title: Kommissionens rekommendation (EU) 2018/464 av den 19 mars 2018 om övervakning av metaller och jod i alger, halofyter och produkter baserade på alger (Text av betydelse för EES. )

text:
               21.3.2018

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 78/16

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2018/464
   av den 19 mars 2018
   om övervakning av metaller och jod i alger, halofyter och produkter baserade på alger
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               När det gäller arsenik, kadmium och bly har gränsvärden för olika livsmedel fastställts i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 1881/2006 (1). Det finns dock för närvarande inte några gränsvärden för dessa ämnen i alger och halofyter, utom när det gäller gränsvärden som fastställts i enlighet med den förordningen för kosttillskott som helt eller till största delen består av alger eller produkter som framställts av alger.

               (2)

               När det gäller kvicksilver är ett gränsvärde för alger och prokaryota organismer för närvarande fastställt till en standardhalt på 0,01 mg/kg i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 396/2005 (2).

               (3)

               Vetenskapliga livsmedelskommittén fastställde 2006 en övre gräns för intag av jod på 600 μg/dag för vuxna och 200 μg/dag för barn som är 1–3 år (3). Kommittén påpekade att intag av jodrika algprodukter, särskilt torkade produkter, kan leda till ett farligt högt intag av jod, om dessa produkter innehåller mer än 20 mg jod/kg torrvikt och den exponerade populationen bor i ett område med endemisk jodbrist.

               (4)

               De tillgängliga uppgifterna om förekomst visar att alger innehåller betydande koncentrationer arsenik, kadmium, jod, bly och kvicksilver. Eftersom halofyter också växer i marin miljö kan det rimligen antas att de har ett liknande mönster för upptag av dessa ämnen och följaktligen ett liknande kontaminationsmönster.

               (5)

               Alger och halofyter ingår i allt högre grad i konsumtionsmönstret hos vissa konsumenter i EU. Därför är det nödvändigt att göra en bedömning av om arsenik, kadmium, jod, bly och kvicksilver från alger och halofyter bidrar till den totala exponeringen för dessa ämnen i så pass hög grad att det behövs gränsvärden för arsenik, kadmium och bly i dessa varor, om gränsvärdena för kvicksilver i alger och prokaryota organismer behöver ändras eller om det behöver vidtas åtgärder med anledning av exponeringen för jod från dessa produkter.

               (6)

               Det finns specifikationer för livsmedelstillsatser baserade på alger i bilagorna till kommissionens förordning (EU) nr 231/2012 (4). För vissa av dessa tillsatser har Efsa rekommenderat att gränsvärdena för föroreningar av toxiska grundämnen bör ses över, så att det säkerställs att användningen av dessa tillsatser inte utgör en betydande källa till exponering för dessa toxiska grundämnen, särskilt när det gäller spädbarn och småbarn (5). Därför bör det göras en bedömning av exponeringen för arsenik, kadmium, jod, bly och kvicksilver i livsmedelstillsatser baserade på alger.

               (7)

               När det gäller arsenik, bly, kadmium och kvicksilver har gränsvärden i foder fastställts i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/32/EG (6). Eftersom vissa algarter används som foder bör också innehållet av metall i dessa arter undersökas, både av djurhälsoskäl och med avseende på överföring av dessa metaller till livsmedel av animaliskt ursprung.

               (8)

               Uppgifter om förekomst av arsenik, kadmium, jod, bly och kvicksilver i olika algarter, halofyter och produkter baserade på alger bör samlas in till stöd för en bedömning av exponering via kosten.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna bör i samarbete med livsmedels- och foderföretagare under 2018, 2019 och 2020 övervaka förekomsten av arsenik, kadmium, jod, bly och kvicksilver i alger, halofyter och produkter baserade på alger. För att en korrekt uppskattning av exponeringen ska kunna göras bör övervakningen omfatta ätbara halofyter, t.ex. Salicorna europaea och Tetragonia tetragonoides, och flera olika algarter, som återspeglar konsumtionsvanor och foderanvändning, t.ex. arame (Ecklonia bicyclis), blåstång (Fucus vesiculosus), söl (Palmaria palmata), hiziki (Hizikia fusiforme), karragenalg (Chondrus crispus), finger-tare (Laminaria digitata), kombu/japan-tare (Laminaria japonica, Saccharina japonica), nori (Porphyra och Pyropia spp.), knöltång (Ascophyllum nodosum), havssallat (Ulva sp.), remtång (Himanthalia elongata), sågtång (Fucus serratus), klykalg (Codium sp.), skräppetare (Sacharina latissima), wakame (Undaria pinnatifida) och havskål (Alaria esculenta). Dessutom bör uppgifter om förekomst samlas in för livsmedelstillsatser baserade på alger, t.ex. E 400, E 401, E 403, E 404, E 405, E 406, E 407, E 407 a och E 160 a iv.

               2.

               Vid övervakning av livsmedel bör de provtagningsmetoder som fastställs i kommissionens förordning (EG) nr 333/2007 (7) följas, så att det säkerställs att proven är representativa för det provtagna partiet.

               3.

               Vid övervakning av foder bör bestämmelserna i kommissionens förordning (EG) nr 152/2009 (8) följas.

               4.

               Analyserna bör utföras i enlighet med bilaga III till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 (9), med en analysmetod som har bevisats ge tillförlitliga resultat.

               5.

               Analysen av kvicksilver bör företrädesvis utföras genom bestämning av halten metylkvicksilver och den totala halten kvicksilver, och analysen av arsenik bör utföras genom bestämning av halten oorganisk arsenik och den totala halten arsenik och, om möjligt, andra relevanta arsenikformer.

               6.

               Arterna eller tillsatsnumren bör anges tillsammans med uppgifter om huruvida de analyserade produkterna var färska, torkade eller bearbetade. I möjligaste mån bör man också ange produkternas ursprung (vildväxande eller odlade), tid och plats för skörd, vilken del av algen som analyserats och eventuell information på slutprodukternas märkning.

               7.

               Övervakningsuppgifterna bör regelbundet lämnas till Efsa, med informationen och i det elektroniska rapporteringsformat som fastställts av Efsa, för sammanställning i en enda databas.

      Utfärdad i Bryssel den 19 mars 2018.

            På kommissionens vägnar

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Kommissionens förordning (EG) nr 1881/2006 av den 19 december 2006 om fastställande av gränsvärden för vissa främmande ämnen i livsmedel (EUT L 364, 20.12.2006, s. 5).

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 396/2005 av den 23 februari 2005 om gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i eller på livsmedel och foder av vegetabiliskt och animaliskt ursprung och om ändring av rådets direktiv 91/414/EEG (EUT L 70, 16.3.2005, s. 1).

      (3)  Tolerable upper intake levels for vitamins and minerals, vetenskapliga livsmedelskommitténs vetenskapliga panel för dietprodukter, nutrition och allergier, februari 2006, http://www.efsa.europa.eu/sites/default/files/efsa_rep/blobserver_assets/ndatolerableuil.pdf

      (4)  Kommissionens förordning (EU) nr 231/2012 av den 9 mars 2012 om fastställande av specifikationer för de livsmedelstillsatser som förtecknas i bilagorna II och III till Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1333/2008 (EUT L 83, 22.3.2012, s. 1).

      (5)  Re-evaluation of agar (E 406) as a food additive, EFSA Journal, vol. 14(2016):12, artikelnr 4645.

      (6)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/32/EG av den 7 maj 2002 om främmande ämnen och produkter i djurfoder (EGT L 140, 30.5.2002, s. 10).

      (7)  Kommissionens förordning (EG) nr 333/2007 av den 28 mars 2007 om provtagnings- och analysmetoder för kontroll av halterna av spårämnen och främmande ämnen från bearbetningen i livsmedel (EUT L 88, 29.3.2007, s. 29).

      (8)  Kommissionens förordning (EG) nr 152/2009 av den 27 januari 2009 om provtagnings- och analysmetoder för offentlig kontroll av foder (EUT L 54, 26.2.2009, s. 1).

      (9)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av den 29 april 2004 om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (EUT L 165, 30.4.2004, s. 1).


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2018/951 av den 22 juni 2018 om standarder för jämlikhetsorgan

text:
               4.7.2018

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 167/28

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2018/951
   av den 22 juni 2018
   om standarder för jämlikhetsorgan
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Det följer av artikel 2 i EUF-fördraget att unionen ska bygga på värdena respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter. Dessa värden ska vara gemensamma för medlemsstaterna i ett samhälle som kännetecknas av mångfald, icke-diskriminering, tolerans, rättvisa, solidaritet och principen om jämställdhet mellan kvinnor och män.

               (2)

               Enligt artikel 8 i EUF-fördraget ska unionen i all sin verksamhet syfta till att undanröja bristande jämställdhet mellan kvinnor och män och att främja jämställdhet mellan dem.

               (3)

               Genom artikel 21 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna förbjuds all diskriminering på grund av bland annat kön, ras, hudfärg, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Rätten till jämställdhet mellan kvinnor och män på alla områden, inbegripet i fråga om anställning, arbete och lön, är inskriven i artikel 23 i stadgan. Genom artikel 26 i stadgan erkänns och respekteras rätten för personer med funktionshinder att få del av åtgärder som syftar till att säkerställa deras oberoende, sociala och yrkesmässiga integrering och deltagande i samhällslivet. Dessutom är alla människors likhet inför lagen inskriven i artikel 20 i stadgan.

               (4)

               Enligt artikel 19 i EUF-fördraget kan rådet genom enhälligt beslut i enlighet med ett särskilt lagstiftningsförfarande och efter Europaparlamentets godkännande vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning, utan att det påverkar tillämpningen av de övriga bestämmelserna i fördraget och inom ramen för de befogenheter som tilldelats unionen. Enligt artikel 157.3 i EUF-fördraget ska Europaparlamentet och rådet besluta om åtgärder för att säkerställa tillämpningen av principen om lika möjligheter och lika behandling av kvinnor och män i frågor som rör anställning och yrke, inklusive principen om lika lön för lika eller likvärdigt arbete.

               (5)

               Flera direktiv om förbud mot diskriminering inom relevanta områden har antagits på grundval av dessa bestämmelser.

               (6)

               Genom rådets direktiv 2000/43/EG (1) förbjuds direkt och indirekt diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung, inklusive trakasserier. Detta gäller för alla personer, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ, i fråga om a) villkor för tillträde till anställning, till verksamhet som egenföretagare och till yrkesutövning, inklusive urvalskriterier och krav för anställning inom alla verksamhetsgrenar på alla nivåer i arbetslivet, inbegripet befordran; b) tillträde till alla typer och alla nivåer av yrkesvägledning, yrkesutbildning, högre yrkesutbildning och omskolning, inklusive yrkespraktik; c) anställnings- och arbetsvillkor, inklusive avskedande och löner; d) medlemskap och medverkan i en arbetstagar- eller arbetsgivarorganisation eller i andra organisationer vars medlemmar utövar ett visst yrke, inbegripet de förmåner dessa organisationer tillhandahåller; e) socialt skydd, inklusive social trygghet samt hälso- och sjukvård; f) sociala förmåner; g) utbildning; h) tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten, inklusive bostäder.

               (7)

               Enligt rådets direktiv 2000/78/EG (2) förbjuds direkt eller indirekt diskriminering i arbetslivet och inom yrkesutbildning, inklusive trakasserier, på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning. Detta gäller för alla personer, såväl inom den offentliga som den privata sektorn, inklusive offentliga organ, i fråga om punkterna a–d i föregående skäl.

               (8)

               Enligt rådets direktiv 2004/113/EG (3) förbjuds direkt och indirekt könsdiskriminering, inklusive trakasserier och sexuella trakasserier, när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster.

               (9)

               Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/54/EG (4) om jämställdhet förbjuds direkt och indirekt könsdiskriminering, inklusive trakasserier och sexuella trakasserier, i fråga om tillträde till anställning, inklusive befordran, och yrkesutbildning, arbetsvillkor, inklusive lön, och företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet.

               (10)

               Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/41/EU (5) förbjuds direkt och indirekt diskriminering mellan kvinnor och män som är egenföretagare, inklusive trakasserier och sexuella trakasserier. Direktivet omfattar all typ av diskriminering, men socialt skydd och förmåner vid graviditet och moderskap nämns särskilt.

               (11)

               Alla ovannämnda direktiv (nedan kallade likabehandlingsdirektiven) har införlivats av medlemsstaterna. Enligt likabehandlingsdirektiven, med undantag för direktiv 2000/78/EG, ska medlemsstaterna utse ett eller flera organ för främjande, analys och kontroll av samt till stöd för likabehandling av alla personer utan åtskillnad på grund av de skäl som omfattas av respektive direktiv (nedan kallade jämlikhetsorgan). I enlighet med detta har alla medlemsstater inrättat jämlikhetsorgan.

               (12)

               Denna rekommendation gäller för de jämlikhetsorgan som inrättats enligt ovannämnda likabehandlingsdirektiv.

               (13)

               I de likabehandlingsdirektiv där det fastställs att sådana jämlikhetsorgan ska inrättas krävs att medlemsstaterna säkerställer att dessa organs kompetens inkluderar att på ett oberoende sätt bistå personer som blivit diskriminerade, att genomföra oberoende undersökningar om diskriminering, att offentliggöra oberoende rapporter och lämna rekommendationer i frågor som rör sådan diskriminering.

               (14)

               Den 2 juli 2008 antog kommissionen dessutom ett förslag till rådsdirektiv om genomförande av principen om likabehandling av personer oavsett religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning (6). Förslaget omfattar a) socialt skydd, inklusive social trygghet samt hälso- och sjukvård; b) sociala förmåner; c) utbildning och d) tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster som är tillgängliga för allmänheten, inklusive bostäder. Enligt förslaget till direktiv är medlemsstaterna skyldiga att utse ett eller flera organ för främjande av likabehandling inom dessa områden, vilka kan vara samma organ som de som redan inrättats enligt likabehandlingsdirektiven. Trots att förslaget ännu inte har antagits bör medlemsstaterna uppmuntras att utse jämlikhetsorgan inom dessa områden, eftersom erfarenheter visar att utseende av sådana organ stärker skyddet mot diskriminering.

               (15)

               Enligt direktiven 2006/54/EG och 2010/41/EU krävs dessutom att medlemsstaterna ser till att jämlikhetsorganens uppgifter omfattar utbyte av tillgänglig information med motsvarande organ på europeisk nivå.

               (16)

               I ett antal medlemsstater innefattar jämlikhetsorganens uppdrag även hatbrott och hatpropaganda. Detta är särskilt relevant vad gäller att säkerställa ett effektivt genomförande av rådets rambeslut 2008/913/RIF (7) av den 28 november 2008 om bekämpande av vissa former av och uttryck för rasism och främlingsfientlighet enligt strafflagstiftningen, varigenom minimistandarder fastställs för kriminalisering, åtal och straff för hatpropaganda och hatbrott.

               (17)

               Förutom sin skyldighet enligt direktiven att inrätta jämlikhetsorgan har de flesta medlemsstater utökat sina jämlikhetsorgans uppdrag till att i allmänhet omfatta diskriminering i arbetslivet, i fråga om tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster, utbildning, socialt skydd och sociala fördelar, på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning, vilket därigenom omfattar tillämpningsområdet för direktiv 2000/78/EG samt andra områden.

               (18)

               Texten i likabehandlingsdirektiven lämnar ett stort handlingsutrymme för medlemsstaterna i fråga om jämlikhetsorganens struktur och funktion. Detta resulterar i väsentliga skillnader mellan de jämlikhetsorgan som inrättats i medlemsstaterna när det gäller organens uppdrag, kompetens, struktur, resurser och operativa funktion. Detta leder i sin tur ibland till otillräcklig tillgång till skydd för medborgarna, ett skydd som skiljer sig åt i olika medlemsstater (8).

               (19)

               Vissa medlemsstater har inrättat mer än ett jämlikhetsorgan, vilket innebär att tydliga mekanismer för samordning och samarbete behöver skapas dem emellan.

               (20)

               Befintliga jämlikhetsorgan i vissa medlemsstater har fått utökade uppdrag som omfattar vitt skilda områden utan någon lämplig ökning av sina resurser. Ett antal jämlikhetsorgan har till och med fått väsentligt minskade budgetar, vilket kan leda till att deras kapacitet att utföra sina uppgifter försvagas (9).

               (21)

               Fall där jämlikhetsorgan saknar oberoende och verkningsfullhet, till exempel på grund av extern press eller otillräckligt med personal har påpekats i undersökningar (10).

               (22)

               I praktiken kan oberoendet särskilt påverkas om jämlikhetsorganet har inrättats som en del av ett departement eller ministerium som får instruktioner direkt från regeringen.

               (23)

               Jämlikhetsorgan bör inte i oproportionerlig omfattning fokusera på vissa uppgifter framför andra (11).

               (24)

               För att hjälpa grupper eller individer som utsätts för diskriminering att utnyttja sina rättigheter bör jämlikhetsorgan även göra allmänheten medveten om organens existens, om gällande antidiskrimineringsregler och om sätt att söka gottgörelse. Jämställdhetsorganen bör därför vara lätt tillgängliga för alla, både fysiskt och via nätet. Klagomål bör kunna inlämnas konfidentiellt och med enkla och kostnadsfria förfaranden.

               (25)

               För att hjälpa till att säkerställa att jämlikhetsorgan fungerar korrekt och på ett likadant sätt inom hela unionen verkar det vara lämpligt att rekommendera standarder för jämlikhetsorgan till medlemsstaterna.

               (26)

               Behovet av standarder för jämlikhetsorgan underströks vidare i 2014 års gemensamma rapport om tillämpningen av rådets direktiv 2000/43/EG och 2000/78/EG (12), 2015 års rapport om tillämpningen av rådets direktiv 2004/113/EG (13) samt i utvärderingsrapporten om 2014 års rekommendation om bättre insyn i lönesättningen och EU:s handlingsplan 2017–2019 Åtgärda löneklyftan mellan kvinnor och män (14). Dessutom efterlyste Europaparlamentet standarder för jämlikhetsorgan i sin resolution från 2015 (15).

               (27)

               Standarder för jämlikhetsorgan och institutioner för mänskliga rättigheter har redan antagits av Förenta nationerna (16), Equinet (17) och Europarådet (18).

               (28)

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna. Den syftar till att bidra till att överbrygga klyftan mellan jämlikhetsorganen inom Europa.

               (29)

               I rekommendationen fastställs standarder i fråga om jämlikhetsorganens uppdrag, oberoende, verkningsfullhet, tillgänglighet och samordning samt vad gäller tillgången till dem, i syfte att säkerställa att de kan utföra sina funktioner på ett effektivt sätt.

               (30)

               Denna rekommendation bygger på kommissionens åtagande att uppmuntra och hjälpa medlemsstaterna att förbättra sin kapacitet att verkställa unionens lagstiftning och tillhandahålla rättsmedel för att säkerställa att individer och grupper som utsätts för diskriminering och skyddas av unionslagstiftningen kan utnyttja sina rättigheter fullt ut, i linje med meddelandet EU-rätten: Bättre resultat genom bättre tillämpning (19). Oberoende jämlikhetsorgan spelar en avgörande roll för att verkningsfullt genomföra unionslagstiftningen och verkställa den på ett heltäckande och konsekvent sätt. jämlikhetsorgan är även värdefulla institutioner för en hållbar utveckling av jämlika och inkluderande demokratiska samhällen.

               (31)

               I de områden som omfattas av unionens behörighet måste standarderna för jämlikhetsorgan efterleva tillgänglighetskraven som finns inskrivna i Förenta nationernas konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning. Denna konvention godkändes på Europeiska gemenskapens vägnar genom rådets beslut 2010/48/EG (20), och är därmed en integrerad del av EU:s rättsordning som har företräde framför EU:s sekundärrätt.

               (32)

               Direktiven 2000/43/EG, 2000/78/EG, 2004/113/EG och 2006/54/EG innehåller en skyldighet för medlemsstaterna att lämna all tillgänglig information i sin ansökan, så att kommissionen kan ta fram en rapport för bedömning av de åtgärder som de har vidtagit enligt relevanta direktiv. Informationen ska lämnas inom vissa förutbestämda intervaller (21) så att kommissionen kan anta och publicera rapporten. Genom att inkludera information om medlemsstaternas efterlevnad av föreliggande rekommendation skulle en bedömning möjliggöras av dess påverkan.

               (33)

               På unionsnivå ska föreliggande rekommendation inte påverka tillämpningen av principerna om nationell processrätt och medlemsstaternas rättsliga traditioner. Den medför inte någon utökning av unionens befogenheter enligt definitionen i fördragen och i unionens sekundärrätt.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   KAPITEL I

      SYFTE OCH SAKINNEHÅLL

               (1)

               Syftet med denna rekommendation är att fastställa åtgärder som medlemsstater kan tillämpa för att hjälpa till att förbättra jämlikhetsorgans oberoende och verkningsfullhet, i synnerhet vad gäller deras förmåga att säkerställa att individer och grupper som utsätts för diskriminering till fullo kan utnyttja sina rättigheter.

               (2)

               Alla medlemsstater bör se till att jämlikhetsorganen kan utföra sina funktioner, i enlighet med vad som fastställs i direktiven 2000/43/EG, 2004/113/EG, 2006/54/EG och 2010/41/EU, på ett oberoende och verkningsfullt sätt.

         KAPITEL II

      REKOMMENDERADE ÅTGÄRDER

   1.1   Jämlikhetsorganens uppdrag

   1.1.1   Typer av diskriminering som jämlikhetsorganens uppdrag omfattar samt räckvidden

               (1)

               Utöver sina skyldigheter enligt direktiven 2000/43/EG, 2004/113/EG, 2006/54/EG och 2010/41/EU i fråga om att utse organ för främjande av likabehandling (nedan kallade jämlikhetsorgan) bör alla medlemsstater överväga att utse ett jämlikhetsorgan som ska bevaka diskriminering på grund av religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning inom ramen för tillämpningsområdet för direktiv 2000/78/EG.

               (2)

               Medlemsstaterna bör överväga att utöka jämlikhetsorganens uppdrag så att det, i fråga om all förbjuden diskriminering, omfattar arbetslivet, tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster, utbildning, socialt skydd och sociala förmåner, samt även hatpropaganda med koppling till nämnda typer av diskriminering.

               (3)

               Både för organ med ett enda uppdrag och för jämlikhetsorgan som har flera uppdrag och/eller hanterar flera typer av diskriminering bör deras interna struktur säkerställa fokus på varje del av uppdraget och på varje typ. Detta bör stå i proportion till följderna av den aktuella typen av diskriminering, och resurserna bör balanseras på lämpligt sätt.

         1.1.2   Funktioner som omfattas av jämlikhetsorganets uppdrag

      Oberoende bistånd

               (1)

               Medlemsstaterna bör beakta följande aspekter av att tillhandahålla oberoende bistånd till personer som blivit diskriminerade: ta emot och hantera enskilda eller kollektiva klagomål, tillhandahålla rättsligt stöd till personer som blivit diskriminerade, och även följa upp deras klagomål, delta i medling och förlikning, representera klaganden i domstol samt agera sakkunnig(amicus curiae) eller expert vid behov.

               (2)

               Medlemsstaterna bör även beakta att oberoende bistånd till personer som utsatts för diskriminering kan inkludera att ge jämlikhetsorgan möjlighet att delta i eller bistå vid rättslig prövning, i syfte att bemöta strukturell och systematisk diskriminering i fall som organen själva valt ut på grund av deras stora förekomst, allvar eller behov av rättsligt klarläggande. Sådan rättslig prövning skulle kunna ske antingen i organets namn eller i de diskriminerades namn eller organisationers namn som representerar de diskriminerade, i enlighet med nationell processrätt.

               (3)

               Medlemsstaterna bör även beakta att bistånd till personer som utsatts för diskriminering kan inkludera att utfärda rekommendationer eller, när det medges i nationell rätt, rättsligt bindande beslut i enskilda eller kollektiva fall av diskriminering samt följa upp dem för att säkerställa att de genomförs.

               (4)

               Medlemsstaterna bör göra det möjligt för jämlikhetsorgan att samla in relevant bevisning och information i enlighet med nationell lagstiftning.

               (5)

               Om jämlikhetsorganen har rättslig kapacitet att fatta bindande beslut bör medlemsstaterna även ge dem möjlighet att utfärda lämpliga, verkningsfulla och proportionerliga sanktioner.

               (6)

               Utövandet av jämlikhetsorganens befogenheter bör underkastas lämpliga skyddsåtgärder, bl.a., där så är relevant, effektiva rättsmedel och korrekta rättsförfaranden. I synnerhet bör rätten att inför domstol överklaga bindande beslut av jämlikhetsorgan, om de har befogenhet att fatta sådana beslut enligt nationell rätt, uttryckligen anges i nationell lagstiftning.

      Oberoende undersökningar

               (7)

               Medlemsstaterna bör göra det möjligt för jämlikhetsorgan att regelbundet utföra oberoende undersökningar. Undersökningarnas räckvidd och utformning bör säkerställa att en tillräcklig mängd tillförlitliga kvantitativa och kvalitativa uppgifter om diskriminering samlas in, för att möjliggöra den analys som krävs för att kunna dra evidensbaserade slutsatser om var de huvudsakliga utmaningarna finns och hur de ska bemötas.

      Oberoende rapporter

               (8)

               Medlemsstaterna bör göra det möjligt för jämlikhetsorgan att regelbundet publicera oberoende rapporter och lägga fram dem för berörda offentliga institutioner, bl.a. relevanta nationella eller regionala myndigheter och parlament, där så är lämpligt. Deras räckvidd bör vara tillräckligt bred för att möjliggöra en övergripande bedömning av situationen vad gäller diskriminering i medlemsstaten för var och ett av de typer som omfattas.

               (9)

               För att få oberoende rapporter av hög kvalitet bör medlemsstaterna göra det möjligt för jämlikhetsorganen att bedriva oberoende forskning. Detta skulle kunna inbegripa insamling av uppgifter i synnerhet vad gäller antalet klagomål per diskrimineringstyp, de administrativa förfarandenas varaktighet från inlämning av klagomålet till avslutande av ärendet, resultatet av administrativa förfaranden samt antalet, varaktigheten och resultatet av rättsfall där jämlikhetsorgan är involverade.

      Rekommendationer från jämlikhetsorganen

               (10)

               Medlemsstaterna bör säkerställa att deras offentliga myndigheter, i den mån det är möjligt, beaktar rekommendationer från jämlikhetsorgan i samband med lagstiftning, policyer, förfaranden, program och praxis. Det bör säkerställas att de offentliga myndigheterna informerar jämlikhetsorganen om hur rekommendationerna har tagits i beaktande och gör denna information offentlig.

      Främjande av likabehandling

               (11)

               För att främja likabehandling och mångfald bör medlemsstaterna göra det möjligt för jämlikhetsorganen att bidra till att förebygga diskriminering, i synnerhet genom utbildning, information, råd, vägledning och stöd till ansvariga som har skyldigheter enligt likabehandlingsdirektiven, institutioner och individer samt att både öka allmänhetens medvetenhet om organens existens och om innehållet i befintliga antidiskrimineringsregler och hur man söker gottgörelse.

               (12)

               I samma syfte bör medlemsstaterna också göra det möjligt för jämlikhetsorgan att delta i offentliga debatter, ha en regelbunden dialog med offentliga myndigheter, kommunicera med diskriminerade grupper och intressenter samt främja god praxis och positiv särbehandling.

         1.2   Oberoende och verkningsfullhet

   1.2.1   Oberoende

               (1)

               För att garantera jämlikhetsorganens oberoende vid utförande av sina uppgifter bör medlemsstaterna beakta sådana delar som organisationen av dessa organ, deras plats i den administrativa strukturen i stort, deras budgettilldelning, deras förfaranden för resurshantering, med särskilt fokus på förfaranden för utnämning och avskedande av personal, däribland personer på ledande positioner. Dessa hänsynstaganden bör göras utan att det påverkar medlemsstaternas särskilda nationella organisationsstrukturer.

               (2)

               Medlemsstaterna bör säkerställa att jämlikhetsorganens personal, inklusive personer i ledande ställning och styrelseledamöter, förhindras från att delta i åtgärder som är oförenliga med deras skyldigheter och att de inte, under sin mandatperiod, deltar i motstridande aktiviteter, mot ersättning eller ej.

         1.2.2   Resurser

               (1)

               Medlemsstaterna bör säkerställa att varje jämlikhetsorgan förses med de personella, tekniska och ekonomiska resurser samt de lokaler och den infrastruktur som krävs så att de kan utföra sina uppgifter och utöva sina befogenheter på ett verkningsfullt sätt. jämlikhetsorgan bör beviljas resurser med beaktande av tilldelade befogenheter och uppgifter. Resurser kan endast anses vara tillräckliga om de gör det möjligt för jämlikhetsorganen att utföra var och en av sina likställdhetsfunktioner på ett effektivt sätt, inom rimlig tid och inom de tidsfrister som fastställs i nationell lagstiftning.

               (2)

               Medlemsstaterna bör säkerställa att jämlikhetsorganens personal är tillräcklig i antal och har lämpliga kvalifikationer i fråga om kompetens, kunskap och erfarenhet, för att på ett ändamålsenligt och verkningsfullt sätt uppfylla var och en av jämlikhetsorganens funktioner.

               (3)

               Medlemsstaterna bör göra det möjligt för jämlikhetsorganen att på ett verkningsfullt sätt övervaka att deras egna beslut verkställs, liksom även beslut av institutioner, dömande organ och domstolar som avser diskrimineringsärenden. De bör därför omedelbart informeras om sådana beslut och de åtgärder som vidtagits för att genomföra dem.

         1.2.3   Inlämnande av klagomål, tillgång och tillgänglighet

               (1)

               Medlemsstaterna bör säkerställa att det är möjligt att lämna in klagomål till jämlikhetsorgan muntligen, i skriftlig form och via nätet, på ett språk som den klagande väljer och som är vanligt i den medlemsstat där jämlikhetsorganet är beläget.

               (2)

               Medlemsstaterna bör säkerställa att förfarandet för inlämning av klagomål till jämlikhetsorgan är enkelt och kostnadsfritt.

               (3)

               Medlemsstaterna bör föreskriva en skyldighet för jämlikhetsorgan att erbjuda sekretess till vittnen och visselblåsare och, så långt det är möjligt, till klaganden i diskrimineringsärenden.

               (4)

               Medlemsstaterna bör se till att jämlikhetsorganens fysiska lokaler, deras information och kommunikation, inklusive informationsteknik, samt tjänster och produkter, t.ex. dokument och audiovisuellt material eller möten och evenemang som är öppna för allmänheten är lätt tillgängliga för alla. De bör i synnerhet vara tillgängliga för personer med funktionsnedsättning, för vilka rimlig anpassning enligt definitionen i Förenta nationernas konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning bör göras, för att säkerställa tillgång till jämlikhetsorgan för personer med funktionsnedsättning på lika villkor som för andra.

               (5)

               När så är nödvändigt av geografiska eller andra skäl bör medlemsstaterna överväga att göra det möjligt för jämlikhetsorgan att inrätta lokala och/eller regionala kontor eller lokal och/eller regelbunden regional upplysningsverksamhet av tillfällig natur.

               (6)

               Medlemsstaterna bör tilldela jämlikhetsorganen tillräckliga budgetar och resurser för att göra det möjligt för dem att utföra verkningsfulla medvetandehöjande kampanjer, i syfte att informera allmänheten om organens existens och om möjligheten att lämna in klagomål om diskriminering.

         1.3   Samordning och samarbete

               (1)

               Om det finns flera jämlikhetsorgan i samma medlemsstat bör medlemsstaterna göra det möjligt för dem att inrätta regelbunden och effektiv samordning, i syfte att säkerställa att de tillämpar principerna om icke-diskriminering på ett enhetligt sätt. Jämlikhetsorganen bör inte i oproportionerlig omfattning fokusera på vissa uppgifter till nackdel för andra. När medvetandehöjande aktiviteter utförs bör andra behöriga organ involveras i den omfattning som är möjlig, i syfte att fullt ut informera allmänheten.

               (2)

               Medlemsstaterna bör göra det möjligt för jämlikhetsorgan att delta i dialoger och samarbeta på ett effektivt sätt med relevanta nationella myndigheter och organ i samma medlemsstat. Detta innebär även att säkerställa att jämlikhetsorganen rådfrågas i god tid och på ett öppet sätt om politiska förslag och lagstiftningsförslag kopplade till frågor som omfattas av deras uppdrag.

               (3)

               Medlemsstaterna bör ge jämlikhetsorgan möjlighet att samarbeta på europeisk och internationell nivå med andra jämlikhetsorgan och andra organisationer, inklusive via gemensamma undersökningar.

               (4)

               Medlemsstaterna bör göra det möjligt för jämlikhetsorgan att samarbeta med relevanta organ. Med dessa organ avses bl.a. de nationella mekanismer som anges i artikel 33.2 i Förenta nationernas konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, romernas nationella kontaktpunkter, civilsamhällets organisationer och, för att säkerställa att medel inte ges till projekt som medför diskriminering, de europeiska struktur- och investeringsfondernas förvaltningsmyndigheter.

         KAPITEL III

      INFORMATION FRÅN MEDLEMSSTATERNA

   Medlemsstaterna uppmanas att medta upplysningar om hur de beaktar denna rekommendation i sin information om tillämpningen av direktiven 2000/43/EG, 2000/78/EG, 2004/113/EG och 2006/54/EG.

      Utfärdad i Bryssel den 22 juni 2018.

            På kommissionens vägnar

         Věra JOUROVÁ

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (EUT L 180, 19.7.2000, s. 22).

      (2)  Rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling (EUT L 303, 2.12.2000, s. 16).

      (3)  Rådets direktiv 2004/113/EG av den 13 december 2004 om genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster (EUT L 373, 21.12.2004, s. 37).

      (4)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/54/EG av den 5 juli 2006 om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet (EUT L 204, 26.7.2006, s. 23).

      (5)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/41/EU av den 7 juli 2010 om tillämpning av principen om likabehandling av kvinnor och män som är egenföretagare och om upphävande av rådets direktiv 86/613/EEG (EUT L 180, 15.7.2010, s. 1).

      (6)  COM(2008) 426 final.

      (7)  Rådets rambeslut 2008/913/RIF av den 28 november 2008 om bekämpande av vissa former av och uttryck för rasism och främlingsfientlighet enligt strafflagstiftningen (EUT L 328, 6.12.2008, s. 55).

      (8)  Se bland annat Human European Consultancy i partnerskap med Ludwig Boltzmann Institut für Menschenrechte, oktober 2010, A Study on Equality Bodies set up under Directives 2000/43/EC, 2004/113/EC and 2006/54/EC, s. 177, och Equinet (European Network of Equality Bodies), oktober 2012, Equality Bodies. Current Challenges.

      (9)  Human European Consultancy, anfört arbete, s. 78, 125, 142, och Equinet, anfört arbete, s. 8 och 17. Se även Equinet, Strategic Role of Equality Bodies, 2009, s. 43–44 och 52.

      (10)  Human European Consultancy, anfört arbete, s. 70–145, och Equinet, anfört arbete, s. 8 och 13–20.

      (11)  Europeiska kommissionen, 2006, Catalysts for Change? Equality bodies according to Directive 2000/43/EC — existence, independence and effectiveness, s. 57.

      (12)  Gemensam rapport om tillämpningen av rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (”direktivet om likabehandling oavsett ras eller etniskt ursprung”) och av rådets direktiv 2000/78/EG av den 27 november 2000 om inrättande av en allmän ram för likabehandling (”direktivet om likabehandling i arbetslivet”), COM(2014) 2 final.

      (13)  Rapport om tillämpningen av rådets direktiv 2004/113/EG om genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män när det gäller tillgång till och tillhandahållande av varor och tjänster, COM(2015) 190 final. Detta behov nämndes i Halvtidsöversyn av EU-ramen för nationella strategier för integrering av romer, COM(2017) 458 final, i byrån för grundläggande rättigheters rapport om grundläggande rättigheter från maj 2017, och i Rapport om tillämpningen av kommissionens rekommendation om stärkande av principen om lika lön för kvinnor och män genom bättre insyn, COM(2017) 671 final.

      (14)  Rapport om tillämpningen av kommissionens rekommendation om stärkande av principen om lika lön för kvinnor och män genom bättre insyn, anfört arbete, EU:s handlingsplan 2017–2019 Åtgärda löneklyftan mellan kvinnor och män, COM(2017) 678 final.

      (15)  Europaparlamentets resolution av den 8 oktober 2015 om tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/54/EG av den 5 juli 2006 om genomförandet av principen om lika möjligheter och likabehandling av kvinnor och män i arbetslivet (2014/2160(INI)).

      (16)  Kontoret för FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter (OHCHR), FN:s generalförsamlings principer om nationella institutioners status (”Parisprinciperna”), resolution 48/134, 20 december 1993, och allmänna observationer om tolkning och genomförande av dessa principer av internationella samordningskommittén för människorättsinstitutioner, i deras lydelse 21 februari 2018.

      (17)  Equinet, 2016, Developing Standards for Equality Bodies. An Equinet Working Paper.

      (18)  Europeiska kommissionen mot rasism och intolerans (ECRI), allmän policyrekommendation nr 2, reviderad, om jämlikhetsorgan för att bekämpa rasism och intolerans på nationell nivå, CRI(2018) 06, antagen 7 december 2017.

      (19)  C(2016) 8600.

      (20)  Rådets beslut av den 26 november 2009 om ingående från Europeiska gemenskapens sida av Förenta nationernas konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (EUT L 23, 27.1.2010, s. 35).

      (21)  Vart fjärde år enligt direktiv 2006/54/EG och vart femte år enligt direktiven 2000/43/EG, 2000/78/EG och 2004/113/EEG.


               18.7.2018

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 252/298

         P8_TA(2017)0029
   Prioriteringar inför det 61:a mötet i FN:s kvinnokommission
   Europaparlamentets rekommendation av den 14 februari 2017 till rådet om EU:s prioriteringar inför det 61:a mötet i FN:s kvinnokommission (2017/2001(INI))
   (2018/C 252/30)

      Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

               —

               med beaktande av förslaget till rekommendation till rådet från Constance Le Grip, för PPE-gruppen, och Maria Arena, för S&D-gruppen, om EU:s prioriteringar inför det 61:a mötet i FN:s kvinnokommission (B8-1365/2016),

               —

               med beaktande av rådets slutsatser av den 26 maj 2015 om jämställdhet i utvecklingssamarbetet och om ett nytt globalt partnerskap för fattigdomsutrotning och en hållbar utveckling efter 2015, och av den 16 december 2014 om en omdanande agenda för tiden efter 2015,

               —

               med beaktande av det 61:a mötet i FN:s kvinnokommission och dess huvudtema Kvinnors ekonomiska egenmakt i ett arbetsliv under förändring,

               —

               med beaktande av den fjärde internationella kvinnokonferensen, som hölls i Peking i september 1995, samt den deklaration och handlingsplan som antogs i Peking och de påföljande slutdokumenten från FN:s särskilda sessioner Peking + 5, + 10, + 15 och + 20 om ytterligare åtgärder och initiativ för att genomföra Pekingdeklarationen och handlingsplanen, vilka antogs den 9 juni 2000, den 11 mars 2005, den 2 mars 2010 respektive den 9 mars 2015,

               —

               med beaktande av FN:s konvention från 1979 om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor,

               —

               med beaktande av artikel 113 i arbetsordningen, och av följande skäl:

               —

               med beaktande av betänkandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män (A8-0018/2017), och av följande skäl:

               A.

               Jämställdhet är en av EU:s grundläggande principer enligt fördraget om Europeiska unionen och ingår i unionens mål och uppgifter. EU styrs också av denna princip i sina yttre åtgärder, eftersom dessa båda dimensioner bör samordnas.

               B.

               Kvinnors mänskliga rättigheter och jämställdhet är inte enbart en grundläggande mänsklig rättighet utan även en förutsättning för att främja utveckling och minska fattigdom samt en nödvändig grund för en fredlig, välmående och hållbar värld.

               C.

               Trakasserier och våld mot kvinnor omfattar många olika brott mot mänskliga rättigheter. Alla dessa övergrepp kan lämna djupa psykiska ärr och medföra fysiska eller sexuella skador eller lidande samt kan innebära hot om sådana gärningar och tvång, skada kvinnors och flickors allmänna hälsa, inklusive deras reproduktiva och sexuella hälsa, och i vissa fall leda till döden.

               D.

               Den 23 januari 2017 återinförde Donald Trump den så kallade munkavleregeln som hindrar internationella organisationer från att ta emot amerikanskt globalt hälsobistånd om de erbjuder, ger rådgivning om, hänvisar till eller förordar abort – även om detta görs med egna medel och inte amerikanskt bistånd, och även om abort är lagligt i deras land. Program för hiv/aids, mödra- och barnavård, åtgärder mot Zika och på andra hälso- och sjukdomsområden kommer nu att drabbas. Denna regel innebär att år av framsteg som gjorts för att förbättra hälsan och välbefinnandet i samhällen runt om i världen, särskilt vad gäller kvinnors och flickors rättigheter, kommer att omintetgöras, och tillgången till hälso- och sjukvård för miljoner människor i hela världen kan skäras av.

               E.

               Det femte målet för hållbar utveckling är att uppnå jämställdhet och egenmakt för alla kvinnor och flickor i hela världen. Det femte målet är ett fristående mål och måste därför integreras i hela 2030-agendan och i förverkligandet av alla mål för hållbar utveckling. Egenmakt till kvinnor innebär att de får de verktyg som krävs för att bli ekonomiskt självständiga, vara representerade i samhället i samma omfattning som män, ha samma inflytande som män på alla livets områden och få mer att säga till om i det offentliga livet och mer kontroll över alla beslut som påverkar deras liv.

               F.

               Kvinnor är viktiga ekonomiska aktörer i hela världen och kvinnors deltagande i ekonomin kan stimulera ekonomin och skapa sysselsättning samt bygga välstånd för alla. Länder som värdesätter kvinnor och låter dem delta fullt ut på arbetsmarknaden och i beslutsfattandet är stabilare, mer välmående och säkrare. Jämställdhetsbudgetering är ett exempel på smart ekonomi och säkerställer att de offentliga utgifterna används på ett sätt som ökar jämställdheten.

               G.

               Man har inte i tillräcklig utsträckning utnyttjat kvinnors kreativitet och potential som företagare för att skapa ekonomisk tillväxt och sysselsättning, och detta bör utvecklas vidare.

               H.

               Trots tydliga bevis för att kvinnors egenmakt är avgörande för att minska fattigdom, främja utveckling och hantera världens mest akuta problem, har EU:s regeringar – 20 år efter Peking – erkänt att inget land har uppnått fullständig jämställdhet och egenmakt för kvinnor och flickor, att framstegen har varit långsamma och ojämna, att stora skillnader och olika former av diskriminering finns kvar och att nya utmaningar har tillkommit i samband med genomförandet av handlingsplanens tolv viktiga problemområden.

               I.

               EU spelar en viktig roll för att med politiska och ekonomiska medel främja kvinnors och flickors egenmakt, både inom EU och globalt. EU måste spela en nyckelroll som väktare av de formuleringar om kvinnors mänskliga rättigheter som man enats om inom FN och EU.

               J.

               Kvinnor producerar fortfarande omkring 80 % av livsmedlen i de fattigaste länderna och är i dag de främsta väktarna av biologisk mångfald och utsäde.

               K.

               Marken är inte bara ett produktionsmedel utan också ett område förknippat med kultur och identitet. Tillgången till mark är därför ett grundläggande inslag i livet och en oförytterlig rätt för kvinnor i jordbruket och för kvinnor från ursprungsbefolkningar.

               1.

               Europaparlamentet riktar följande rekommendation till rådet:

                     Allmänna villkor för stärkt egenmakt för kvinnor och flickor

                           (a)

                           Rådet uppmanas att bekräfta sitt åtagande för handlingsplanen från Peking och för alla de åtgärder för kvinnors mänskliga rättigheter och jämställdhet som anges i den, och att bekräfta sitt åtagande för tvåspårsstrategin för kvinnors mänskliga rättigheter, genom jämställdhetsintegrering i all politik och särskilda åtgärder för kvinnors mänskliga rättigheter och för jämställdhet.

                           (b)

                           Rådet uppmanas att främja politik för att investera i kvinnors och flickors lika tillgång till högkvalitativ allmän och yrkesinriktad utbildning, inklusive formell, informell och icke-formell utbildning samt att undanröja skillnaderna mellan kvinnor och män på dessa områden och inom alla sektorer, särskilt traditionellt mansdominerade sektorer.

                           (c)

                           Rådet uppmanas att bekämpa alla former av våld mot kvinnor och flickor såväl i den offentliga som i den privata sfären, eftersom detta utgör en allvarlig kränkning av deras fysiska och psykiska integritet och hindrar dem från att nå sin fulla potential samt att verka för att alla parter ratificerar Istanbulkonventionen fullt ut.

                           (d)

                           Rådet uppmanas att beakta det faktum att FN, EU och medlemsstaterna, för att bli effektivare aktörer på global nivå, också måste öka sina inhemska insatser för att avskaffa våld mot kvinnor och flickor och könsrelaterat våld, och att därför upprepa sin uppmaning till kommissionen om att lägga fram förslag till en EU-strategi för att bekämpa våld mot kvinnor, inbegripet ett direktiv med minimistandarder. I detta sammanhang uppmanas rådet också att uppmana samtliga parter att underteckna och ratificera Europarådets konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet.

                           (e)

                           Rådet uppmanas att utarbeta strategier för att främja och stödja anständigt arbete och full sysselsättning för alla kvinnor.

                           (f)

                           Rådet uppmanas att garantera allmän tillgång till sexuell och reproduktiv hälso- och sjukvård samt reproduktiva rättigheter i enlighet med handlingsprogrammet från den internationella konferensen om befolkning och utveckling, handlingsplanen från Peking och slutdokumenten från översynskonferenserna om detta, och att tillhandahålla åldersanpassad sexualundervisning för flickor och pojkar samt unga kvinnor och män för att minska antalet tidiga och oönskade graviditeter och spridningen av sexuellt överförbara sjukdomar.

                           (g)

                           Europaparlamentet fördömer starkt den så kallade globala munkavleregeln som förbjuder amerikanskt bistånd för familjeplanering till de internationella organisationer som erbjuder, ger rådgivning om, hänvisar till eller förordar abort. Parlamentet anser att denna regel är ett direkt angrepp på och ett bakslag för de framsteg som gjorts för kvinnors och flickors rättigheter. Parlamentet uppmanar EU och dess medlemsstater att omgående motverka effekterna av denna munkavleregel genom en signifikant höjning av finansieringen till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter och genom att inrätta en internationell fond som finansierar tillgång till födelsekontroll samt säkra och lagliga aborter, med användning av både nationella bidrag och EU:s utvecklingsbistånd för att täcka det ekonomiska underskott som Trumpadministrationens försök att stoppa all finansiering av utländska biståndsorganisationer som erbjuder tjänster för sexuella eller reproduktiva hälsofrågor och rättigheter har skapat.

                           (h)

                           Rådet uppmanas att avskaffa könslönegapet samt klyftorna i livsinkomster och pensioner mellan kvinnor och män.

                           (i)

                           Rådet uppmanas att få slut på all juridisk och politisk diskriminering av kvinnor på alla nivåer.

                           (j)

                           Rådet uppmanas att bekämpa alla könsstereotyper som befäster bristen på jämställdhet samt våldet och diskrimineringen inom alla samhällsområden.

                           (k)

                           Rådet uppmanas att stödja kvinnoorganisationer på alla nivåer där de är verksamma, och låta dem medverka som partner vid det politiska beslutsfattandet och garantera dem adekvat finansiering.

                           (l)

                           Rådet uppmanas att tillämpa jämställdhetsbudgetering, som ett verktyg för jämställdhetsintegrering, på alla offentliga utgifter.

                     Att stärka den ekonomiska egenmakten för kvinnor och undanröja hinder på arbetsmarknaden

                           (m)

                           Rådet uppmanas att få samtliga parter att ratificera och genomföra konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor, med särskild tonvikt vid artiklarna 1, 4, 10, 11, 13, 14 och 15.

                           (n)

                           Rådet uppmanas att med kraft uppmana alla parter att genomföra politiska åtgärder och lagstiftning som säkerställer lika tillträde till arbete samt lika lön för lika arbete eller likvärdigt arbete.

                           (o)

                           Rådet uppmanas att fortsätta och intensifiera arbetet för en politik som stöder och främjar kvinnligt företagande inom ramen för anständigt arbete och som avlägsnar alla hinder och sociala fördomar mot kvinnor som startar och driver företag, inklusive bättre tillgång till finansiella tjänster, krediter, riskkapital och marknader på lika villkor, och som stödjer tillgången till information, utbildning och företagarnätverk, och att i detta sammanhang erkänna och främja den roll som sociala företag, kooperativ och alternativa företagsmodeller spelar för kvinnors egenmakt.

                           (p)

                           Rådet uppmanas erkänna att den makroekonomiska politiken, särskilt när det gäller budgetdisciplin och offentliga tjänster, i oproportionerligt hög grad påverkar kvinnor, och att dessa könsspecifika konsekvenser måste beaktas av de politiska beslutsfattarna.

                           (q)

                           Rådet uppmanas att främja nya investeringar i infrastruktur för social omsorg, utbildning och hälso- och sjukvård samt i offentligt tillhandahållande av lättillgängliga, högkvalitativa och rimligt prissatta omsorgstjänster genom hela livet, bl. a. barnomsorg, vård av närstående och äldreomsorg samt att säkerställa ett starkt skydd av och arbetstagarrättigheter för gravida kvinnor under och efter graviditeten.

                           (r)

                           Rådet uppmanas att stödja en politik som främjar en jämn fördelning av omsorgs- och hushållsarbete mellan kvinnor och män.

                           (s)

                           Rådets uppmanas att stödja inrättandet av en ILO-konvention som tillhandahåller en internationell norm för att ta itu med könsrelaterat våld på arbetsplatsen.

                           (t)

                           Rådet uppmanas att genomföra strategier mot politiskt våld mot kvinnor, inklusive mot fysiskt våld, hot och trakasserier på internet.

                           (u)

                           Rådet uppmanas att vidta effektiva åtgärder för att avskaffa barnarbete, eftersom flera miljoner flickor utnyttjas, samt att införa nya mekanismer i dagens unionslagstiftning för att undvika att varor som tillverkats med barn som arbetskraft importeras.

                           (v)

                           Rådet uppmanas att genom informationskampanjer och stödprogram uppmuntra kvinnor och flickor att göra akademisk karriär eller forskarkarriär på alla vetenskapliga områden, med särskilt fokus på teknik och digital ekonomi.

                           (w)

                           Rådet uppmanas att säkerställa konsekvens mellan EU:s interna och externa politik och målen för hållbar utveckling.

                     Att säkerställa en jämn könsfördelning i beslutsprocessen på alla nivåer

                           (x)

                           Rådet uppmanas att skydda de medborgerliga och politiska rättigheterna och att främja garantier för en jämn könsfördelning i beslutsprocessen på alla nivåer, inklusive inom det politiska beslutsfattandet, den ekonomiska politiken och i ekonomiska program, på arbetsplatser, i näringslivet samt den akademiska världen.

                           (y)

                           Rådet uppmanas att involvera arbetsmarknadens parter, organisationer inom det civila samhället och kvinnoorganisationer i det ekonomiska beslutsfattandet.

                           (z)

                           Rådet uppmanas att stärka kvinnligt ledarskap och kvinnors deltagande i beslutsfattande i samband med konflikter och efter konflikter, och att se till att kvinnor i länder som kommer ur en konflikt har tillgång till arbete, marknader samt politiskt deltagande och ledarskap, vilket är grundläggande för stabilitet.

                     Att tillgodose behoven hos de mest marginaliserade kvinnorna

                           (aa)

                           Rådet uppmanas att underlätta markägande och tillgång till krediter för kvinnor på landsbygden samt att främja, stödja och uppmuntra kvinnors företagarinitiativ på landsbygden så att kvinnor på landsbygden ska kunna bli ekonomiskt oberoende och fullt ut kunna delta i och dra nytta av hållbar utveckling och landsbygdens utveckling, och att, med en aktiv politik både på nationell nivå och EU-nivå, skydda och främja korta livsmedelskedjor.

                           (ab)

                           Rådet uppmanas att fastställa interna och internationella regler med garantier för en begränsning av det omfattande markrofferi som strider mot småbrukares, framför allt kvinnors, intressen.

                           (ac)

                           Rådet uppmanas att efterlysa organisationer för kvinnor på landsbygden i beslutsprocessen på lokal, regional, nationell och internationell nivå, och att stödja kvinnliga nätverk för utbyte av erfarenheter och god praxis, särskilt i de fall då kvinnors liv kan påverkas av olika beslut.

                           (ad)

                           Rådet uppmanas att begära att FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, bland annat artikel 6 om kvinnor med funktionsnedsättning, ska ratificeras och genomföras av alla länder.

                           (ae)

                           Rådet uppmanas att betona att migrerande kvinnliga arbetstagare, särskilt migrerande kvinnor och flyktingkvinnor som arbetar i hushåll, har rätt till anständiga arbetsvillkor och ett likvärdigt socialt skydd, och att uppmana till ratificering och genomförande av ILO:s konvention nr 189.

                           (af)

                           Rådet uppmanas att kräva av samtliga parter att de ska genomföra en politik som garanterar rättigheter för och en human behandling av flyktingkvinnor och flyktingflickor.

                           (ag)

                           Rådet uppmanas att se till att könsrelaterad förföljelse betraktas som asylgrundande enligt FN:s flyktingkonvention från 1951.

                           (ah)

                           Rådet uppmanas att betona behovet av skydd för och främjande av rättigheterna för kvinnor som är homosexuella, bisexuella, transpersoner och intersexuella.

                           (ai)

                           Rådet uppmanas att begära av FN:s kvinnokommission och FN:s kommitté för avskaffande av diskriminering av kvinnor att ta ett sektorsöverskridande grepp på sin analys av dessa frågor, och att i alla FN-organ främja kampen mot diskriminering på flera grunder med hjälp av sektorsövergripande analys.

                           (aj)

                           Rådet uppmanas att bedriva en politik som kommer till rätta med situationen för kvinnor som hotas av fattigdom och social utestängning.

                           (ak)

                           Rådet uppmanas att erkänna kvinnors roll som formella och informella omsorgsgivare och att genomföra en politik som förbättrar de villkor enligt vilka de ger omsorg.

                     Att överföra dessa åtaganden till kostnader och göra dem mer synliga

                           (al)

                           Rådet uppmanas att mobilisera de resurser som krävs för att förverkliga kvinnors ekonomiska rättigheter och minska bristande jämställdhet, bland annat genom användning av befintliga redskap på EU- och medlemsstatsnivå, såsom könsspecifik konsekvensbedömning, samt att använda jämställdhetsbudgetering på alla offentliga utgifter och avskaffa bristande jämställdhet.

                           (am)

                           Rådet uppmanas att garantera att parlamentet och dess utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män får delta fullt ut i beslutsprocessen för EU:s ståndpunkt vid det 61:a mötet i FN:s kvinnokommission.

                           (an)

                           Rådet uppmanas att uttrycka sitt starka stöd för det arbete som bedrivs av UN Women, som är en central aktör inom FN:s system för att undanröja våld mot kvinnor och flickor i hela världen och samla alla relevanta parter för att få till stånd politiska förändringar och samordna insatser, och att uppmana alla FN-medlemsstater och EU att öka sin finansiering av UN Women.

               2.

               Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till rådet och, för kännedom, till kommissionen.


title: Rådets rekommendation av den 13 juli 2018 om Ungerns nationella reformprogram 2018 med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2018

text:
               10.9.2018

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 320/72

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 13 juli 2018
      om Ungerns nationella reformprogram 2018 med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2018
      (2018/C 320/16)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Den 22 november 2017 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2018 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den tog vederbörlig hänsyn till den europeiska pelaren för sociala rättigheter som proklamerades av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 22 mars 2018. Den 22 november 2017 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om förvarningsmekanismen, där Ungern inte konstaterades vara en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

                  (2)

                  Landsrapporten 2018 för Ungern offentliggjordes den 7 mars 2018. Den innehöll en bedömning av hur väl Ungern hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 11 juli 2017 (2), med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

                  (3)

                  Den 30 april 2018 lade Ungern fram sitt nationella reformprogram för 2018 och sitt konvergensprogram för 2018. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

                  (4)

                  Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. I enlighet med artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har, i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning, beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

                  (5)

                  Ungern omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. Enligt konvergensprogrammet för 2018 planerar regeringen en försämring av det samlade underskottet från 2,0 % under 2017 till 2,4 % under 2018, och därefter en successiv förbättring till 0,5 % av BNP år 2022. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1,5 % av BNP – är tänkt att uppnås senast 2020. Baserat på det omräknade strukturella saldot (4) kommer det medelfristiga budgetmålet att uppnås 2022. Enligt konvergensprogrammet väntas den offentliga skuldkvoten sjunka successivt till knappt 60 % av BNP mot slutet av 2022. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är gynnsamt, vilket innebär uppenbara risker för genomförandet av underskottsmålen.

                  (6)

                  I konvergensprogrammet för 2018 anges att budgetkonsekvenserna av de säkerhetsrelaterade åtgärderna under 2017 är betydande, och det ges även tillräckliga belägg för dessa extra budgetkostnaders art och omfattning. Enligt kommissionen uppgick de extra utgifterna för säkerhetsrelaterade åtgärder under 2017 till 0,17 % av BNP. Bestämmelserna i artiklarna 5.1 och 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att ta hänsyn till dessa extra utgifter, eftersom det allvarliga terroristhotet är en ovanlig händelse som har stor inverkan på Ungerns offentliga finanser och eftersom den finanspolitiska hållbarheten inte äventyras av att landet tillfälligt tillåts avvika från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Den anpassning som krävs för att nå det medelfristiga budgetmålet för 2017 har därför minskats för att beakta dessa extra kostnader.

                  (7)

                  Den 12 juli 2016 rekommenderade rådet Ungern att uppnå en årlig finanspolitisk korrigering på 0,6 % av BNP mot det medelfristiga budgetmålet under 2017, såvida inte det medelfristiga budgetmålet kunde uppnås med en mindre insats. Baserat på 2017 års faktiska utfall konstaterades i Ungern en betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. I enlighet med artikel 121.4 i EUF-fördraget och artikel 10.2 i förordning (EG) nr 1466/97 utfärdade kommissionen den 23 maj 2018 en varning till Ungern om att en betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet konstaterades 2017. Den 22 juni 2018 antog rådet därefter ännu en rekommendation (5) där det bekräftas att Ungern måste vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de primära offentliga nettoutgifterna (6) inte ökar nominellt mer än 2,8 % 2018, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 1 % av BNP. Enligt kommissionens vårprognos 2018 finns det en risk för avvikelse från den rekommenderade kursen.

                  (8)

                  Mot bakgrund av Ungerns offentliga skuldkvot på över 60 % av BNP och förväntade produktionsgap på 2,3 % bör de primära offentliga nettoutgifterna inte öka nominellt mer än 3,9 % av BNP 2019, vilket är i linje med den strukturella anpassning på 0,75 % som svarar mot den gemensamt överenskomna kravmatrisen i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt kommissionens vårprognos 2018 finns det en risk för en betydande avvikelse från det kravet under 2019. Sammantaget anser rådet att väsentliga ytterligare åtgärder kommer att behövas från och med 2018 om Ungern ska lyckas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler, mot bakgrund av kraftigt försämrade ekonomiska utsikter och i överensstämmelse med rekommendationen till Ungern av den 22 juni 2018 att korrigera den betydande konstaterade avvikelsen från anpassningsbanan för att uppnå det medelfristiga budgetmålet.

                  (9)

                  Den totala sysselsättningsgraden har förbättrats avsevärt, och den gynnsamma ekonomiska tendensen innebär en möjlighet till återinträde för i synnerhet de arbetslösa på arbetsmarknaden. Sysselsättningsklyftan mellan könen är stor, särskilt i åldersgruppen 25–39 år, vilket delvis kan förklaras av att utbudet av bra barnomsorg är begränsat. Andelen barn under 3 år i barnomsorg ligger långt under Barcelonamålet och EU-genomsnittet. Det offentliga sysselsättningsprogrammet är fortfarande den viktigaste aktiva arbetsmarknadsåtgärden, men att antalet deltagare har minskat avsevärt är en positiv utveckling. Men programmet är fortfarande inte tillräckligt väl riktat och dess verkningsfullhet när det gäller deltagarnas återinträde på den öppna arbetsmarknaden är fortfarande begränsad med hänsyn till situationen på arbetsmarknaden. Aktiva arbetsmarknadsåtgärder med större fokus på kompetenshöjning och omskolning är underutvecklade.

                  (10)

                  Andelen människor som riskerar fattigdom och social utestängning har sjunkit till 26,3 % 2016 men ligger fortfarande över unionsgenomsnittet. Barn är i allmänhet mer utsatta för fattigdom än andra åldersgrupper. Nivån för minimiinkomstförmåner ligger under 50 % av fattigdomsgränsen för ett ensamhushåll, vilket är bland de lägsta i EU. Arbetslöshetsförmånernas tillräcklighet är mycket låg: de utbetalas under högst 3 månader, vilket är kortast tid i EU och endast omkring en fjärdedel av den genomsnittliga tid arbetssökande behöver för att hitta sysselsättning. Stödnivåerna är vidare bland de lägsta i EU.

                  (11)

                  Strukturerna och processerna för den sociala dialogen i Ungern är outvecklade och gör det inte möjligt för arbetsmarknadens parter att delta i utformningen och genomförandet av politik på ett meningsfullt sätt. Bristfälligt engagemang från berörda parter och begränsad insyn inverkar på faktaunderlaget och kvaliteten i beslutsprocesserna, vilket skapar osäkerhet för investerare och bromsar konvergensen.

                  (12)

                  Åtgärder har vidtagits för att förbättra skattesystemet, men vissa problem kvarstår. Trots att skattekilen på arbete krymper är den, särskilt för låginkomsttagare, fortfarande hög med unionsmåttstock. Skattesystemets generella komplexitet, i kombination med att det fortfarande finns snedvridande sektorspecifika skatter, utgör svagheter. Åtgärder mot skattebetalarnas aggressiva skatteplanering är av största vikt för att förhindra snedvridning av konkurrensen mellan företag, garantera rättvis behandling av skattebetalare och trygga de offentliga finanserna. Skattebetalares aggressiva skatteplanering mellan medlemsstaterna får spridningseffekter som kräver att unionslagstiftningen kompletteras med samordnade nationella åtgärder. Ungern uppvisar relativt höga in- och utflöden av kapital genom företag för särskilda ändamål, som är frikopplade från den reala ekonomin. Det faktum att ingen källskatt uppbärs för utdelningar, räntor och royalties från företag baserade i Ungern till utlandet (dvs. från personer bosatta i unionen till personer bosatta i tredjeland) kan leda till att ingen skatt överhuvudtaget uppbärs för de här utbetalningarna, om de heller inte omfattas av skatt i det mottagande landet. Kommissionen noterar att Ungern är medvetet om att utåtriktade betalningar kan leda till aggressiv skatteplanering vid missbruk. Med utgångspunkt i diskussioner på senare tid kommer kommissionen att fortsätta sin konstruktiva dialog för att bekämpa aggressiv skatteplanering.

                  (13)

                  Regelhinder på tjänstemarknaden, särskilt i detaljhandeln, påverkar sektorns resultat och hämmar en effektiv omfördelning av resurser, produktivitet och innovation. Det finns en fortlöpande tendens att vissa tjänster anförtros statligt ägda företag som skapats särskilt för de ändamålen, vilket motverkar öppen konkurrens. Oförutsägbarhet när det gäller regelverket är ytterligare ett problem, särskilt inom detaljhandeln, som under de senaste åren har ställts inför ofta förekommande regeländringar. Eftersom de föreslagna reglerna ofta är anpassade till omsättning eller yta drabbar de främst utländska detaljistkedjor. Detta ökar osäkerheten bland marknadsaktörerna och kan avskräcka från investeringar. Det behövs en stabil regelmiljö som gynnar konkurrens. Restriktiv reglering av yrken är fortfarande vanligt förekommande i Ungern, särskilt på sådana nyckelområden som redovisning och juridik.

                  (14)

                  Situationen är fortfarande oroande när det gäller att förebygga och lagföra korruption. Enligt flera indikatorer tycks Ungerns exponering för korruption ha ökat under de senaste åren, och korruptionsriskerna kan inverka negativt på landets tillväxtpotential. Hur åklagarmyndigheten bedriver sitt arbete är av avgörande betydelse för bekämpningen av korruption och penningtvätt. Åtgärderna mot korruption på låg nivå förefaller ha tillämpats med viss framgång, men det man har inte varit tillräckligt inriktad på att inleda undersökningar av korruption på hög nivå. Begränsad öppenhet och restriktioner i fråga om tillgång till information är ett ytterligare hinder mot åtgärder för att förebygga korruption. Betydande åtgärder har vidtagits när det gäller offentlig upphandling, men det finns utrymme för ytterligare förbättringar av öppenheten och konkurrensen under anbudsförfaranden. Detta kan uppnås bl.a. genom att uppgifterna från e-upphandlingssystemet görs tillgängliga för allmänheten.

                  (15)

                  Utbildningsresultaten när det gäller grundläggande färdigheter ligger betydligt under unionsgenomsnittet, särskilt för barn från mindre gynnad socioekonomisk bakgrund. Elever delas tidigt upp på olika typer av skolor, och skillnaderna i utbildningsresultat och karriärmöjligheter är stora. Barn från mindre gynnade miljöer, inbegripet romska barn, tenderar att samlas i yrkesskolor på gymnasienivå, vilka kännetecknas av sämre grundläggande färdigheter och en högre andel skolavhopp, och tidigare elever vid de skolorna får i genomsnitt lägre löner. Andelen unga med högst grundskoleutbildning steg till 12,4 % i genomsnitt, och är särskilt hög bland romska barn. Dessa utmaningar är särskilt angelägna på områdena kvalitet och inkluderande undervisning. Det minskande antalet sökande och en hög andel studerande som hoppar av högre utbildning kommer ytterligare att begränsa antalet utexaminerade vid en tidpunkt då efterfrågan på högkvalificerad arbetskraft ökar.

                  (16)

                  Undermåliga hälsoresultat, som förvärras av ohälsosamma livsstilar, håller i sig och inverkar negativt på humankapitalet, trots pågående insatser för att förbättra folkhälsan. Låga utgifter för hälso- och sjukvård, i kombination med en ineffektiv resursfördelning, begränsar ändamålsenligheten hos det ungerska hälso- och sjukvårdssystemet. Detta, tillsammans med att man i hög grad förlitar sig på patientavgifter, innebär negativa rättviseaspekter för överkomlig förebyggande hälsovård och medicinsk behandling av god kvalitet i rätt tid. Brist på hälso- och sjukvårdspersonal gör det också svårt att få tillgång till hälso- och sjukvård, även om löneökningar på den senaste tiden har lindrat det problemet. Pågående reformer inriktas på att motverka ett överdrivet utnyttjande av sjukhusvård, som främst beror på att primärvården inte är rustad för att klara omdirigeringen och avlasta sjukhusen. Ytterligare rationalisering av sjukhusens resursutnyttjande, tillsammans med riktade investeringar för att stärka primärvården, skulle kunna minska skillnaderna i tillgång till vård, generera effektivitetsvinster och verksamt förbättra hälsoresultaten.

                  (17)

                  Kommissionen har inom ramen för 2018 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Ungerns ekonomiska politik och redogjort för den i 2018 års landsrapport. Den har även bedömt konvergensprogrammet för 2018, det nationella reformprogrammet för 2018 samt uppföljningen av de rekommendationer Ungern har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Ungern utan också i vilken utsträckning unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

                  (18)

                  Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet för 2018, och dess yttrande (7) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Ungern att 2018 och 2019 vidta följande åtgärder:

                  1.

                  Säkerställa efterlevnad av rådets rekommendation av den 22 juni 2018 att under 2018 korrigera den betydande avvikelsen från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Säkerställa att de primära offentliga nettoutgifterna inte ökar nominellt mer än 3,9 % 2019, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,75 % av BNP.

                  2.

                  Fortsätta att förenkla skattesystemet, särskilt genom att minska antalet sektorsspecifika skatter. Förbättra kvaliteten på och insynen i beslutsprocessen genom verksam social dialog och samverkan med andra berörda parter samt genom reguljära, adekvata konsekvensbedömningar. Stärka regelverket mot korruption, stärka lagföringen samt förbättra öppenheten och konkurrensen vid offentlig upphandling, bl.a. genom vidareutveckling av e-upphandlingssystemet. Stärka konkurrens, regelstabilitet och genomsynlighet i tjänstesektorn, särskilt i detaljhandeln.

                  3.

                  Frigöra arbetskraftsreserver genom att förbättra kvaliteten på de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna. Förbättra utbildningsresultaten och se till att mindre gynnade grupper, särskilt romer, i större utsträckning deltar i inkluderandekonventionell utbildning av kvalitet. Förbättra det sociala biståndets och arbetslöshetsförmånernas täckning och tillräcklighet.

         Utfärdad i Bryssel den 13 juli 2018.

               På rådets vägnar

            H. LÖGER

               Ordförande

         (1)  EUT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT C 261, 9.8.2017, s. 1.

         (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

         (4)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt vedertagna metoden.

         (5)  Rådets rekommendation av den 22 juni 2018 för korrigering av den konstaterade betydande avvikelsen från anpassningsbanan för att uppnå det medelfristiga budgetmålet i Ungern (EUT C 223, 27.6.2018, s. 1).

         (6)  De primära offentliga nettoutgifterna består av de totala offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för EU-program som motsvaras fullt ut av inkomster från EU-medel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar fördelas över fyra år. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

         (7)  Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.