Avis juridique important

|

31999Y0115(01)

Europeiska centralbankens rekommendation av den 7 juli 1998 avseende vissa åtgärder för att stärka det rättsliga skyddet för eurosedlar och euromynt (ECB/1998/7)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 011 , 15/01/1999 s. 0013 - 0015

EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION av den 7 juli 1998 avseende vissa åtgärder för att stärka det rättsliga skyddet för eurosedlar och euromynt (ECB/1998/7) (1999/C 11/08)EUROPEISKA CENTRALBANKENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad stadgan), särskilt artikel 34.1 i denna, ochav följande skäl:I rådets förordning (EG) nr 974/98 av den 3 maj 1998 om införande av euron (1) föreskrivs en treårig övergångsperiod mellan det datum då euron införs och det datum då Europeiska centralbankssystemet (nedan kallat ECBS) och medlemsstaterna börjar ge ut eurosedlar och euromynt.Vissa institutioner och ekonomiska aktörer har givit ut mynt och sedlar i euro vilka inte är lagliga betalningsmedel. Sådan utgivning kommer sannolikt att bli vanligare i takt med att datumet för införande av eurosedlar och euromynt närmar sig, i vissa fall med det vällovliga syftet att vänja allmänheten vid den nya gemensamma valutan.Även om syftet är att utbilda allmänheten inför övergången till euro kan utgivning av eurosedlar och euromynt som inte är lagliga betalningsmedel ge upphov till otillbörligt bruk, bedrägerier och misstag som särskilt kan drabba äldre personer och personer som är dåligt informerade.I de flesta av medlemsstaterna föreskrivs det i lag att endast de nationella monetära myndigheterna har rätt att ge mynt och sedlar i den nationella valutan. I artikel 105a.1 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (nedan kallat fördraget) stadgas följande: "ECB skall ha ensamrätt att tillåta sedelutgivning inom gemenskapen. ECB och de nationella centralbankerna får ge ut sedlar. Endast sedlar som ges ut av ECB och de nationella centralbankerna skall vara lagliga betalningsmedel inom gemenskapen". Medlemsstaternas rättssystem bör säkerställa att otillåten sedelutgivning inte kan ske.I denna rekommendation avses med "sedlar och mynt som inte är lagliga betalningsmedel" sådana sedlar och mynt som, för det första, antingen i viss mån är baserade på mönstren för eurosedlar och euromynt avsedda att vara lagliga betalningsmedel eller är imitationer av äkta sedlar eller mynt och kan tas för äkta sedlar eller mynt, och som, för det andra, ges ut för användning som betalningsmedel i ett begränsat område, under begränsad tid eller för ett begränsat antal varor eller tjänster, eller på annat sätt skulle kunna skapa förvirring på betalningsområdet på grund av stor spridning.När det gäller sedlar innebär övergången till euro att en hel uppsättning sedlar med ny utformning och nya valörer måste sättas i omlopp, varvid dessa nya sedlar kommer att vara lagliga betalningsmedel i ett geografiskt område som är de enskilda områden där de olika nationella valutorna för närvarande används. Det faktum att sedlarna är nya innebär att allmänheten till en början inte kommer att vara säker på hur eurosedlar och euromynt ser ut eller vilka valörer de har. Rättsordningarna i fråga om förfalskning inom detta område där sedlarna skall användas skiljer sig åt i de olika medlemsstaterna. Eurosedlar kommer dessutom att ingå i reservinnehav utanför valutaunionens geografiska gränser, vilket gör det faktiska användningsområdet ännu större. Tillsammans skulle dessa faktorer kunna bidra till förhöjd risk för sedelförfalskning under tiden före och efter det att eurosedlar börjar ges ut.Förfalskningsrisken kommer sannolikt att öka även med tanke på nuvarande tekniska möjligheter för reproducering av sedlar. Å andra sidan kan numera färgkopiatorer och bildläsare förses med en teknisk anordning som kan känna igen sedlar och förhindra att de reproduceras. Eurosedlarna kommer att ha de tekniska egenskaper som krävs för att sådana tekniska anordningar skall fungera effektivt. Det bör övervägas huruvida det är lämpligt att införa rättsliga regler om krav på att färgkopiatorer och bildläsare inom Europeiska gemenskapen skall vara försedda med sådana tekniska anordningar, så att ekonomiska aktörer skyddas från den ökade risken för sedelförfalskning. I rådets resolution av den 18 december 1997, där prioriteringar för samarbetet i rättsliga och inrikes frågor fastställs för perioden mellan den 1 januari 1998 till det datum då Amsterdamfördraget träder i kraft (2), framhålls särskilt att användningen av ny teknik i brottsligt syfte måste bekämpas och att sådan teknik istället måste användas i brottsbekämpande syfte.Strävan att förhindra förfalskning berör såväl gemenskapen i kraft av dess befogenheter avseende den gemensamma valutan som medlemsstaterna i kraft av deras befogenheter när det gäller straffrätt och strategier för bekämpning av organiserad brottslighet.ECBS har emellertid ett särskilt starkt intresse av att vidta alla åtgärder som krävs för att övergången till euro skall ske smidigt och för att allmänheten skall acceptera eurosedlarna. Därför anser ECBS det lämpligt att utfärda en rekommendation med vissa politiska målsättningar; ECBS överlåter emellertid åt de behöriga myndigheterna i Europeiska unionen och medlemsstaterna att betänka dessa målsättningar och vidta lämpliga åtgärder för att förverkliga dem.Europeiska unionens råd och medlemsstaterna bör betrakta den kommande utgivningen av sedlar i den gemensamma valutan som ett lämpligt tillfälle för översyn av medlemsstaternas nuvarande strategier mot förfalskning.Enligt artikel K.1 i Fördraget om Europeiska unionen skall medlemsstaternas polisväsenden samarbeta i kampen mot grova former av internationell brottslighet. Enligt artikel 2.2 i Europolkonventionen av den 26 juli 1995 (3) krävs ett enhälligt beslut av Europeiska unionens råd för att Europeiska polisbyrån skall kunna ges uppdraget att handlägga fall som rör förfalskning av pengar och andra betalningsmedel. Europeiska kommissionen skulle också kunna ges ansvaret för sådant samarbete mellan nationella polisväsenden på såvitt avser området förfalskning av pengar och andra betalningsmedel. Detta samarbete bör helst vara helt etablerat innan eurosedlar och euromynt införs.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Medlemsstaterna och gemenskapens institutioner bör inte uppmuntra - utan istället motarbeta och noga reglera - utgivning, innehav och användning av eurosedlar och euromynt som inte är lagliga betalningsmedel, särskilt för tidsperioden innan den 1 januari 2002.2. Medlemsstaterna bör se till de förfogar över de rättsliga medel som behövs för att säkerställa att ingen överträdelse sker av förbudet mot otillåten sedelutgivning enligt artikel 105a.1 i fördraget. Den befintliga nationella lagstiftningen om skydd för de nationella centralbankernas ensamrätt att ge ut nationella sedlar bör, i mån av behov, ändras före 2002 så att ECB:s fördragsenliga ensamrätt vad gäller sedlar beaktas.3. Medlemsstaterna bör se till att mönster för sedlar kan omfattas av upphovsrättsligt skydd.4. Europeiska unionens råd, Europeiska kommissionen och medlemsstaterna bör överväga att göra en översyn av sina nuvarande strategier mot förfalskning med följande syften: att genomföra en kampanj mot förfalskning som en fråga av gemensamt intresse, att undersöka huruvida de straffrättsliga reglerna på förfalskningsområdet behöver harmoniseras, att uppnå ökat samarbete mellan institutioner, rättsliga myndigheter och polisväsenden, att utarbeta nya konventioner för detta ändamål, att sträva efter ökad samordning med stater och organisationer utanför EU, att analysera de nya tekniska metoderna för sedelförfalskning samt att vidta eller överväga eventuella andra möjliga åtgärder.5. Ett organiserat samarbete mellan de nationella polisväsendena bör övervägas såvitt avser förfalskning av pengar och andra betalningsmedel, antingen inom ramen för Europeiska polisbyrån (Europol) eller inom ramen för Europeiska kommissionen, liksom möjligheten att involvera ECB i ett dylikt samarbete.6. Europeiska kommissionen och medlemsstaterna bör överväga vidtagandet av de rättsliga åtgärder som behövs för att säkerställa att kreditinstitut och andra enheter som tar emot och handhar kontanter kvarhåller eventuella förfalskade eurosedlar som de upptäcker och därefter överlämnar sådana sedlar till polisen eller vederbörliga rättsliga myndigheter.7. Införandet av gemenskapslagstiftning bör övervägas, varvid sådan lagstiftning kan kräva att färgkopiatorer och annan utrustning för grafisk reproduktion - oavsett om den tillverkas i gemenskapen eller importeras - skall vara försedd med tekniska anordningar som kan känna igen sedlar och förhindra att de reproduceras.Det rekommenderas också att en internationell konvention på området utarbetas parallellt så att det kan säkerställas att en liknande ordning tillämpas i andra stater.8. Denna rekommendation riktar sig till Europeiska unionens råd, Europaparlamentet, Europeiska gemenskapernas kommission och medlemsstaterna.9. Denna rekommendation kommer att offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Utfärdad i Frankfurt am Main den 7 juli 1998.ECB:s ordförandeWillem F. DUISENBERG(1) EGT L 139, 11.5.1998, s. 1.(2) EGT C 11, 15.1.1998, s. 1.(3) EGT C 316, 27.11.1995, s. 2.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Litauens nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014

text:
               16.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 210/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Litauens nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Litauens uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014
   2011/C 210/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.3,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stärka den hållbara tillväxten och konkurrenskraften inom Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av en ny planeringscykel för den ekonomiska styrningen i EU och den första europeiska planeringsterminen för integrerad förhandssamordning av den ekonomiska politiken, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (4)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Däri underströks behovet att prioritera återställandet av sunda budgetställningar och hållbara offentliga finanser, få ned arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och göra nya ansträngningar för att stärka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (5)

               Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i medlemsstaternas stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 28 april 2011 lade Litauen fram 2011 års uppdatering av konvergensprogrammet för perioden 2011–2014 och sitt nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de granskats samtidigt.

               (7)

               Den litauiska ekonomin håller på att återhämta sig från en svår ekonomisk kris då BNP sjönk med 17 % från topp- till bottennivån till följd av en kollaps av den inhemska efterfrågan som förstärktes av en nedgång i världshandeln. Arbetsmarknaden reagerade snabbt på krisen och arbetslösheten steg till en rekordnivå, med en topp på 18,3 % i mitten av 2010 från en så låg nivå som 4,2 % i början av 2008. Sedelfondssystemets stora insatser, understött av betydande finanspolitisk konsolidering parallellt med anpassningen av lönerna i den privata sektorn och åtgärder för att stärka det finansiella systemets stabilitet, bidrog till att stabilisera ekonomin. I takt med att den globala ekonomin återhämtade sig och konkurrenskraften ökade så ökade även exporten och den ekonomiska tillväxten fortsatte under 2010. Under 2011 är återhämtningen snabbare samtidigt som den inhemska efterfrågan ökar. Även om arbetslösheten förväntas minska i snabb takt kommer den att ligga kvar på en tvåsiffrig nivå.

               (8)

               Baserat på en bedömning av det uppdaterade konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för 2011 års konvergensprogram framstår som rimligt, även om ekonomisk tillväxt och inflation kan visa sig bli högra än väntat. Det är baserat på något gynnsammare tillväxtantaganden för 2011 och är i stort sett i linje kommissionens senaste prognos för 2012. Konvergensrogrammet syftar till att få ned underskottet under referensvärdet på 3 % senast 2012, vilket är den tidsfrist som rådet fastställt, men underbyggs inte av tillräckliga åtgärder för 2012. Den allt högre ekonomiska takten kan leda till bättre utfall för de offentliga finanserna under 2011 än vad som förutses i konvergensprogrammet. Om de tillfälliga konsolideringsåtgärder som kommer att löpa ut vid utgången av 2011 inte förlängs och kompletteras med betydande permanenta åtgärder riskerar konvergensprogrammets finanspolitiska mål för 2012 att inte uppfyllas, trots de förbättrade makroekonomiska utsikterna. Den årliga genomsnittliga finanspolitiska insatsen för perioden 2010–2012 är klart lägre än 2,25 % av BNP som rådet rekommenderar enligt det förfarande vid alltför stora underskott som antogs den 16 februari 2010. Eftersom den ekonomiska tillväxten och skatteintäkterna är mycket mera omfattande än vad som förväntades vid tiden för rådets rekommendation av den 16 februari 2010 inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott bör genomförandet av de nödvändiga finanspolitiska insatserna möjliggöra snabbare minskning av underskottet och framsteg mot det medelfristiga målet. Det medelfristiga målet är ett strukturellt överskott på 0,5 % av BNP men planeras inte att uppnås inom konvergensprogramperioden.

               (9)

               Att hitta ytterligare konsolideringsåtgärder blir en utmaning, mot bakgrund av den betydande justering som krävs för att uppfylla 2012 års mål och göra framsteg i riktning mot det medelfristiga målet, och behovet av att säkra den nödvändiga samfinansieringen i syfte att tidigarelägga utnyttjandet av EU:s strukturfonder och öka produktiva investeringar i ekonomin. Förbättringar av den offentliga sektorns effektivitet kan skapa ytterligare utrymme för utgiftsjusteringar utan att ge avkall på de offentliga tjänsternas kvalitet. Om inte ytterligare reformer genomförs kommer de åldersrelaterade utgifterna att öka fortare än EU-genomsnittet under de närmaste årtiondena. I juni 2010 godkände regeringen ett utkast till en övergripande reform av pensions- och socialförsäkringssystemen. Förslaget innehöll betydande höjningar av pensionsåldern, förändringar av hur pensionerna beräknas och en integrering av den statliga pensionen i det allmänna socialförsäkringssystemet. Godkännande och framgångsrikt genomförande av alla aspekter på dessa förslag kommer att vara avgörande för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet och kan bidra till att öka utbudet av arbetskraft genom att ge starkare incitament att arbeta för äldre arbetstagare samtidigt som man säkrar en tillräcklig pensionsnivå. De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt skulle också kräva en starkare finanspolitisk ram. Särskilt under tiden fram till krisen förhindrade den finanspolitiska ramen inte återkommande betydande revideringar av utgiftsmål och konjunkturförstärkande utgiftsökningar som finansierats genom extraordinära inkomster. Alltför stora utgiftsökningar som finansierats genom uppsvingsrelaterade intäkter var orsaken till de stora finanspolitiska obalanser som uppkom under krisen. De bidrog även till överhettningen av ekonomin. I enlighet med kommissionens senaste utvärdering verkar risken med avseende på de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt vara hög.

               (10)

               Arbetslösheten i Litauen är en av de högsta i EU. Den mest angelägna uppgiften är att sörja för att denna snabba ökning inte blir strukturell. Mycket strikt arbetslagstiftning och negativa incitament att arbeta inom det sociala bidragssystemet äventyrar arbetsmarknadens funktion. Detta kräver en översyn av den arbetsrättsliga lagstiftningen, särskilt lagen om kontanta socialbidrag. I kombination med en tillräckligt finansierad aktiv arbetsmarknadspolitik skulle åtgärder som vidtas på dessa områden kunna bidra till att minska risken för att en hög arbetslöshet blir strukturell, och minska den stora grå ekonomin.

               (11)

               Litauiska statsägda företag står för cirka 18 % av BNP. De har fortfarande tendenser till bristande effektivitet och otillfredsställande ekonomisk avkastning. En framgångsrik reformering av statsägda företag skulle också öka konkurrensen och förbättra företagsklimatet. 2010 påbörjades en reform inom fem huvudsektorer i Litauen. Genom reformen fastställdes riktlinjer för öppenhet inom statligt ägda företag, vilket skapade en grund för regeringens ansvar. Regeringens resolution om förbättring av effektiviteten från december 2010 utgjorde ytterligare en trovärdig grund för reformen. Dessa förblir dock endast ramar och riktlinjer, och resolutionen saknar ett antal viktiga åtgärder som ursprungligen föreslagits, och som skulle ha säkerställt en separering av för reglerings- och ägandefunktionerna.

               (12)

               Energiintensiteten i den litauiska ekonomin är en av de högsta i EU. Detta är till stor del förknippat med bostadsuppvärmningen, där dåligt underhållna flerbostadshus står för den största delen av problemet. Trots att en strategi för att komma till rätta med detta infördes 2004 har få investeringar gjorts. Dessutom har bilägandet ökat snabbt, samtidigt som intäkterna från skatter på energi och transporter har minskat i förhållande till BNP och till skatter på arbete (betydligt över EU-genomsnittet). Att ta itu med de låga energiskatterna, inbegripet sådana för registrering och ägande av transportfordon, skulle vara positivt för den finanspolitiska konsolideringen på kort sikt och samtidigt skapa incitament för effektivare energianvändning.

               (13)

               Medan Litauen har en generellt förmånlig företagslagstiftning är förhållandena relativt dåliga när det gäller nyföretagande, den tid och de kostnader som krävs för byggnadstillstånd, och skyddet av investerare. Bättre reglering på dessa områden skulle bidra till att stimulera skapandet av nya jobb och tillväxten. Reformering av konkurrenspolitiken skulle ytterligare förbättra villkoren, men utvecklingen går långsamt, särskilt inom energisektorn och detaljhandeln för livsmedel. Slutförandet av den reviderade nationella strategin för energioberoende kommer att åtgärda farhågorna om försörjningstryggheten och skapa ökad konkurrens inom elproduktionen. Genomförandet av det tredje lagstiftningspaketet för EU:s el- och gasmarknad skulle förbättra konkurrensen på marknaden för energi i återförsäljarledet. 2009 antog Litauen en lag om förbud mot illojala åtgärder inom detaljhandeln för livsmedel. Inom detaljhandeln för livsmedel är konkurrensen emellertid fortfarande otillräcklig, delvis beroende på dess struktur och ineffektiva marknadsreglering. Koncentrationen inom livsmedelsåterförsäljning har ökat, och 2008 stod de fyra största kedjorna för 72 % av den sammanlagda försäljningen.

               (14)

               Litauen har gjort flera åtaganden inom europluspakten. För att stärka den finanspolitiska hållbarheten kommer Litauen att anta lagar för att underlätta ackumuleringen av tillgångar i statskassan inför ekonomiskt svåra tider och främja en ansvarsfull inflationsdämpande budgetpolitik. Ett antal omfattande åtgärder för reform av pensions- och socialförsäkringssystemen har också aviserats. Sysselsättningsåtgärderna inriktas på att främja sysselsättningen, bekämpa illegalt och odeklarerat arbete och främja flexibla anställningsavtal. För att förbättra företagsklimatet har ett antal åtaganden gjorts för att stärka kontrollorganen för det privata näringslivet, öka öppenheten och minska företagens administrativa bördor. Dessa åtaganden rör paktens alla fyra områden. De återspeglar på det hela taget det reformprogram som beskrivs i konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet. Åtgärderna på sysselsättningsområdet skulle, om de genomförs, ge ett välkommet bidrag till att öka efterfrågan på arbetskraft. Dessa åtaganden har bedömts och beaktats i rekommendationerna.

               (15)

               Kommissionen har granskat konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet, inklusive åtagandena inom ramen för europluspakten. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Litauen utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot denna bakgrund anser kommissionen att åtgärder för att se till att de finanspolitiska målen för 2012 uppfylls måste anges närmare. Ytterligare åtgärder bör också vidtas för att reformera pensionssystemet i syfte att förbättra de offentliga finansernas hållbarhet och uppmuntra till längre arbetsliv, förbättra arbetsmarknadens funktion, genomföra reformpaketet för statsägda företag, förbättra energieffektiviteten och ta itu med de låga energiskatterna, och stärka konkurrensen inom vissa sektorer.

               (16)

               Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt av den 16 februari 2010, har rådet granskat 2011 års uppdatering av Litauens konvergensprogram, och dess yttrande (3) framgår i synnerhet i dess rekommendation under punkterna 1 och 2 nedan. Rådet har, med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011, granskat Litauens nationella reformprogram.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Litauen att vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:

               1.

               Vidta ytterligare permanenta finanspolitiska åtgärder i samband med 2012 års budget för att korrigera det alltför stora underskottet, i linje med rådets rekommendationer enligt förfarandet vid alltför stora underskott. Se till att skattskyldigheten uppfylls bättre och dra full nytta av den ekonomiska återhämtningen för att ytterligare påskynda minskningen av underskottet och fortsätta mot det medelfristiga målet med minst 0,5 % av BNP per år. Stärka det finanspolitiska ramverket, i synnerhet genom införande av verkställbara och bindande utgiftstak inom det medelfristiga finanspolitiska ramverket.

               2.

               Anta de föreslagna genomförandebestämmelserna om reformering av pensionssystemet. Undanröja skattemässiga hinder för arbete, särskilt för personer i eller nära pensionsåldern, i syfte att öka deltagandet på arbetsmarknaden.

               3.

               Öka flexibiliteten på arbetsmarknaden genom ändring av den arbetsrättsliga lagstiftningen för att göra den mera flexibel och möjliggöra bättre användning av visstidsanställningar. Ändra relevant lagstiftning för att säkerställa att socialbidragssystemet inte innehåller negativa incitament till arbete.

               4.

               Genomföra alla delar av reformpaketet för statsägda företag senast i slutet av 2011, och säkerställa en separering av reglerings- och ägandefunktionerna, tydliga företagsmål, ökad insyn och en separering av affärsdrivande och icke-affärsdrivande verksamhet.

               5.

               Förbättra byggnaders energieffektivitet, bland annat genom ett snabbt genomförande av holdingfonden, och vidta åtgärder för en skatteväxling till energi.

               6.

               Vidta åtgärder för att förbättra villkoren för nyföretagande och beviljandet av bygglov, och för att stärka konkurrensen inom energisektorn och detaljhandeln.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Enligt artikel 9.3 i förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

32002H0218

Rådets rekommendation av den 5 mars 2002 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1995) (åttonde EUF) för räkenskapsåret 2000

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 072 , 14/03/2002 s. 0025 - 0025

Rådets rekommendationav den 5 mars 2002om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1995) (åttonde EUF) för räkenskapsåret 2000(2002/218/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av fjärde AVS-EEG-konventionen, som undertecknades i Lomé den 15 december 1989 och ändrades genom det i Mauritius den 4 november 1995 undertecknade avtalet,med beaktande av rådets beslut 91/482/EEG av den 25 juli 1991 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska ekonomiska gemenskapen(1), såsom det reviderats efter halva giltighetstiden genom beslut 97/803/EG(2),med beaktande av det interna avtalet om finansiering och administration av gemenskapens stöd(3), som undertecknades i Bryssel den 20 december 1995, särskilt artikel 33.3 i detta,med beaktande av budgetförordningen av den 16 juni 1998, tillämplig på åttonde Europeiska utvecklingsfonden(4), särskilt artiklarna 69-74 i denna,med beaktande av rådets granskning av räkenskaperna och balansräkningen för Europeiska utvecklingsfondens (1995) (åttonde EUF) operationer till och med den 31 december 2000, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2000 tillsammans med kommissionens svar(5), ochav följande skäl:(1) I enlighet med artikel 33.3 i det interna avtalet skall kommissionen beviljas ansvarsfrihet för förvaltningen av Europeiska utvecklingsfonden (1995) (åttonde EUF) av Europaparlamentet på rådets rekommendation.(2) Kommissionens genomförande av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1995) (åttonde EUF) under räkenskapsåret 2000 har i sin helhet varit tillfredsställande.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1995) (åttonde EUF) för räkenskapsåret 2000.Utfärdad i Bryssel den 5 mars 2002.På rådets vägnarR. De Rato Y FigaredoOrdförande(1) EGT L 263, 19.9.1991, s. 1.(2) EGT L 329, 29.11.1997, s. 50.(3) EGT L 156, 29.5.1998, s. 108; och rättelse i EGT L 173, 18.6.1998, s. 54.(4) EGT L 191, 7.7.1998, s. 53.(5) EGT C 359, 15.12.2001, s. 421.


				|

		52013PC0914

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Kroatien att upphöra /* COM/2013/0914 final - 2013/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
i syfte att få situationen med ett alltför
stort offentligt underskott i Kroatien att upphöra
EUROPEISKA UNIONENS RÅD ANTAR DENNA
REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget
om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.7,
med beaktande av
kommissionens rekommendation, och
av följande skäl:
(1)       Enligt artikel 126 i
fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) ska
medlemsstaterna undvika alltför stora underskott i sina offentliga finanser.
(2)       Stabilitets- och
tillväxtpakten syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka
förutsättningarna för prisstabilitet och en stark varaktig tillväxt som främjar
skapandet av sysselsättning.
(3)       Den [X januari 2014] fastslog
rådet i enlighet med artikel 126.6 i EUF-fördraget att Kroatien har ett alltför
stort underskott.
(4)       Enligt artikel 126.7 i
EUF-fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 om
påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora
underskott[1]
ska rådet ge rekommendationer till den berörda medlemsstaten i syfte att få
situationen med ett alltför stort underskott att upphöra inom en viss tid. I
rekommendationen ska den berörda medlemsstaten få högst sex månader på sig att
vidtaga effektiva åtgärder för att korrigera det alltför stora underskottet. I
sin rekommendation om att korrigera ett alltför stort underskott ska rådet
också som ett riktmärke begära att årliga budgetmål uppnås som, på grundval av
den prognos som ligger till grund för rekommendationen, är förenliga med en
årlig förbättring av det strukturella saldot på minst 0,5 % av BNP, dvs. det
konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga
åtgärder.  I enlighet med artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 som
fastställer kravet vad gäller skuldkriteriet måste det budgetmål som
rekommenderas för det sista året av korrigeringsperioden säkerställa att den
föreskrivna minskningen i differensen mellan skuldkvoten och det referensvärde
på 60 % av BNP som fastställs i fördraget inträffar under de två år som
följer på korrigeringen av det alltför stora underskottet, i enlighet med
kommissionens beräkningar.
(5)       Enligt kommissionens
höstprognos 2013 förväntas det offentliga underskottet ligga på en nivå över referensvärdet
3 % av BNP under perioden 2013–2015, och det strukturella saldot förväntas
fortsätta att försämras under hela prognosperioden, från omkring 4 % av
BNP 2013 till nästan 6 % av BNP under 2015. Denna utveckling beror
framförallt på att utgiftssidan ökat, t.ex. genom ränteutgifter i kombination
med inkomstbortfall. I kommissionens höstprognos från 2013 har hänsyn inte
tagits till det program för konsolidering av de offentliga finanserna som
presenterades i september 2013 i samband med offentliggörandet av riktlinjerna
för den ekonomiska politiken och finanspolitiken, eftersom det endast fanns
mycket begränsad information om vilka åtgärder som ingår i detta
konsolideringspaket. De åtgärder som presenterades i samband med den andra
översynen av 2013 års budget och budgetförslaget för 2014, vilka antogs av
regeringen den 14 november 2013 och därefter översändes till parlamentet, har
inte haft någon större inverkan på budgetutvecklingen. Prognoserna för de
offentliga inkomsterna och utgifterna och den offentliga skulden i
kommissionens höstprognos 2013, vilka uppdateras för att ta hänsyn till nya
uppgifter som blivit tillgängliga efter offentliggörandet, visar också på
mycket måttliga förändringar. De reviderade prognoserna utgör kommissionens nya
referensscenario.
(6)       Vad gäller utvecklingen av
den offentliga skulden så förväntas den offentliga sektorns skuldkvot enligt
översynen av 2013 års budget och budgetförslaget för 2014 uppgå till 62 % i
slutet av 2014. Den förväntas därefter öka ytterligare till ca 64 % år
2015 och till 64¾% 2016. Enligt kommissionens höstprognos 2013 förväntas den
offentliga skuldkvoten överskrida det referensvärde som fastställs i fördraget
under 2014 (närmare 65 %) och därefter öka ytterligare under
prognosperioden. Enligt den uppdatering av höstprognosen 2013 som gjorts för
att ta hänsyn till nya uppgifter som blivit tillgängliga efter prognosens
offentliggörande, framförallt en ny obligationsemission i US-dollar i november
2013, kommer den offentliga skuldkvoten att nå över 60 % av BNP redan
under 2013.
(7)       Mot bakgrund av den stora
osäkerheten kring den ekonomiska och finanspolitiska utvecklingen bör det
budgetmål som rekommenderas för det sista året av korrigeringsperioden
fastställas till en nivå klart under referensvärdet, för att garantera att
skuldminskningsriktmärket iakttas under det sista året i förfarandet vid
alltför stora underskott.
(8)       Enligt förordning (EG) nr
1467/97 ska korrigeringen av det alltför stora underskottet slutföras under det
år som följer på det år då underskottet fastställdes, om inte särskilda
omständigheter föreligger. Om man ska lyckas korrigera det alltför stora
underskottet senast 2015 i enlighet med detta och samtidigt säkerställa att
riktmärket för skuldminskning iakttas krävs det den strukturella ansträngningen
uppgår till minst 1,3 % av BNP under både 2014 och 2015. Detta skulle leda
till en betydande produktionsbortfall och förvärra en redan utdragen och djup
recession. Man skulle kunna fastställa längre tidsfrister när det offentliga
underskott som krävs för att uppfylla skuldkriteriet är väsentligt lägre än 3 %
av BNP. Detta gäller särskilt vid ett förfarande vid alltför stora underskott
som grundar sig på skuldkriteriet.
(9)       Mot bakgrund av detta är det
motiverat att fastställa att det alltför stora underskottet ska vara korrigerat
senast 2016. Om Kroatien ska klara av att följa en trovärdig och hållbar
anpassningsbana inom denna förlängda tidsfrist krävs det att landet har ett
totalt offentligt underskott på 4,6 % av BNP 2014, 3,5 % 2015 och
2,7 % av BNP 2016, vilket motsvarar en årlig förbättring av det
strukturella saldot med 0,5 % av BNP 2014, 0,9 % av BNP 2015 och
0,7 % av BNP 2016, på grundval av scenariot för förfarandet vid alltför
stora underskott. Scenariot för anpassningsbanan bygger på kommissionens
höstprognos 2013, vilken uppdaterats för att ta hänsyn till nya uppgifter,
bland annat från översynen av 2013 års budget och budgetförslaget för 2014. Det
har förlängts till 2018 och utgår från standardantaganden om slutandet av produktionsgapet
och budgetens konjunkturkänslighet. Denna anpassningsbana skulle göra det
möjligt att få ner det totala offentliga underskottet under referensvärdet på
3 % av BNP till 2016, samtidigt som den säkerställer att den offentliga
skuldkvoten närmar sig referensvärdet på 60 % av BNP i tillfredsställande
takt, och därmed uppfyller skuldkriteriet. Om man utgår från scenariot för
förfarandet vid alltför stora underskott skulle Kroatien behöva vidta
konsolideringsåtgärder motsvarande 2,3 % av BNP 2014, 1 % av BNP 2015
respektive 2016 för att uppnå det ovannämnda strukturella målen. Dessa mål tar
hänsyn till behovet av att kompensera för konsolideringens negativa
andrahandseffekter på de offentliga finanserna, genom dess inverkan på den
ekonomiska aktiviteten.
(10)     De åtgärder som vidtas för att
konsolidera budgeten bör säkerställa en varaktig förbättring av saldot i den
offentliga sektorns finanser, samtidigt som de bör inriktas på att höja de
offentliga finansernas kvalitet. I detta hänseende vore det särskilt lämpligt
med åtgärder för att prioritera tillväxtfrämjande utgifter och investeringar,
bl.a. med hjälp av EU:s sammanhållnings- och strukturfonder, och för att
förbättra efterlevnaden av skattelagstiftningen och stärka den finanspolitiska
ramen.
(11)     För att säkerställa största
möjliga välstånd på medellång och lång sikt bör korrigeringen av det alltför
stora underskottet kompletteras med makroekonomiska och strukturella reformer.
Dessa åtgärder bör syfta till att förstärka ekonomins tillväxtpotential genom
att skapa en mer flexibel arbetsmarknad, förbättra företagsklimatet och öka den
offentliga förvaltningens effektivitet.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
(1)
Kroatien bör få situationen med det alltför stora
underskottet att upphöra senast 2016.
(2)
Kroatien bör uppnå målet med ett totalt offentligt
underskott på 4,6 % av BNP 2014, 3,5 % av BNP 2015 och 2,7 % av BNP 2016,
vilket motsvarar en årlig förbättring av det strukturella saldot med 0,5 % av
BNP 2014, 0,9 % av BNP 2015 och 0,7 % av BNP 2016.
(3)
Kroatien bör precisera vilka åtgärder som krävs för
att korrigera det alltför stora underskottet till 2016 och se till att dessa
verkligen genomförs. Dessutom ska alla oväntade intäkter användas till att
minska underskottet.
(4)
Rådet fastställer den 30 april 2014 som tidsfrist
för Kroatien att vidta effektiva åtgärder och för att, i enlighet med artikel
3.4a i rådets förordning (EG) nr 1467/97, i detalj rapportera om sin planerade
konsolideringsstrategi för att uppnå målen. Därefter ska de kroatiska
myndigheterna minst var sjätte månad rapportera om de framsteg som gjorts när
det gäller genomförandet av dessa rekommendationer, fram till dess att det
alltför stora underskottet helt korrigerats.
Rådet uppmanar vidare de kroatiska
myndigheterna att i) göra en grundlig utgiftsöversyn i syfte att rationalisera
utgifterna för löner, social trygghet och bidrag och skapa ett tillräckligt
finanspolitiskt utrymme för tillväxtfrämjande utgifter, inklusive
samfinansiering av EU-finansierade projekt, ii) ytterligare förbättra efterlevnaden
av skattelagstiftningen och öka effektiviteten i skatteförvaltningen och iii)
förbättra den institutionella ramen för de offentliga finanserna, bl.a. genom
en ökad användning av flerårig budgetplanering, en förstärkning av den
finanspolitiska kommitténs roll och oberoende och säkerställande av att
budgetreglerna efterlevs. Rådet uppmanar dessutom Kroatien att genomföra
strukturreformer, särskilt för att åtgärda den bristande flexibiliteten på
arbetsmarknaden och ett ogynnsamt företagsklimat och förbättra kvaliteten i den
offentliga förvaltningen, i syfte att öka den potentiella BNP-tillväxten.
Denna rekommendation riktar sig till
Republiken Kroatien.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 6.


Avis juridique important

|

31996H0527

96/527/EG: Kommissionens rekommendation av den 30 juli 1996 om användningen av den gemensamma upphandlingsordlistan (CPV) för beskrivning av innehållet i offentliga kontrakt (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 222 , 03/09/1996 s. 0010 - 0012

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 30 juli 1996 om användningen av den gemensamma upphandlingsordlistan (CPV) för beskrivning av innehållet i offentliga kontrakt (Text av betydelse för EES) (96/527/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 andra strecksatsen i detta, ochmed beaktande av följande:(1) Kommissionen har antagit ett meddelande om administrativ förenkling inom gemenskapen i syftet att öka öppenheten i samband med överföring av information.(2) Enligt rådets direktiv 92/50/EEG (1), 93/36/EEG (2), 93/37/EEG (3) och 93/38/EEG (4) skall upphandlande enheter i alla medlemsstater offentliggöra tillkännagivanden i Europeiska gemenskapernas officiella tidning för att främja den effektiva konkurrensen om offentliga kontrakt.(3) Vissa punkter i tillkännagivandena måste innehålla en exakt beskrivning av innehållet i kontraktet i form av en hänvisning till olika nomenklaturer (5).(4) Det är nödvändigt att harmonisera hänvisningarna till de olika nomenklaturer som för närvarande används av upphandlande myndigheter och av upphandlande enheter som bedriver verksamhet inom vatten-, energi-, transport- och telekommunikationssektorerna för att beskriva innehållet i kontrakt, vilka skall offentliggöras i enlighet med direktiven om offentlig upphandling.(5) Den gemensamma upphandlingsordlistan (CPV) är en anpassning av CPA, fastställd genom rådets förordning (EEG) nr 3696/93 (6) som utformats för att beskriva innehållet i kontrakt.(6) CPA korresponderar direkt mot FN:s CPC-nomenklatur (Förenta nationernas centrala produktindelning) och omfattar fyra siffror enligt NACE, revision 1, (allmän indelning av ekonomisk verksamhet inom Europeiska gemenskapen) med bibehållande av NACE:s sektoriella struktur.(7) Det är nödvändigt att upphandlande enheter (när det gäller offentliga upphandlingskontrakt för bygg- och anläggningsarbeten) använder CPV till att beskriva innehållet i kontrakt som skall offentliggöras i stället för den allmänna nomenklatur för offentliga bygg- och anläggningsarbeten som hittills har rekommenderats genom kommissionens rekommendation 91/561/EEG (7).(8) Standardisering av informationen kommer dessutom att bidra till att den offentliga upphandlingen- blir mer överblickbar,- göra det möjligt att inrätta ett informationssystem för offentlig upphandling (SIMAP-projektet),- minska riskerna för felaktig översättning av tillkännagivanden,- förenkla de upphandlande myndigheternas arbete med att utarbeta,- tillkännagivanden, särskilt vad gäller beskrivningen av kontraktets innehåll,- förenkla arbetet med statistiken över offentlig upphandling, inklusive sådan statistik som krävs för att fullgöra Europeiska gemenskapens åtaganden enligt avtalet om offentlig upphandling som ingåtts inom ramen för Världshandelsorganisationen.(9) Det är nödvändigt att säkerställa att den information som skall lämnas i tillkännagivanden om kontrakt är tillräcklig så att anbudssökande eller anbudsgivare kan avgöra huruvida de aktuella kontrakten är av intresse för dem.(10) Gemenskapens institutioner behöver också tydlig information för att kunna vidta åtgärder för att förhindra snedvridning av konkurrensen.(11) Ordlistan har varit föremål för samråd med näringslivet, som har visat intresse för den.(12) Ordlistan kommer att anpassas till omständigheterna eftersom den kommer att ses över regelbundet.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Upphandlande enheter som täcks av direktiv 92/50/EEG, 93/36/EEG, 93/37/EEG och 93/38/EEG rekommenderas att använda termerna och koderna i CPV, varav en version, som kommer att uppdateras regelbundet, offentliggörs tillägget till Europeiska gemenskapernas officiella tidning, för att beskriva arten och omfattningen av sina upphandlingar i de tillkännagivanden som de inger till Byrån för Europeiska gemenskapernas officiella publikationer. Vad avser tillkännagivanden på området för offentliga bygg- och anläggningsarbeten rekommenderas att CPV används i stället för den allmänna nomenklaturen för offentliga bygg- och anläggningsarbeten enligt tillägget till Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr S 217 av den 16 november 1991.2. Leverantörer av varor, arbeten och tjänster, samt deras ombud, rekommenderas att använda CPV som verktyg för att beskriva kontrakt som är av intresse för dem bland de tillkännagivanden som offentliggörs i tillägget till Europeiska gemenskapernas officiella tidning och i databasen "Tenders Electronic Daily" (TED).3. Medlemsstaterna rekommenderas att vidta alla tänkbara åtgärder för att offentliggöra CPV och för att stimulera och underlätta användningen av CPV av upphandlande enheter och leverantörer.4. Alla användare som upptäcker brister i CPV vad avser syftet att klart och kortfattat beskriva arten och omfattningen av upphandlingar rekommenderas att underrätta kommissionen därom och om möjligt lämna förslag till ändringar på blanketten som är fogad som bilaga till CVP.5. Denna rekommendation ersätter rekommendation 91/561/EEG.Utfärdad i Bryssel den 30 juli 1996.På kommissionens vägnarMario MONTILedamot av kommissionen(1) EGT nr L 209, 24.7.1992, s. 1.(2) EGT nr L 199, 9.8.1993, s. 1.(3) EGT nr L 199, 9.8.1993, s. 54.(4) EGT nr L 199, 9.8.1993, s. 84.(5) FN:s centrala produktindelning (CPC) i direktiven 92/50/EEG och 93/38/EEG.Inledning av produkter efter näringsgren (CPA) i direktiv 93/36/EEG.Allmän inledning av ekonomisk verksamhet inom Europeiska gemenskapen (NACE, revision 1) i direktiven 93/37/EEG och 93/38/EEG.(6) EGT nr L 342, 31.12.1993, s. 1.(7) EGT nr L 305, 6.11.1991, s. 19.