title: Rekommendation rådets yttrande enligt artikel 9.3 irådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Estlands uppdaterade konvergensprogram, 2005-2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52006SC0109

Rekommendation Rådets yttrande enligt artikel 9.3 irådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Estlands uppdaterade konvergensprogram, 2005-2009  /* SEK/2006/0109 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 1.2.2006SEK(2006) 109 slutligRekommendationRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 iRådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Estlands uppdaterade konvergensprogram, 2005-2009(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGBakgrundStabilitets- och tillväxtpakten som trädde i kraft den 1 juli 1998 syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Pakten ändrades första gången 2005. Reformen genomfördes mot bakgrund av att pakten har visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, samtidigt som dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad behövde stärkas och de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet säkerställas.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken [1] , som utgör en del av pakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet (medlemsstater som redan infört den gemensamma valutan skall lägga fram [uppdaterade] stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte infört den gemensamma valutan skall lägga fram [uppdaterade] konvergensprogram). Estland inkom med sitt första konvergensprogram i maj 2004. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 5 juli 2004 på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. I enlighet med samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.I dessa program skall medlemsstaterna ange sina mål för de offentliga finanserna på medellång sikt och beskriva genom vilka politiska åtgärder dessa mål skall uppnås samt de ekonomiska antaganden som planen bygger på. Efter reformen av stabilitets- och tillväxtpakten skall målen på medellång sikt differentieras mellan enskilda medlemsstater mot bakgrund av de stora ekonomiska och finanspolitiska skillnaderna i EU, även med avseende på de finanspolitiska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet. Andra inslag i reformen är bland annat att en mer symmetrisk strategi bör eftersträvas för finanspolitiken över konjunkturcykeln, genom att striktare budgetdisciplin tillämpas under goda tider, samtidigt som ”omfattande strukturreformer” med en kontrollerbar effekt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet bör beaktas vid en tillfällig avvikelse från målen på medellång sikt eller anpassningsbanan mot dem.Kommissionen har granskat det uppdaterade konvergensprogram som Estland nyligen lagt fram, med beaktande av kommissionens höstprognos 2005 samt med hänsyn till uppförandekoden [2] , den allmänt vedertagna metoden för uppskattning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon och de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008, och har på grundval av nedanstående analys överlämnat en rekommendation till rådets yttrande om programmet.Bedömning1.  Den första uppdateringen av Estlands konvergensprogram för perioden 2005-2009 lades fram den 1 december 2005[3]. Programmet motsvarar i grova drag den modell för stabilitets- och konvergensprogram som definieras i den nya uppförandekoden [4] .2.  Efter att tidigt ha skördat vinsterna av djärva reform- och stabiliseringsåtgärder som vidtogs fram till mitten av 1990-talet drabbades Estland på grund av krisen i Ryssland 1998 av ett tillfälligt bakslag med en tillväxtsvacka under 1999. På grund av de omfattande strukturreformerna inom finans- och företagssektorn som hade ökat den internationella öppenheten i ekonomin och dess förmåga att reagera på marknadskrafternas spel tog tillväxten snabbt ny fart från och med år 2000. Under det senaste årtiondet har den genomsnittliga reala BNP-tillväxten legat på cirka 6 %, en mycket kraftigare tillväxttakt än EU-genomsnittet på 1,7 %. Det stora externa underskottet (10,5 % av BNP 2004) är den största makroekonomiska obalansen.3.  Den reala BNP-tillväxten i uppdateringen beräknas uppgå till 6,5 % 2005, öka till 6,6 % 2006 och stabilisera sig kring 6,3 % under resten av programperioden 2007–2009. På det hela taget förefaller det makroekonomiska scenario som ligger till grund för uppdateringen vara utpräglat försiktigt jämfört med kommissionens bedömning inbegripet höstprognosen 2005. Utifrån kommissionens beräkningar på grundval av programmet och enligt den allmänt vedertagna metoden beräknas den potentiella BNP-tillväxten förbli relativt hög, med en något vikande trend på medellång sikt. Den försiktiga prognosen för den reala BNP-tillväxten leder till ett negativt produktionsgap under hela programperioden, medan kommissionens höstprognos 2005 visar ett positivt produktionsgap för 2005 och 2006 med endast obetydlig ledig kapacitet i ekonomin 2007. Sysselsättningstillväxten förväntas förbli stark under de kommande åren. Inflationen beräknas minska från 3,5 % 2005 till 2,6 % 2006 och 2007 och ligga kring måttliga 2,7 % under 2008 och 2009. Eftersom den faktiska ökningen av HIKP-inflationen blev 4,1 % 2005, vilket återspeglar höga energipriser och baseffekter som har att göra med EU-anslutningen, verkar prognosen relativt optimistisk för 2006, medan prognosen för 2007 överensstämmer med kommissionens prognos. Det externa underskottet beräknas ha minskat till 9 % av BNP 2005 från 13,4 % 2003. Denna stora obalans i den estniska ekonomin har kunnat korrigeras tack vare ett regelmässigt överskott i de offentliga finanserna, men enligt programmet kan inte mycket stöd väntas från det hållet under de kommande åren. Estland har upprätthållit full växelkursstabilitet inom ERM II under hela 2005 genom sitt sedelfondssystem, som förvaltas som ett ensidigt åtagande inom ramen för mekanismen. Räntorna på penningmarknaden och bankernas utlåningsräntor har varit låga och stabila under 2005, vilket återspeglar trovärdigheten i Estlands monetära politik.4.  I sitt uttalande av den 17 februari 2005 uttalade rådet sitt stöd för den budgetstrategi som presenterades i den tidigare uppdateringen av konvergensprogrammet som omfattade perioden 2004-2008. Vad gäller budgetgenomförandet 2005 uppskattas överskottet i den offentliga sektorns finanser 2005 till 1,1% av BNP i kommissionens höstprognos 2005, jämfört med målet om offentliga finanser i balans i den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet. På grund av en kombination av hög tillväxt och bättre skatteuppbörd blev det faktiska överskottet för 2005 mycket större, dvs. omkring 2½ % av BNP.5.  Den finanspolitiska ramen i Estland är inriktad på att bibehålla sunda offentliga finanser i förening med hållbar stark tillväxt och ökande sysselsättning. I detta syfte omfattar den finanspolitiska ramen ett krav på en balanserad budget för den offentliga sektorn och nominella tak för statens utgifter. Programmet syftar till att saldot för de offentliga finanserna skall vara i balans från och med 2007 efter överskott på 0,3 % och 0,1 % av BNP under 2005 respektive 2006. Målen för det offentliga överskottet för 2005 och 2006 är något högre än i den föregående uppdateringen, men återspeglar bara delvis det bättre än förväntade resultatet 2005. Både utgifts- och inkomstkvoterna beräknas minska gradvis fram till slutet av programperioden. Jämfört med det föregående programmet bekräftar uppdateringen från december 2005 i stort sett den planerade finanspolitiska strategin med offentliga finanser i balans mot bakgrund av ett gynnsammare makroekonomiskt scenario.6.  Enligt kommissionens beräkningar på grundval av programmet enligt den allmänt vedertagna metoden beräknas det konjunkturrensade saldot (överskottet) minskas gradvis under de följande fyra åren från omkring 0,5 % av BNP 2005 till balans under 2009. I uppdateringen sätts ett medelfristigt mål för de offentliga finanserna i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten när det gäller offentliga finanser i balans i strukturella termer, dvs. det konjunkturrensade saldot netto efter engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. Eftersom det medelfristiga målet i programmet är mer ambitiöst än den miniminivå som utgör riktmärket (för vilken målnivån är ett underskott på ca 2 % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att förebygga alltför stora underskott. Detta mål ligger också inom det intervall som i stabilitets- och tillväxtpakten och uppförandekoden har fastställts för euroområdet och medlemsstater som ingår i ERM II, och det är mer ambitiöst än vad som krävs med avseende på skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella BNP-tillväxten på lång sikt.7.  Utfallet för de offentliga finanserna kan visa sig bli betydligt bättre än vad som förutsetts i programmet, till och med efter 2005. Den underliggande ekonomiska prognosen för 2006-2009 är utpräglat försiktig. Dessutom har Estland tidigare överskridit sina finanspolitiska mål, vilket berättigar uppfattningen att riskavvägningen har en viss slagsida åt det positiva hållet.8.  Mot bakgrund av denna riskbedömning förefaller inriktningen på finanspolitiken i programmet tillräckligt väl utformad för att programmets medelfristiga budgetmål skall kunna uppfyllas under hela programperioden. Eftersom det medelfristiga budgetmålet är mer krävande än den fastställda minimigränsen bör uppnåendet av detta mål tillgodose behovet av en tillräcklig säkerhetsmarginal för att hålla underskottet inom referensvärdet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar under hela perioden. Med beaktande av att resultatet för 2005 troligen blir bättre än väntat kan ett mål om ett överskott på bara 0,1 % av BNP 2006 emellertid medföra en risk för procykliska effekter under goda tider.9.  Estland har den lägsta bruttoskuldkvoten i EU och den ligger gott och väl under fördragets referensvärde. Enligt uppdateringen och i överensstämmelse med kommissionens prognos för 2005–2007 kommer skuldkvoten att minska ytterligare under hela programperioden till bara 2,8 % av BNP i slutet av 2009.10.  När det gäller de offentliga finansernas hållbarhet förefaller Estland löpa begränsad risk i fråga om de beräknade kostnader som kommer att belasta den offentliga sektorn till följd av den åldrande befolkningen. Bruttoskuldnivån är för närvarande mycket låg och förväntas hålla sig under referensvärdet på 60 % under hela beräkningsperioden. Estlands strategi att placera hållbarhet som en central faktor i planeringen av finanspolitiken, bl.a. reformen av pensionssystemet som omfattar ackumulering av tillgångar, bidrar positivt till de offentliga finansernas utveckling på lång sikt. Det rådande överskottet i de offentliga finanserna bidrar till att minska de framtida effekterna på finanserna av den åldrande befolkningen och det medelfristiga budgetmålet med offentliga finanser i balans är förenligt med låga risker för de offentliga finansernas hållbarhet.11.  De planerade åtgärderna för de offentliga finanserna överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. I synnerhet de stora överskotten i de offentliga finanserna under 2005 har bidragit till en betydande minskning av bytesbalansunderskottet till under 10 % av BNP. En försiktig finanspolitik är en av hörnstenarna i utformningen av den ekonomiska politiken i Estland under programperioden, särskilt i syfte att främja en ytterligare minskning av det externa underskottet ner till en hållbar nivå. Uppdateringen omfattar också åtgärder för tillväxt- och sysselsättningsinriktad resursallokering, särskilt genom att minska den offentliga sektorns storlek i ekonomin och genom en övergång från direkt till indirekt beskattning.12.  I Estlands nationella reformprogram, som lades fram den 15 oktober 2005, lyfts följande utmaningar fram som har betydande konsekvenser för de offentliga finanserna: i) de offentliga finansernas hållbarhet, ii) en finanspolitik som stöder tillväxt och sysselsättning och iii) en stabil makroekonomisk miljö. De budgetmässiga konsekvenserna av de åtgärder som beskrivs i det nationella reformprogrammet avspeglas till fullo i konvergensprogrammets finansiella prognoser. De finanspolitiska åtgärderna i konvergensprogrammet ligger i linje med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. I konvergensprogrammet skisseras i synnerhet åtgärder för att slutföra 2002 års pensionsreform, höja konsumtions- och miljöskatterna samtidigt som skatten på arbete sänks samt systematiskt flytta över budgetmedel till investeringar, främjande av FoU-verksamhet och yrkesutbildning. Konvergensprogrammet kompletterar dessa åtgärder med ändringar av de institutionella arrangemangen för de offentliga finanserna, nämligen genom att genomföra ett it-baserat budgeteringssystem som förbinder alla fackministerier med finansministeriet som därmed kan kontrollera dem, genom att ytterligare formalisera den strategiska planeringsprocessen och genom att bereda ny lagstiftning för att förbättra finansförvaltningen på lokal myndighetsnivå.På det hela taget är de offentliga finanserna sunda och budgetstrategin utgör ett gott exempel på en finanspolitik som drivs i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten. Mot bakgrund av denna bedömning och med tanke på att utfallet för de offentliga finanserna 2005 troligen är betydligt bättre än vad som beräknas i programmet vore det lämpligt för Estland att ha som mål att uppnå ett större offentligt överskott under 2006 och kommande år för att fortsätta arbetet med att korrigera det externa underskottet. RekommendationRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 iRådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Estlands uppdaterade konvergensprogram, 2005-2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken [5] , särskilt artikel 9.3 i denna,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE:13.  Efter att tidigt ha skördat vinsterna av djärva reform- och stabiliseringsåtgärder som vidtogs fram till mitten av 1990-talet drabbades Estland på grund av krisen i Ryssland 1998 av ett tillfälligt bakslag med en tillväxtsvacka under 1999. På grund av de omfattande strukturreformerna inom finans- och företagssektorn som hade ökat den internationella öppenheten i ekonomin och dess förmåga att reagera på marknadskrafternas spel tog tillväxten snabbt ny fart från och med år 2000. Under det senaste årtiondet har den genomsnittliga reala BNP-tillväxten legat på cirka 6 %, en mycket kraftigare tillväxttakt än EU-genomsnittet på 1,7 %. Det stora underskottet i utrikeshandeln (10,5 % av BNP 2004) är den största makroekonomiska obalansen. De offentliga finansernas utveckling präglades av en på det hela taget försiktig finanspolitik som ledde till betryggande överskott i de offentliga finanserna.14.  I sitt uttalande av den 17 februari 2005 uttalade rådet sitt stöd för den budgetstrategi som presenterades i den tidigare uppdateringen av konvergensprogrammet som omfattade perioden 2004-2008. Vad gäller budgetgenomförandet 2005 uppskattas överskottet i den offentliga sektorns finanser 2005 till 1,1% av BNP i kommissionens höstprognos 2005, jämfört med målet om offentliga finanser i balans i den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet. På grund av en kombination av hög tillväxt och bättre skatteuppbörd blev det faktiska överskottet för 2005 mycket större, dvs. omkring 2½ % av BNP.15.  Den [14 februari 2006] granskade rådet Estlands uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2005–2009. Programmet motsvarar i grova drag den modell för stabilitets- och konvergensprogram som definieras i den nya uppförandekoden [6] .16.  I det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten öka från 6,5 % år 2005 till 6,6 % år 2006 och därefter stabilisera sig på 6,3 % under resten av programperioden. Utifrån den övriga information som finns tillgänglig idag förefaller tillväxtscenariot i programmet bygga på utpräglat försiktiga antaganden. Utifrån kommissionens beräkningar på grundval av programmet och enligt den allmänt vedertagna metoden beräknas den potentiella BNP-tillväxten förbli relativt hög, med en något vikande trend på medellång sikt. Den försiktiga prognosen för den reala BNP-tillväxten leder följaktligen till ett negativt produktionsgap under hela programperioden, medan kommissionens prognos hösten 2005 visar ett positivt produktionsgap för 2005 och 2006. Programmets inflationsprognoser på kort sikt förefaller också vara i underkant.17.  Den finanspolitiska ramen på medellång sikt i Estland är inriktad på att bibehålla sunda offentliga finanser i förening med hållbar stark tillväxt och ökande sysselsättning. Programmet syftar till att saldot för de offentliga finanserna skall förbli i balans från och med 2007 efter överskott på 0,3 % och 0,1 % av BNP under 2005 respektive 2006. Primärsaldot är bara obetydligt högre på grund av en försumbar räntebörda. Målen för det offentliga överskottet för 2005 och 2006 är något högre än i den föregående uppdateringen, men återspeglar bara delvis det bättre än förväntade resultatet 2005 med ett överskott på cirka 2½ % av BNP, främst tack vare en ökande ekonomisk tillväxt och bättre skatteuppbörd. Både utgifts- och inkomstkvoterna beräknas minska gradvis fram till slutet av programperioden. Jämfört med den föregående uppdateringen av programmet bekräftar uppdateringen från december 2005 i stort sett den planerade finanspolitiska strategin med offentliga finanser i balans mot bakgrund av ett betydligt gynnsammare makroekonomiskt scenario.18.  Det strukturella överskottet (dvs. det konjunkturrensade saldot netto efter engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder) beräknat enligt den allmänt vedertagna metoden väntas minska med i genomsnitt 0,1% av BNP per år över programperioden. Programmets medelfristiga mål är att uppnå offentliga finanser i balans i strukturella termer och syftet är att hålla det strukturella saldot på en nivå som uppfyller det medelfristiga målet under hela programperioden. Eftersom det medelfristiga målet för programmet är mer långtgående än den miniminivå som utgör riktmärket (för vilken målnivån är ett underskott på ca 2 % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig marginal för att förebygga alltför stora underskott. Detta mål ligger också inom det intervall som i stabilitets- och tillväxtpakten och uppförandekoden har fastställts för euroområdet och medlemsstater som ingår i ERM II, och det är mer ambitiöst än vad som krävs med avseende på skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella BNP-tillväxten på lång sikt.19.  Utfallet för de offentliga finanserna kan visa sig bli betydligt bättre än vad som förutsetts i programmet, till och med efter 2005. Den underliggande ekonomiska prognosen för 2006-2009 är utpräglat försiktig. Dessutom har Estland tidigare överskridit sina finanspolitiska mål, vilket berättigar uppfattningen att riskavvägningen har en viss slagsida åt det positiva hållet.20.  Mot bakgrund av denna riskbedömning förefaller den finanspolitiska strategin tillräcklig för att uppnå offentliga finanser i strukturella termer som kan anses lämpliga med hänsyn till pakten under hela programperioden. Dessutom ger inriktningen på finanspolitiken i programmet en tillräcklig säkerhetsmarginal för att hålla underskottet inom gränsvärdet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar under hela programperioden. Med beaktande av att resultatet för 2005 troligen blir bättre än väntat kan ett mål om ett överskott på bara 0,1 % av BNP 2006 emellertid medföra en risk för procykliska effekter under ”goda tider”.21.  Skuldkvoten beräknas till 4,6 % av BNP i slutet av 2005, långt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP och dessutom den lägsta i EU. I programmet beräknas skuldkvoten minska med 1,8 procentenheter under loppet av programperioden.22.  När det gäller de offentliga finansernas hållbarhet förefaller Estland löpa begränsad risk i fråga om de beräknade kostnader som kommer att belasta den offentliga sektorn till följd av den åldrande befolkningen. Bruttoskuldnivån är för närvarande mycket låg och förväntas hålla sig under referensvärdet på 60 % under hela beräkningsperioden. Estlands strategi att placera hållbarhet som en central faktor i planeringen av finanspolitiken, bl.a. reformen av pensionssystemet som omfattar ackumulering av tillgångar, bidrar positivt till de offentliga finansernas utveckling på lång sikt. Det rådande överskottet i de offentliga finanserna bidrar till att minska de framtida effekterna på finanserna av den åldrande befolkningen och det medelfristiga budgetmålet med offentliga finanser i balans är förenligt med låga risker för de offentliga finansernas hållbarhet.23.  De planerade åtgärderna för de offentliga finanserna överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. I synnerhet de stora överskotten i de offentliga finanserna under 2005 har bidragit till en betydande minskning av bytesbalansunderskottet till under 10 % av BNP. En försiktig finanspolitik är en av hörnstenarna i utformningen av den ekonomiska politiken i Estland under programperioden, särskilt i syfte att främja en ytterligare minskning av det externa underskottet ner till en hållbar nivå. Uppdateringen omfattar också åtgärder för tillväxt- och sysselsättningsinriktad resursallokering, särskilt genom att minska den offentliga sektorns storlek i ekonomin och genom en övergång från direkt till indirekt beskattning.24.  I det nationella handlingsprogram som Estland lade fram den 15 oktober 2005 i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning framhålls bl.a. följande utmaningar av särskild finanspolitisk betydelse: i) de offentliga finansernas hållbarhet, ii) en finanspolitik som stöder tillväxt och sysselsättning och iii) en stabil makroekonomisk miljö. De budgetmässiga konsekvenserna av de åtgärder som beskrivs i det nationella reformprogrammet avspeglas till fullo i konvergensprogrammets finansiella prognoser. De finanspolitiska åtgärderna i konvergensprogrammet ligger i linje med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. I konvergensprogrammet skisseras i synnerhet åtgärder för att slutföra 2002 års pensionsreform, höja konsumtions- och miljöskatterna samtidigt som skatten på arbete sänks samt systematiskt flytta över budgetmedel till investeringar, främjande av FoU-verksamhet och yrkesutbildning. Konvergensprogrammet kompletterar dessa åtgärder med ändringar av de institutionella arrangemangen för de offentliga finanserna, nämligen genom att genomföra ett it-baserat budgeteringssystem som förbinder alla fackministerier med finansministeriet som därmed kan kontrollera dem, genom att ytterligare formalisera den strategiska planeringsprocessen och genom ny lagstiftning som förbättrar finansförvaltningen på lokal myndighetsnivå.Mot bakgrund av denna bedömning konstaterar rådet att de offentliga finanserna på det hela taget är sunda och att budgetstrategin utgör ett gott exempel på en finanspolitik som drivs i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten. Rådet konstaterar dock att med tanke på att utfallet för de offentliga finanserna 2005 troligen är betydligt bättre än vad som beräknas i programmet vore det lämpligt för Estland att ha som mål att uppnå ett större offentligt överskott under 2006 och kommande år för att fortsätta arbetet med att korrigera underskottet i bytesbalansen.Jämförelse av prognostiserade nyckeltal för makroekonomin och de offentliga finanserna2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Real BNP (förändring i procent) | KP dec 2005 | 7.8 | 6.5 | 6.6 | 6.3 | 6.3 | 6.3 |KOM nov 2005 | 7.8 | 8.4 | 7.2 | 7.4 | Ej till. | Ej till. |KP nov 2004 | 5.6 | 5.9 | 6.0 | 6.0 | 6.0 | Ej till. |HIKP-inflation (%) | KP dec 2005 | 3.0 | 3.5 | 2.6 | 2.6 | 2.7 | 2.7 |KOM nov 2005 | 3.0 | 4.1 | 3.3 | 2.6 | Ej till. | Ej till. |KP dec 20041 | 3.3 | 3.2 | 2.5 | 2.8 | 2.8 | Ej till. |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | KP dec 20052 | 0.1 | -0.4 | -0.6 | -0.7 | -0.5 | -0.1 |KOM nov 20053 | -0.2 | 0.5 | 0.1 | -0.1 | Ej till. | Ej till. |KP dec 20042 | -0.9 | -1.3 | -1.7 | -1.2 | -1.0 | Ej till. |Saldot för de offentliga finanserna (i % av BNP) | KP dec 2005 | 1.7 | 0.3 | 0.1 | 0.0 | 0.0 | 0.0 |KOM nov 2005 | 1.7 | 1.1 | 0.6 | 0.4 | Ej till. | Ej till. |KP dec 2004 | 1.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 |Primärsaldo (i % av BNP) | KP dec 2005 | 1.9 | 0.5 | 0.3 | 0.2 | 0.1 | 0.1 |KOM nov 2005 | 1.9 | 1.3 | 0.8 | 0.5 | Ej till. | Ej till. |KP dec 2004 | 1.3 | 0.2 | 0.2 | 0.2 | 0.1 | Ej till. |Konjunkturrensat saldo Strukturellt saldo4 (i % av BNP) | KP dec 2005 | 1.7 | 0.4 | 0.3 | 0.2 | 0.1 | 0.0 |KOM nov 2005 | 1.8 | 1.0 | 0.6 | 0.4 | Ej till. | Ej till. |KP dec 2004 | Uppgift saknas | Ej till. | Ej till. | Ej till. | Ej till. | Ej till. |Offentliga sektorns bruttoskuld (i % av BNP) | KP dec 2005 | 5.4 | 4.6 | 4.4 | 3.3 | 3.0 | 2.8 |KOM nov 2005 | 5.5 | 5.1 | 4.0 | 3.1 | Ej till. | Ej till. |KP dec 2004 | 4.8 | 4.6 | 4.3 | 3.1 | 2.9 | Ej till. |Anm.: 1 I det uppdaterade konvergensprogrammet från december 2004 talas det om den nationella KPI-inflationen och inte om HIKP. Skillnaderna är försumbara. 2 Kommissionens beräkningar på grundval av uppgifterna i programmet. 3 Grundat på en beräknad potentiell tillväxt på 7,2 %, 7,1 %, 6,7 % respektive 6,5 % under perioden 2004–2007. 4 Eftersom inga engångsåtgärder eller andra tillfälliga åtgärder nämns i programmet är det konjunkturrensade saldot och det strukturella saldot samma sak. Källor: Konvergensprogram (KP) kommissionens höstprognos 2005 (KOM), samt kommissionens beräkningar. | [1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsen http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htmhttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande om dokumentet ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[3] Den engelska översättningen av programmet lämnades in den 2 januari 2006.[4] Programmet innehåller de flesta obligatoriska och frivilliga uppgifter som föreskrivs i den nya uppförandekoden.[5] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EGT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsenhttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Programmet innehåller de flesta obligatoriska och frivilliga uppgifter som föreskrivs i den nya uppförandekoden.


Avis juridique important

|

32000H0164

200/164/EG: Rådets rekommendation av den 14 februari 2000 om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 052 , 25/02/2000 s. 0032 - 0040

RÅDETS REKOMMENDATIONav den 14 februari 2000om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik(2000/164/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 128.4 i detta, enligt vilken rådet kan avge rekommendationer till medlemsstaterna mot bakgrund av en granskning av medlemsstaternas sysselsättningspolitik,med beaktande av de riktlinjer för 1998 och 1999 som antagits genom rådets resolutioner av den 15 december 1997 och den 22 februari 1999,med beaktande av medlemsstaternas 15 genomföranderapporter för 1999 om genomförandet av de nationella handlingsplanerna för sysselsättning för 1998 och beskrivningarna av hur medlemsstaterna har anpassat de nationella handlingsplanerna för sysselsättning till de ändringar som infördes i riktlinjerna för 1999,med beaktande av den gemensamma rapporten om sysselsättningen från 1999, som utarbetats tillsammans med kommissionen, vari sysselsättningsläget i gemenskapen beskrivs och de åtgärder undersöks som medlemsstaterna vidtagit för att genomföra sin sysselsättningspolitik med hänsyn till riktlinjerna,med beaktande av rekommendationerna om allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som antogs av rådet den 12 juli 1999, och åtagandena i Europeiska rådets resolution av den 17 juni 1997 om stabilitets- och tillväxtpakten,med beaktande av kommissionens rekommendation av den 8 september 1999, ochav följande skäl:(1) I slutsatserna från Europeiska rådets möte i Köln den 3 och 4 juni 1999 fastställs det att högre grad av sysselsättning fortfarande är Europeiska unionens främsta mål.(2) Kommittén för sysselsättning och arbetsmarknad och kommittén för ekonomisk politik lämnade den 28 oktober 1999 ett yttrande om denna rekommendation.(3) Rådet anser det lämpligt att, mot bakgrund av granskningen av hur medlemsstaternas sysselsättningspolitik har genomförts, avge rekommendationer enligt artikel 128.4 i fördraget; sådana rekommendationer bör emellertid användas sparsamt, koncentreras på prioriterade frågor och bygga på välgrundad och noggrann analys.(4) När kompletterande åtgärder vidtas av medlemsstaterna för att garantera en hög sysselsättningsnivå, bör medlemsstaternas behörighet respekteras.(5) Rådet erkänner de betydande ansträngningar som redan har gjorts av medlemsstaterna för att genomföra riktlinjerna för sysselsättningen; när resultatet av denna politik bedöms bör riktlinjerna för sysselsättningen beaktas i ett flerårigt perspektiv.(6) För att angripa ungdomsarbetslösheten, som är ett ihållande problem i de flesta länderna i Europeiska unionen, bör alla ungdomar få möjlighet att komma in på arbetsmarknaden innan de varit arbetslösa i sex månader.(7) För att förebygga långtidsarbetslöshet bland vuxna, som utgör ungefär hälften av de arbetslösa i Europeiska unionen, skall alla arbetslösa vuxna erbjudas en ny start innan de varit arbetslösa i tolv månader.(8) Det är viktigt att avskaffa de för sysselsättningen hämmande faktorer som döljer sig i skatte- och bidragssystemen för att kunna säkerställa att kvinnor och äldre arbetstagare deltar i högre grad på arbetsmarknaden.(9) Ramvillkor bör utvecklas för att bättre kunna utnyttja möjligheterna till sysselsättningstillväxt i tjänstesektorn.(10) En ihållande ökning av antalet nya arbetstillfällen kräver mer sysselsättningsvänliga skattesystem där det nuvarande hårda skattetrycket på arbete förskjuts mot alternativa källor för skatteintäkter såsom energi och miljö.(11) Etablerandet av partnerskap på alla lämpliga nivåer är en nyckel till modernisering av arbetsorganisationen och till främjandet av anpassningsförmågan hos företag och arbetstagare.(12) För att kunna överbrygga klyftan mellan könen på arbetsmarknaden, som särskilt påverkar sysselsättningen och lönenivån, och könsuppdelningen på olika sektorer och i olika yrkeskategorier, krävs det omfattande integrering av ett jämställdhetsperspektiv på arbetsmarknaden och åtgärder som gör det enklare att förena yrkesliv och familjeliv.(13) Gemensamma indikatorer och jämförbar sysselsättningsstatistik samt kvalitativa analyser spelar en avgörande roll för övervakningen av hur riktlinjerna genomförs och vilka resultat som uppnås samt för identifiering av god praxis på europeisk nivå.HÄRIGENOM antas följande rekommendationer till de olika medlemsstaterna, enligt bilagan.Utfärdad i Bryssel den 14 februari 2000.På rådets vägnarJ. GAMAOrdförandeBILAGAI. BELGIENTrots en förbättring av det ekonomiska klimatet var återhämtningen när det gäller sysselsättningen i Belgien endast måttlig under 1998. Arbetsmarknaden kännetecknas av följande återkommande utmaningar:- Ett stort antal nya långtidsarbetslösa, vilket innebar att 5,7 % av arbetskraften var långtidsarbetslös 1998, något som bl.a. kan ha att göra med för hur länge, på vilka villkor och på vilket sätt bidrag beviljas.- Sysselsättningsnivån bland äldre, särskilt över 55 år, är låg; dessa personers sysselsättningsnivå (22 %) är nu den lägsta i unionen.- Klyftan mellan könen när det gäller sysselsättning är stor, ca 20 procentenheter, vilket är ungefär samma nivå som genomsnittet i EU.- Det finns en outnyttjad potential för skapande av nya arbetstillfällen inom tjänstesektorn som, trots att sektorn sysselsätter en stor andel av den totala arbetskraften, endast sysselsätter 40 % av befolkningen i arbetsför ålder, vilket är 10 procentenheter lägre än genomsnittet i de tre medlemsstater som har de bästa resultaten.Belgien bör vidta följande åtgärder:1. Göra en kraftig satsning på förebyggande politik genom att på ett tidigt stadium vidta åtgärder som utgår från enskildas behov och hindra arbetslösa från att bli långtidsarbetslösa. Belgien bör framför allt till fullo följa riktlinjerna 1 och 2 och erbjuda arbetslösa unga och vuxna effektiva åtgärder för bättre anställbarhet före 6- respektive 12-månaderströsklarna.2. Mer i detalj granska på vilket sätt skatte- och bidragssystemen eventuellt håller nere sysselsättningen, särskilt bland kvinnor och äldre arbetstagare. Belgien bör framför allt ompröva den nuvarande politiken som underlättar förtidspensioneringar och överväga på vilka sätt man lämpligast kan undvika att arbetstagarna lämnar arbetslivet i förtid och främja anställningen av äldre.3. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och arbetsmarknadsåtgärder för att bättre utnyttja sysselsättningspotentialen i tjänstesektorn.4. Förstärka samarbetet mellan de olika myndigheter som genomför den nationella handlingsplanen.II. DANMARKSituationen på den danska arbetsmarknaden har förbättrats betydligt under senare år. Danmark har för närvarande den högsta sysselsättningsnivån i unionen och den lägsta arbetslösheten. De största utmaningarna för Danmark är följande:- Att främja en höjning av arbetskraftens utbildnings- och kompetensnivå för att förebygga och avhjälpa uppkomsten av "flaskhalsar" på arbetsmarknaden.- Att bygga ut den nuvarande arbetskraften genom att uppmuntra de anställda att stanna kvar längre i arbetslivet och att minska antalet bidragsberoende personer i arbetsför ålder.- Att utjämna skillnaderna mellan könen när det gäller sysselsättning i olika yrkeskategorier och sektorer.Danmark bör vidta följande åtgärder:1. Reformera skatte- och bidragssystemet för att minska det totala skattetrycket på arbete, särskilt skatten på låga inkomster, och införa system som uppmuntrar till att ta eller behålla arbeten. Reformen av systemen för förtidspensioner och tjänstledighet bör slutföras och övervakas noggrant mot bakgrund av det ökade behovet av arbetskraft.2. Främja yrkesutbildning och nya arbetstillfällen för arbetslösa kvinnor och av jämställdhetsskäl undersöka på vilket sätt man kan minska den nuvarande könsuppdelningen på arbetsmarknaden inom olika yrkesområden och sektorer.III. TYSKLANDNär ekonomin återhämtade sig 1998 avstannade också den utdragna nedgången på sysselsättningsområdet och arbetslösheten har minskat något mot bakgrund av de fortsatta konsekvenserna av det tyska enandet. De viktigaste utmaningarna som den tyska arbetsmarknaden står inför är följande:- Negativ tillväxt i sysselsättningen under så gott som hela 90-talet (- 1,2 % per år under perioden 1991-1998 och - 0,7 % under perioden 1994-1998) och stora regionala skillnader i arbetslöshetsgraden som särskilt berör de nya förbundsstaterna (Länder).- En konstant hög långtidsarbetslöshet på 5 % av arbetskraften.- En betydande sysselsättningspotential i tjänstesektorn som sysselsätter endast 38,5 % av det totala antalet sysselsatta i yrkesverksam ålder (jämfört med 50 % i de medlemsstater som har de bästa resultaten).- Låg andel av personer mellan 50 och 64 år som fortfarande är yrkesverksamma (cirka 47,5 %), vilket innebär att det finns en stor outnyttjad sysselsättningspotential.Tyskland bör vidta följande åtgärder:1. Förstärka den förebyggande politiken genom att på ett tidigt stadium vidta åtgärder som utgår från individuella behov för att hindra arbetslösa från att bli långtidsarbetslösa. Tyskland bör höja ambitionsnivån för de nuvarande målen att minska antalet nya långtidsarbetslösa till de nivåer som har uppnåtts i de medlemsstater som har de bästa resultaten (under 10 % efter tolv månader).2. Anta och genomföra en sammanhängande strategi för att utnyttja sysselsättningspotentialen i tjänstesektorn bestående av lagstiftning, beskattning och andra åtgärder för att minska bördan i samband med att nya företag bildas.3. Mer i detalj granska på vilket sätt skatte- och bidragssystemen eventuellt håller nere sysselsättningen i alla grupper, särskilt äldre arbetstagare. Tyskland bör framför allt ompröva den nuvarande politiken som underlättar förtidspensionering och överväga på vilka sätt man lämpligast kan undvika att arbetstagarna lämnar arbetslivet i förtid samt främja anställningen av äldre arbetstagare.4. Fortsätta och övervaka ansträngningarna med att gradvis minska skattetrycket på arbete genom att sänka skatter och sociala avgifter. Särskilt bör arbetskraftskostnaderna i den nedre delen av löneskalan sänkas, samtidigt som behovet av budgetsanering iakttas.5. Vidta lämpliga åtgärder för att förbättra och anpassa systemen för statistiköverföring för att senast 2000 kunna få fram uppgifter som är förenliga med de gemensamma politiska indikatorerna. Tyskland bör mot bakgrund av rådets förordning (EG) nr 577/98 överväga att införa kvartalsvisa urvalsundersökningar av arbetskraften.IV. GREKLANDUnder 1998, som var ett år med goda ekonomiska resultat, ökade sysselsättningen med hela 3 %, medan arbetslösheten ökade med 1 %. De försämringar av situationen när det gäller arbetslösheten som inträffade nyligen visar att det bl.a. finns följande allvarliga strukturella brister på arbetsmarknaden:- En låg sysselsättningsgrad på grund av kvinnors mycket låga sysselsättningsnivå (41,3 %, vilket är 10 procentenheter under EU-genomsnittet), samtidigt som sysselsättningen i tjänstesektorn fortfarande är låg, trots förbättringar på senare tid.- Ungdomsarbetslösheten är särskilt hög, närmare 12 % av de unga jämfört med EU-genomsnittet på 9,3 %.- Även långtidsarbetslösheten är hög, och den är tre gånger högre för kvinnor än för män.- Trots en kontinuerlig ökning av arbetstagarnas produktivitet är nivåerna fortfarande låga och fortsatta förbättringar av arbetskraftens kompetens, införande av nya tekniker och en modernisering av arbetsorganisationen behövs.Grekland bör vidta följande åtgärder:1. Vidta beslutsamma, sammanhängande och mätbara åtgärder för att hindra arbetslösa unga och vuxna från att bli långtidsarbetslösa. Särskilt bör man anstränga sig för att slutföra reformeringen av arbetsförmedlingarna och genomföra en förebyggande politik i enlighet med riktlinjerna 1 och 2.2. Mer i detalj granska på vilket sätt skatte- och bidragssystemen eventuellt håller nere sysselsättningen, särskilt för kvinnor, för att stegvis närma sysselsättningsgraden för kvinnor till EU-genomsnittet på 50 % och i högre grad integrera ett jämställdhetsperspektiv i all verksamhet genom att fortsätta det arbete som har påbörjats när det gäller företagarandan.3. Fortsätta ansträngningarna för att ytterligare höja kvaliteten på utbildning och yrkesutbildning och ge mera stöd till fortbildning, särskilt genom att i större utsträckning engagera arbetsmarknadens parter i verksamheten.4. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och andra åtgärder som syftar till att minska den administrativa bördan i samband med att nya företag skapas för att stimulera företagaranda och bättre utnyttja sysselsättningspotentialen i tjänstesektorn.5. Uppmuntra modellen med partnerskap och främja konkreta åtaganden mellan arbetsmarknadens parter på alla nivåer när det gäller modernisering av arbetsorganisationen i syfte att förbättra företagens produktivitet och konkurrenskraft, samtidigt som man måste uppnå den nödvändiga balansen mellan flexibilitet och trygghet.6. Vidta lämpliga åtgärder för att förbättra de statistiska övervakningssystemen för att få fram politikindikatorer på förebyggande åtgärder och aktivering före år 2000, enligt de definitioner och metoder man enats om.V. SPANIENSpanien har haft en kraftigt ökad sysselsättningsnivå sedan 1996, tre gånger högre än unionens genomsnitt, följd av en stadig förbättring av arbetslöshetssituationen och av strukturförändringar. Stora utmaningar kvarstår dock, bl.a. följande:- Den lägsta sysselsättningsnivån (50,2 %) i unionen, inbegripet en sysselsättningsnivå under genomsnittet i tjänstesektorn (30 %).- En arbetslöshetsnivå som med 18,8 % fortfarande är mycket hög, trots att Spanien har uppnått en starkt avtagande trend.- Den högsta långtidsarbetslösheten i unionen, som inte kommer att minska förrän antalet nya långtidsarbetslösa sjunker betydligt. För närvarande uppnår 21,5 % av de arbetslösa ungdomarna och 15,5 % av de arbetslösa vuxna 6- respektive 12-månaderströsklarna.- Klyftan mellan könen när det gäller sysselsättning och arbetslöshet är den största i unionen: Arbetslösheten bland kvinnor uppgår till 26,6 %, mer än dubbelt så mycket som genomsnittet i EU, och endast 35 % av kvinnorna i arbetsför ålder är verksamma i förvärvslivet (jämfört med 51 % i hela unionen).- En hög andel anställda med visstidskontrakt, ofta kortvariga, som utgör nästan en tredjedel av det totala antalet arbetsavtal.Spanien bör vidta följande åtgärder:1. Fortsätta den förebyggande politik som inleddes 1998 och dessutom identifiera arbetslösa personers behov genom att öka antalet individuella aktiveringsåtgärder och göra dessa åtgärder effektivare, så att nyrekryteringen av unga och vuxna till långtidsarbetslöshet kan minskas väsentligt.2. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och andra åtgärder för att minska den administrativa bördan på företag och för att uppnå bättre företagaranda och bättre möjligheter till stabil sysselsättning i tjänstesektorn.3. Intensifiera ansträngningarna att integrera ett jämställdhetsperspektiv i all sysselsättningspolitik utöver de förberedande åtgärder som redan tidigare har anmälts för att höja sysselsättningsgraden bland kvinnor så att den närmar sig EU-genomsnittet.4. Fortsätta förbättringen av de statistiska övervakningssystemen så att politikindikatorer på förebyggande åtgärder och aktivering kan tas fram senast till år 2000, enligt de definitioner och metoder man enats om. Detta är särskilt viktigt inom ramen för den pågående centraliseringen av aktiva arbetsmarknadsåtgärder.VI. FRANKRIKETill följd av den ekonomiska tillväxten under 1997 förbättrades sysselsättningsläget 1998. Följande stora strukturella problem kvarstår emellertid fortfarande:- En sysselsättningsnivå (60,8 %) som ligger under genomsnittet på grund av låg sysselsättningsnivå för arbetstagare som fyllt 55 år (29 %), vilket är klart under EU-genomsnittet (40,3 %).- Mycket långsam tillväxt av sysselsättningen under större delen av 1990-talet (0,1 % under perioden 1991-1998).- Hög arbetslöshet, nästan två procentenheter över EU-genomsnittet, och hög långtidsarbetslöshet.- Hög ungdomsarbetslöshet kombinerad med svårigheter i samband med övergången från skola till arbetsliv, särskilt för okvalificerad arbetskraft.- Höga lönebikostnader, över EU-genomsnittet.- Sysselsättningspotential i tjänstesektorn som, trots att sektorn sysselsätter en stor andel av den totala arbetskraften, endast sysselsätter ca 40 % av befolkningen i arbetsför ålder, vilket är 10 procentenheter mindre än genomsnittet i de tre medlemsstater som uppvisar de bästa resultaten.Frankrike bör vidta följande åtgärder:1. Se över befintliga bidragssystem, särskilt sådana som gör det lättare att få förtidspension, så att äldre arbetstagare kan delta aktivt i arbetslivet längre.2. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och andra åtgärder för att minska den administrativa bördan för företagen och för att kunna utnyttja möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen i tjänstesektorn, bl.a. genom att fortsätta ansträngningarna för att skapa nya arbeten för ungdomar.3. Fortsätta och utvärdera politiska åtgärder för att minska skattetrycket på arbete, särskilt för okvalificerad och lågavlönad arbetskraft.4. Stärka partnerskap på arbetsmarknaden för att utveckla en sammanhängande strategi för att modernisera arbetsorganisationen.VII. IRLANDEkonomin har under 90-talet kännetecknats av stark ekonomisk tillväxt och nya arbetstillfällen. Arbetsmarknaden genomgår en genomgripande strukturomvandling och problemen ändrar gradvis karaktär från hög arbetslöshet och långtidsarbetslöshet (både bland unga och vuxna) till nya utmaningar, bl.a. följande:- Kärvare arbetsmarknadsvillkor, vilket kommer att verka återhållande på en framtida ekonomisk tillväxt.- En betydande skillnad mellan könen när det gäller sysselsättningen, vilket ger utrymme för ökat deltagande av kvinnor på arbetsmarknaden.- Lågt deltagande bland arbetstagare i utbildning och yrkesutbildning (ca 5 %).- Maximering av arbetspotentialen i tjänstesektorn, där sysselsättningsnivån, trots en framgångsrik politik på senare tid som skapat gynnsamma förhållanden för nya arbetstillfällen, släpar efter EU-genomsnittet.Irland bör vidta följande åtgärder:1. Anta en sammanhängande strategi för att öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden, bl.a. genom att avskaffa hämmande faktorer i skatte- och bidragssystemen och göra det enklare att förena yrkesliv och familjeliv. Särskilt behövs fortsatta ansträngningar för att höja standarden på omsorgen av barn och andra anhöriga och flexibla möjligheter till tjänstledighet.2. Fortsätta den politik som nyligen genomförts, och som bl.a. består i lagstiftning, utbildning och beskattning, för att bättre utnyttja möjligheten att skapa nya arbeten i tjänstesektorn.3. Intensifiera satsningarna på att utvidga och förbättra internutbildning för arbetstagare.VIII. ITALIENDen italienska arbetsmarknaden återhämtade sig något under 1998. Sysselsättningen ökade måttligt med 0,6 % till följd av dämpad ekonomisk tillväxt och markant sänkta reala arbetskostnader per enhet. Denna förbättring var emellertid inte tillräcklig för att komma till rätta med långvariga, strukturella problem på arbetsmarknaden, såsom följande:- Långsam sysselsättningsökning och låg sysselsättningsgrad på 50,8 % (nästan 10 procentenheter under EU-genomsnittet) kombinerat med låg genomsnittlig sysselsättningsgrad i tjänstesektorn (31,7 %).- Hög genomsnittlig arbetslöshet, som fortfarande är två procentenheter över EU-genomsnittet, och dessutom hög och stigande ungdomsarbetslöshet (12,9 % av den unga befolkningen) och långtidsarbetslöshet (8,4 % av arbetskraften).- Stor skillnad mellan könen när det gäller sysselsättning, närmare 30 procentenheter jämfört med 20 procentenheter för unionen som helhet. Även arbetslösheten är mycket högre bland kvinnor än bland män (16,7 % respektive 9,4 %).- De regionala skillnaderna i arbetslöshet mellan nord och syd är fortfarande betydande (i södra Italien uppgår arbetslösheten till 22,8 %, vilket är 10 procentenheter över det nationella genomsnittet).- Skattetrycket på arbete ligger över genomsnittet och de implicita skatterna på inkomst av arbete är 50 % (jämfört med 43 % i genomsnitt i EU).Italien bör vidta följande åtgärder:1. Vidta beslutsamma, sammanhängande och mätbara åtgärder för att hindra arbetslösa ungdomar och vuxna från att bli långtidsarbetslösa. Stora ansträngningar bör framför allt riktas in på att slutföra reformeringen av arbetsförmedlingarna och att genomföra den förebyggande politiken enligt riktlinjerna 1 och 2 och förbättra kvaliteten på yrkesutbildningen. Ansträngningarna för att uppgradera det statistiska övervakningssystemet bör fortsätta, så att politikindikatorer angående förebyggande åtgärder och aktivering kan tillhandahållas senast år 2000, enligt de definitioner och metoder som man har kommit överens om.2. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och andra åtgärder för att minska den administrativa bördan på företag, för att stimulera företagarandan och utnyttja möjligheterna till att skapa nya arbeten i tjänstesektorn.3. Fortsätta pågående reformer som syftar till att flytta skattetrycket från arbete till andra skattebaser.4. Fortsätta genomförandet av pensionsreformen och andra bidragssystem för att minska övergången från arbetsmarknaden till pensioner och andra bidragssystem.5. Anta en sammanhängande politik för att motarbeta de stora skillnaderna mellan könen i fråga om sysselsättning och arbetslöshet, bl.a. genom att vidareutveckla initiativ som har tagits. Jämställdhetspolitiken bör integreras i alla delar av den nationella handlingsplanen för sysselsättning.IX. LUXEMBURGSysselsättningssituationen är i allmänhet god tack vare en stark ekonomisk tillväxt parad med en konstant ökning av sysselsättningen. Emellertid förekommer mycket låga sysselsättningsnivåer i vissa befolkningskategorier jämsides med en mycket stor tillströmning av arbetstagare över gränserna. Centrala frågor på arbetsmarknaden är följande:- Mycket låg sysselsättningsnivå bland arbetstagare över 50 år (endast 38 %) vilket framför allt är resultatet av en politik som underlättar förtidspensionering, till exempel invaliditetspensioner och system för förtidspensioner.- Mycket låg sysselsättningsnivå bland kvinnor (45 %) vilket medför att skillnaden mellan könen är nästan 29 procentenheter, vilket är bland de största i unionen.- En sysselsättningsökning som arbetstagarna över gränserna svarar för med 75 %.- Lågt deltagande i fortbildning.Luxemburg bör vidta följande åtgärder:1. Mer i detalj granska skatte- och bidragssystemen i syfte att ta bort faktorer som eventuellt hämmar deltagande i arbetslivet, särskilt för äldre arbetstagare.2. Fortsätta arbetet med en sammanhängande strategi för att öka kvinnors deltagande i arbetslivet, bl.a. genom att granska hämmande faktorer i skatte- och bidragssystemen och åtgärder som gör det enklare att förena yrkesliv och familjeliv.X. NEDERLÄNDERNAEkonomin har haft en stark tillväxt under lång tid och nya arbetstillfällen har skapats, vilket har lett till att arbetslösheten stadigt minskar. Trots att situationen på den nederländska arbetsmarknaden är bland de mest gynnsamma i unionen återstår dock följande centrala frågor:- Låg andel personer över 55 år på arbetsmarknaden (endast 31 %, jämfört med EU-genomsnittet på 40,6 %). Siffran är ännu lägre för kvinnor (19,8 % jämfört med ett EU-genomsnitt på 26,1 %).- Trots en sänkning som infördes nyligen är skattetrycket på arbete fortfarande betydande.- Hög andel bidragsberoende personer jämfört med den yrkesverksamma befolkningen (35 %). Förtidspensioneringarna har ökat på senare tid och antalet personer som får arbetslöshetsersättning är stort (9 % av arbetskraften).- Nya "flaskhalsproblem" när det gäller utbudet av arbetskraft med ungefär 136000 lediga tjänster i slutet av 1998.- Stor skillnad mellan könen när det gäller sysselsättningen, trots ökad andel kvinnor på arbetsmarknaden på senare tid. Sysselsättningen bland kvinnor är ungefär 24 procentenheter lägre än för män (80,0 %), vilket motsvarar en skillnad mellan könen på en miljon arbetstillfällen.Nederländerna bör vidta följande åtgärder:1. Fortsätta ansträngningarna för att förbättra skatte- och bidragssystemen så att de inte hämmar deltagande på arbetsmarknaden, särskilt för kvinnor och äldre arbetstagare. Beslutsamma åtgärder behövs för att minska det stora antalet personer som står utanför arbetsmarknaden med hjälp av system för passivt inkomststöd.2. Fortsätta förbättringen av de statistiska övervakningssystemen så att politikindikatorer angående förebyggande åtgärder och aktivering kan tas fram senast till år 2000, enligt de definitioner och metoder man enats om.XI. ÖSTERRIKESysselsättningsläget är fortfarande gynnsamt, trots att arbetslösheten ökade något under 1998. Landet har en av de högsta sysselsättningsnivåerna och lägsta arbetslöshetssiffrorna i unionen. Centrala utmaningar på arbetsmarknaden är följande:- Låg sysselsättningstillväxt under större delen av 90-talet (0,4 % under perioden 1991-1998 och - 0,03 % under perioden 1994-1998).- Låg andel äldre arbetstagare på arbetsmarknaden (43 % i åldersgruppen 50-64).- Stor skillnad mellan könen när det gäller sysselsättning (21 procentenheter) trots att sysselsättningsgraden bland kvinnor är över EU-genomsnittet.- Skattetrycket på arbete ligger över genomsnittet och de indirekta skatterna på inkomst av arbete uppgår till 46 %.Österrike bör vidta följande åtgärder:1. Se över systemen som underlättar förtidspension och utveckla system för flexibel arbetstid, så att äldre personer stannar kvar längre i arbetslivet.2. Genomföra en sammanhängande strategi för att minska könsskillnaderna, bl.a. genom att införa åtgärder som gör det enklare att förena yrkesliv och familjeliv.3. Fortsätta ansträngningarna för att sänka det hårda skattetrycket på arbete, särskilt genom att fokusera på problemgrupper på arbetsmarknaden.XII. PORTUGALSysselsättningsläget har förbättrats kontinuerligt under de senaste åren, till följd av intensiv ekonomisk aktivitet. Indikatorerna på ett gott sysselsättningsläge döljer dock strukturella svagheter som gör arbetsmarknaden sårbar. Utmaningarna på arbetsmarknaden är följande:- Lågt deltagande av arbetstagarna i utbildning och yrkesutbildning och låg formell utbildningsnivå hos den vuxna arbetskraften.- Stort utrymme för att skapa nya arbeten i tjänstesektorn, som endast sysselsätter 38 % av befolkningen i arbetsför ålder.- Låg genomsnittlig produktivitet hos arbetstagarna, vilket tyder på bristande skicklighet hos arbetskraften och långsam övergång till ny teknik samt ett utrymme för att modernisera arbetsorganisationen.Portugal bör vidta följande åtgärder:1. Fortsätta ansträngningarna för att höja kvaliteten i utbildningssystemet, ge mer stöd till fortbildning, särskilt genom att i högre grad engagera arbetsmarknadens parter i verksamheten.2. Anta och genomföra sammanhängande strategier som omfattar lagstiftning, beskattning och andra åtgärder för att minska den administrativa bördan på företag, så att företagsandan stimuleras och möjligheterna att skapa nya arbetstillfällen i tjänstesektorn utnyttjas.3. Främja partnerskap och uppmuntra arbetsmarknadens parter att åta sig att på alla lämpliga nivåer modernisera arbetsorganisationen för att förbättra företagens produktivitet och konkurrenskraft samtidigt som den nödvändiga balansen mellan flexibilitet och trygghet uppnås.XIII. FINLANDEn stark tillväxt i ekonomi och sysselsättning under de senaste åren har lett till en väsentlig ökning av sysselsättningen. Centrala problem på arbetsmarknaden är följande:- Låg sysselsättningsgrad bland kvinnor och män över 50 år (55,2 % respektive 50,6 %), vilket är betydligt lägre än bland arbetstagare i de aktiva åldersgrupperna (76 % respektive 71 %).- En svårplacerad grupp arbetslösa kvarstår dock, särskilt bland äldre personer (7 % av arbetskraften).- Hög ungdomsarbetslöshet (över 11 %, två procentenheter högre än EU-genomsnittet).- Även om sysselsättningsgraden bland kvinnor är hög, särskilt i de aktivaste åldersgrupperna, finns det betydande skillnader i fördelningen mellan män och kvinnor i olika yrkeskategorier och sektorer.- Ett skattetryck på arbete som ligger över EU-genomsnittet med en implicit skattenivå på inkomst av arbete på 55 % (jämfört med ett genomsnitt i EU på 43 %).Finland bör vidta följande åtgärder:1. Fortsätta att se över nuvarande skatte- och bidragssystem, särskilt sådana som underlättar förtidspensionering, i syfte att få äldre arbetstagare att stanna kvar längre i arbetslivet.2. Fortsätta påbörjade strategier för att minska skattetrycket på arbete.3. Av jämställdhetsskäl granska på vilket sätt skillnaderna mellan antalet män och kvinnor i olika sektorer och yrkeskategorier kan minskas.XIV. SVERIGEDen svenska ekonomins allmänna återhämtning har lett till en märkbar förbättring av sysselsättningsläget under 1998. Trots den höga sysselsättningsnivån återstår dock följande stora utmaningar på arbetsmarknaden:- Långsam sysselsättningstillväxt under största delen av 90-talet (- 1,7 % under perioden 1991-1998 och 0,3 % under perioden 1994-1998).- Arbetslösheten är fortfarande hög med 8,2 %, även om den ligger något under genomsnittet i EU.- Stor skillnad mellan antalet män och kvinnor i olika yrkeskategorier.- Det högsta skattetrycket på inkomst av arbete i unionen med implicita skatter som uppgår till 58 % (jämfört med genomsnittet i EU på 43 %).Sverige bör vidta följande åtgärder:1. Vidta åtgärder för att minska skattetrycket på inkomst av arbete, särskilt för låginkomsttagare.2. Av jämställdhetsskäl utreda på vilket sätt skillnaden i antalet män och kvinnor inom olika sektorer och yrkeskategorier kan minskas.XV. FÖRENADE KUNGARIKETLäget för sysselsättningen har varit gott på senare tid jämfört med genomsnittet i EU. Det finns emellertid fortfarande strukturella problem som bör lösas:- Trots ett gynnsamt arbetsmarknadsläge ökar antalet nya långtidsarbetslösa ungdomar och vuxna (18 % respektive 12 %), en ökning som är högre än i de medlemsstater i EU som uppvisar de bästa resultaten.- Ihållande mycket långvarig långtidsarbetslöshet i vissa områden och/eller inaktivitet bland äldre personer, etniska minoriteter, ensamstående föräldrar och missgynnade samhällsgrupper.- Skillnaden mellan könen är större än i EU i genomsnitt mätt i heltidsekvivalenter (ca 33 procentenheter), vilket beror på att en stor andel av kvinnorna arbetar deltid.Förenade kungariket bör vidta följande åtgärder:1. Fokusera på löneklyftan mellan könen och lägga fram en lämplig strategi för att ta itu med detta problem, bl.a. genom att bygga vidare på de positiva effekterna som kan förväntas av införandet av minimilön 1998.2. Främja partnerskap för att göra det möjligt för arbetsmarknadens parter på alla lämpliga nivåer att uppnå avtal om modernisering av arbetsorganisationen för att förbättra företagens produktivitet och konkurrenskraft samtidigt som den nödvändiga balansen mellan flexibilitet och trygghet uppnås.3. Förbättra de statistiska övervakningssystemen så att politikindikatorer på förebyggande åtgärder och aktivering kan tas fram senast år 2000 enligt de definitioner och metoder man enats om.4. Fortsätta satsningarna på att utvidga och förbättra tillgången till barnomsorg för att ge framför allt kvinnor bättre möjligheter att arbeta deltid eller heltid efter eget val.


Avis juridique important

|

32001H0337

Kommissionens rekommendation av den 18 april 2001 om ett samordnat program för offentlig kontroll av livsmedel för 2001 (Text av betydelse för EES) [delgivet med nr K(2001) 1076]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 120 , 28/04/2001 s. 0041 - 0044

Kommissionens rekommendationav den 18 april 2001om ett samordnat program för offentlig kontroll av livsmedel för 2001[delgivet med nr K(2001) 1076](Text av betydelse för EES)(2001/337/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 89/397/EEG av den 14 juni 1989 om offentlig kontroll av livsmedel(1), särskilt artikel 14.3 i detta, ochefter samråd med Ständiga livsmedelskommittén, ochav följande skäl:(1) För att den inre marknaden skall fungera väl är det nödvändigt att inrätta samordnade program för livsmedelskontroll på gemenskapsnivå.(2) I sådana program ligger tyngdpunkten på efterlevnad av gemenskapslagstifningen, skydd av folkhälsan, konsumentintressen och god handelssed.(3) Enligt artikel 3 i rådets direktiv 93/99/EEG av den 29 oktober 1993 om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel(2) skall de laboratorier som avses i artikel 7 i direktiv 89/397/EEG uppfylla kriterierna i Europastandardens EN 45000-serie. Endast sådana laboratorier får anses lämpade att utföra analyser inom ramen för det samordnade programmet för offentliga kontroller.(4) När nationella program och samordnade program genomförs samtidigt kan resultaten ge upplysningar och erfarenheter som framtida kontrollverksamhet kan grundas på.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS.1. Under 2001 bör medlemsstaterna genomföra inspektioner och kontroller och i angivna fall ta prover och analysera dessa i laboratorier i syfte att- övervaka efterlevnaden av gemenskapens regler för märkning avseende mängddeklaration av ingredienser,- undersöka rökta fiskprodukters bakteriologiska kvalitet.2. Även om det i denna rekommendation inte fastställs hur ofta provtagningar och inspektioner skall ske, bör medlemsstaterna ändå se till att de sker tillräckligt ofta för att man skall få en överblick över det aktuella området i medlemsstaterna.3. För att underlätta jämförelsen av resultaten bör medlemsstaterna lämna in de begärda uppgifterna uppställda enligt de rapportblanketter som bifogas denna rekommendation.4. Livsmedel som lämnas in för analys i enlighet med detta program bör lämnas till laboratorier som uppfyller bestämmelserna i artikel 3 i direktiv 93/99/EEG.5. Mängddeklaration av ingredienser5.1 Programmets omfattningUppgifter om mängden av en viss ingrediens eller kategori av ingredienser som använts vid tillverkningen eller beredningen av ett livsmedel ger konsumenten bättre information och bidrar till att säkerställa god handelssed. Enligt artikel 7 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/13/EG av den 20 mars 2000 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om märkning och presentation av livsmedel samt om reklam för livsmedel(3) är uppgifter om mängden obligatoriska- om den berörda ingrediensen eller kategorin av ingredienser ingår i försäljningsnamnet eller vanligtvis förknippas med det namnet av konsumenterna, eller- om den berörda ingrediensen eller kategorin av ingredienser skriftligen, genom en illustration eller grafiskt, framhävs i märkningen, eller- om den berörda ingrediensen eller kategorin av ingredienser är nödvändig för att känneteckna livsmedlet och särskilja det från produkter som det skulle kunna förväxlas med på grund av sitt namn och utseende.Handel bör inte bedrivas med produkter som inte är märkta enligt kraven i ovannämnda direktiv. Produkter som märkts före den 14 februari 2000 får dock saluföras tills lagren är tömda. Syftet med den här delen av programmet är att kontrollera att livsmedlen uppfyller de nya bestämmelser om mängddeklaration av ingredienser.5.2 MetodUndersökningarna bör särskilt omfatta mjölkprodukter (t.ex. yoghurt, ost osv.), fruktjuicer och kex. De behöriga myndigheterna i medlemsstaterna bör genomföra inspektioner på anläggningarna hos tillverkare eller importörer av livsmedel för att kontrollera att bestämmelserna om mängddeklaration av ingredienser efterlevs. Stickprov skulle dessutom kunna tas i samband med inspektionerna för att bestämma mängden av en ingrediens eller en kategori av ingredienser.Resultaten från kontrollerna bör protokollföras på rapportblanketten i bilaga I.6. Rökta fiskproduktens bakteriologiska kvalitet6.1 Programmets omfattningDet finns inga gemenskapsbestämmelser där särskilda mikrobiologiska normer för rökt fisk fastställs. Erfarenheten visar att en betydande procentuell andel av dessa produkter skulle kunna vara förorenade med patogena mikroorganismer, däribland Listeria monocytogenes, och att nya tillverknings- och beredningsmetoder skulle kunna öka risken för förorening med bakterier.Listeria monocytogenes är känd för att orsaka livsmedelsburna utbrott av listerios hos människor, vilket kan få dödlig utgång för känsliga befolkningsgrupper, och därför skall åtgärder vidtas för att minska risken för listerios hos människor orsakad av livsmedelskonsumtion, främst av färdiglagade livsmedel såsom rökt fisk.Vissa åtgärder får vidtas vad gäller riskhanteringen på livsmedelsföretagen. Tillämpning av god hygienpraxis och principerna för utveckling av HACCP-systemet (Hazard analysis and critical control points) är viktiga instrument för att säkerställa livsmedelssäkerheten.Syftet med den här delen av programmet är att bedöma föroreningshalten i rökt fisk, närmare bestämt i rökt lax, särskilt vad gäller Listeria monocytogenes och indikatororganismer för fekal förorening. Programmet bör göra det möjligt att bedöma den bakteriologiska kvaliteten på dessa produkter och möjliga risker för människors hälsa.6.2 MetodUndersökningen bör gälla kyld och färdigförpackad lax och annan varm eller kall rökt fisk. Medlemsstaternas behöriga myndigheter bör ta prov i detaljhandelsledet, om möjligt nära datumet för minsta hållbarhetstid. I länder där det tillverkas mycket av dessa produkter rekommenderas även provtagning i produktionsledet (på råvaror och/eller färdiga produkter). Denna provtagning bör ske i form av stickprov från ett och samma parti som, om möjligt, omfattar fem enheter om minst hundra gram var, och produktion bör förvaras i den ursprungliga förpackningen. Produkten bör kylas direkt efter provtagning och omedelbart sändas till laboratoriet i detta tillstånd.Medlemsstaternas behöriga myndigheter får själva bestämma på vilken nivå provtagning skall ske. Därvid skall hänsyn tas till viktiga faktorer som produktionens storlek och karakteristika, handeln och konsumtionsmönstren.Laboratorierna kan själva välja vilka metoder de använder under förutsättning att resultaten motsvarar de mål som skall uppnås. Emellertid rekommenderas användning av den senaste versionen av standarderna EN/ISO 11290-1 och EN/ISO 11290-2 för att påvisa och räkna Listeria monocytogenes. Andra likvärdiga metoder som godkänts av behöriga myndigheter får användas.Resultaten från de efterföljande kontrollerna bör protokollföras på rapportblanketten i bilaga II. I de fall då prov tas i produktionsledet bör en separat rapportblankett användas.Utfärdad i Bryssel den 18 april 2001.På kommissionens vägnarDavid ByrneLedamot av kommissionen(1) EGT L 186, 30.6.1989, s. 23.(2) EGT L 290, 24.11.1993, s. 14.(3) EGT L 109, 6.5.2000, s. 29.BILAGA I>PIC FILE= "L_2001120SV.004302.EPS">BILAGA II>PIC FILE= "L_2001120SV.004402.EPS">


Avis juridique important

|

31996Y0919(07)

Rådets rekommendation av den 30 november 1994 om en mall till bilateralt återtagandeavtal mellan en medlemsstat och tredje land

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 274 , 19/09/1996 s. 0020 - 0024

BILAGA II.2RÅDETS REKOMMENDATION av den 30 november 1994 om en mall till bilateralt återtagandeavtal mellan en medlemsstat och tredje land EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel K 1.3 om invandringspolitiken och politiken mot medborgare i tredje land, ochmed beaktande av följande:Rådet erinrar om att hanteringen av dessa frågor betraktas som frågor av gemensamt intresse enligt fördraget.Rådet har föresatt sig att bekämpa illegal invandring till medlemsstaterna.Rådet konstaterar att de principer som måste beaktas i bilaterala och multilaterala återtagandeavtal fastställdes i den handlingsplan på området för rättsliga och inrikes frågor som godkändes av rådet och Europeiska rådet i december 1993.Rådet erinrar om att dessa principer godkändes av rådet i maj 1994 och att det rådde enighet om att på grundval av dessa principer vid ett senare tillfälle ta fram en mall för återtagandeavtal.Mallen för återtagandeavtal skall användas på ett flexibelt sätt av medlemsstaterna, och den skall kunna anpassas till de avtalsslutande parternas olika behov.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaternaatt från och med den 1 januari 1995 använda bifogade mall som grund för förhandlingarna med tredje land när återtagandeavtal skall slutas.Bilaga till bilaga II.2 MALLAVTALmellan regeringen i (. . . medlemsstaten . . .)ochregeringen i (. . . tredje land . . .)om återtagande av personer som vistas utan tillstånd(återtagandeavtal)REGERINGEN I (. . . MEDLEMSSTAT . . .)ochREGERINGEN I (. . . TREDJE LAND . . .)i fortsättningen kallade de avtalsslutande parterna, som önskar underlätta återtagandet av personer som uppehåller sig illegalt i den andra avtalsslutande partens territorium, dvs. personer som inte uppfyller eller inte längre uppfyller de gällande villkoren för inresa eller vistelse, och som i samarbetsanda och på ömsesidighetens grund önskar underlätta transitering av personer,HAR ENATS OM FÖLJANDE:Artikel 1 Återtagande av egna medborgare1. En avtalsslutande part skall på den andra avtalsslutande partens begäran och utan formaliteter återta en person som inte längre uppfyller de gällande villkoren för inresa eller vistelse i den ansökande avtalsslutande partens territorium, under förutsättning att det bevisas eller på goda grunder kan antas att personen i fråga är medborgare i den stat som är den anmodade avtalsslutande parten. Detsamma skall gälla för en person som har fråntagits sitt medborgarskap av den anmodade parten utan att ha fått löfte om åtminstone naturalisering av den ansökande parten; efter inresa i dennas territorium.2. På begäran av den avtalsslutande ansökande parten skall den anmodade avtalsslutande parten utan dröjsmål utfärda nödvändiga resedokument till de personer som skall återtas.3. Den ansökande avtalsslutande parten skall på samma villkor på nytt återta sådana personer, om det vid kontroll visar sig att de inte var medborgare i den stat som är den anmodade avtalsslutande parten vid tillfället för utresan från den ansökande avtalsslutande partens territorium. Detta skall inte gälla om återtagandeskyldigheten grundar sig på att personen i fråga av den anmodade avtalsslutande parten fråntogs medborgarskapet efter att - utan att minst ha fått löfte om naturalisering - ha rest in i den ansökande avtalsslutande partens territorium.Artikel 2 Återtagande när medborgare i tredje land har rest in via den yttre gränsen1. Den avtalsslutande part, över vars yttre gräns det kan bevisas eller på goda grunder antas att en person har rest in som inte uppfyller eller inte längre uppfyller de gällande villkoren för inresa eller vistelse på den ansökande avtalsslutande partens territorium, skall på denna parts begäran utan formaliteter återta personen i fråga.2. Med yttre gräns skall enligt detta avtal avses den första gräns som har passerats som inte är gemensam gräns mellan de avtalsslutande parterna.3. Återtagandeskyldigheten enligt punkt 1 skall inte gälla en person som vid inresan i den ansökande avtalsslutande partens territorium innehade giltigt uppehållstillstånd utfärdat av denna avtalsslutande part, eller som efter inresan har beviljats uppehållstillstånd av denna avtalsslutande part.4. De avtalsslutande parterna skall sträva efter att prioritera återsändandet av medborgare i en grannstat till hemlandet.Artikel 3 Återtagande av medborgare i tredje land av den avtalsslutande part som är ansvarig för inresan1. Om en person som har rest in i den ansökande partens territorium inte uppfyller gällande villkor för inresa eller vistelse, och om denna person innehar giltig visering utfärdad av den andra avtalsslutande parten eller giltigt uppehållstillstånd utfärdat av den anmodade avtalsslutande parten, skall den senare utan formaliteter återta denna person efter ansökan av den ansökande avtalsslutande parten.2. Om visering eller uppehållstillstånd har utfärdats av båda de avtalsslutande parterna, skall ansvaret ligga hos den part vars visering eller uppehållstillstånd gäller längst.3. Punkterna 1 och 2 gäller inte när transitvisering har utfärdats.Artikel 4 UppehållstillståndUppehållstillstånd enligt artikel 2.3 och artikel 3 är varje slags tillstånd som någon av de avtalsslutande parterna har utfärdat och som berättigar till vistelse i denna avtalsslutande parts territorium. Hit räknas inte tidsbegränsat uppehållstillstånd i någon av de avtalsslutande parternas territorium i samband med prövning av en asylansökan.Artikel 5 Tidsfrister1. Den anmodade avtalsslutande parten skall utan dröjsmål och under alla omständigheter senast inom femton dagar besvara en begäran om återtagande som riktas till den.2. Den anmodade avtalsslutande parten skall utan dröjsmål och senast inom en månad ta ansvar för personer som enligt överenskommelse skall återtas. Denna tidsfrist kan efter ansökan från den ansökande avtalsslutande parten förlängas med den tid som krävs för att undanröja rättsliga och praktiska hinder.Artikel 6 Tidsfrist efter vilken återtagandeskyldigheten upphörAnsökan om återtagande måste lämnas in senast inom ett år efter det att den avtalsslutande parten uppmärksammat att en medborgare i tredje land inrest och vistas illegalt i dess territorium.Artikel 7 Transit1. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 11 skall de avtalsslutande parterna tillåta att medborgare i tredje land passerar i transit genom deras territorier, om den andra avtalsslutande parten så begär och om tillträde har säkerställts till andra eventuella transitstater och till destinationsstaten.2. Den anmodade avtalsslutande parten skall inte vara skyldig att utfärda transitvisering.3. Trots varje slags utfärdat tillstånd kan en person som tagits om hand för att transiteras sändas tillbaka till den andra avtalsslutande parten, om förhållanden med anknytning till innebörden av artikel 11 senare skulle uppstå eller bli kända som förhindrar transit, eller om den fortsatta resan eller mottagandet i destinationsstaten inte längre kan säkerställas.4. De avtalsslutande parterna skall sträva efter att begränsa användningen av transitering till sådana fall, där utlänningar inte kan sändas tillbaka direkt till sina hemländer.Artikel 8 Skydd för uppgifterI den utsträckning personuppgifter måste lämnas ut för att detta avtal skall kunna genomföras, får dessa uppgifter bara avse följande:1. Detaljer om den person som skall överföras och vid behov personens familjemedlemmar (efternamn, förnamn, eventuella tidigare namn, smeknamn eller pseudonymer, alias, födelsedatum och födelseplats, kön, nuvarande och eventuellt tidigare medborgarskap).2. Pass, identitetskort och andra identitets- eller färdhandlingar samt laissez-passer (nummer, giltighetstid, datum och plats för utfärdande, utfärdande myndighet osv.).3. Övriga detaljer som behövs för att identifiera den som skall överföras.4. Platser där uppehåll skall göras och färdväg.5. Uppehållstillstånd eller viseringar som utfärdats av en av de avtalsslutande parterna.6. I de fall som omfattas av artikel 7, den plats där asylansökan lämnades in samt inlämningsdatum för eventuellt tidigare asylansökan, inlämningsdatum för den aktuella asylansökan, hur långt den aktuella prövningen har kommit och innehållet i ett eventuellt beslut.Artikel 9 Kostnader1. Kostnaderna för att transportera personer som tagits om hand i enlighet med artiklarna 1, 2 och 3 skall bestridas av den ansökande avtalsslutande parten fram till den anmodade avtalsslutande partens gräns.2. Kostnaderna för transit fram till destinationsstatens gräns samt eventuellt kostnader för återtransport skall bestridas av den ansökande avtalsslutande parten i enlighet med artikel 7.Artikel 10 Expertkommitté1. De avtalsslutande parterna skall bistå varandra vid tillämpningen och tolkningen av detta avtal. De skall därför tillsätta en kommitté med uppgift atta) övervaka tillämpningen av detta avtal,b) föreslå lösningar på problem som kan uppstå vid tillämpningen av detta avtal,c) föreslå ändringar och tillägg vad gäller detta avtal,d) förbereda och rekommendera lämpliga åtgärder för att bekämpa den illegala invandringen.2. De avtalsslutande parterna förbehåller sig rätten att godta eller förkasta sådana förslag och åtgärder.3. Kommittén skall vara sammansatt av tre företrädare för varje avtalsslutande part. De avtalsslutande parterna skall bland sig utse ordförande och ställföreträdare; de skall även utse suppleanter. Ytterligare experter kan tillkallas för samråd.4. Kommittén skall sammanträda minst en gång om året på någon av ordförandenas initiativ.Artikel 11 Bestämmelse om att internationella avtal/konventioner inte skall påverkas av detta avtalDetta avtal skall inte påverka vad de avtalsslutande parterna har förpliktat sig genom följande:1. Konventionen av den 28 juli 1951 angående flyktingars rättsliga ställning, ändrad genom protokollet av den 31 januari 1967 angående flyktingars rättsliga ställning.2. Internationella konventioner om utlämning och transit.3. Konventionen av den 4 november 1950 angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.4. Internationella konventioner om asyl, särskilt Dublinkonventionen av den 15 juni 1990 om fastställelse av vilken stat som är ansvarig för att pröva ansökningar om asyl som inges i en av medlemsstaterna i Europeiska gemenskaperna.5. Internationella konventioner och överenskommelser om återtagande av utländska medborgare.Artikel 12 IkraftträdandeDetta avtal träder i kraft den första dagen i den andra månaden efter undertecknandet. Det skall börja tillämpas först den dag som de avtalsslutande parterna enas om genom skriftväxling.Artikel 13 Tillfälligt upphävande, uppsägning1. Detta avtal sluts på obestämd tid.2. En avtalsslutande part kan efter att genom kungörelse ha underrättat den andra avtalsslutande parten tillfälligt upphäva detta avtal när det finns viktiga skäl, i synnerhetskäl som avser skydd av statens säkerhet, den allmänna ordningen eller folkhälsan. De avtalsslutande parterna skall utan dröjsmål via diplomatiska kanaler underrätta varandra om åtgärder som har upphävts.3. En avtalsslutande part kan, efter att genom kungörelse ha underrättat den andra avtalsslutande parten, säga upp detta avtal när det finns synnerliga skäl.4. Det tillfälliga upphävandet eller uppsägningen av detta avtal skall träda i kraft den första dagen i månaden efter den månad då kungörelsen mottogs av den andra avtalsslutande parten.Utfärdad i . . . den . . . 19. . i två original, det ena på det . . . språket och det andra på det . . . språket, som båda är lika giltiga.För regeringen i(. . . medlemsstaten . . .)För regeringen i(. . . tredje land . . .)