resultatet av redan genomförda reformer. Sådana ökningar kan bidra till uppnåendet av regeringens mål på överskott på 1,5-2,5 % av BNP som ett sätt att förbereda sig för verkningarna av befolkningens åldrande på de offentliga finanserna.Mycket har redan gjorts för att föra en aktiv arbetsmarknadspolitik, särskilt vad gäller rättigheten och skyldigheten till aktivering. Åtgärder har också vidtagits för att ändra bidragssystem och pensionsordningar. Dessutom har det nyligen tillkännagivits att en skattereform kommer att genomföras 2004-2007. Syftet är att sänka skatten på löneinkomster, vilket också bör bidra till ett ökat utbud på arbetskraft. Ytterligare reformer är dock nödvändiga för att säkerställa en tydlig ökning av arbetskraftsdeltagandet och sysselsättningsgraden, som redan är på en hög nivå. Det potentiella utbudet på arbetskraft skulle kunna ökas till exempel genom att bättre integrera invandrare på arbetsmarknaden, slussa studenter snabbare genom utbildningssystemet och göra insatser för att stärka äldre arbetstagares anknytning till arbetsmarknaden. Antalet personer som ingår i arbetskraften eller antalet arbetstimmar per person skulle kunna ökas ännu mer genom ytterligare reformer av skatte- och bidragssystemen, särskilt genom en nedsättning av de fortfarande relativt höga marginalskattesatserna eller genom skärpta villkor för förtidspension, eller en kombination av dessa båda åtgärder. Finansministeriets beräkningar visar att nedsättningar av olika skatteslag skulle kunna ha en tydlig effekt på utbudet av arbetskraft. När ytterligare skattereformer övervägs bör det dock ske med hänsyn till sunda offentliga finanser. Vad en höjning av pensionsåldern beträffar skulle man kunna överväga att ytterligare öka incitamenten att fortsätta arbeta i stället för att sluta arbeta tidigt genom att gå i förtidspension. För övrigt är det inte bara nödvändigt att öka utbudet på arbetskraft för att bibehålla de stora överskotten i de offentliga finanserna, utan dessutom måste den stränga kontrollen av de offentliga utgifterna fortsätta för att undvika bakslag som kan medföra att målen inte nås.Främja konkurrensen inom vissa sektorer och effektivisera den offentliga sektornEn ökad konkurrens skulle kunna bidra till att sänka prisnivån i Danmark, som är den högsta i EU, och öka produktiviteten, som ligger runt EU-genomsnittet. Konkurrensen är svag i ett antal branscher, till exempel energi-, bo- och byggsektorn samt för icke-handelstjänster. En fullständig liberalisering av energimarknaden skulle också kunna bidra till ökad konkurrens och lägre priser i ekonomin som helhet.Den offentliga sektorn i Danmark är bland de största i EU. Betydande insatser har gjorts för att öka dess effektivitet, och när det gäller öppet utannonserad offentlig upphandling ligger Danmark över EU-genomsnittet. Offentliga företag är emellertid fortfarande ensamleverantörer av flera offentliga tjänster och det återstår att se i vilken utsträckning den senaste tidens reformer i syfte att öka konsumenternas valmöjligheter när det gäller offentliga tjänster kommer att öka konkurrensen från den privata sektorn. Ett område där effektiviteten skulle kunna ökas är undervisningssektorn, där OECD:s PISA-undersökning ger relativt dåliga resultat för Danmark, trots stora utgifter på undervisningsområdet.Landsspecifika rekommendationer för DanmarkFör att möta de utmaningar som sammanfattas ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) som redovisas i del I i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.Danmark bör också beslutsamt genomföra alla sysselsättningsrekommendationer (SR), där sysselsättningsfrågor behandlas mer omfattande. För att förbereda sig inför den åldrande befolkningens konsekvenser för de offentliga finanserna och för att slå vakt om tillväxtpotentialen rekommenderas Danmark särskilt att1. fortsätta bemödandena för att säkerställa att det skall löna sig att arbeta genom att öka incitamenten att gå in i arbetslivet och vänta med pensioneringen, särskilt genom att se till att skattereformen genomförs och genom att överväga ytterligare åtgärder för att skärpa pensions- och bidragsreglerna och sänka marginalskatterna inom ramen för sunda offentliga finanser (AR 4 samt SR 1 och 3) och2. slå vakt om kontrollen av de offentliga utgifterna på alla förvaltningsnivåer så att de fleråriga målen för den reala ökningen av den offentliga konsumtionen nås (AR 14).För att främja konkurrensen inom vissa sektorer och effektivisera den offentliga sektorn rekommenderas Danmark (i linje med AR 9-14) att3. intensifiera ansträngningarna att öka konkurrensen inom sektorer där den är otillräcklig (AR 9) och4. fortsätta bemöda sig om att effektivisera den offentliga sektorn, bland annat genom att generellt förbättra förutsättningarna för ökad konkurrens, främja benchmarking av effektiviteten inom den offentliga sektorn och öka användningen av anbudsförfaranden (AR 11).3. TysklandSedan uppsvinget till följd av återföreningen har Tyskland fått uppleva mycket lägre tillväxt sedan mitten av 90-talet, såväl jämfört med andra EU-länder som i förhållande till landets egna tidigare resultat. Stagnationen, som delvis hängde samman med kostnaderna och verkningarna av enandet, har gradvis bitit sig fast i ökande utsträckning. Under 2003 är det mycket troligt att tillväxten av BNP för tredje året i rad stannar under 1 %. Tysklands låga tillväxtpotential på cirka 1,5 % (vilket skall jämföras med 2,25 % för resten av EU) är en följd av strukturella anpassningar under tiden efter återföreningen, stelheter i arbets marknadens funktion och tyngande lagstiftning som håller produktiviteten tillbaka, och den förklaras också av en mycket låg befolknings ökning. Låg tillväxt är ett problem i sig som också påverkar de offentliga finanserna där sjunkande skatte- och socialförsäkrings intäkter har lett till att Tyskland brutit mot fördragets kriterium om underskott i de offentliga finanserna. Samtidigt förvärrar den metod som valts för att korrigera det alltför stora underskottet - höjningar av skatter och socialavgifter - problemet med den låga tillväxten. Den 14 mars drog dock förbunds kansler Schröder i ett anförande inför Förbundsdagen upp riktlinjerna för ett brett reformprogram som skulle utgöra ett viktigt steg mot en lösning av Tysklands strukturella problem.Det går inte att finna någon lösning på det besvärliga tillståndet för de offentliga finanserna om man inte tar itu med de grundläggande orsakerna till den låga tillväxten. Långtgående reformer är så mycket mer angelägna eftersom socialförsäkrings systemen inte är rustade för att klara av verkningarna av befolkningens åldrande. Om man skall kunna lösa de båda problemen, låg tillväxtpotential och ohållbara offentliga finanser i Tyskland, är det därför oundgängligen nödvändigt att angripa fyra huvuduppgifter. De båda första gäller i huvudsak åtgärder för att öka den låga potentialen för ekonomisk tillväxt, medan de båda senare gäller hållbarheten i de offentliga finanserna. De uppgifter Tyskland står inför är följande:* Att främja sysselsättningsskapande och anpassningsförmåga och mobilisera den outnyttjade sysselsättnings potentialen.* Att öka produktiviteten genom förbättringar av företagsmiljön och effektivisera utbildnings systemet.* Att påskynda konsolideringen av de offentliga finanserna.* Att säkerställa långsiktig hållbarhet i pensions- och vårdsystemen.Att främja sysselsättningsskapande och anpassningsförmåga och mobilisera den outnyttjade sysselsättnings potentialenDen totala sysselsättningsgraden i Tyskland ligger nära EU:s mål på 67 % för år 2005. Sysselsättningsgraden för kvinnor överstiger redan EU:s medelfristiga mål på 57 % för år 2005, medan den fortfarande är mycket låg för äldre arbetstagare och till och med ligger under 1997 års nivå. Tysklands meriter när det gäller att skapa sysselsättning för ungdomar står i kontrast till en allvarlig brist på sysselsättnings möjligheter för lågutbildade, äldre ochinvånare i mindre gynnade regioner, särskilt i östra Tyskland. På grund av den stora bristen på sysselsättning i de östra delstaterna finns det en risk för att de regionala skillnaderna på arbetsmarknaden kan fördjupas ytterligare. Om de grupper som just nämnts kunde finna sysselsättning skulle det naturligtvis ge betydande impulser till tillväxt och också stärka de offentliga finanserna. Tre strukturella faktorer förefaller vara av störst betydelse på arbetsmarknaden: För det första är Tyskland drabbat av svåra arbetslöshets- och inaktivitets fällor, särskilt för lågavlönade för vilka de kombinerade effekterna av beskattningen, socialavgifterna och indragningar av förmåner fortfarande skapar en hög effektiv marginalskattesats när tröskelvärdet på 400 euro per månad överskrids. De restriktioner som nyligen genomförts för socialförmånerna har lett till att fler övergår från att söka arbete till att lämna arbetslivet, men det är för tidigt att bedöma effekterna av incitamenten till aktivt jobbsökande, inbegripet rörlighet över bransch- och regiongränser. För det andra riskerar arbetskostnaderna för lågkvalificerade arbetstagare eller personer i de fattigaste regionerna att överskrida dessas produktivitets nivåer på grund av de samordnade löneavtalen ("Flächentarifverträge") som för varje given sektor är nära nog identiska inom hela landet. Lägre löner under provanställningar för nya arbetssökande eller i mindre gynnade regioner förhindras inte bara av kollektivavtal utan också enligt lag. Genom den s.k. "Günstigkeitsprinzip" är företagen nämligen juridiskt skyldiga att betala de minimilöner som fastställs i branschavtalen om de är medlemmar i respektive arbetsgivar organisation eller om regeringen har förklarat avtalet allmänt tillämpligt. De undantagsklausuler som kan förekomma tillämpas sällan, särskilt i västra Tyskland. För det tredje försvåras återintegreringen av arbetslösa också genom ineffektivt fungerande storskaliga aktiva arbetsmarknads program och av att dessa åtgärder utvärderas och målinriktas på ett otillfreds ställande sätt. Det är fortfarande för tidigt för att kunna iaktta effekterna av de insatser som nyligen gjorts för att förbättra utvärderingen av dessa program.Att öka produktiviteten genom förbättringar av företagsmiljön och effektivisera utbildnings systemetSamtidigt med den låga tillväxten av arbetskraften har produktivitets tillväxten och företagens investeringar avtagit under senare år, vilket kan hänga samman med att de reglerings mässiga kraven fortfarande är stora och att konkurrens hinder kvarstår. Även om framsteg har gjorts inom den s.k. Hartzreformen är särskilt arbetsmarknaderna fortfarande kraftigt reglerade. De viktigaste faktorerna i detta avseende är restriktionerna för avtal med bemannings företag och osäkerheterna kring domstolarnas tillämpning av lagstiftningen om anställnings skydd. Bestämmelserna om tillträde till hantverksyrken och fria yrken håller på att ses över. Dessutom är vissa delar av skattelagstiftningen mycket komplicerade och offentliga tjänster tillhandahålls i relativt begränsad utsträckning via Internet. Slutligen skapar juridiska restriktioner onödiga hinder för konkurrensen inom detaljhandeln, avgifterna för tillträde till energinäten är fortfarande relativt höga och föremål för efterhands kontroll och det finns få tecken som tyder på ett öppnande av den offentliga upphandlingen.I ett perspektiv med en minskande arbetskraft är kvalifikations nivåerna så mycket viktigare om Tyskland skall kunna öka sin produktivitet för att kunna behålla sin levnads standard. PISA-OECD-studien visade på att de tyska gymnasieskolorna presterade relativt svaga resultat. Dessutom är de mycket långa tiderna för universitets utbildning sedan länge ett problem. Reformer av utbildnings systemet är också ett viktigt inslag i kampen mot arbetslösheten, eftersom en stor del av de arbetslösa är lågutbildade.Att påskynda konsolideringen av de offentliga finansernaÅr 2002 var underskottet i de offentliga finanserna 3,6 % av BNP, klart över fördragets kriterium i detta avseende. Ekofin-rådet beslutade redan den 21 januari 2003 att det tyska underskottet var alltför stort och rekommenderade de tyska myndigheterna att genomföra åtgärder motsvarande en procentenhet av BNP under år 2003 och att senast före utgången av år 2004 få ned underskottet till en nivå som inte längre är alltför hög. En sådan konsolidering skulle också bidra till att förbättra det allmänna företags klimatet och därigenom öka Tysklands tillväxt potential. Utan ytterligare strukturella reformer för att öka Tysklands låga tillväxt potential förefaller det dock inte troligt att skuldkvoten skulle kunna sjunka stadigt och att det fastställda målet på ett saldo nära balans under år 2006 skulle kunna nås. Därför uppmanade rådet Tyskland att genomföra brådskande reformer, inte bara på arbets marknaden utan också av de sociala trygghets- och förmåns systemen som helhet och minska reglerings trycket på ekonomin.Att säkerställa långsiktig hållbarhet i pensions- och vårdsystemenDe sociala trygghets systemen i Tyskland finansieras huvudsakligen enligt fördelnings principen. Därför kommer pensions- och vårdsystemen att möta svårigheter när de utsätts för problemet med en åldrande befolkning. Om de nuvarande bestämmelserna förblir oförändrade måste social frörsäkrings avgifterna, som redan är bland de högsta i EU, höjas betydligt under de kommande decennierna. Det skulle öka den belastning som orsakas av den höga arbets lösheten och pressa ned tillväxten ännu mer. Inom pensions systemet krävs en bättre koppling mellan varje enskild persons inbetalningar och de förvärvade pensions rättigheterna för att undvika att pensions premierna till stor del uppfattas som skatter. Den tyska regeringen har tagit de första stegen mot ett privat fonderat pensions system ("Riester-Rente"), men hittills har bara 15 % av de anställda utnyttjat denna nya möjlighet, inte minst eftersom det är relativt hårt reglerat.Även vårdsystemet har utsatts för ökande påfrestningar under de senaste åren, huvudsakligen på grund av otillräcklig utgifts kontroll och avsaknad av ekonomiska incitament till sparande. För närvarande diskuteras en ändrad inriktning av vårdsystemet. Den skulle bl.a. innebära att försäkrings skyddet begränsades till större risker, vilket skulle möjliggöra betydande utgifts minskningar.Oron över de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet är så mycket mer berättigad eftersom Tysklands skuldkvot fortfarande ligger över tröskelvärdet 60 % av BNP och någon tydlig nedåtgående trend ännu inte har uppnåtts.Landsspecifika rekommendationer till TysklandFör att klara av de uppgifter som nyss beskrivits krävs omfattande strukturreformer enligt de allmänna riktlinjerna (AR) i del I av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.Tyskland bör också kraftfullt genomföra samtliga rekommendationer om sysselsättningen (E-REC) som på ett mer övergripande sätt rör sysselsättnings frågor. För att öka tillväxtpotentialen, säkerställa långsiktig hållbarhet i de offentliga finanserna, vidta åtgärder mot verkningarna av befolkningens åldrande och minska skillnaderna mellan olika regioner är det särskilt viktigt för Tyskland att främja skapande av sysselsättning och anpassnings förmåga samt mobilisera den outnyttjade arbets krafts potentialen. Tyskland rekommenderas särskilt att1. reformera skatte- och förmåns systemen (AR 4 och E-REC 6), bl.a. genom att säkerställa att de som finner arbete eller hamnar i en högre löneklass också får nettoökningar av sina inkomster på alla lönenivåer och genomdriva att förmåner skall vara beroende av aktivt arbetssökande,2. vidta åtgärder för att säkerställa en bättre relation mellan löner och produktivitets skillnader som har samband med färdigheter eller regioner (AR 5), bl.a. genom att se över den s.k. "Günstigkeitsprinzip", och att tillåta tillfälligt lägre löner för nytillträdande på arbets marknaden, och3. effektivisera de aktiva arbetsmarknads programmen, bl.a. i fråga om stöd till arbets sökande, samt reformera dem utifrån kostnads effektivitets kriterier och bättre rikta in dem på de personer som löper de största riskerna för långtids arbets löshet (AR 8, 13 iv och E-REC 1).För att skapa ökad produktivitet genom förbättringar av företags klimatet och av utbildnings systemets effektivitet rekommenderas Tyskland (i enlighet med AR 9-14) att4. uppmuntra företagen till investeringar och tillväxt genom att skapa bättre förutsättningar för konkurrens (AR 9) och genom att ytterligare minska den reglerings mässiga och administrativa belastningen (AR 11), bl.a. genom en lägre effektiv nivå på anställnings skyddet (AR 6); och5. genomföra ytterligare reformer som bidrar till förbättrade utbildnings resultat och till att avhjälpa bestående brister inom vissa kvalifikations områden (AR 13).För att påskynda konsolideringen av de offentliga finanserna rekommenderas Tyskland att6. genomföra åtgärder efter eget val som motsvarar 1 % av BNP under 2003 och få ett slut på situationen med ett alltför stort underskott senast under år 2004 (AR 1), och7. minska det konjunkturrensade underskottet med minst en procentenhet av BNP mellan slutet av år 2003 och år 2005.För att säkerställa långsiktig hållbarhet i pensions- och vårdsystemen rekommenderas Tyskland att8. främja utnyttjandet av kompletterande pensions program, förstärka incitamenten till sen pensionering och kopplingen mellan avgifterna till det offentliga pensions systemet och de förvärvade pensions rättigheterna (AR 16), och9. öka effektiviteten inom vårdsektorn genom att skapa ekonomiska incitament, exempelvis kostnads delning, för tillhandahållare och mottagare av hälso- och sjukvård.4. GreklandÅr 2002 fortsatte den grekiska ekonomin att växa i snabb takt, trots de ogynnsamma förhållandena i den internationella ekonomin. Den reala BNP-tillväxten väntas hålla sig över EU-genomsnittet med god marginal och nå upp till 3,8 % 2003 (något över den potentiella tillväxttakten på cirka 3,5 %). Det är mycket osannolikt att den ekonomiska aktiviteten, som har stimulerats av privata och offentliga investeringar främst på grund av förberedelserna inför olympiska spelen och via det tredje ramverket för gemenskapsstöd, kommer att överstiga eller hålla sig kvar på sin potentiella nivå efter 2004. Dessutom kan en hög tillväxttakt och stigande energipriser skapa ett kraftigt pristryck. Trots stark tillväxt och fallande räntor har den offentliga skulden inte minskats i någon väsentlig utsträckning. Medan skuldkvoten minskade i långsam takt 1997-1999, ökade den faktiskt 2000-2001, främst på grund av en omklassificering av stora finansiella transaktioner som tidigare inte ingick i budgeten.Läget på arbetsmarknaden håller mycket långsamt på att förbättras. Trots att ett stort antal nya arbetstillfällen har skapats är ökningen av sysselsättningen inte tillfredsställande och arbetslösheten förblev hög, även om den minskade till under 10 % av arbetskraften 2002. Den samverkande effekten av stelheter på arbets- och produktmarknaderna och den sena utvecklingen av det kunskapsbaserade samhället, som särskilt beror på den låga nivån på investeringar i humankapital och forskning, hindrar en ökning av arbetsproduktiviteten till nivåer som skulle påskynda processen med att hinna ifatt utvecklingen.Grekland måste konsolidera den offentliga sektorns finanser ytterligare för att tillräckligt snabbt minska den höga offentliga skuldkvoten. Strukturella problem på arbets- och produktmarknaderna måste åtgärdas för att minska den höga arbetslösheten, öka produktiviteten och främja en effektivt fungerande ekonomi. Grekland står inför följande utmaningar:* Säkerställa hållbarheten i de offentliga finanserna på lång sikt med hänsyn till en åldrande befolkning, särskilt mot bakgrund av den höga offentliga skuldkvoten.* Öka den låga produktionsnivån, som sammanhänger med problem på arbets- och produktmarknaderna, låga investeringar i humankapital och den sena utvecklingen av det kunskapsbaserade samhället.* Minska den höga strukturarbetslösheten och öka sysselsättningen, särskilt bland kvinnor.Garantera de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet med hänsyn till den åldrande befolkningen, särskilt mot bakgrund av den höga offentliga skuldkvotenTrots de anpassningar av de offentliga finanserna och den förbättring av de offentliga finanserna som uppnåtts under tidigare år, blev minskningen av skuldkvoten inte ihållande. I själva verket ökade skuldkvoten under 2000 och 2001, efter de revideringar som Eurostat krävde, och uppgick till 105,3 % av BNP 2002. De stora finansiella transaktionerna motverkade delvis det primära överskottets gynnsamma inverkan på den offentliga skulden. Det primära överskottet väntas ha ökat i en långsammare takt 2002, medan det offentliga underskottet beräknas motsvara 1,1 % av BNP jämfört med 1,2 % 2001. Den kraftiga produktionsökningen är en solid grund för att ytterligare förbättra de offentliga finanserna och vända det offentliga underskottet i ett överskott. Det är ytterst viktigt att dels begränsa de offentliga konsumtionsutgifterna för att frigöra resurser för produktiva ändamål, dels hålla den höga skuldkvoten nere. Om den höga skuldkvoten inte kontrolleras kan den äventyra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, då ett finansieringstryck väntas uppstå på grund av den åldrande befolkningen. Trots insatserna 2002 i samband med pensionsreformen tyder de fortfarande stora beräknade ökningarna av de offentliga pensionsutgifterna (från en redan hög utgångspunkt) på att ytterligare insatser krävs.Öka den låga produktivitetsnivån, som sammanhänger med problem på arbets- och produktmarknaderna, låga investeringar i humankapital och den sena utvecklingen av ett kunskapsbaserat samhälleArbetsproduktiviteten har visserligen ökat kraftigt de senaste åren, men är fortfarande näst lägst i EU. Det kan förklaras med blygsamma investeringar i FoU, den fortfarande begränsade - om än ökande - spridningen av informations- och kommunikationsteknik, befolkningens låga utbildningsnivå och den åtföljande bristen på yrkeskunnig arbetskraft. Dessutom bidrar den stora andelen inhemska småföretag och mikroföretag, som delvis beror på snedvridningar som bland annat kan skyllas på arbetsmarknadslagstiftning och beskattning, till låga investeringar i FoU och innovation.Ett bättre företagsklimat är också en nyckel till större effektivitet på produktmarknaderna. För det första är konkurrensen fortfarande begränsad inom vissa nätbranscher. Till exempel inom el- och gassektorn är det de vertikalt integrerade etablerade företagen som dominerar marknaderna. För det andra, och trots de åtgärder som vidtagits den senaste tiden för att förenkla lagstiftningen och beskattningssystemet, fortsätter dynamiken i näringslivet att hämmas av komplexa förfaranden och en föga effektiv offentlig förvaltning. För det tredje ligger Grekland näst sist när det gäller att genomföra inremarknadsdirektiv.Minska den stora strukturarbetslösheten och öka sysselsättningen, särskilt bland kvinnorDen totala sysselsättningsgraden i Grekland ligger betydligt under de mål som sattes av Europeiska rådet, särskilt för kvinnor. Arbetslösheten minskade för tredje året i rad 2002, men är fortfarande betydligt högre än EU-genomsnittet. Arbetslösheten bland kvinnor är mer än dubbelt större än bland män, och ungdomsarbetslösheten är mycket stor. Stelheter på arbetsmarknaden är fortfarande ett hinder för en flexiblare arbetsmarknad. Lönebildningssystemet har ännu inte ändrats på ett sådant sätt att det skulle möjliggöra lönedifferentiering utifrån produktivitet och yrkesskicklighet. Viktiga hinder för nyanställningar är skattesystemet, som fortfarandet är invecklat trots den senaste tidens förbättringar, samt de höga socialavgifterna och den mycket stränga lagstiftningen om anställningsskydd. Dessutom har reformerna i syfte att främja flexiblare anställningsformer haft en begränsad effekt, vilket visar att många arbetsgivare redan har tillgång till flexibilitet via den informella ekonomin. Reformen av den offentliga arbetsförmedlingen, som är oumbärlig för att vidta åtgärder mot den stora långtidsarbetslösheten, låter ännu vänta på sig.Landsspecifika rekommendationer till GreklandDe utmaningar som beskrivs ovan kräver omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR), som redovisas i del I i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.För att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt med hänsyn till en åldrande befolkning, särskilt mot bakgrund av den höga offentliga skuldkvoten (AR 15), rekommenderas Grekland att1. säkerställa att den offentliga skulden minskar stadigt i tillräckligt snabb takt genom att upprätthålla stora primära överskott (AR 15),2. säkerställa en effektiv kontroll av de offentliga löpande primära utgifterna genom att vidta resoluta åtgärder mot problemet med oelastiska utgiftskomponenter (AR 14), t.ex. lönerna,3. utnyttja de offentliga resurserna effektivare i syfte att öka arbetsproduktiviteten och främja arbetskapaciteten bland arbetslösa (AR 14) och4. fortsätta reformera socialförsäkringssystemen, särskilt pensionssystemet (AR 16), för att undvika påfrestningar på de offentliga finanserna i framtiden på grund av problemet med befolkningens åldrande.För att öka den låga produktivitetsnivån, som sammanhänger med problem på arbets- och produktmarknaderna, låga investeringar i humankapital och den sena utvecklingen av det kunskapsbaserade samhället, rekommenderas Grekland (i linje med 4-8 och 9-14 i AR) att5. intensifiera bemödandena för att öka tillgången på yrkesutbildad arbetskraft, fortsätta uppmuntra företagen att delta i FoU och innovation och förbättra spridningen av informations- och kommunikationsteknik (AR 13 och SR 2),6. främja konkurrensen särskilt inom energisektorerna (AR 9) och7. fortsätta förbättra företagsklimatet och förenkla skattesystemet samt öka genomförandet av inremarknadsdirektiv (AR 9 och 11).Grekland bör dessutom beslutsamt genomföra alla sysselsättningsrekommendationer (SR), som behandlar sysselsättningsfrågor på ett mer övergripande sätt. För att öka tillväxtpotentialen, säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt och vidta åtgärder mot effekterna av en åldrande befolkning är det särskilt viktigt för Grekland att minska den stora strukturarbetslösheten och öka sysselsättningen, särskilt bland kvinnor. Grekland rekommenderas särskilt att8. öka incitamenten att arbeta, särskilt genom en ändring av skatte- och pensionssystemen, för att främja en ökad sysselsättning inom den formella sektorn, bland annat i form av deltidsarbete (AR 4 och 16 samt SR 4),9. arbeta för en ändring av löneförhandlingssystemet för att se till att lönerna avspeglar skillnader i produktivitet (AR 5) och10. genomföra reformpaketet för arbetsmarknaden för att förbättra balansen mellan flexibilitet och trygghet i anställningsförhållanden genom att säkerställa ett effektivt genomförande av reformer i syfte att modernisera arbetsorganisationen och genom att se över onödigt restriktiva arbetsmarknadsregler (AR 6 och SR 1).5. SpanienSpaniens ekonomi var anmärkningsvärt stark under andra hälften av 1990-talet, med avsevärt högre tillväxttal (nära 4 % i genomsnitt) än euroområdet och även högre potentiell tillväxt på medellång sikt (beräknad till cirka 3 %). I motsats till vad som varit fallet vid tidigare ekonomiska nedgångar har en positiv tillväxt jämfört med övriga länder kunnat upprätthållas även under den avmattningsperiod som inleddes 2001. Denna framgångsrika ekonomi har stärkts ytterligare genom att fler arbetsplatser än någonsin tidigare har skapats, samtidigt som de monetära förhållandena var särskilt gynnsamma. Medaljens baksida har varit att inflationen också kontinuerligt har varit högre än genomsnittet för övriga euroområdet, en skillnad som varit större än den som normalt skulle ha kunnat förväntas för ett land som är på väg att komma ikapp utvecklingen. Den uppenbara produktivitetstillväxten har däremot gått ned, vilket avspeglar strukturella problem som bristande konkurrens inom vissa sektorer.För att fortsätta sin konvergens mot ekonomierna med högre inkomst inom EU (Spaniens BNP per capita är fortfarande cirka 15 % lägre än genomsnittet för EU), behöver den spanska ekonomin konsolidera arbetsmarknadens förbättrade funktion, minska skillnaderna i arbetslöshet mellan olika regioner och öka det sammanlagda deltagandet på arbetsmarknaden. Tillväxten skulle i sin tur stödjas av att produktiviteten förbättrades genom att FoU och kompetensutveckling främjades och att konkurrensen ökades. Den finanspolitiska konsolidering som har konstaterats under de senaste åren skulle stärkas ytterligare om dessa mål uppnåddes. Risken för framtida obalanser i de offentliga finanserna till följd av effekterna av den åldrande befolkningen, som visserligen har varit fördröjda, men i gengäld kännbara, kan emellertid inte uteslutas. En omfattande reform av det allmänna pensionssystemet, inklusive en förstärkt koppling mellan avgifter och bidrag, är därför nödvändig för att säkerställa att de offentliga finanserna är hållbara på lång sikt. De viktigaste uppgifterna för Spanien är följande:* Att öka den låga sysselsättningsgraden, särskilt bland kvinnor, samt minska de stora regionala skillnaderna på arbetsmarknaden, särskilt vad gäller arbetslöshet.* Att öka den låga produktivitetsnivån, genom att bl.a. stärka den kunskapsbaserade ekonomin med avseende på utbildningsresultat och kompetensnivå, investeringar i IT, FoU och innovation.* Att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför de framtida effekterna av den åldrande befolkningen.Att öka den låga sysselsättningsgraden, särskilt bland kvinnor, samt minska de stora regionala skillnaderna på arbetsmarknaden, särskilt vad gäller arbetslöshetTrots avsevärda insatser och framsteg under senare år (arbetslösheten har minskats med mer än 11 procentenheter sedan 1995), är arbetslösheten på runt 11,5 % fortfarande avsevärt högre än EU-genomsnittet, medan sysselsättningsgraden ligger betydligt lägre än EU-genomsnittet. Minskningen av arbetslösheten har varit större bland kvinnor än bland män, men den kvinnliga arbetslösheten är fortfarande mer än dubbelt så hög som den manliga. Trots att många nya arbetstillfällen har skapats är arbetslösheten dessutom mycket ojämnt fördelad mellan regionerna. Vid lönesättningen tas i praktiken liten hänsyn till betydande skillnader i produktivitet. Arbetsmarknaden är fortfarande starkt uppdelad mellan arbetstagare med fast anställning och ett stort antal arbetstagare med korttidskontrakt. Andelen deltidsanställda arbetstagare är emellertid låg. Geografisk mobilitet på arbetsmarknaden har i viss mån främjats genom den senaste tidens reformer av arbetsmarknad och inkomstskatt, men den är ändå fortfarande begränsad, delvis på grund av strukturella hinder, framför allt en dåligt fungerande bostadsmarknad. Dessutom tycks de offentliga arbetsmarknadsmyndigheterna sakna tillräckliga resurser för att hantera målinriktade arbetsmarknadsåtgärder och ett bidragssystem för arbetslösa som bygger på de arbetssökandes egna insatser för att engagera sig i någon form av aktivitet.Att öka den låga produktivitetsnivån, genom att bl.a. stärka den kunskapsbaserade ekonomin med avseende på utbildningsresultat och kompetensnivå, investeringar i IT, FoU och innovationProduktiviteten i Spanien ligger lägre än genomsnittet i EU och den har ökat mycket långsamt sedan den sista halvan av 1990-talet. Detta beror delvis på att sysselsättningen har ökat kraftigt, en ökning som har varit koncentrerad till verksamhetsgrenar med låg produktivitet. Utbildningsnivån är i allmänhet relativt låg. Ett annat hinder för snabbare produktivitetstillväxt i Spanien är att företagen investerar så lite i FoU. Det låga antalet nya patent och otillräckliga investeringar i IT och e-handel är tecken på svag innovationsförmåga. Produktivitetstillväxten hämmas även genom otillräcklig konkurrens i vissa sektorer, särskilt inom detaljhandeln och elsektorn. Under senare tid har insatser visserligen gjorts för att öka konkurrensen inom elsektorn, men de fyra vertikalt integrerade dominerande företagen som tidigare varit skyddade mot konkurrens har fortfarande monopol på sina respektive regionala marknader, samtidigt som deras importkapacitet fortfarande är låg. Trots de ansträngningar som nyligen gjorts för att begränsa de relativt betungande administrativa kraven i samband med nyföretagande, utgör dessa ytterligare en konkurrensbegränsande faktor.Att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför de framtida effekterna av den åldrande befolkningenÄven om de långsiktiga finanspolitiska effekterna av befolkningens åldrande visar sig senare i Spanien än i andra länder, är dessa särskilt oroande, framför allt för de allmänna pensionerna, men även för områden som kostnadsutvecklingen inom hälsovårdssektorn. De flesta undersökningar tyder på en mycket brant uppåtgående trend i beroendegraden mellan 2020 och 2030, vilket kommer att innebära allt större påfrestningar på de offentliga finanserna. En omfattande översyn av det allmänna pensionssystemet behöver göras på ett tidigt stadium, för att minska osäkerheten och göra det möjligt att införa reformer gradvis. Under den senaste tiden har visserligen en del åtgärder vidtagits för att förlänga de förvärvsarbetandes yrkesverksamma tid och öka deltagandegraden på arbetsmarknaden, men inga betydande reformer av det allmänna pensionssystemet har ännu påbörjats. Viktiga faktorer som antal pensionsberättigande år, pensionsålder och ersättningsgrad förblir oförändrade och det finns endast en svag koppling mellan avgifter och bidrag.Landsspecifika rekommendationer för SpanienFör att tackla de problem som beskrivits ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) som redovisas i del I i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.Spanien bör även satsa fullt ut på att genomföra samtliga sysselsättningsrekommendationer (SR), där sysselsättningsproblematiken behandlas på ett mer övergripande sätt. För att öka tillväxtpotentialen, säkra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, planera för effekterna av den åldrande befolkningen och minska regionala skillnader är det särskilt viktigt för Spanien att höja den låga sysselsättningsgraden, särskilt bland kvinnor, och minska de stora regionala skillnaderna på arbetsmarknaden, särskilt vad gäller arbetslösheten. För Spanien utfärdas särskilt följande rekommendationer:1. Att fortsätta verka för ökat deltagande på arbetsmarknaden, särskilt bland kvinnor, genom att bland annat bygga ut barnomsorgen och uppmuntra deltidsanställningar (punkt 2 i SR).2. Att främja en reform av lönesättningen, så att den bättre återspeglar geografiska skillnader i produktivitet och ekonomiska förutsättningar på företagsnivå, samt gradvis avskaffa kollektivavtalens indexeringsklausuler (punkt 5 i AR).3. Att reformera lagstiftningen om anställningsskydd ytterligare i syfte att minska segmenteringen av arbetsmarknaden efter olika typer av anställningsavtal (punkt 6 i AR och punkt 1 i SR).4. Att underlätta geografisk rörlighet på arbetsmarknaden genom att undanröja skattemässiga och andra hinder, vilket bland annat innebär att främja hyresmarknaden för bostäder och avskaffa stela marknadsförhållanden i fråga om tillgången på mark för byggändamål (punkt 7 i AR och punkt 3 i SR).För att höja den låga produktivitetsnivån, genom att bl.a. stärka den kunskapsbaserade ekonomin med avseende på utbildningsresultat och kompetensnivå, investeringar i IT, FoU och innovation utfärdas följande rekommendationer för Spanien (i linje med punkterna 9-14 i AR):5. Att verka mer intensivt för att öka arbetskraftens kompetensnivå, investeringar i FoU och innovation samt spridningen av informations- och kommunikationsteknik (punkt 13 i AR) samt6. att fortsätta med åtgärder i syfte att ytterligare stärka effektiv konkurrens i vissa sektorer, som elmarknaden och detaljhandelsdistributionen (punkt 9 i AR) och att vidareutveckla arbetet med att minska de administrativa kraven och pålagorna på företagen (punkt 11 i AR).För att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför de framtida effekterna av den åldrande befolkningen utfärdas följande rekommendation för Spanien:7. Att genomföra en genomgripande reform av pensionssystemet, påbörja en översyn 2003 för att stärka kopplingen mellan avgifter och bidrag och kontrollera de långsiktiga ökningarna av pensionsutgifterna i samband med de kommande demografiska förändringarna (punkt 16 i AR).6. FrankrikeUnder de senaste åren växte den franska ekonomin snabbare än vad den gjorde för landets främsta europeiska partner. Även om detta resultat i hög grad hänger samman med att mycket sysselsättning har skapats under flera år, återspeglar det även effekterna av en väl avvägd finanspolitik efter 1999. Enligt beräkningar som kommissionen nyligen gjort ligger den potentiella reala BNP-tillväxten fortfarande och väger på en nivå strax under 2,5 %, vilket är nära genomsnittet för länderna i EU. Den långsamma minskningen av den underliggande inflationen under de senaste sex månaderna tyder på att ekonomin för närvarande ligger på en nivå strax under sin potential. Vissa indikatorer har nyligen visat att den reala BNP-tillväxten för närvarande håller på att tappa fart i Frankrike, precis som i andra länder i euroområdet.Under de kommande åren kommer landets potentiella BNP att börja påverkas negativt av den demografiska utvecklingen. Det finns emellertid mycket utrymme för att stödja den potentiella tillväxten genom strukturreformer, både på arbetsmarknaden genom att öka deltagandet på arbetsmarknaden och minska den strukturella arbetslösheten och på produktmarknaderna genom att förbättra den effektiva konkurrensen inom den viktigaste nätindustrin. Om arbetet med finanspolitisk konsolidering tog fart skulle detta skapa utrymme för att minska det skattetryck som belastar arbete och investeringar och därigenom bidra till att öka potentiell BNP. Efter en tydlig försämring av det konjunkturrensade budgetsaldot 2002, som ledde till ett underskott som var större än gränsvärdet på 3 % av BNP, bör en konsolidering av de offentliga finanserna utgöra en stor och brådskande prioritering för de franska myndigheterna, särskilt inför effekterna av den åldrande befolkningen på de offentliga finanserna. De viktigaste uppgifterna för Frankrike är följande:* Snabbt minska det offentliga underskottet till en nivå under 3 % av BNP och bibehålla de offentliga finanserna på en stadig konsolideringskurs.* Öka deltagandet på arbetsmarknaden och minska strukturell arbetslöshet.* Säkra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför befolkningens åldrande.* Säkra effektiv konkurrens i nätverksamheterna och påskynda antagandet av inremarknadsåtgärder för att skapa lika marknadsvillkor.Snabbt minska det offentliga underskottet till en nivå under 3 % av BNP och bibehålla de offentliga finanserna på en stadig konsolideringskursDet offentliga underskottet för Frankrike blev 3,1 % av BNP 2002. Detta innebär en stor avvikelse jämfört med det ursprungliga mål som hade lagts fast i finansplanen för 2002, där det föreskrivna offentliga underskottet var 1,4 % av BNP. Enligt kommissionens beräkningar beror försämringen av läget för de offentliga finanserna 2002 framför allt på en försämring av det konjunkturrensade budgetsaldot med cirka 1,2 procentenhet av BNP på grund av skattesänkningar och överskridanden av kostnadstaken. Denna utveckling ger belägg för förekomsten av ett alltför stort underskott i Frankrike i den mening som avses i EU-fördraget och i stabilitets- och tillväxtpakten. Kommissionen har därför beslutat inleda förfarandet vid alltför stora överskott avseende Frankrike.En rekommendation avseende Frankrike antogs av rådet i januari 2003 i syfte att utfärda en varning för att förhindra uppkomsten av ett alltför stort underskott 2003. Hittills har Frankrike inte vidtagit de åtgärder som krävs för att i väsentlig grad förbättra det konjunkturrensade saldot under året i enlighet med rådets rekommendation. Därav följer att underskottet med tanke på det aktuella konjunkturläget med dämpad tillväxt förmodligen kommer att överskrida treprocentsgränsen 2003. Inför denna utveckling och med beaktande av att belastningen på de offentliga finanserna av den åldrande befolkningen kommer att börja öka snabbt från och med 2005, måste budgetkonsolideringen i Frankrike ges mycket hög prioritet.Öka deltagandet på arbetsmarknaden och minska strukturell arbetslöshetDe strukturella problemen på arbetsmarknaden utgör fortfarande en viktig utmaning på medellång sikt för Frankrikes ekonomi, eftersom arbetskraften, trots de framsteg som nyligen gjorts, fortfarande är underutnyttjad. Frankrike har fortfarande en relativt låg total sysselsättningsgrad (63,8 % 2002) och en mycket låg sysselsättningsgrad för äldre arbetstagare (bland de lägsta i EU). Inför utsikterna med en åldrande befolkning och efter en minskning av den lagstadgade arbetstiden, består utmaningen i att uppmuntra till ökat deltagande på arbetsmarknaden. Deltagandet skall ökas med hjälp av ytterligare reformer av skatte- och bidragssystemet och genom reformer av pensionssystemet och villkoren för förtidspension. Frankrike behöver även fortsätta verka för en minskning av den ihållande höga strukturella arbetslösheten och den assymetri mellan utbud och efterfrågan som leder till rekryteringssvårigheter inom vissa sektorer. Åtgärder för att minska kostnaden för arbetskraft, särskilt för låglönegrupper, bör vidareutvecklas. Arbetsmarknadslagstiftningen bör ses över ytterligare, särskilt genom en förenkling av tillämpningen av lagstiftningen om anställningsskydd.Säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför befolkningens åldrandeDe svårigheter som de offentliga finanserna kommer att orsakas genom den åldrande befolkningen behöver snarast åtgärdas. Under nuvarande förhållanden skulle det krävas betydande ökningar av socialförsäkringsavgifterna för att undvika en snabb ökning av underskottet i pensionssystemet, som enligt den ekonomisk-politiska kommitténs beräkningar kommer att öka med 3,7 procentenheter av BNP mellan 2000 och 2040. En sådan utveckling skulle öka avgiftsbördan för arbetskraften och ha en starkt negativ effekt på arbetsmarknaden. Regeringen har åtagit sig att genomföra en reform av pensionssystemet före slutet av första halvåret 2003, efter samråd med arbetsmarknadens parter. Dessa reformer kommer emellertid att kunna bidra till att hållbarheten i de offentliga finanserna skall kunna garanteras på lång sikt. De bör utformas på ett sådant sätt att rättvisa mellan generationerna och likabehandling mellan olika system tillgodoses. Trots de strukturreformer som nyligen genomförts för att stävja utgiftsökningarna i hälsovårdssektorn, beräknas kostnaderna inom denna sektor öka avsevärt under 2003 och de därpå följande åren. Regeringen har tillkännagivit sina avsikter att fatta beslut om en reform av hälsovårdssektorn under det andra halvåret 2003.Oron beträffande de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt är särskilt kännbar eftersom det är mycket troligt att Frankrikes skuldsättningsgrad i förhållande till BNP kommer att överskrida gränsvärdet på 60 % under 2003.Förbättra företagsklimatet, säkra effektiv konkurrens i nätverksamheterna och påskynda antagandet av inremarknadsåtgärder för att skapa lika marknadsvillkorTrots de åtgärder som nyligen har vidtagits eller aviserats för att öka marknadernas öppningsgrad är den faktiska konkurrensen på de franska gas- och elmarknaderna fortfarande svag och de statliga före detta monopolföretagens marknadsandelar är följaktligen fortfarande mycket höga, särskilt i jämförelse med deras motparter i andra större medlemsstater.Nyföretagande och tillväxt hämmas fortfarande av olika komplicerade förfaranden för skatter och sociala avgifter. Trots att landet har tillkännagivit sitt engagemang för att öka genomförandegraden för inremarknadsdirektiven är Frankrike fortfarande den av EU:s medlemsstater som ligger sämst till när det gäller att införliva och genomföra dessa direktiv.Landsspecifika rekommendationer för FrankrikeFör att tackla de problem som beskrivits ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) som redovisas i del I i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.För att snabbt minska det offentliga underskottet till en nivå under 3 % av BNP och bibehålla de offentliga finanserna på en stadig konsolideringskurs utfärdas följande rekommendationer för Frankrike:1. Säkerställa att situationen med ett underskott i den offentliga sektorns finanser som överskrider gränsvärdet på 3 % av BNP korrigeras senast 2004, genom åtgärder som leder till en väsentlig förbättring av det konjunkturrensade underskottet redan 2003 (punkt 1 i AR).2. Från och med 2004 bör det konjunkturrensade underskottet minskas med åtminstone 0,5 procentenheter per år (punkt 1 i AR). Framför allt bör alla eventuella inkomster som görs tillgängliga genom en större tillväxt än väntat användas för att påskynda anpassningen till ett saldo i den offentliga sektorns finanser nära balans, samtidigt som skattesänkningar görs avhängiga av att målen för det konjunkturrensade saldot uppnås.Frankrike bör även satsa fullt ut på att genomföra samtliga sysselsättningsrekommendationer (SR), där sysselsättningsproblematiken behandlas mer omfattande. För att öka tillväxtpotentialen, säkra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt och planera för effekterna av den åldrande befolkningen är det särskilt viktigt för Frankrike att ökadeltagandet på arbetsmarknaden och minska den strukturella arbetslösheten. För Frankrike utfärdas särskilt följande rekommendationer:3. Säkerställa att den nya arbetslöshetsförsäkringen genomförs fullt ut, och att den inbegriper lämpliga krav och effektiva incitament för att söka arbete (punkt 4 i AR och punkt 1 i SR).För att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför befolkningens åldrande utfärdas följande rekommendationer för Frankrike:4. Att skyndsamt genomföra en omfattande reform av pensionssystemet (punkt 16 i AR), i syfte att säkerställa att det är ekonomiskt hållbart och öka den faktiska pensionsåldern, samtidigt som pensionssystemen anpassas till mer flexibla anställnings- och karriärmönster samt individuella behov.5. Att noggrant övervaka åtgärdernas effektivitet när det gäller att stävja utgifterna i hälsovårdssektorn och därigenom minska dessa till en hållbar nivå samt, om det visar sig nödvändigt, införa nya åtgärder för att nå detta mål (punkt 14 i AR).För att säkra effektiv konkurrens i nätverksamheterna och påskynda antagandet av inremarknadsåtgärder för att skapa lika marknadsvillkor utfärdas följande rekommendationer för Frankrike:6. Säkra konkurrensen på energimarknaderna, närmare bestämt i gas- och elsektorerna (punkt 9 i AR).7. Fortsätta arbetet för att minska omfånget på och förenkla reglerna för företag (punkt 11 i AR).8. Öka genomförandegraden för inremarknadsdirektiv och minska antalet överträdelseförfaranden (punkt 9 i AR).7. IrlandDen ekonomiska tillväxten i Irland hade ett enastående genomsnitt på 10 % under perioden 1995-2000. Samtidigt ökade sysselsättningen på ett imponerande sätt (5 % i genomsnitt), vilket var möjligt tack vare en avsevärd ökning av deltagandet på arbetsmarknaden, en kraftig minskning av arbetslösheten och det faktum att det traditionella mönstret med nettoutvandring har upphört sedan 1996. Eftersom denna arbetskrafttillströmning var av tillfällig natur började flaskhalsar på utbudssidan göra sig alltmer gällande (i fråga om både arbetskraft och infrastruktur) i slutet på 90-talet. Till följd av detta, i kombination med den globala nedgången i ekonomin, har expansionstakten i Irland minskat markant från och med 2001. Irland bör kunna dra stor nytta av den förväntade framtida återhämtningen av världsekonomin med tanke på landets höga öppningsgrad. Tiden med tvåsiffriga tillväxttal är dock förbi och Irlands potentiella BNP-tillväxt på medellång sikt kommer troligen att överskrida 5 %, vilket fortfarande är ungefär dubbelt så högt som genomsnittet för EU som helhet förutsatt att den nuvarande utvecklingen kan fortsätta med ökad arbetskrafttillströmning och bättre produktivitetsvinster.Stabila makroekonomiska förutsättningar skulle underlätta anpassningen till denna långsammare tillväxttakt och hjälpa till att bevara de framsteg som uppnåddes under den tidigare boomen. Dessutom bör strukturella åtgärder i syfte att stärka utbudssidan i ekonomin vidtas, för att det skall kunna säkerställas att den ekonomiska potentialen utnyttjas fullt ut och för att ekonomin skall kunna stå emot inflationstrycket. Den viktigaste uppgiften för Irland är följande:* Att uppnå en smidig övergång från det sena 90-talets tvåsiffriga ekonomiska tillväxt till en långsammare, hållbar tillväxt under de kommande åren, genom att skapa stabila makroekonomiska förutsättningar och stärka ekonomins utbudssida.Uppnå en smidig övergång från det sena 90-talets tvåsiffriga ekonomiska tillväxt till en långsammare, hållbar tillväxt under de kommande åren, genom att skapa stabila makroekonomiska förutsättningar och stärka ekonomins utbudssidaTack vare den snabba tillväxten under förra årtiondet kunde såväl de offentliga finansernas läge som situationen på arbetsmarknaden förbättras avsevärt. Saldot i den offentliga sektorns finanser uppvisade ett överskott under åren 1997 till 2001, medan skuldsättningsgraden för närvarande är näst lägst i EU. Inför framtiden kommer man vid genomförandet av programmet för offentliga investeringar och initiativ avseende utgifterna inom den sociala sektorn och hälsovårdssektorn att behöva ta hänsyn till en lägre ekonomisk tillväxt och därmed även lägre inkomstökningar samt behovet av att förbättra värdet av de offentliga tjänsterna i förhållande till deras kostnader (på grundval av den senaste tidens åtgärder för att öka kontrollen över utgifterna). En kraftig sysselsättningstillväxt gjorde att arbetslösheten minskade till under 4 % 2001 (efter att ha varit uppe på 15 % 1993), men den alltmer överhettade arbetsmarknaden ledde till mycket hög inflation och stora löneökningar. Om full sysselsättning skall kunna bibehållas, vilket är målet för det avtal som nyligen slutits mellan arbetsmarknadens parter, kommer det att krävas återhållsamhet och flexibilitet i löneförhandlingarna och förstärkningar av ekonomins utbudssida.Reformer inom tre omfattande områden förefaller ha bäst förutsättningar att kunna leda till förbättringar av utbudssidan. För det första behandlas de flaskhalsar på utbudssidan som har konstaterats inom infrastrukturen inom ramen för den nationella utvecklingsplanen 2000-2006, men genomförandet av denna plan har gått långsammare än planerat till följd av de ökande kostnaderna för byggsektorn och förvärv av tomter samt förseningar i planeringen. För det andra är utgifterna för FoU mycket låga i Irland (1,2 % av BNP 1999), trots en hög andel mervärde i form av IT i ekonomin. Irlands produktivitet skulle gynnas av åtgärder i syfte att öka investeringarna i FoU. För det tredje är konkurrensen trots att vissa framsteg har gjorts fortfarande otillräcklig i vissa sektorer av den irländska ekonomin, särskilt inom nätverksamheterna och flera andra tjänstesektorer (bl.a. fri tjänsteutövning, detaljhandelsdistribution och försäkringar).Landsspecifika rekommendationer för IrlandFör att tackla de problem som beskrivits ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) som redovisas i del I i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.Irland bör även satsa fullt ut på att genomföra samtliga sysselsättningsrekommendationer (SR), där sysselsättningsproblematiken behandlas på ett mer övergripande sätt.För att uppnå en smidig övergång från det sena 90-talets tvåsiffriga ekonomiska tillväxt till en långsammare, hållbar tillväxt under de kommande åren, genom att skapa stabila makroekonomiska förutsättningar och stärka ekonomins utbudssida utfärdas följande rekommendationer för Irland:1. Förbättra de offentliga utgifternas effektivitet och intäkts- och kostnadsplaneringen i en stabilitetsinriktad ram på medellång sikt (punkt 14 i AR).2. Förmå arbetsmarknadens parter att hålla sig till en återhållsam och flexibel lönenorm i syfte att lämna utrymme för anpassning till skillnader i produktivitet och kompetens och samtidigt skydda konkurrenskraften (punkterna 3 och 5 i AR).3. Prioritera genomförandet av infrastrukturinslagen i den nationella utvecklingsplanen och samtidigt slå vakt om finanspolitisk stabilitet och vidta politiska åtgärder för att höja FoU-nivån (punkt 13 i AR).4. Öka konkurrensen i nätverksamheterna och inom vissa sektorer av ekonomin, som detaljhandelsdistributionen (inbegripet handeln med alkoholhaltiga drycker), försäkringssektorn och de fria yrkena (punkt 9 i AR).8. ItalienDen ekonomiska tillväxten i Italien har i allmänhet legat efter den genomsnittliga expansionstakten i EU sedan början på 1990-talet. Tillväxtgapet jämfört med de andra länderna har minskat under den senaste konjunkturnedgången, bland annat på grund av en mindre stram politik, men graden av potentiell BNP-tillväxt beräknas fortfarande vara lägre än genomsnittet för euroområdet. Trots denna relativt svaga tillväxt har konsumentprisinflationen i allmänhet varit högre än i övriga euroområdet, vilket tyder på strukturella svagheter. En ihållande svag potentiell tillväxt har i kombination med en uppluckring sedan 2000 av de ansträngningar som gjorts för att anpassa finanspolitiken lett till att den strukturella konsolideringen av de offentliga finanserna har stannat upp. Den offentliga skulden, som fortfarande är på en mycket hög nivå, har i sin tur genom de effekter den har på nationellt sparande och ackumulering av kapital, bromsat tillväxten. Tack vare den nuvarande återhållsamheten i löneförhandlingarna, och ett antal viktiga reformer som påbörjades 1998, har arbetsmarknaden fungerat betydligt bättre, och arbetslösheten hade gått ned till under 9 % i slutet av 2002. Det faktum att arbetskraften har bidragit så kraftigt till den ekonomiska tillväxten har emellertid gjort att den totala faktorproduktiviteten har minskat påtagligt, delvis på grund av att mer outbildad arbetskraft numera deltar på arbetsmarknaden, i synnerhet inom tjänstesektorn. Trots att graden av deltagande på arbetsmarknaden har ökat betydligt under de senaste åren, är den fortfarande bland de lägsta i EU.På det hela taget är Italiens svaga tillväxtpotential fortfarande landets största problem. Bland de nyckelfaktorer som håller tillbaka den potentiella tillväxten är de offentliga finansernas alltjämt dåliga tillstånd, de ihållande regionala klyftorna, särskilt med avseende på den stora andelen inaktiva eller arbetslösa personer i landets södra del, samt sådana faktorer som försämrar den totala faktorproduktiviteten, som utbildningsnivå eller nivån på investeringar i FoU. De viktigaste uppgifterna för Italien är följande:* Att snabbt konsolidera de offentliga finanserna.* Att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför de framtida effekterna av den åldrande befolkningen.* Att öka den låga sysselsättningsandelen, särskilt bland kvinnor och äldre arbetstagare, och minska de stora ekonomiska skillnaderna mellan den norra och den södra delen av landet.* Att stärka den kunskapsbaserade ekonomin vad gäller utbildnings- och kompetensnivå, investeringar i IT, samt satsningar på FoU och innovation.* Att fortsätta förbättra villkoren för näringslivet och öka konkurrensen i energi- och tjänstesektorerna.Snabbt konsolidera de offentliga finansernaInför upprättandet av EMU och den omedelbart därefter följande perioden förbättrades Italiens offentliga räkenskaper på ett enastående sätt. Under de allra senaste åren har emellertid den finanspolitiska konsolideringen minskat takten, bland annat till följd av att tillväxten blev lägre än väntat och till följd av ett antal skattesänkningar. Det har visat sig svårt att hålla de primära utgifterna under kontroll. I slutet av förra året och början av detta införde myndigheterna striktare kontroller och ökad insyn i utgiftsförfarandena, något som bör leda till förbättringar under kommande år. Den pågående decentraliseringen kommer dock att kräva ytterligare åtgärder för att klarlägga och genomdriva ansvarsfördelningen i fråga om de offentliga finanserna på alla myndighetsnivåer, samtidigt som en tillräcklig nivå på överföringarna mellan regionerna bibehålls. Under de senaste åren har en omfattande försäljning av offentligt ägda fastigheter och en mängd skatteamnestier ägt rum. Sådana övergångsåtgärder, med vilka man kan undvika att gränsvärdet för det offentliga underskottet på 3 % av BNP överskrids, har ersatt mer grundläggande åtgärder. Målet på medellång sikt att uppnå ett balanserat saldo i den offentliga sektorns finanser är emellertid avgörande för att de offentliga finanserna skall kunna vila på hållbar grund, särskilt med tanke på att skuldsättningsgraden fortfarande ligger över 100 % av BNP och att den kraftigt åldrande befolkningen är ett växande problem. En påskyndad finanspolitisk konsolidering och en minskning av skulden och därmed även av de höga avbetalningarna på skulden kommer också att skapa utrymme för att förbättra kvaliteten på utgifterna.Säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför de framtida effekterna av den åldrande befolkningenPå 1990-talet togs i Italien viktiga steg i riktning mot en reform av pensionssystemet för att avvärja den ohållbara utgiftstendensen. Den ogynnsamma demografiska utvecklingen gör dock att åldersrelaterade utgifter för vård och pensioner ändå beräknas öka under nästa årtionde. Det nya systemet kan fortfarande utsättas för en betydande finansiell obalans vid en ogynnsam demografisk och ekonomisk utveckling, trots att den är utformad med tanke på effekterna av förändringarna i förväntad livslängd och långsiktig ekonomisk tillväxttakt. Med nuvarande politik kan man därför inte utesluta att det finns en risk för att de offentliga finanserna blir ohållbara på grund av den åldrande befolkningen. I detta sammanhang gör den höga skuldsättningsgraden att finanspolitiken är utsatt för stora spänningar, eftersom det kommer att krävas att primära överskott i storleksordningen 5 % av BNP kan upprätthållas under en lång period. De aviserade förändringarna av socialförsäkringssystemet, som gynnar de privatfinansierade pensionsordningarna, åtgärdar inte de kritiska frågorna kring det offentliga pensionssystemet, till exempel den långa övergången till ett nytt bidragsbaserat system. Dessutom kan de planerade bidragsminskningarna för nyanställd personal få långsiktiga effekter på balansen i pensionssystemet, om det inte åtföljs av motsvarande minskningar i arbetstagarnas pensionsrättigheter.Öka den låga sysselsättningsandelen, särskilt bland kvinnor och äldre arbetstagare, och minska de stora ekonomiska skillnaderna mellan den norra och den södra delen av landetTrots den senaste årens förbättringar är klyftan fortfarande stor mellan Italiens sysselsättningsgrad och genomsnittet för EU, särskilt för kvinnor och äldre arbetstagare. På dessa områden har nationella mål ställts upp. På ett övergripande plan återspeglar den stora andelen outnyttjade resurser i form av arbetskraft främst den ihållande regionala klyftan, där den norra delen av landet uppvisar höga grader av deltagande på arbetsmarknaden och nära full sysselsättning, medan den södra delen kännetecknas av lågt deltagande och hög arbetslöshet. Dessa relativa skillnader har hållit i sig, trots att effektiviteten i absoluta tal har ökat både i norr och i söder. Här kan en hög andel odeklarerat arbete dölja sig. Det regionala sysselsättnings- och arbetslöshetsmönstret företer stora likheter med de regionala produktivitetsskillnaderna, vilket kan innebära att det befintliga lönesättningssystemet inte är tillräckligt flexibelt för att ta hänsyn till sådana regionala skillnader. Den lägre produktiviteten i Syditalien speglar troligen också att infrastrukturen är sämre utbyggd. En annan viktig svaghet på arbetsmarknaden är obalansen mellan flexibilitet och säkerhet. Man har i allt högre grad börjat tillämpa mer flexibla anställningsavtal med relativt liten grad av anställningstrygghet medan man fortfarande strikt slår vakt om de fasta arbetsplatserna i medelstora och stora företag. Detta har förstärkt en tvåsidig struktur på arbetsmarknaden, där bristen på trygghet förstärks av det mycket begränsade systemet med socialhjälp och arbetslöshetsunderstöd och den relativt underutvecklade arbetsmarknadspolitiken. Andra initiativ som syftar till att höja flexibiliteten bland annat genom att införa nya anställningsavtal och avreglera arbetsförmedlingarna, infördes av regeringen i början av 2003. Slutligen släpar genomförandet av långsiktiga planer som strategin för livslångt lärande och reformen av den offentliga sektorn också efter.Stärka den kunskapsbaserade ekonomin vad gäller utbildnings- och kompetensnivå, investeringar i IT, samt satsningar på FoU och innovationTrots att vissa framsteg har gjorts är den kunskapsbaserade ekonomin fortfarande underutvecklad i Italien. Även om åtgärder har vidtagits på senare tid för att förbättra situationen är utbildningsnivån fortfarande låg, liksom tillgången på kompetent arbetskraft. Italien ligger även långt efter när det gäller tillgång till och användning av Internet och e-handel. Innovationen i företagen är svag: Varken företagens utgifter för FoU i förhållande till BNP eller antalet patentansökningar per miljon invånare når upp till mer än knappt hälften av genomsnittet inom EU. Att Italiens ekonomi i hög grad vilar på små och medelstora företag bidrar till detta, eftersom sådana ofta saknar de resurser som krävs för att driva den typen av verksamhet.Fortsätta förbättra villkoren för näringslivet och öka konkurrensen i energi- och tjänstesektorernaÅtgärder har visserligen vidtagits för att minska hindren för företagandet och förbättra näringslivsklimatet, men de administrativa kraven på företagen innebär fortfarande relativt dyra och tidskrävande förfaranden. Detta är en bidragande orsak till att den italienska företagssektorn är relativt sett mindre dynamisk än i andra medlemsstater, mätt i indikatorer på nettotillväxt av nya företag.Effektiv avreglering av energisektorn går endast långsamt framåt. De före detta monopolföretagen bibehåller en dominerande ställning på marknaden, även om den minskar inom elsektorn. Tredje parts tillgång till näten är fortfarande dålig, trots att den juridiskt sett är fri. Detta bidrar till att el- och gaspriserna fortfarande är bland de högsta i EU. Konkurrensen i vissa tjänstesektorer införs också relativt långsamt, särskilt vad beträffar tjänster till företagen och lokala offentliga tjänster. Genomförandegraden av inremarknadsdirektiv försämrades slutligen under 2002 och antalet överträdelseförfaranden mot landet som har inletts av EG-domstolen är det näst högsta i EU.Landsspecifika rekommendationer för ItalienFör att tackla de problem som beskrivits ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) i del I av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.För att uppnå en snabb konsolidering av de offentliga finanserna utfärdas följande rekommendationer för Italien:1. Att med hjälp av åtgärder av permanent natur få till stånd en förbättring av det underliggande budgetsaldot på minst 0,5 % av BNP per år (punkt 1 i AR) fram till dess att det medelfristiga målet att de offentliga finanserna skall vara nära balans är uppnått.2. Att stärka den politiska samordningen mellan alla myndighetsnivåer genom att se till att det finns lämpliga genomdrivandemekanismer för budgetdisciplin som tillåter insyn och samtidigt tillhandahålla separata källor för finansiering av regionala utgifter.3. Att finansiera eventuella ytterligare skattenedskärningar genom permanenta strukturella minskningar av de primära utgifterna.För att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför de framtida effekterna av den åldrande befolkningen utfärdas följande rekommendationer för Italien:4. Att påskynda minskningen av skuldsättningsgraden för att uppnå en tillräcklig minskning mot tröskelvärdet på 60 % av BNP (punkt 15 i AR).5. Att anta ytterligare åtgärder för att tackla de kritiska frågorna med anknytning till det allmänna pensionssystemet (punkt 16 i AR), särskilt den långa övergångsperioden till det nya bidragsbaserade systemet och det nya systemets fortsatta utsatthet gentemot en ogynnsam demografisk och ekonomisk utveckling, och och att främja privatfinansierade tilläggspensionsordningar.Italien bör också energiskt genomföra alla sysselsättningsrekommendationerna (SR), där sysselsättningsfrågorna tas upp på ett mer övergripande sätt. För att höja tillväxtkapaciteten, göra de offentliga finanserna långsiktigt hållbara, komma till rätta med verkningarna av den åldrande befolkningen och minska de regionala skillnaderna är det särskilt viktigt att höja den låga sysselsättningsandelen, särskilt bland kvinnor och äldre arbetstagare, och minska de stora ekonomiska skillnaderna mellan den norra och den södra delen av landet. I synnerhet utfärdas följande rekommendationer för Italien:6. Att ytterligare främja ökat deltagande på arbetsmarknaden, särskilt bland kvinnor, vilket även innebär god tillgång till barnomsorg, och bland äldre arbetstagare, vilket innebär en ökning och en förstärkning av åtgärder som syftar till att fördröja dessa personers utträde från arbetsmarknaden (punkterna 4 och 16 i AR och punkterna 3 och 4 i SR).7. Att fortsätta reformerna av lagstiftningen om anställningstrygghet (punkt 6 i AR), i syfte att underlätta skapandet av arbetstillfällen och anpassningsbarheten och att minska segmenteringen av arbetsmarknaden mellan olika typer av anställningsavtal och storlek på företag och samtidigt öka resurserna och effektiviteten inom systemen för socialhjälp och arbetslöshetsunderstöd (punkt 4 i AR och punkterna 1 och 6 i SR).8. Att uppmuntra arbetsmarknadens parter att arbeta för mer decentraliserade lönesättningsmekanismer, som tillåter lönerna att bättre återspegla skillnader i produktivitet och individuell kompetensnivå (punkt 5 i AR).För att stärka den kunskapsbaserade ekonomin vad gäller utbildnings- och kompetensnivå, investeringar i IT och satsningar på FoU och innovation utfärdas följande rekommendationer för Italien:9. Att fortsätta det arbete som påbörjats med att öka den övergripande utbildnings- och kompetensnivån hos befolkningen samt ytterligare öka investeringarna i FoU och innovation och främja ett ökat användande av informations- och kommunikationsteknik, särskilt genom åtgärder riktade till små och medelstora företag (punkt 13 i AR).För att fortsätta förbättra villkoren för näringslivet och öka konkurrensen i energi- och tjänstesektorerna utfärdas följande rekommendationer för Italien (i linje med punkterna 9-14 i AR):10. Förbättra företagsklimatet genom att minska de administrativa kraven på företagen (punkt 11 i AR).11. Öka konkurrensen inom tjänstesektorn, fortsätta öppna energimarknaderna för konkurrens och förbättra genomförandegraden av inremarknadsdirektiv (punkt 9 i AR).9. LuxemburgUnder 1990-talet hade Luxemburg mycket hög real BNP-tillväxt. Den öppna ekonomin i Luxemburg stannade dock plötsligt upp 2001, till stor del beroende på yttre faktorer. Den ekonomiska nedgången förväntas också leda till en försämring av de offentliga finanserna med en viss tidsförskjutning. Överskottet i den offentliga sektorns finanser förväntas minska från 6,1 % av BNP 2001 till 2,6 % av BNP 2002 och för åren 2003 och 2003 väntas ett underskott. Trots detta är läget för de offentliga finanserna fortfarande relativt gynnsamt med tanke på den låga skuldsättningsgraden och det faktum att det finns budgetreserver avsatta.Inför den framtida utvecklingen med lägre ekonomisk tillväxt än under större delen av 1990-talet, bör Luxemburg försöka öka sin produktivitetspotential och samtidigt driva en stabilitetsorienterad makroekonomisk politik för att ha en bas för hållbar tillväxt. För att främja tillväxt och samtidigt upprätthålla sunda offentliga finanser kommer det att bli nödvändigt att öka tillgången på arbetskraft, både för att minska utgifterna och för att öka skatteintäkterna. Luxemburg bör, för att stärka sin produktivitetspotential, främst inrikta sig på att lösa två nyckelproblem inom området arbetsmarknad och reform av produktmarknaderna. De viktigaste uppgifterna för Luxemburg är följande:* Att öka det låga deltagandet på arbetsmarknaden och den låga sysselsättningsgraden, särskilt för äldre arbetstagare.* Att förbättra näringslivsmiljön och uppmuntra till nyföretagande för att uppnå en mer balanserad ekonomisk struktur.Öka det låga deltagandet på arbetsmarknaden och den låga sysselsättningsgraden, särskilt för äldre arbetstagareArbetskraftsdeltagandet i Luxemburg är under EU-genomsnittet och deltagandegraden hos äldre arbetstagare är särskilt låg. En sysselsättningstillväxt har varit möjlig tack vare gränsarbetare och en ökning av andelen inhemska kvinnor i arbetsför ålder som deltar på arbetsmarknaden, medan däremot knappast några framsteg har gjorts för att öka sysselsättningsgraden hos äldre arbetstagare, trots att en del åtgärder har vidtagits i syfte att göra det mer attraktivt att stanna kvar på arbetsmarknaden. Det är mycket viktigt att man lyckas mobilisera en del av den outnyttjade nationella arbetskraftsreserven för att öka tillgången på arbetskraft och därigenom skapa en impuls för tillväxt. Om arbetstagarna förblir aktiva på arbetsmarknaden längre, skulle dessutom bidragsberoendet minska och därigenom även de offentliga utgifterna för bidrag och pensioner. Incitament för att stanna kvar på arbetsmarknaden skulle kunna förbättras genom ytterligare reformer av systemen för olika typer av förtidspension. Även effekterna av de senaste förändringarna av systemet för pension för funktionshindrade bör övervakas noggrant.Förbättra näringslivsmiljön och uppmuntra till nyföretagande för att uppnå en mer balanserad ekonomisk strukturRegleringen inom Luxemburgs ekonomi är fortfarande på en relativt hög nivå, särskilt vad gäller priser, och den reform som syftar till att modernisera förutsättningarna för konkurrens har ännu inte genomförts. Trots att Luxemburgs öppenhet för med sig konkurrens från utlandet, behövs det reformer för att anpassa den inhemska konkurrenspolitiken och det är nödvändigt att följa upp dessa för att bibehålla fördelarna med landets konkurrenskraftiga ekonomiska villkor.Under det senaste årtiondet har Luxemburgs ekonomi utvecklat en hög grad av specialisering på finansiella tjänster. Denna situation har hittills gynnat sysselsättning och tillväxt, men den gör även landet mer sårbart för eventuella framtida sektorsspecifika störningar. En mer balanserad ekonomisk struktur på grundval av små och medelstora företag skulle ha potential att minska detta beroende och öka det nationella deltagandet på arbetsmarknaden och sysselsättningsgraden.Landsspecifika rekommendationer för LuxemburgFör att tackla de problem som beskrivits ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) som redovisas i del I av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.Luxemburg bör även satsa fullt ut på att genomföra alla sysselsättningsrekommendationerna (SR), där sysselsättningsproblematiken behandlas på ett mer övergripande sätt. För att höja tillväxtpotentialen är det särskilt viktigt att öka det låga deltagandet på arbetsmarknaden och den låga sysselsättningsgraden, särskilt för äldre arbetstagare. I synnerhet utfärdas följande rekommendationer för Luxemburg:1. Se över incitamenten för tidig pension och förtidspension och slå vakt om lämpliga villkor för rättigheten att uppbära pension för funktionshindrade (punkt 16 i AR och punkt 2 i SR).För att förbättra näringslivsmiljön och uppmuntra till nyföretagande för att uppnå en mer balanserad ekonomisk struktur utfärdas följande rekommendationer för Luxemburg:2. Att fullt ut genomföra reformerna av konkurrenslagstiftningen och se till att konkurrensmyndigheter och reglerande myndigheter är tillräckligt oberoende och att de har tillräckliga resurser och befogenheter för att kunna utföra sina uppgifter (punkt 9 i AR).3. Att vidta åtgärder för att uppmuntra till och underlätta grundandet av små och medelstora företag och hjälpa dessa med tillgång till riskkapital (punkt 11 i AR).10. NederländernaFrån mitten på 1990-talet fram till 2000 nådde Nederländerna reala BNP-tillväxttal som låg klart över EU-genomsnittet, medan den harmoniserade arbetslösheten minskade avsevärt till den näst lägsta nivån i EU. Från och med 2001 inträdde en tydlig nedgång i ekonomin, som även ledde till en betydande försämring av de offentliga finanserna och, med en viss förskjutning, en nedgång på arbetsmarknaden. Det förväntas att den ekonomiska återhämtningen kommer att bli relativt dämpad, medan de offentliga finanserna väntas försämras ytterligare i samband med det ogynnsamma makroekonomiska läget. Under 2003 förväntas den reala BNP-tillväxten bli lägre än 1 %, efter att ha legat på bara 0,3 % 2002. Potentiell ekonomisk tillväxt beräknas ha minskat till runt 2 %, jämfört med ett genomsnitt på 2¼ % i övriga EU. Den försämrade tillväxtpotentialen återspeglar ett antal faktorer, bland annat ett stort antal människor som är beroende av socialbidrag, demografiska trender, bristande konkurrens inom vissa sektorer, vilket håller tillbaka produktivitet och tillgång på arbetskraft, samt förlust av yttre konkurrenskraft, vilket delvis kan hänföras till kraftiga löneökningar och otillräckliga företagsinvesteringar i FoU och innovation under de senaste åren.Inför utsikten att den ekonomiska tillväxten blir lägre än vad den var under större delen av 1990-talet, bör Nederländerna eftersträva att öka sin produktivitetspotential och samtidigt driva en stabilitetsorienterad makroekonomisk politik för att ha en bas för hållbar tillväxt. I detta syfte behöver Nederländerna lösa tre nyckelproblem. Det första gäller de offentliga finansernas hållbarhet medan de två övriga gäller reformer av arbets- och produktmarknader för att mobilisera underutnyttjade arbetskraftsreserver och öka konkurrens och produktivitet som medel att stimulera ekonomisk tillväxt. De viktigaste uppgifterna för Nederländerna är följande:* Att fortsätta anpassningen av de offentliga finanserna under de kommande åren till en svagare potentiell tillväxt och de kostnader som den offentliga budgeten kommer att förorsakas genom den åldrande befolkningen.* Att attrahera människor som för närvarande är inaktiva till arbetsmarknaden.* Att vidta åtgärder mot den relativt långsamma produktivitetstillväxten som bland annat härrör sig från bristande konkurrens inom vissa sektorer och otillräckliga investeringar från företagens sida, särskilt i forskning och utveckling.Fortsätta anpassningen av de offentliga finanserna under de kommande åren till en svagare potentiell tillväxt och de kostnader som den offentliga budgeten kommer att förorsakas genom den åldrande befolkningenLäget för de offentliga finanserna i Nederländerna har nyligen försämrats från en relativt gynnsam utgångsposition, i hög grad beroende på den kraftiga ekonomiska nedgången. Under 2002 beräknas det nominella och konjunkturjusterade underskottet ha varit runt 1 % av BNP. Det är dock för närvarande svårt att bedöma de närmaste årens finanspolitik, eftersom ingen ny regering ännu har bildats efter parlamentsvalen den 22 januari 2003. Utan förändringar i den politik som hittills förts, kommer emellertid saldot i den offentliga sektorns finanser att försämras ytterligare under de kommande åren. En anpassning av de offentliga finanserna måste alltså till för att uppnå och bibehålla ett saldo nära balans eller överskott. Det är särskilt viktigt att de offentliga utgifterna anpassas till inkomstbasen för att återspegla den förväntade minskningen av potentiell BNP-tillväxt.Attrahera människor som för närvarande är inaktiva till arbetsmarknadenTrots en gynnsam arbetsmarknadssituation är den inaktiva andelen av befolkningen i Nederländerna fortfarande relativt hög. Särskilt oroande är det höga antalet personer som för närvarande uppbär socialbidrag och arbetslöshetsfällorna i socialbidragssystemet, som fortsätter avskräcka människor från att börja arbeta. Den betydande storleken på den outnyttjade arbetskraftsreserven illustreras av att 7 % av arbetskraften uppbär arbetslöshets- och socialbidrag och 11 % får bidrag för funktionshinder. En framtida förbättring av sysselsättningsgraden kommer också att vara beroende av en fortsatt ökning av kvinnlig arbetskraft och ett ökat deltagande av äldre arbetstagare och minoriteter inom befolkningen. Att mobilisera den outnyttjade arbetskraftsreserven är av avgörande betydelse för att öka sysselsättningen och stimulera tillväxten.Vidta åtgärder mot den relativt långsamma produktivitetstillväxten som bland annat härrör sig från bristande konkurrens inom vissa sektorer och otillräckliga investeringar från företagens sida, särskilt avseende FoUProduktivitetstillväxten har varit relativt långsam i Nederländerna sedan 1999 och den har fallit ännu mer i jämförelse med genomsnittet i EU under 2002. Detta kan delvis hänföras till en snabb sysselsättningstillväxt och uppbyggnad av arbetskraftsreserver. Den låga produktivitetstillväxten kan dock även bero på bristande konkurrens i vissa sektorer samt på Nederländernas låga nivå av specialisering inom högteknologisk och medelhögteknologisk tillverkningsindustri. Inom byggsektorn fann exempelvis den parlamentariska kommittén 2002 bevis på illegala prisöverenskommelser. Inom nätverksamheterna har motståndet mot reformer, delvis på grund av uppfattningen att avregleringen inte har varit till gagn för konsumenterna, bromsat framstegen med att öka konkurrensen, som fortfarande är otillräcklig. Att reformernas fördelar ännu inte har visat sig fullt ut kan delvis förklaras av att regleringssystemen i de avreglerade sektorerna är så svaga. En låg nivå på investeringarna i FoU hämmar produktivitetstillväxten i Nederländerna. Under andra hälften av 1990-talet låg företagens investeringar i FoU 10 % under EU-genomsnittet och ännu lägre jämfört med grannländer som Belgien och Tyskland. Ett särskilt problem är den låga andelen utexaminerade studenter från vetenskapliga och tekniska utbildningar i åldrarna 20-29 år, eftersom dessa utgör den viktigaste källan till framtidens forskarresurser.Landsspecifika rekommendationer för NederländernaFör att tackla de problem som beskrivits ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) som redovisas i del I i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.För att fortsätta anpassningen av de offentliga finanserna under de kommande åren till en svagare potentiell tillväxt och de kostnader som den offentliga budgeten kommer att förorsakas genom den åldrande befolkningen utfärdas följande rekommendation för Nederländerna:1. Att fortsätta hålla de offentliga utgifterna inom klart fastlagda gränser, definierade i reala termer och förenliga med ett saldo i den offentliga sektorns finanser nära balans eller med överskott (punkt 1 och 14).Nederländerna bör även satsa fullt ut på att genomföra alla sysselsättningsrekommendationerna (SR), där sysselsättningsproblematiken behandlas på ett mer övergripande sätt. För att höja tillväxtkapaciteten, göra de offentliga finanserna långsiktigt hållbara, komma till rätta med verkningarna av den åldrande befolkningen och främja integrationen på arbetsmarknaden är det särskilt viktigt att attrahera människor som för närvarande är inaktiva till arbetsmarknaden. I synnerhet utfärdas följande rekommendation för Nederländerna:2. Att fortsätta med reformerna av socialbidragssystemet i syfte att se till att det lönar sig att arbeta (punkt 4 i AR och punkt 3 i SR) och därvid särskilt fokusera på bidragsberättigande och villkor för att uppbära bidrag. Nederländerna bör även lagstifta om och genomföra den planerade reformen av bidragssystemet för funktionshindrade, och därvid beakta både nytillflödet av bidragstagare och möjligheterna att aktivera dem som redan uppbär bidrag.För att vidta åtgärder mot den relativt långsamma produktivitetstillväxten som bland annat härrör sig från bristande konkurrens inom vissa sektorer och otillräckliga investeringar från företagens sida, särskilt i forskning och utveckling, utfärdas följande rekommendationer för Nederländerna (i linje med punkterna 9-14 i AR):3. Att förbättra regelverket och tillämpningen av reglerna (punkt 11 i AR), särskilt i sektorer där man har fastställt bristande konkurrens, exempelvis byggsektorn och tjänster till företagen.4. Att främja en mer naturvetenskapligt och tekniskt inriktad utbildning och stärka banden mellan forskning och industri i syfte att öka företagens investeringar i FoU (punkt 13 i AR).11. ÖsterrikeDen reala BNP-tillväxten i Österrike har sedan 1970-talet i genomsnitt legat något högre än EU-genomsnittet. Den potentiella BNP-tillväxten beräknas däremot ha minskat sedan 1990, från över genomsnittet i EU till under. Den potentiella BNP-ökningen i Österrike beräknades 1990 till 3,1 % (jämfört med ett EU-genomsnitt på 2,8 %) men 2002 hade den fallit till 1,9 % (2,2 % i genomsnitt i EU) och den väntas minska ytterligare. Mycket av dessa dämpade framtidsutsikter kan hänföras till den åldrande befolkningen och ett knappt ökande arbetskraftsdeltagande i kombination med en faktorproduktivitetstillväxt under genomsnittet. Samma faktorer belastar även de offentliga finanserna, i dubbel omfattning. För det första är en låg potentiell tillväxt liktydigt med minskande intäkter och för det andra sätter den åldrande befolkningen press på utgifterna. Eftersom kostnadsnedskärningar inte har undanröjt det underliggande utgiftstrycket har skattebelastningen hela tiden varit hög, särskilt sedan 1995. Den nådde sin kulmen 2001, vilket visar farorna med att skapa en ond cirkel av högt skattetryck och långsam tillväxt. För att avlasta de offentliga finanserna och kunna återgå till högre än genomsnittliga ökningar av inkomst och levnadsstandard, bör Österrike sträva efter att öka incitamenten att anställa, arbeta och investera. Detta kräver i sin tur att man uppnår och bibehåller balans i de offentliga finanserna med lägre skatter och utgifter i förhållande till BNP.En av de viktigaste faktorerna som håller tillbaka Österrikes tillväxtpotential är de negativa följder för tillgången på arbetskraft som uppstår genom rundligt tilltagna sociala transfereringar och tillhandahållande av offentliga tjänster som, i kombination med den åldrande befolkningens effekter på de offentliga finanserna, har lett till ett ihållande utgiftstryck hos de offentliga finanserna. Detta leder i sin tur till höga skatter, särskilt på arbete, så att man samtidigt avskräcker från såväl deltagande på arbetsmarknaden som efterfrågan på arbetskraft. Dessutom utgör svag innovationskapacitet, framför allt dålig spridning av teknik som leder till en bristfällig teknisk plattform, fortfarande ett av de grundläggande problemen med Österrikes ekonomi. Det vore därför ändamålsenligt om de offentliga utgifterna kunde styras över på dessa tillväxtområden. Bristande konkurrens på produktmarknaderna tycks vara ytterligare ett hinder för en mer dynamisk tillväxt. De viktigaste uppgifterna för Österrike är följande:* Att säkerställa hållbarheten hos de offentliga finanserna inför befolkningens åldrande.* Att fortsätta förbättra den svaga teknikplattformen och främja företagens investeringar i forskning och utveckling samt innovation.* Att stödja utvecklingen av effektiv konkurrens i vissa sektorerSäkerställa hållbarheten hos de offentliga finanserna inför befolkningens åldrandeÖsterrikes pensionssystem bygger nästan uteslutande på finansieringsprincipen att man betalar efter hand även om man på sistone har vidtagit åtgärder för att stödja privatfinansierade system. Trots en reform år 2000 och relativt begränsade bidragsökningar under de senaste åren, finns det ingen garanti för pensionssystemets hållbarhet på lång sikt inför de beräknade effekterna av den åldrande befolkningen. Den negativa demografiskautvecklingen accentueras av den låga faktiska effektiva genomsnittliga pensionsåldern, 58 år, och den mycket låga sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare, trots att den övergripande sysselsättningsgraden redan överträffar EU:s mål för 2005. Eftersom pensionsbeloppen för närvarande beräknas på grundval av de 15, i framtiden de 18, arbetsåren med högst inkomst, är kopplingen mellan avgifter och bidrag svag och den nuvarande nivån på pensionsutgifter i förhållande till BNP är bland de högsta i EU. Om det nuvarande systemet skulle förbli oförändrat eller bara förändras marginellt, skulle det redan höga skattetrycket behöva ökas ytterligare, med negativa följder för utbud och efterfrågan på arbetskraft och därigenom även för tillväxtpotential. I december 2002 lade en expertgrupp, pensionsreformskommittén, fram en omfattande rapport där olika reformalternativ redovisades. Även hälsovårdssystemet kommer att hamna i allt större finansiella svårigheter trots den senaste tidens åtgärder för att hålla utgifterna under kontroll.Oron beträffande de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt framstår som än mer befogad eftersom Österrikes skuldsättningsgrad i förhållande till BNP fortfarande ligger över 60-procentsgränsen och fortfarande har ingen nedåtgående trend kunnat konstateras.Fortsätta förbättra den svaga teknikplattformen och främja företagens investeringar i forskning och utveckling samt innovationSvag effektiv konkurrens inom vissa sektorer har gjort att det har funnits för lite tryck på företagssektorn att satsa på innovation och investera i forskning och utveckling. Nivån på utgifter för FoU i förhållande till BNP ökar långsamt men ligger fortfarande under genomsnittet i EU och andelen FoU inom företagssektorn har undan för undan minskat från runt 50 % till cirka 40 % sedan 1992. IT-utgifterna ligger också under genomsnittet i EU och nivån på riskkapitalinvesteringar är bland de lägsta i EU. Förutom en låg grad av konkurrens, bidrar den österrikiska ekonomins relativt stora beroende av små och medelstora företag till att förklara dessa låga nivåer på FoU och innovation, eftersom dessa företag ofta inte är tillräckligt stora för att driva sådan verksamhet. För att förbättra denna svaga teknikplattform utvecklar Österrike program för att erbjuda finansiella eller skattemässiga incitament för innovation och för att samordna de små och medelstora företagens verksamhet. Det ökande antalet patent och den goda tillgången på forskarstuderande i vetenskapliga och tekniska ämnen är positiva faktorer som kan byggas vidare på.Stödja utvecklingen av effektiv konkurrens i vissa sektorerFram till slutet av 1990-talet motverkades konkurrensen i Österrike av en relativt låg öppenhetsgrad i ekonomin, en lång tradition av sociala avtal och regler och tvånget att involvera arbetsmarknadens parter och delstatsregeringarna i genomdrivandet av reformer. Detta har lett till hög koncentration i vissa sektorer, som nyhetstidskrifter, livsmedels-, färg- och kemikaliehandel på detaljistnivå, sjukförsäkringar, möbelhandel och nätindustrierna. Reformen av Österrikes konkurrenslagstiftning och upprättandet av en oberoende federal konkurrensmyndighet är åtgärder som har tillkommit nyligen och som bör kunna skapa bättre förutsättningar för konkurrens. Den nya konkurrensmyndigheten behöver dock etablera sig och komma igång med sina undersökningar. Detta försvåras av personalbrist.Dessutom saknar sektorsreglerarna, exempelvis regleringsmyndigheten för telekommunikationssektorn, ibland befogenheter att effektivt genomdriva sina beslut, vilket kan leda till långa domstolsförhandlingar innan ett beslut kan vinna laga kraft.Landsspecifika rekommendationer för ÖsterrikeFör att tackla de problem som beskrivits ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) i del I av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.Österrike bör även satsa fullt ut på att genomföra alla sysselsättningsrekommendationerna (SR), där sysselsättningsproblematiken behandlas på ett mer övergripande sätt.För att säkerställa hållbarheten hos de offentliga finanserna inför den åldrande befolkningen utfärdas följande rekommendationer för Österrike:1. Att vidta åtgärder som leder till besparingar i strukturella utgifter, även på lägre myndighetsnivåer, så att skattetrycket kan minskas, samtidigt som ett konjunkturrensat saldo nära balans eftersträvas för den offentliga sektorns finanser (punkt 1 i AR).2. Att reformera det allmänna pensionssystemet för att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet (punkt 16 i AR), framför allt koppla pensionsförmånernas nivå till livslånga avsättningar, höja den låga genomsnittliga effektiva pensionsåldern och göra det attraktivare att arbeta (punkt 4 i AR och punkterna 2 och 3 i SR), i syfte att öka arbetsmarknadsdeltagandet hos kvinnor och äldre arbetstagare.För att fortsätta förbättra den svaga teknikplattformen och främja företagens investeringar i forskning och utveckling samt innovation utfärdas följande rekommendation för Österrike:3. Att vidta åtgärder för att främja forskning och innovation hos företagen, särskilt de små och medelstora företagen (punkt 13 i AR).För att stödja utvecklingen av effektiv konkurrens i vissa sektorer utfärdas följande rekommendation för Österrike (i linje med punkterna 9-14 i AR):4. Att öka konkurrensmyndighetens resurser och vidta åtgärder för att se till att regleringsmyndigheternas beslut genomdrivs effektivt inom telekommunikationssektorn (punkt 9 i AR).12. PortugalUnder perioden 1995-2000 var den ekonomiska tillväxten i genomsnitt 4 %, driven av en stark inhemsk efterfrågan. Sedan 2001 har den ekonomiska aktiviteten gått tillbaka under inflytande av det ogynnsamma konjunkturläget i Europa. Denna utveckling har accentuerats av den pågående justeringen av makroekonomiska obalanser som påbörjades under andra halvan av 1990-talet, framför allt ett betydande underskott i utrikeshandelsbalansen, och otillfredsställande framsteg i konsolideringen av finanspolitiken, vilket ledde till stora budgetavvikelser 2001. De åtgärder som vidtogs under 2002, bland annat antagandet av en korrigerad budget, utgör ett första steg mot att korrigera ovannämnda obalanser. Under 2003 förväntas den svaga internationella utvecklingen och ytterligare anpassningar av hushållens efterfrågan bidra till att den ekonomiska tillväxten blir kvar på en nivå under 1 % för andra året i rad, vilket är långt under den potentiella tillväxten, som beräknas till runt 2¾ % - 3 % (cirka ½ procentenhet över genomsnittet i EU). Denna positiva tillväxtdifferens är något missvisande, efter som den i hög grad speglar en kraftig tillväxtökning av faktorinsatser, som endast har motsvarats av små ökningar av faktorproduktiviteten. Låg produktivitetstillväxt i Portugal är främst ett strukturproblem, som hänger samman med utbildningssystemets låga effektivitet, otillräcklig konkurrens, små satsningar på forskning och utveckling och liten spridning av IT-teknik. Eftersom dessa faktorer har gått hand i hand med relativt höga nominella löneökningar, har Portugals konkurrenskraft gradvis urholkats.Den strategi för konsolidering av de offentliga finanserna som definierades i den senaste uppdateringen av stabilitetsprogrammet bygger i stor utsträckning på att de omfattande strukturreformerna genomförs framgångsrikt. Med tanke på avsikten att sänka den totala andelen intäkter i förhållande till BNP på medellång sikt, vilket speglar den planerade minskningen av företagsbeskattningen för att stärka den portugisiska ekonomins internationella konkurrenskraft, lämnar detta endast en möjlig väg öppen mot en hållbar konsolidering av de offentliga finanserna. Det är att sänka de löpande primära utgiftsökningarna, vilket i sin tur kräver att strukturreformerna genomförs. Ett annat huvudsyfte med de aviserade reformerna är att förbättra ekonomins tillväxtpotential genom en politik som syftar till att säkerställa en långvarig förbättring av den totala faktorproduktiviteten. De viktigaste uppgifterna för Portugal är följande:* Att påskynda konsolideringen av de offentliga finanserna och ta kontroll över de offentliga utgifternas starka utveckling.* Att öka den övergripande konkurrenskraften, som hotas av utbildningssystemets låga effektivitet, de svaga satsningarna på FoU, bristande konkurrens inom vissa sektorer och stora nominella löneökningar.* Att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför effekterna av den åldrande befolkningen.Påskynda konsolideringen av de offentliga finanserna och ta kontroll över den kraftiga ökningen av de offentliga utgifternaUnder den period som ledde fram till budgetavvikelserna 2001 var tillväxttakten för de löpande primära utgifterna konsekvent högre än den nominella BNP-tillväxten. [1] Under det mesta av andra hälften av 1990-talet var denna utveckling förenlig med arbetet för att konsolidera de offentliga finanserna, eftersom en blomstrande inhemsk efterfrågan gjorde att skatteintäkterna sköt i höjden. Denna konsolideringsfas upphörde dock i och med konjunkturförsämringen 2001, vilket sammanföll med att den dämpande effekt på ränteutgifterna som hade orsakats av att räntorna konvergerade mot de lägre nivåer som rådde utomlands upphörde. Konsolideringen av finanspolitiken återupptogs 2002, men genom den vanliga tidsförskjutning som sker vid genomförandet av strukturella anpassningar blev konsolideringen i hög grad avhängig av enstaka åtgärder. På kort sikt är det nödvändigt att anta enstaka åtgärder för att återta det som har förlorats av de tidigare konsolideringsansträngningarna och återvinna trovärdighet för den politik som drivs, för att därigenom vinna tid för regeringens utgiftsbesparande strukturella åtgärder att ge effekt.[1]  Under perioden 1995-2001 ökade de löpande primära utgifterna med 9 % om året, medan BNP i nominella termer ökade med 7,2 % per år. De löpande primära utgifterna ökade således i förhållande till BNP från 33,4 % 1995 till 36,7 % 2001.För att påskynda konsolideringen av de offentliga finanserna och ta kontroll över dynamiken i de offentliga utgifterna krävs det att Portugal beslutsamt och i rätt tid genomför de strukturreformåtgärder som aviserades i den uppdatering av stabilitetsprogrammet som lades fram i januari 2003. Reformer av särskilt viktiga områden, som offentlig administration, utbildning, hälsovård och social trygghet kommer troligen att ha en direkt effekt på de offentliga finanserna. Andra reformer (exempelvis av arbetsmarknaden) kommer troligen att ha en indirekt effekt på de offentliga finanserna, antingen genom att främja ett effektivare utnyttjande av resurserna eller genom att bredda skatteunderlaget genom framgångsrika politiska åtgärder på ekonomins utbudssida.Öka den övergripande konkurrenskraften, som hotas av utbildningssystemets låga effektivitet, de svaga satsningarna på FoU, bristande konkurrens inom vissa sektorer och stora nominella löneökningarBåde den låga produktiviteten och de höga nominella löneökningarna har bidragit till den försämring av Portugals yttre konkurrenskraft som har kunnat konstateras. För det första är arbetskraftsproduktiviteten i Portugal den lägsta i EU och den ökar långsamt. Detta beror främst på den låga genomsnittliga utbildningsnivån, även i de yngre åldersgrupperna. Även de otillräckliga investeringarna i FoU och innovation inom företagssektorn och den underutvecklade spridningen av IT gör att Portugal går miste om en viktig källa till förbättrad produktivitet. Den begränsade hävstångseffekt som offentlig finansiering av FoU har haft på de privata investeringarna i FoU och innovation tyder på att det nationella forsknings- och innovationssystemet är ineffektivt. Bristande konkurrens inom nätverksamheterna är en annan viktig hämmande faktor för produktiviteten. För det andra har de nominella löneökningarna ökat med runt 6 % under de senaste 10 åren (dubbelt så mycket som genomsnittet i EU 15), även om en viss återhållsamhet i löneutvecklingen har kunnat konstateras under de senaste åren.Även om Portugal har ökat utgifterna för utbildning betydligt under de senaste åren är andelen personer med endast grundskoleutbildning som inte följer något yrkesutbildningsprogram med stor marginal den högsta i EU. [2] En redovisning av utgifterna inom utbildningssektorn uppdelade mellan huvudkategorier visar att jämfört med andra industriländer en relativt hög andel av utgifterna går till löner, vilket tyder på att resurserna används ineffektivt. Trots de framsteg som gjorts på senare tid ligger yrkesutbildningsnivån betydligt under EU-genomsnittet. Det har visat sig svårt att få små företag att engagera sig i de nationella program som syftar till att öka kompetensnivån hos deras anställda.[2]  45,5 % 2002 för både kvinnor och män och 52,9 % för män.Säkra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför effekterna av den åldrande befolkningenUtmaningarna i fråga om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt accentuerar behovet av att säkra en snabb skuldminskningstakt innan de effekter för de offentliga finanserna som kommer att orsakas av den åldrande befolkningen får full genomslagskraft. Det är därför av avgörande betydelse att den process som pågår för att konsolidera de offentliga finanserna fullbordas framgångsrikt, så att ett läge med balans eller överskott i den offentliga sektorns finanser kan uppnås 2006, enligt planen i uppdateringen av Portugals stabilitetsprogram från januari 2003 och att denna situation därefter kan bibehållas. Detta är ett nödvändigt, men inte tillräckligt, steg på vägen mot att säkra de offentliga finansernas hållbarhet. Det måste kompletteras genom ett resolut genomförande av ett antal strukturreformer i syfte att stävja ökningarna av utgifter med anknytning till den åldrande befolkningen och för att öka den allmänna tillväxtpotentialen i ekonomin.Landsspecifika rekommendationer för PortugalFör att tackla de problem som beskrivits ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) i del I av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.Portugal bör även satsa fullt ut på att genomföra alla sysselsättningsrekommendationerna (SR), där sysselsättningsproblematiken behandlas på ett mer övergripande sätt.För att påskynda konsolideringen av de offentliga finanserna och ta kontroll över den kraftiga ökningen av de offentliga utgifterna utfärdas följande rekommendationer för Portugal:1. Att se till att underskottet i den offentliga sektorns finanser minskas ytterligare under 2003 enligt plan och att det konjunkturrensade underskottet därefter minskas med åtminstone 0,5 % av BNP varje år för att ett läge nära balans skall kunna uppnås (punkt 1 i AR).2. Att se till att minskningen av underskottet sker främst genom åtgärder på utgiftssidan, genom att ett strikt genomförande av budgetplanerna för samtliga undersektorer av de offentliga finanserna garanteras (punkt 14 i AR)3. Att genomföra strukturreformer i områden med en mer direkt effekt på konsolideringen av de offentliga finanserna, som offentlig administration, utbildning, hälsovård och social trygghet.För att öka den övergripande konkurrenskraften, som hotas av utbildningssystemets låga effektivitet, de svaga satsningarna på FoU, bristande konkurrens inom vissa sektorer och stora nominella löneökningar utfärdas följande rekommendationer för Portugal (i linje med punkterna 9-14 i AR):4. Att främja ett ökat engagemang inom näringslivssektorn för satsningar på FoU och innovation (punkt 13 i AR), samtidigt med ökade IT-insatser.5. Att förbättra effektiviteten på de satsningar som görs på utbildning, i syfte att bland annat öka arbetskraftens kompetensnivå (punkt 13 i AR och punkt 1 i SR), samt i betydande omfattning minska antalet personer som lämnar skolan med otillräcklig utbildnings- eller yrkesutbildningsnivå.6. Stärka den effektiva konkurrensen inom avreglerade försörjningssektorer, särskilt energisektorn, och skapa bättre konkurrensvillkor genom att öka genomförandegraden av inremarknadsdirektiv (punkt 9 i AR).7. Uppmuntra arbetsmarknadens parter att verka för återhållsamhet i löneutvecklingen, samtidigt som skillnader i produktivitet och kompetens tillåts få mer genomslagskraft i lönesättningen i syfte att stärka konkurrenskraften (punkt 3 och 5 i AR).För att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt inför effekterna av den åldrande befolkningen utfärdas följande rekommendationer för Portugal:8. Öka hälsovårdssystemets effektivitet genom att införa ett brett spektrum av åtgärder för att stärka marknadsmekanismerna och rationalisera efterfrågan (punkt 14 i AR).9. Införa ytterligare reformer av pensionssystemet för anställda inom den offentliga sektorn för att säkra systemets hållbarhet på lång sikt och för att gradvis anpassa det till de privatanställdas pensionsordning (punkt 16 i AR).13. FinlandKonsekventa satsningar under 1990-talet mot att producera och använda informations- och kommunikationsteknik har gjort Finland till en av de ledande kunskapsbaserade ekonomierna i världen, kanske den allra mest framstående. I kombination med avregleringen bidrog detta till att real BNP under andra hälften av 1990-talet ökade med nära 5 % om året, vilket är betydligt över potentialen (som ligger runt 3 %). Den kraftiga tillbakagången av yttre efterfrågan, särskilt inom telekomsektorn, sedan 2000, har lett till att tillväxten har fallit till under sin potential. Tack vare att den inhemska efterfrågan har hållit stånd är det möjligt att ekonomin kan komma ikapp potentialen igen 2004, samtidigt som de yttre faktorerna åter blir mer gynnsamma.Den totala arbetslösheten, som 2001-2002 låg just över 9 % av arbetskraften, verkar främst vara av strukturell natur. Sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare har ökat kraftigt sedan bottennoteringen 1994, men den är fortfarande mer än 20 procentenheter lägre än för arbetskraften som helhet. Dessa två faktorer i samverkan med att människor tenderar att tillbringa relativt lång tid under utbildning samt effekterna av den åldrande befolkningen har visat sig kunna göra det svårt för regeringen att uppnå sitt mål att öka den totala sysselsättningsgraden till nära 70 %. Prisnivån i Finland är nästan en femtedel högre än EU-genomsnittet, trots att den totala inflationen (mätt i KPI) har gått tillbaka den senaste tiden. Detta tyder på bristande konkurrens, särskilt inom skyddade tjänstesektorer. Finansieringen av sektorn för tjänster inom social välfärd kräver dessutom en relativt hög skattenivå, vilket kan bli svårt att upprätthålla med tanke på dels utarmningen av skatteunderlaget, dels ökad skattekonkurrens. Behovet av att behålla ett högt skattetryck kan stävjas något om de överskridanden av utgiftsbudgeten som har fastställts i de offentliga finanserna kan undvikas. De viktigaste uppgifterna för Finland är följande:* Minska den höga strukturella arbetslösheten och öka sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare.* Stärka konkurrensen inom vissa sektorer och förbättra den offentliga sektorns effektivitet.Minska den höga strukturella arbetslösheten och öka sysselsättningsgraden för äldre arbetstagareFinland överträffar redan sysselsättningsmålen för hela EU 2005, både totalt och i fråga om förvärvsarbetande kvinnor, liksom det mål som lades fast vid toppmötet i Lissabon avseende sysselsättningsgraden för kvinnor 2010, men ändå är regeringens mål att nå en sysselsättningsgrad på nära 70 % ännu inte uppfyllt. Det kommer att bli svårt att nå med tanke på de demografiska förändringarna. En ökning av sysselsättningsgraden och arbetskraftsutbudet kommer endast att vara möjlig om äldre arbetstagare stannar kvar längre på arbetsmarknaden. Den totala arbetslösheten föll med 7½ procentenheter från 1994 års toppnivå till 9,1 % 2002 (vilket inte innebar någon förändring jämfört med 2001, eftersom ekonomin stod nästan stilla). De flesta beräkningar tyder på en NAIRU (Non-Accelerating-Inflation Rate of Unemployment, dvs. den lägsta arbetslöshet som är förenlig med stabila priser) på runt 8-9 %, vilket tyder på att den uppmätta arbetslösheten är av övervägande strukturell natur. Den finska regeringen har nyligen infört åtskilliga åtgärder både för att ökaanställbarheten hos dem som saknar arbete och för att stimulera arbetskraftsutbudet bland äldre arbetstagare. Det rör sig bland annat om åtgärder för att minska den höga skatten på arbete, främja aktiva arbetsmarknadsprogram, styra upp reglerna för tidig pensionering och avskaffa 60-procentsgränsen för intjänandet av pensionsrättigheter. Dessa åtgärder är välkomna, men inte tillräckliga och en del av de förändringar som införts går i motsatt riktning, som ökat arbetslöshets understöd och förlängningen av möjligheten att ansluta sig till pensionssystemet för arbetslösa fram till 2008. Infasningsperioden för vissa åtgärder inom ramen för pensionsreformen förefaller dessutom något utdragen, vilket leder till en fördröjning av den positiva effekten av reformerna när det gäller att hålla pensionsutgifterna under kontroll.Stärka konkurrensen inom vissa sektorer och förbättra den offentliga sektorns effektivitetStärkt konkurrens skulle kunna bidra till att få ner prisnivån i Finland, som är en av de högsta i EU, och förbättra produktiviteten, som ligger runt genomsnittet i EU. Denna höga prisnivå kan endast till en del förklaras genom höga indirekta skatter, landets geografiska avskildhet och låga befolkningstäthet. Undersökningar som har genomförts av den nationella konkurrensmyndigheten pekar på bristande konkurrens i vissa sektorer, bland annat i nätverksamheterna. Den relativt svaga övergripande arbetskraftsproduktiviteten för ett land som ligger så långt fram i övergången till en kunskapsbaserad ekonomi skulle även kunna sammanhänga med den stora offentliga sektorn och den begränsade konkurrensen när det gäller tillhandahållande av offentliga tjänster. Offentliga utredningar visar att det finns potentiella effektivitetsvinster att göra inom den offentliga sektorn, som skulle kunna ha en mycket positiv inverkan på de offentliga finansernas hållbarhet.En stark ekonomi under den senare hälften av 1990-talet skapade avsevärda inkomster, främst inom näringslivet och inkomster av kapital, men läget har nu åter normaliserats. Detta skapade visserligen utrymme för att öka de offentliga utgifterna, men de utgiftsöverskridanden i förhållande till budget som gjordes, i kombination med en övertro på de exceptionellt höga skatteintäkterna, riskerar att äventyra det nuvarande läget med sunda offentliga finanser på såväl central som lokal nivå. Ett effektivare utnyttjande av befintliga resurser och ökad kontroll av de offentliga utgifterna skulle kunna leda till att det skapas utrymme för att klara trycket på att bibehålla finansieringsnivån för befintliga tjänster.Landsspecifika rekommendationer för FinlandFör att tackla de problem som beskrivits ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) i del I av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.Finland bör även satsa fullt ut på att genomföra alla sysselsättningsrekommendationerna (SR), där sysselsättningsproblematiken behandlas på ett mer övergripande sätt. För att höja tillväxtkapaciteten är det särskilt viktigt att minska den höga strukturella arbetslösheten och öka sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare. I synnerhet utfärdas följande rekommendationer för Finland:1. Förbättra incitamenten i skatte- och bidragssystemen så att det lönar sig att arbeta, särskilt genom att se över deras sammanlagda effekt när det gäller äldre arbetstagare, fortsätta reformen av reglerna för tidig pension, förbättra administrationen av bidragssystemen och inrikta skatteåtgärderna på låglönegrupper (punkt 4 i AR och punkt 2 i SR).2. Finna möjligheter att se till att löneförhandlingssystemen lämnar utrymme för lönerna att bättre spegla skillnader i produktivitet och kompetens för att förbättra den lågutbildade arbetskraftens möjligheter att finna arbete (punkt 5 i AR).För att stärka konkurrensen inom vissa sektorer och förbättra den offentliga sektorns effektivitet utfärdas följande rekommendation för Finland (i linje med punkterna 9-14 i AR):3. Öka arbetet med att stärka konkurrensen i nätverksamheterna och tjänster som inte kan handlas (punkt 9 i AR).4. Öka effektiviteten i den offentliga sektorn, bland annat genom att förbättra förutsättningarna för ökad konkurrens, främja benchmarking i fråga om effektivitet inom den offentliga sektorn och genom att använda mer offentlig upphandling (punkt 11 i AR).5. Förbättra mekanismerna för att hålla kontroll över de offentliga utgifterna och se till att myndigheterna håller sig till reglerna för utgifter med offentliga medel (punk 14 i AR).14. SverigeSverige har haft relativt hög ekonomisk tillväxt under de senaste åren och visat en viss motståndskraft mot den svaga läget i världsekonomin. Arbetslösheten har varit fortsatt låg och de offentliga finanserna sunda. De sunda offentliga finanserna har gjort det möjligt för Sverige att lätta på finanspolitiken för att motverka nedgången i ekonomin. Den övergripande svenska finanspolitiska strategin att bibehålla stora överskott i de offentliga finanserna på lång sikt, med stöd av en budgetram inom vilken man håller sträng kontroll över utgifterna, förväntas leda till att man bibehåller läget med "nära balans eller överskott" i den offentliga sektorns finanser även under de kommande åren. Inflationstrycket förväntas hålla sig inom det inflationsmål på 2 % ±1 procentenhet som styr penningpolitiken, med stöd av att produktionsgapet gradvis elimineras.Det svenska välfärdssamhället är det mest omfattande i EU, och både det allmänna skattetrycket [3] och de offentliga utgifterna överskrider 50 % av BNP. Detta speglar sociala prioriteringar, som i allmänhet har starkt stöd från breda grupper i samhället. För att slå vakt om bedriften att ha styrt in de offentliga finanserna på en hållbar kurs är det viktigt att se till att de offentliga resurserna används på ett effektivt sätt, inte minst med tanke på att den åldrande befolkningen kommer att öka utgiftstrycket ytterligare. Det krävs även åtgärder för att stärka konkurrensen, för att komma tillrätta med de höga prisnivåerna och den låga arbetsproduktiviteten. Sverige ligger visserligen högt när det gäller sysselsättningsgrad, men det kommer ändå att bli nödvändigt att öka deltagandet på arbetsmarknaden och att vidta sysselsättningsfrämjande åtgärder för att kunna fortsätta finansiera välfärden på lång sikt. De viktigaste uppgifterna för Sverige är följande:[3]  Betalningar från allmänna försäkringskassor beskattas i Sverige. Denna "institutionella aspekt" i Sverige gör att landet får ett högre skattetryck enligt kommissionens mätmetoder.* Att säkra en fortsatt god tillgång på arbetskraft trots effekterna av den åldrande befolkningen.* Att stärka konkurrensen i vissa sektorer och öka effektiviteten i den offentliga sektorn.Säkra en god tillgång på arbetskraft trots effekterna av den åldrande befolkningenSysselsättningsgraden är redan mycket hög i Sverige och överträffar med god marginal de mål som lades fast för EU som helhet vid toppmötet i Lissabon, även vad gäller kvinnor och äldre arbetstagare. Regeringen har dock satt upp ett mål för att ytterligare öka sysselsättningen. Inför effekterna av den åldrande befolkningen kommer det att bli nödvändigt att öka utbudet på arbetskraft, särskilt genom att utnyttja potentiella arbetskraftsreserver bland invandrare, ungdomar och långtidssjukskrivna. Det verkar även som om det behöver bli attraktivare att arbeta, särskilt som Sverige fortfarande har det högsta sammanlagda skattetrycket i EU och relativt långtgående bidragsförmåner, med internationella mått mätt. Det omfattande svenska välfärdssamhället innebär en utmaning på lång sikt för den svenska ekonomin. Finansieringen av detta gör det nödvändigt att bibehålla ett högt skattetryck och därför även en betydande skattekil, med negativ inverkan på incitamentsstrukturen.Därför skulle det gagna tillväxt och sysselsättning om de mest snedvridande inslagen i skatte- och bidragssystemet kunde minska i omfattning. Det är även av stor betydelse för de offentliga finanserna att man lyckas minska det antal personer som uppbär någon form av bidrag. Den svåra situation som råder på grund av att sjukskrivning och förtidspensionering tillgrips i allt större omfattning behöver ses över med särskild omsorg, inte minst på grund av de höga kostnader som sammanhänger med detta. Regeringen har satt upp som mål att halvera antalet personer som får socialbidrag fram till 2004 och att halvera sjukfrånvaron fram till 2008. Det är dock inte säkert att dessa mål kan nås med hjälp av den politik som förts hittills.Stärka konkurrensen i vissa sektorer och öka effektiviteten i den offentliga sektornStärkt konkurrens skulle kunna bidra till att sänka prisnivån i Sverige, som är bland de högsta i EU, och förbättra produktiviteten, som är under genomsnittet i EU. Den höga prisnivån kan endast till en del förklaras genom höga indirekta skatter, landets geografiska avskildhet och låga befolkningstäthet. Det finns brister i konkurrensen inom den privata sektorn, vilket återspeglas i det faktum att den svenska prisnivån ligger mer än 20 % högre än EU-genomsnittet. En undersökning som svenska konkurrensverket har genomfört visar att ungefär hälften av denna skillnad kan hänföras till otillräcklig konkurrens. Priserna ligger framför allt betydligt högre inom detaljhandeln, bostadssektorn, byggbranschen och tjänster som inte handlas.Den offentliga sektorn i Sverige är bland de största i EU, vilket kan vara en förklaring till den låga arbetsproduktiviteten. Offentliga företag börjar lämna ifrån sig marknadsandelar inom den offentliga tjänstesektorn, men privata operatörer står fortfarande bara för en liten andel av sysselsättningen inom området för välfärdstjänster. Det är viktigt att de offentliga tjänsterna blir effektivare för att ge befolkningen valuta för pengarna.Landsspecifika rekommendationer för SverigeFör att tackla de problem som beskrivits ovan krävs det omfattande strukturreformer enligt vad som anges i de allmänna riktlinjerna (AR) i del I av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.Sverige bör även satsa fullt ut på att genomföra sysselsättningsrekommendationerna (SR), där sysselsättningsproblematiken behandlas på ett mer fullkomligt sätt. För att höja tillväxtkapaciteten och göra de offentliga finanserna långsiktigt hållbara är det särskilt viktigt att säkra en fortsatt god tillgång på arbetskraft trots effekterna av den åldrande befolkningen. I synnerhet utfärdas följande rekommendationer för Sverige:1. Fullfölja reformerna av skatte- och bidragssystemen så att det lönar sig bättre att arbeta, särskilt för grupper med hög effektiv marginalskatt (punkt 4 i AR och punkt 3 i SR), samt slutföra reformen av skatt på inkomst av arbete, med bibehållande av sunda offentliga finanser.För att stärka konkurrensen i vissa sektorer och öka effektiviteten i den offentliga sektorn utfärdas följande rekommendationer för Sverige (i linje med punkterna 9-14 i AR):2. Öka ansträngningarna att stärka konkurrensen i sektorer där den är otillräcklig (punkt 9 i AR).3. Arbeta vidare med att öka effektiviteten i den offentliga sektorn, bland annat genom att förbättra ramförutsättningarna för ökad konkurrens, främja benchmarking i fråga om effektivitet inom den offentliga sektorn och genom att använda mer offentlig upphandling (punkt 11 i AR).15. Förenade kungariketFörenande kungariket har upplevt nästan ett årtionde av oavbruten ekonomisk tillväxt. Inflationen är bland den lägsta i EU och arbetslösheten den lägsta på 27 år. De underliggande ekonomiska utsikterna är generellt sett positiva, men det finns betydande risker för att utvecklingen blir sämre än beräknat. Bland dessa ingår risken för en plötslig försvagning i hushållens konsumtionstillväxt från de nuvarande höga nivåerna när hushållen börjar att anpassa sitt beteende till lägre bruttoförmögenheter till följd av de senaste årens börsnedgång. Hittills har hushållens konsumtion hållits uppe av ständigt stigande fastighetsvärden, även om de senaste indikatorerna pekar på en mer dämpad utveckling av fastighetspriserna. Saldot i de offentliga finanserna övergick till ett underskott på 1,3 % av BNP för 2002 och förväntas fortsatt uppvisa ett underskott för åren 2003 och 2004 - delvis av konjunkturmässiga skäl som sammanhänger med låga bolagsvinster och planerade ökningar av löpande utgifter och investeringsutgifter som andel av BNP, det senare med inriktning på att uppväga tidigare perioders eftersatta investeringar i offentlig infrastruktur. Förenade kungariket har vidtagit ytterligare åtgärder för att förbättra arbetsmarknadens funktion under senare år, med fortsatta reformer av skatte- och bidragssystemen och införandet av en rad riktade aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Den brittiska arbetsmarknaden är en av de som fungerar bäst i EU med en arbetslöshet som ligger kring 5 %. Trots den relativt strama arbetsmarknaden är lönetrycket relativt dämpat och förväntas förbli så. Sammantaget beräknas inflationen, mätt som förändring av det allmänna konsumentprisindexet, i genomsnitt att understiga 2 % för 2003 och 2004.Den relativt låga produktivitetsnivån, som bland annat beror på låga grundläggande yrkesfärdigheter bland vissa kategorier av arbetstagare, utgör fortfarande ett nyckelproblem. Arbetsproduktiviteten ligger under genomsnittet i EU även om gapet minskar sedan 1995. Samtidigt ligger utgifterna för FoU i procent av BNP något under genomsnittet i EU. En annan avgörande utmaning är att hantera problemet med det stora antalet personer i arbetsför ålder som uppbär sjuk- och handikappersättningar, vilket kan komma att utgöra ett hinder för att ytterligare öka utbudet på arbetskraft. Den tredje avgörande utmaningen är att höja kvaliteten på och effektivisera samhällsservicen i Förenade kungariket. Förenade kungariket står inför följande utmaningar:* Höja den relativt låga produktivitetsnivån* Ta itu med problemet med det stora antalet personer i arbetsför ålder som uppbär sjuk- eller invaliditetsersättning samt upprätthålla arbetskraftsutbudet på längre sikt* Förbättra kvaliteten på samhällsservicen och göra den effektivareHöja den relativt låga produktivitetsnivånProduktivitetsnivån i Förenade kungariket är historiskt sett svag jämfört med genomsnittet i EU. Även om produktivitetsgapet i förhållande till övriga EU har konstaterats minska under senare år, var arbetsproduktiviteten fortfarande år 2002 lägre än genomsnittet i EU. Produktivitetstillväxten i Förenade kungariket kan ha bromsats upp av att lågt kvalificerad arbetskraft har tillförts arbetsmarknaden de senaste åren. Andra strukturella faktorer är emellertid viktiga när det gäller att höja produktiviteten i Förenade kungariket såsom konkurrens, företagande, forskning och utveckling, yrkeskunnande och investeringar. Regeringen i Förenade kungariket har under senare år vidtagit många åtgärder för att höja produktiviteten, men det kommer att ta tid innan den fulla effekten av dessa åtgärder visar sig i produktivitetsstatistiken, och ytterligare åtgärder kan komma att krävas. Den nyligen stärkta konkurrenspolitiken måste framöver tillämpas strikt, särskilt när det gäller de fria yrkena och apoteksbranschen, där den brittiska konkurrensmyndigheten, "Office of Fair Trading", konstaterade att regelverket försvårar konkurrensen, samt posttjänstesektorn, där det dominerande företaget fram tills nyligen åtnjöt en monopolställning. Åtgärder för att främja forskning och utbildning och yrkesutbildning bör också bidra till att höja produktiviteten.Hantera problemet med det stora antalet personer i arbetsför ålder som uppbär sjuk- och handikappersättningar samt upprätthålla arbetskraftsutbudet på längre siktFörenade kungariket överträffar alla Europeiska rådets sysselsättningsmål, med en total sysselsättningsgrad på 71,6 % 2002 samt 65,3 % och 53,5% för kvinnor respektive äldre arbetskraft. Arbetslösheten uppgick till 5,2 % 2002. Arbetsmarknaden i Förenade kungariket har ytterligare förbättrats under de senaste åren, med vidare reformer av skatte- och bidragssystemen och genom att en rad riktade aktiva arbetsmarknadsåtgärder har utvecklats. Höga sysselsättningstal förenas emellertid med tämligen låga produktivitetsnivåer, delvis beroende på både otillräckliga nivåer på grundläggande yrkeskunskaper och otillräckligt tillträde till yrkesutbildning för vissa kategorier av arbetstagare. Antalet personer i arbetsför ålder som uppbär sjuk- eller invaliditetsersättningar ligger fortfarande mycket högt och uppgår till drygt 3 miljoner, av vilka 2,7 miljoner uppbär bidrag för ersättning av inkomstbortfall, vilket kan begränsa utrymmet för framtida ökningar av arbetskraftsutbudet. Trots att arbetslösheten totalt fortsatt är lägre än genomsnittet inom EU, förekommer betydande skillnader i fråga om arbetsmarknadstillträde, och arbetslöshet och overksamhet är koncentrerad till vissa områden och bland socialt eftersatta grupper.Att förbättra kvaliteten på offentliga tjänster och göra den effektivareStigande efterfrågan och högre förväntningar på tjänsternas kvalitet har medfört att ökade krav ställs på tillhandahållande av offentliga tjänster. Den offentliga tjänstesektorn har dessutom lidit av brist på investeringar under tidigare perioder. Dessa utvecklingstendenser har inom vissa områden givit upphov till problem som exempelvis väntelistor, försämrad infrastruktur och personalbrist. Därför har regeringen i Förenade kungariket budgeterat för en stor ökning av utgifterna för offentliga tjänster. Problemet med eftersatta investeringar i den offentliga infrastrukturen håller på att rättas till, och nettoinvesteringarna i den offentliga sektorn förväntas mer än fördubblas i reala termer jämfört med budgetåret 2000-01 till omkring 1,4 % av BNP för budgetåret 2002-03, och öka ytterligare till 2,0 % av BNP till år 2005-06. Utgifterna i utbildningsbudgeten planeras att öka med 5,9 % per år i reala termer till och med 2005-06 och utgifterna i sjuk- och hälsovårdsbudgeten planeras att öka med 7,4 % per år i reala termer under samma period. Regeringen i Förenade kungariket har insett att dessa utgiftsökningar behöver kombineras med reformer för att säkerställa att dessa resurser används och fördelas effektivt och produktivt, så att konsumenterna erbjuds offentliga tjänster av högre kvalitet och såväl konsumenter som skattebetalare får bästa möjliga valuta för pengarna.Landspecifika rekommendationer till Förenade kungariketFör att ta itu med de ovan beskrivna utmaningarna krävs breda strukturella reformer av de slag som föreskrivs i del I av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.För att höja den relativt låga produktivitetsnivån, rekommenderas Förenade kungariket att göra följande (i linje med AR 9 - 14):1. Fortsätta att stärka konkurrensen inom sektorer som exempelvis fria yrken, posttjänstesektorn och apoteksbranschen (AR 9),2. nära övervaka befintliga åtgärder för att främja forskning och utveckling (AR 13), och3. se över och där så behövs stärka de politiska insatserna för att förbättra arbetskraftens grundläggande yrkeskunskaper (AR 13).Förenade kungariket bör också med kraft genomföra alla sysselsättningsrekommendationerna (och rekommendationerna i sysselsättningsriktlinjerna), som behandlar sysselsättningsfrågor på ett mer heltäckande sätt. I syfte att öka tillväxtpotentialen och främja arbetsmarknadsintegrationen, är det särskilt viktigt för Förenade kungariket att hantera problemet med det stora antalet personer i arbetsför ålder som uppbär sjuk- och invaliditetsersättningar och upprätthålla arbetskraftsutbudet på längre sikt, rekommenderas Förenade kungariket särskilt att göra följande:4. Se till att alla de som kan arbeta ges möjligheter och incitament att göra detta, särskilt genom att reformera systemen för sjuk- och invaliditetsbidrag (AR 4 och sysselsättningsrekommendation 3).För att förbättra kvaliteten på de offentliga tjänsterna och effektivisera dem, rekommenderas Förenade kungariket att göra följande:5. Se till att offentliga tjänster som sammanhänger med de aviserade offentliga utgiftsökningarna (inklusive investeringar i transportinfrastruktur) tillhandahålls effektivt samtidigt som kostnadseffektiviteten säkerställs (riktlinje 11och 14).