               12.9.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 301/1

         Europeiska datatillsynsmannens rekommendationer om EU:s alternativ för reform av uppgiftsskyddet
   (Den fullständiga texten finns på engelska, franska och tyska på Europeiska datatillsynsmannens webbplats www.edps.europa.eu)
   (2015/C 301/01)
   Den 24 juni 2015 inledde EU:s tre institutioner, Europaparlamentet, rådet och Europeiska kommissionen, förhandlingar enligt medbeslutandeförfarandet om den föreslagna allmänna uppgiftsskyddsförordningen, genom ett så kallat trepartsmöte (1). Grunden för mötet är kommissionens förslag från januari 2012, parlamentets lagstiftningsresolution av den 12 mars 2014 och rådets allmänna riktlinjer som antogs den 15 juni 2015 (2). De tre institutionerna ska hantera förordningen som en del av det större reformpaketet om uppgiftsskydd som innefattar det föreslagna direktivet för polisens och domstolars verksamhet. Förfarandet ska vara avslutat under 2015 och sannolikt göra det möjligt att formellt anta båda instrumenten i början av 2016, följt av en tvåårig övergångsperiod (3).
   Europeiska datatillsynsmannen (EDPS) är en oberoende institution inom EU. Datatillsynsmannen deltar inte i trepartssamtalen, men är ansvarig enligt artikel 41.2 i förordning (EG) nr 45/2001 ”Vad gäller behandling av personuppgifter […] säkerställa att fysiska personers grundläggande fri- och rättigheter, särskilt deras rätt till privatliv, respekteras av gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen”, och ”[…] för att ge råd till gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen och de registrerade i alla frågor som rör behandling av personuppgifter.” Europeiska datatillsynsmannen och den biträdande datatillsynsmannen utsågs i december 2014, med specifika befogenheter för att bli mer konstruktiva och aktiva och de publicerade i mars 2015 en femårig strategi om hur de avsåg att genomföra dessa befogenheter, och ansvara för att det sker (4).
   Detta yttrande är det första steget i datatillsynsmannens strategi. Våra råd bygger på diskussioner med EU-institutionerna, medlemsstaterna, det civila samhället, näringslivet och andra intressenter och syftar till att hjälpa deltagarna i trepartssamtalet att nå rätt samförstånd i tid. Vi diskuterar den allmänna uppgiftsskyddsförordningen i två delar:

               —

               Datatillsynsmannens vision för framtidsorienterade regler om uppgiftsskydd med illustrativa exempel på våra rekommendationer.

               —

               En bilaga (bilaga till yttrande 3/2015: Jämförande tabell över texter i den allmänna uppgiftsskyddsförordningen med rekommendationer från datatillsynsmannen) innehållande en tabell med fyra kolumner för att, artikel för artikel, jämföra texten i uppgiftsskyddsförordningen, så som den antagits av kommissionen, parlamentet och rådet, tillsammans med datatillsynsmannens rekommendation.

         Yttrandet har publicerats på vår webbplats och via en mobilapp. Det kommer att kompletteras under hösten 2015 med rekommendationer både för skälen i den allmänna uppgiftsskyddsförordningen och, när rådet har antagit sin allmänna ståndpunkt om direktivet, om uppgiftsskydd som gäller för polisens och domstolars verksamhet.
   Datatillsynsmannens fullständiga yttrande om kommissionens föreslagna reformpaket i mars 2012 gäller fortfarande. Tre år senare behövde vi emellertid uppdatera våra råd för att mer direkt delta i medlagstiftarnas yttrande och erbjuda specifika rekommendationer (5). På samma sätt som 2012 års yttrande är detta yttrande i linje med yttranden och uttalanden i artikel 29-gruppen, inbegripet ”bilagan” om ”huvudsakliga ämnen inför trepartssamtalen” som antogs den 17 juni, och som Europeiska datatillsynsmannen bidrog till som fullvärdig medlem av arbetsgruppen (6).

      En sällsynt möjlighet: Därför är reformen så viktig

      EU befinner sig på den sista sträckan av en maratonsatsning för att reformera sina regler om personuppgifter. Den allmänna uppgiftsskyddsförordningen kommer sannolikt att under de närmaste årtiondena påverka alla enskilda inom EU, alla organisationer inom EU som behandlar personuppgifter och organisationer utanför EU som behandlar personuppgifter om enskilda i EU (7). Det är därför dags att skydda enskilda personers grundläggande rättigheter och friheter i framtidens uppgiftsstyrda samhälle.

      Effektivt uppgiftsskydd ger enskilda styrka och främjar ansvarstagande företag och offentliga myndigheter. Lagstiftningen på området är komplex och teknisk och kräver expertråd, särskilt från oberoende myndigheter inom uppgiftsskydd som inser utmaningen med efterlevnad av reglerna. Den allmänna förordningen om uppgiftsskydd kan bli den längsta i unionens författningssamling, så EU måste nu försöka vara selektiv, fokusera på de bestämmelser som verkligen är nödvändiga och undvika detaljer som oavsiktligt kan leda till att de otillbörligt inkräktar på framtida teknik. Samtliga institutioners texter förespråkar tydlighet och begriplighet vid behandling av personuppgifter: den allmänna uppgiftsskyddsförordningen måste därför tillämpa vad den förespråkar, genom att vara så exakt och lättförståelig som möjligt.

      Det är parlamentet och rådet som medlagstiftare som måste fastställa den slutliga juridiska texten, som förenklats av kommissionen, som initiativtagare till lagstiftning och som fördragens väktare. Europeiska datatillsynsmannen deltar inte i förhandlingarna i trepartssamtalen, men vi är juridiskt behöriga att ge råd, och göra det aktivt i linje med datatillsynsmannens och biträdande datatillsynsmannens befogenheter om möten, och datatillsynsmannens nyligen framtagna strategi. Yttrandet innehåller över ett decenniums erfarenhet av tillsyn av efterlevnad av uppgiftsskydd och politiska råd för att hjälpa till att vägleda institutionerna i riktning mot ett resultat som gynnar enskilda personers intressen.

      Lagstiftning är det möjligas konst. De framlagda valmöjligheterna, i form av de texter som kommissionen, parlamentet respektive rådet föredrar, innehåller var och en många hedervärda bestämmelser, men de kan alla förbättras. Resultatet blir inte perfekt enligt vår uppfattning, men vi avser att stödja institutionerna i att nå bästa möjliga resultat. Det är anledningen till att våra rekommendationer håller sig inom gränserna för de tre texterna. Vi drivs av följande tre orubbliga frågor:

               —

               En bättre lösning för medborgarna.

               —

               Regler som fungerar i praktiken.

               —

               Regler som räcker under en generation.

      Detta yttrande är ett exempel på öppenhet och ansvarighet, två principer som kanske är den mest anmärkningsvärda nyheten i förordningen. Trepartsprocessen granskas mer omfattande än någonsin förut. Våra rekommendationer är offentliga, och vi skulle vilja vädja till alla EU-institutioner att utnyttja initiativet och föregå med gott exempel så att denna lagstiftningsreform blir resultatet av en öppen process och inte en hemlig kompromiss.

      EU-behöver en ny och uppfräschad lösning på uppgiftsskyddet. Den övriga världen följer oss noga. Kvaliteten på den nya lagen och hur den interagerar med internationella juridiska system och trender är av största vikt. Med detta yttrande signalerar Europeiska datatillsynsmannen sin vilja och tillgänglighet för att bidra till att EU gör det bästa av denna historiska möjlighet.
   1.   En bättre lösning för medborgarna

   EU:s regler har alltid syftat till att underlätta uppgiftsflöden, både inom EU och mellan EU och andra handelspartner, dock alltid med en övergripande omsorg om den enskilda personens rättigheter och friheter. Internet har möjliggjort en aldrig tidigare skådad nivå av kommunikationsflöden och kontaktytor, med möjligheter att uttrycka sig och räckvidd för att leverera värde till företag och konsumenter. Men det innebär också att integriteten spelar en större roll än någonsin för européerna. Enligt undersökningen i Eurobarometern om uppgiftsskydd i juni 2015 (8), är det fler än sex av tio medborgare som inte litar på företag på nätet och två tredjedelar är oroade över att inte ha fullständig kontroll över den information de tillhandahåller över nätet.
   Den reformerade ramen behöver bibehålla och, där så är möjligt, även höja nivån på skyddet för den enskilde. Reformpaketet om uppgiftsskydd föreslogs först som ett verktyg för att ”stärka rätten till integritet på nätet” genom att se till att ”människor blir bättre informerade om sina rättigheter och får större kontroll över sina uppgifter” (9). Företrädare för organisationer i det civila samhället skrev till Europeiska kommissionen i april 2015 för att be institutionerna att hålla sig till dessa avsikter även i fortsättningen (10).
   Befintliga principer som anges i stadgan, EU:s primärrätt, ska tillämpas konsekvent, dynamiskt och innovativt så att de är ändamålsenliga för medborgaren i praktiken. Reformen behöver vara omfattande, därav satsningen på ett paket, men eftersom uppgiftsskydd kan sortera under separata rättsliga instrument måste det framgå tydligt vad de omfattar och hur de samverkar, och det får inte finnas några kryphål för kompromisser när det gäller garantier (11).
   För Europeiska datatillsynsmannen är utgångspunkten att den enskildes värdighet alltid måste gå före en rent juridisk efterlevnad av lagstiftningen (12). Våra rekommendationer bygger på en bedömning av varje artikel i den allmänna förordningen om uppgiftsskydd, enskilt och tillsammans, utifrån om den kommer att stärka den enskildes ställning jämfört med den nuvarande ramen. Referenspunkten är principerna som står i centrum för uppgiftsskyddet, dvs. artikel 8 i stadgan om de grundläggande rättigheterna (13).
   1.1   Definitioner: låt oss vara tydliga om vad personuppgifter är

   Enskilda ska kunna utöva sina rättigheter effektivare när det gäller all information som kan identifiera eller peka ut dem, även om informationen anses vara ”pseudonymiserad” (14).
   1.2   All behandling av uppgifter måste vara både laglig och motiverad

               —

               Kraven att all behandling av uppgifter ska vara begränsad till specifika syften och vila på rättslig grund, är kumulativa, inte alternativa. Vi rekommenderar att sammanflätning undviks, vilket skulle försvaga dessa principer. I stället bör EU upprätthålla, förenkla och praktiskt genomdriva sin fastställda uppfattning att personuppgifter endast bör användas på sätt som är förenliga med det ursprungliga syftet till insamlandet (15).

               —

               Samtycke är en möjlig rättslig grund för behandling, men vi behöver förebygga tvingande kryssrutor när det inte finns något meningsfullt val för den enskilde och när det inte finns något behov av att behandla uppgifter över huvudtaget. Vi rekommenderar att man låter människor ge ett brett eller begränsat samtycke, exempelvis till klinisk forskning, som respekteras och som kan dras tillbaka (16).

               —

               Europeiska datatillsynsmannen stöder sunda, innovativa lösningar för internationell överföring av personuppgifter som underlättar uppgiftsutbyte och respekterar principerna för uppgiftsskydd och övervakning. Vi är starkt emot att tillåta överföring på grundval av den registeransvarigas berättigade intressen på grund av det otillräckliga skyddet för den enskilde, och EU ska inte heller öppna dörren för att tredjeländers myndigheter ska få direktåtkomst till uppgifter som finns inom EU. En begäran om överföring från myndigheter i ett tredjeland ska endast godkännas om den respekterar normerna i fördrag om ömsesidig rättslig hjälp, internationella överenskommelser eller andra lagliga kanaler för internationellt samarbete (17).

         1.3   Mer oberoende, mer central tillsyn

               —

               EU:s myndigheter för uppgiftsskydd ska vara beredda att utöva sina roller så snart den allmänna uppgiftsskyddsförordningen träder i kraft, och Europeiska dataskyddsstyrelsen är fullt operativ så snart förordningen blir tillämplig (18).

               —

               Myndigheterna ska kunna pröva och utreda klagomål och krav från registrerade eller organ, organisationer eller föreningar.

               —

               Verkställande av enskilda rättigheter kräver ett effektivt system för ansvar och ersättning för skada som orsakats av olaglig behandling av uppgifter. Med tanke på de tydliga hindren mot att få upprättelse i praktiken, ska enskilda kunna företrädas av organ, organisationer och föreningar vid rättsliga förfaranden (19).

         2.   Regler som fungerar i praktiken

   Garantier ska inte förväxlas med formaliteter. Överdrivna detaljer eller försök vid mikroförvaltning av företagsprocesser riskerar att bli omoderna i framtiden. Här kan vi följa exemplet i EU:s konkurrensmanual, där en relativt liten grupp av sekundärlagstiftning rigoröst verkställs och uppmuntrar till en kultur av ansvarighet och medvetenhet bland företagen (20).
   I samtliga tre texter krävs större tydlighet och enkelhet från de ansvariga för behandlingen av personuppgifter (21). På samma sätt måste tekniska skyldigheter också vara exakta och lättförståeliga om de ska genomföras korrekt av registeransvariga (22).
   Befintliga förfaranden är inte heliga: våra rekommendationer syftar till att hitta sätt att avbyråkratisera, minimera föreskrifterna för dokumentation och irrelevanta formaliteter. Vi rekommenderar lagstiftning endast när det är absolut nödvändigt. Detta ger manöverutrymme oavsett om det gäller företag, offentliga myndigheter eller myndigheter för uppgiftsskydd: ett utrymme som måste fyllas med ansvarighet och rådgivning från myndigheter för uppgiftsskydd. Totalt skulle våra rekommendationer åstadkomma en text i den allmänna uppgiftsskyddsförordningen som är närmare 30 procent kortare än den genomsnittliga längden från de tre institutionerna (23).
   2.1   Effektivt skydd, inte förfaranden

               —

               Dokumentation ska vara ett sätt, inte ett mål för efterlevnad, och reformen måste fokusera på resultat. Vi rekommenderar ett skalbart synsätt som minskar dokumentationsskyldigheterna för de registeransvariga till en enda policy för hur överensstämmelse med reglerna uppnås, med beaktande av riskerna, där överensstämmelse ska visas på ett öppet sätt, oavsett om det gäller överföringar, kontrakt med uppgiftsbehandlare eller meddelanden om överträdelse (24).

               —

               På grundval av uttryckliga kriterier för riskbedömning, och till följd av vår erfarenhet av att övervaka EU-institutionerna, rekommenderar vi att man kräver anmälan av personuppgiftsbrott till tillsynsmyndigheten och konsekvensbedömningar av uppgiftsskydd endast när rättigheter och friheter för de registrerade riskeras (25).

               —

               Branschinitiativ, vare sig det sker via bindande företagsregler eller privata överenskommelser, bör uppmuntras aktivt (26).

         2.2   Bättre balans mellan offentliga intressen och skydd av personuppgifter

               —

               Regler för uppgiftsskydd ska inte hindra historisk, statistisk eller vetenskaplig forskning som verkligen ligger i allmänhetens intresse. De som ansvarar för detta måste vidta nödvändiga åtgärder för att förebygga att personuppgifter används i strid med den enskildes intressen, och särskilt uppmärksamma reglerna för känslig information rörande exempelvis hälsa (27).

               —

               Forskare och arkivarier ska kunna lagra uppgifter så länge det behövs baserat på dessa garantier (28).

         2.3   Tillit och bemyndigande för tillsynsmyndigheter

               —

               Vi rekommenderar att tillsynsmyndigheter får möjlighet att utfärda riktlinjer till registeransvariga och utveckla sina egna interna förfaranderegler i en anda av förenklad, enklare tillämpning av den allmänna förordningen om uppgiftsskydd genom en enda tillsynsmyndighet (”one stop shop”) nära medborgaren (”närhetsprincipen”) (29).

               —

               Myndigheterna ska kunna fastställa effektiva, proportionerliga och avvärjande sanktioner på grundval av alla relevanta omständigheter (30).

         3.   Regler som håller en generation

   Huvudpelaren i den nuvarande ramen, direktiv 95/46/EG, har stått modell för ytterligare lagstiftning om behandling av uppgifter i EU och i övriga världen, och till och med legat till grund för ordalydelsen i rätten till skydd av personuppgifter i artikel 8 i stadgan om de grundläggande rättigheterna. Reformen kommer att forma behandlingen av uppgifter för en generation som inte vet hur det är att leva utan internet. EU måste därför fullt ut förstå effekten av denna handling för enskilda personer och dess hållbarhet när det gäller teknisk utveckling.
   Under de senaste åren har generering, insamling, analys och utbyte av personuppgifter ökat exponentiellt, vilket är resultatet av tekniska innovationer som internet, molntjänster, stordata och öppna data, vars utnyttjande EU anser grundläggande för sin konkurrenskraft (31). Med tanke på livslängden för direktiv 95/46/EG är det rimligt att förvänta sig en liknande tidsram innan nästa stora revidering av reglerna för uppgiftsskydd äger rum, kanske först i slutet av 2030-talet. Långt innan dess kan datadriven teknik förväntas ha sammankopplats med artificiell intelligens, behandling av naturligt tal och biometriska system, vilket förser applikationer med maskinlärningsförmåga för avancerad intelligens.
   Dessa tekniker utmanar principerna för uppgiftsskydd. En framtidsorienterad reform måste därför bygga på den enskildes värdighet och kännetecknas av etik. Den måste återupprätta obalansen mellan innovation inom skydd av personuppgifter och dess utnyttjande, och göra garantierna effektiva i vårt digitaliserade samhälle.
   3.1   Ansvarig affärspraxis och innovativ teknik

               —

               Reformen bör vända den senaste trenden i riktning mot hemlig spårning och beslutsfattande på grundval av profiler som döljs för den enskilde. Problemet är inte riktad reklam eller praxis med profilering, utan snarare bristen på meningsfull information om den algoritmiska logik som utvecklar dessa profiler och påverkar den registrerade (32). Vi rekommenderar större öppenhet från de registeransvariga.

               —

               Vi stöder starkt införandet av principerna om inbyggt uppgiftsskydd och uppgiftsskydd som standard som ett sätt att kickstarta marknadsdrivna lösningar i den digitala ekonomin. Vi rekommenderar enklare ordalydelse för att kräva att den enskildes rättigheter och intressen integreras i produktutveckling och standardinställningar (33).

         3.2   Starka individer

   Portabilitet för uppgifter är inkörsporten i den digitala miljön till den användarkontroll som enskilda nu inser att de saknar. Vi rekommenderar att direkt överföring av uppgifter tillåts från en registeransvarig till en annan om den registrerades begäran och att de registrerade får rätt att erhålla en kopia av de uppgifter som de själva kan föra över till en annan registeransvarig (34).
   3.3   Framtidsgodkända regler

   Vi rekommenderar att språk och praxis som sannolikt kommer att bli omodernt eller diskutabelt undviks (35).
   4.   Oavslutad verksamhet

   Antagandet av ett framtidsorienterat reformpaket om uppgifter inom EU kommer att resultera i ett imponerande men ändå ofullständigt resultat.
   Samtliga institutioner är överens om att principerna i den allmänna förordningen om uppgiftsskydd bör tillämpas konsekvent på samtliga institutioner. Vi har förespråkat rättssäkerhet och enhetlighet för den rättsliga ramen, och samtidigt accepterat att EU:s offentliga sektor är unik och att man bör undvika att försvaga den aktuella nivån av skyldigheter (liksom behovet av att tillhandahålla en rättslig och organisatorisk grund för den allmänna uppgiftsskyddsförordningen). Ett förslag som är förenligt med den allmänna uppgiftsskyddsförordningen för översynen av förordning (EG) nr 45/2001 bör därför lämnas av kommissionen så snart som möjligt efter att diskussionerna om den allmänna uppgiftsskyddsförordningen har avslutats, så att båda texterna kan blir tillämpliga samtidigt (36).
   För det andra är det uppenbart att direktiv 2002/58/EG (direktivet om integritet och elektronisk kommunikation) måste ändras. Betydligt viktigare är att EU kräver en tydlig ram för att kommunikation ska vara konfidentiell, en fullständig del av rätten till privatliv, som styr alla tjänster som möjliggör kommunikation, inte bara leverantörer av offentligt tillgänglig elektronisk kommunikation. Detta måste ske genom en rättssäker och harmoniserande förordning som minst erbjuder samma skyddsnormer enligt direktivet om integritet och elektronisk kommunikation på lika villkor.
   I detta yttrande rekommenderas därför en satsning på att förslag inom dessa två områden ska antas så snart som möjligt.
   5.   Ett avgörande tillfälle för digitala rättigheter i och utanför EU

   För första gången på en generation har EU en möjlighet att modernisera och harmonisera regler för hur personuppgifter hanteras. Privatliv och uppgiftsskydd konkurrerar inte med ekonomisk tillväxt och internationell handel och inte heller med stora tjänster eller produkter – de är en del av förslaget om kvalitet och värde. Såsom Europeiska rådet medger är tillit en nödvändig förutsättning för innovativa produkter och tjänster som bygger på behandling av personuppgifter.
   EU 1995 var banbrytande när det gäller uppgiftsskydd. Nu har över 100 länder i hela världen lagar om uppgiftsskydd och färre än hälften av dessa är europeiska länder (37). EU fortsätter emellertid att kräva noggrant beaktande från länder som överväger att etablera eller se över sina rättsliga ramar. I en tid när människors förtroende för företag och regeringar har skakats av avslöjanden om massövervakning och dataöverträdelser innebär detta ett stort ansvar för EU:s lagstiftare, vars beslut i år förväntas få effekt utanför Europa.
   Enligt Europeiska datatillsynsmannen är texterna i den allmänna uppgiftsskyddsförordningen på rätt spår men problem kvarstår, och några av dem är allvarliga. Det finns alltid en risk med medbeslutandeförfarandet att vissa bestämmelser försvagas av förhandlare med goda avsikter som eftersträvar en politisk kompromiss. Med reformen av uppgiftsskyddet är det emellertid annorlunda eftersom vi har att göra med grundläggande rättigheter och hur de kommer att skyddas i en generation.
   Därför eftersträvas i detta yttrande att bistå EU:s största institutioner med att lösa problem. Vi vill inte bara ha starkare rättigheter för den enskilde registrerade, utan vi vill också underlätta innovation genom en rättslig ram som är neutral när det gäller teknik men positiv när det gäller de fördelar som tekniken kan tillföra samhället.
   Med förhandlingar som befinner sig på upploppet hoppas vi att våra rekommendationer kommer att hjälpa EU att ta sig över mållinjen med en reform som fortfarande fyller sitt syfte under de närmaste åren och decennierna: ett nytt kapitel för uppgiftsskyddet med ett globalt perspektiv, där EU föregår med gott exempel.

      Bryssel den 27 juli 2015.

         Giovanni BUTTARELLI

            Europeisk datatillsynsman

      (1)  Gemensamma förklaringar av Europaparlamentet, rådet och kommissionen: Gemensam förklaring om praktiska bestämmelser för medbeslutandeförfarandet (artikel 251 i EG-fördraget) (2007/C 145/02) (EUT C 145, 30.6.2007).

      (2)  COM (2012) 11 final, Europaparlamentets lagstiftningsresolution av den 12 mars 2014 om ett förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet för sådana uppgifter (allmän uppgiftsskyddsförordning), P7_TA(2014)0212: förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (allmän uppgiftsskyddsförordning) – utarbetande av allmänna riktlinjer, rådets dokument 9565/15, 11.6.2015.

      (3)  Den långa titeln är Förslag till direktiv om skydd för enskilda personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter, (COM(2012) 10 final), Europaparlamentets lagstiftningsresolution av den 12 mars 2014 om förslaget till Europaparlamentets och rådets direktiv om skydd för enskilda personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter, P7_TA(2014)0219. För tider och omfattning när det gäller trepartssamtalen, se Europeiska rådets slutsatser 25–26 juni 2015, EUCO 22/15; en ”färdplan” för trepartssamtalen angavs vid en gemensam presskonferens med parlamentet, rådet och kommissionen http://audiovisual.europarl.europa.eu/AssetDetail.aspx?id=690e8d8d-682d-4755-bfb6-a4c100eda4ed (senast hämtad 20.7.2015) men har inte publicerats offentligt. Den allmänna uppgiftsskyddsförordningen kommer att träda i kraft 20 dagar efter att den offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning och förväntas vara fullständigt tillämplig två år efter att den trätt i kraft (artikel 91).

      (4)  Utlysning av ledig tjänst som Europeisk datatillsynsman COM/2014/10354 (2014/C 163 A/02), EUT C 163 A/6, 28.5.2014. Datatillsynsmannens strategi för 2015–2019 innehöll löftet att man skulle eftersträva smidiga lösningar som undviker byråkrati, vara fortsatt flexibla när det gäller teknisk innovation och gränsöverskridande flöde av uppgifter samt underlätta för enskilda personer att hävda sina rättigheter effektivare både på nätet och utanför. Se Leading by example: The EDPS Strategy 2015–2019, mars 2015.

      (5)  Europeiska datatillsynsmannens yttrande om reformpaketet om uppgiftsskydd, 7.3.2015.

      (6)  Se bilaga till skrivelse från artikel 29-gruppen till Vĕra Jourová, kommissionär med ansvar för rättsliga frågor, konsumentfrågor och jämställdhet, 17.6.2015.

      (7)  Förordningens materiella och territoriella omfattning är svår att sammanfatta kortfattat. Institutionerna förefaller åtminstone vara överens om att den omfattar organisationer etablerade i EU som är ansvariga för att behandla personuppgifter antingen inom EU eller utanför, organisationer etablerade utanför EU som behandlar personuppgifter för enskilda personer i EU i samband med att erbjuda varor eller tjänster till eller övervaka enskilda personer i EU. (Se artikel 2 om materiellt tillämpningsområde och artikel 3 om territoriellt tillämpningsområde).

      (8)  Andra resultat var att sju av tio var oroade över att deras information användes för annat syfte än den var insamlad för, en av sju säger att deras uttryckliga medgivande ska krävas i samtliga fall innan deras uppgifter samlas in och behandlas, och två tredjedelar anser att det är viktigt att kunna överföra personlig information från en tidigare tjänsteleverantör till en ny. Särskild Eurobarometer 431 om uppgiftsskydd, juni 2015. Jämförbara resultat från Pew Research 2014 visade att 91 procent av amerikanerna känner att de har förlorat kontrollen över hur företag samlar in och använder personuppgifter, och av dem som använder sociala nätverk är 80 procent oroade över att tredje parter som annonsörer eller företag får deras uppgifter och 64 procent säger att staten borde göra mer för att reglera annonsörerna. Pew Research Privacy Panel Survey, januari 2014.

      (9)  Kommissionen föreslår en omfattande reform av reglerna för uppgiftsskydd för att öka användarnas kontroll av deras uppgifter och minska kostnaderna för företagen.

      (10)  Skrivelse från icke-statliga organisationer till ordförande Juncker, 21.4.2015 https://edri.org/files/DP_letter_Juncker_20150421.pdf och svar från vice ordförande Timmermans kansliansvariga, 17.7.2015 https://edri.org/files/eudatap/Re_EC_EDRi-GDPR.pdf (hämtad 23.7.2015). Europeiska datatillsynsmannen träffade företrädare för flera av dessa icke-statliga organisationer i maj 2015 för att diskutera deras oro. Se PRESSMEDDELANDE EDPS/2015/04, 1.6.2015, EU Data Protection Reform: the EDPS meets international civil liberties groups. Hela inspelningen av diskussionen finns på Europeiska datatillsynsmannens webbplats (https://secure.edps.europa.eu/EDPSWEB/edps/EDPS/Pressnews/Videos/GDPR_civil_soc).

      (11)  Artikel 2.2 e.

      (12)  Artikel 1.

      (13)  I artikel 8 i stadgan står [vår fetstil]

               ”1.

               Var och en har rätt till skydd av de personuppgifter som rör honom eller henne.

                  2.

               Dessa uppgifter ska behandlas lagenligt för bestämda ändamål och på grundval av den berörda personens samtycke eller någon annan legitim och lagenlig grund. Var och en har rätt att få tillgång till insamlade uppgifter som rör honom eller henne och att få rättelse av dem.

                  3.

                  En oberoende myndighet ska kontrollera att dessa regler efterlevs.”

      (14)  Artikel 10. Till dess att det finns en tydlig och juridiskt bindande definition av ”pseudonymiserade uppgifter”, till skillnad från ”personuppgifter”, måste denna typ av uppgifter omfattas av för reglerna för uppgiftsskydd.

      (15)  Artiklarna 6.2 och 6.4. Med tanke på att det förelegat viss osäkerhet när det gäller betydelsen av ”överensstämmelse” rekommenderar vi, i enlighet med artikel 29-gruppens yttrande om ändamålsbegränsning, en uppsättning allmänna kriterier för bedömning av behandlingens överensstämmelse med reglerna (se artikel 5.2).

      (16)  Effektiv funktionell separation är ett sätt att säkerställa laglig behandling i avsaknad av samtycke, men berättigat intresse bör inte tolkas överdrivet. En ovillkorlig rättighet att tillämpa undantagsklausuler (”opt-out”) kan också vara ett lämpligt alternativ i vissa situationer. Att bedöma huruvida samtycke lämnas fritt beror delvis på a) huruvida det föreligger en betydande obalans mellan den registrerade och den registeransvariga och b) vid behandling enligt artikel 6.1 b, huruvida verkställandet av ett kontrakt eller tillhandahållande av en tjänst förutsätter samtycke till behandling av uppgifter som inte är nödvändiga för detta syfte. (Se artikel 7.4). Detta speglar bestämmelsen i EU:s konsumentlag: enligt artikel 3.1 i direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal, ”Ett avtalsvillkor som inte har varit föremål för individuell förhandling skall anses vara oskäligt om det i strid med kravet på god sed medför en betydande obalans i parternas rättigheter och skyldigheter enligt avtalet till nackdel för konsumenten.”

      (17)  Dessa regler innefattar beslut om lämplighet för angivna sektorer och territorier, periodiska översyner av beslut om lämplighet och bindande regler för företag. Se artiklarna 40–45.

      (18)  Artikel 73.

      (19)  Artikel 76. För svårighet att få upprättelse vid överträdelse av regler om uppgiftsskydd, se rapporten från Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter, Tillgång till kompensation för uppgiftsskydd i EU:s medlemsstater, 2013.

      (20)  I EU:s regler betonas företagens egenbedömning när det gäller efterlevnad av artikel 101 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, förbud mot konkurrensbegränsande överenskommelser, eftersom dominerande företag på en marknad har ett ”särskilt ansvar” för att undvika alla åtgärder som kan försämra en effektiv konkurrens (punkt 9 i kommissionens riktlinjer 2009/C 45/02), se Europeiska datatillsynsmannens preliminära yttrande om privatliv och konkurrenskraft i stordataåldern, 14.3.2014.

      (21)  De tre texterna hänvisar på olika sätt till att texterna ska ”utformas på ett begripligt sätt och i en begriplig form genom att använda ett klart och tydligt språk samt tydligt åtskilja detta från övrig information” (skäl 57, Europaparlamentet; artikel 19, kommissionen och rådet), att de ska vara ”tydliga och entydiga” (skäl 99, Europaparlamentet; artikel 10 a Europaparlamentet) och ge ”tydlig och lättbegriplig information” (artikel 10 Europaparlamentet, artikel 11 Europaparlamentet), och information som är ”koncis, klar och tydlig och lätt tillgänglig” (skäl 25, Europaparlamentet, kommissionen och rådet, artikel 11 Europaparlamentet).

      (22)  Bestämmelser om delegerade akter har i stor utsträckning tagits bort i parlamentets och rådets versioner. Vi anser att EU skulle kunna gå längre och lämna dessa tekniska frågor till experterna vid de oberoende myndigheterna.

      (23)  Våra rekommendationer skulle leda till en text på cirka 20 000 ord: den genomsnittliga längden på de tre institutionernas texter är omkring 28 000 ord.

      (24)  Artikel 22.

      (25)  Artiklarna 31 och 33.

      (26)  Artikel 39.

      (27)  Artikel 83. Undersökning och arkivering utgör i sig själva inte en rättslig grund för behandling, varför vi rekommenderar att artikel 6.2 stryks.

      (28)  Artikel 83a.

      (29)  Artikel 29-gruppen har utarbetat en vision för styrning, konsekvensmekanismen och en så kallad one stop shop baserat på förtroende för oberoende dataskyddsmyndigheter och formulerat i tre nivåer:

               —

               Den enskilda dataskyddsmyndigheten som är stark och har fullständiga resurser för att hantera fall inom deras behörighetsområde.

               —

               Effektivt samarbete mellan dataskyddsmyndigheter med tydligt ansvar i gränsöverskridande fall.

               —

               Europeiska datatillsynsmannen som måste vara självständig, en egen juridisk person, ha tillräckliga medel, bestående av likvärdiga dataskyddsmyndigheter som arbetar i en anda av solidaritet, med befogenhet att fatta bindande beslut och som har stöd av ett sekretariat som bistår styrelsen via ordföranden.

      (30)  Vi rekommenderar också ett klargörande av tillsynsmyndigheternas behörighet och utnämning av en ledande myndighet vid gränsöverskridande behandling, samtidigt som tillsynsmyndigheternas förmåga att hantera rent lokala fall behålls. Vi rekommenderar också en förenklad version av mekanismen för konsekvens med större tydlighet kring hur fall där tillsynsmyndigheten skulle behöva samråda med Europeiska datatillsynsmannens styrelse ska identifieras och när styrelsen skulle behöva utfärda ett bindande beslut för att trygga en konsekvent tillämpning av förordningen.

      (31)  Kommissionens meddelande En strategi för en inre digital marknad i Europa, COM(2015) 192 final; Europeiska rådets slutsatser juni 2015, EUCO 22/15; Rådets slutsatser om den digitala omvandlingen av den europeiska industrin, 8993/15.

      (32)  Artikel 14 h.

      (33)  Artikel 23.

      (34)  Artikel 18. Vi rekommenderar dessutom att för att rätten till portabilitet av uppgifter ska vara effektiv ska den ha ett vidare tillämpningsområde, och inte endast tillämpas på behandling som använder uppgifter från den registrerade.

      (35)  Vi rekommenderar exempelvis att begrepp som ”på nätet”, ”skriftligt” och ”informationssamhället” utelämnas.

      (36)  En möjlighet som vi skulle föredra är att detta sker genom en bestämmelse i själva förordningen.

      (37)  Greenleaf, Graham, Global Data Privacy Laws 2015: 109 Countries, with European Laws Now a Minority (January 30, 2015); (2015) 133 Privacy Laws & Business International Report, February 2015; UNSW Law Research Paper No. 2015-21.


title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för 2006/2007–2011/2012 (framlagd av kommissionen)

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0191

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 9.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för 2006/2007–2011/2012 (framlagd av kommissionen)  /* SEK/2007/0191 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 13.2.2007SEK(2007) 191 slutligRe kommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för 2006/2007–2011/2012( framlagd av kommissionen)MOTIVERINGALLMÄN BAKGRUNDStabilitets– och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att den hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets– och tillväxtpakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets– eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Förenade kungarikets första konvergensprogram lades fram i december 1998. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet den 8 februari 1999 om programmet på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets– och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.BAKGRUND TILL BEDÖMNINGEN AV DET UPPDATERADE PROGRAMMETKommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Förenade kungarikets konvergensprogram, som lades fram den 18 december 2006, och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om detta program (se faktarutan när det gäller de viktigaste punkterna i bedömningen).För att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i det uppdaterade konvergensprogrammet bedöms, sammanfattas i denna motivering följande:1.  Den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren.2.  Landets ställning när det gäller paktens korrigeringsaspekt (förfarandet vid alltför stora underskott).3.  Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (en sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet).4.  Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006.Den senaste ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finansernaFörenade kungarikets ekonomiska utveckling har under de senaste tio åren varit stark, kännetecknad av relativt hög tillväxt, låg inflation och en anpassningsbar arbetsmarknad som kunnat stå emot flera ekonomiska störningar. Framförallt har ekonomin blivit stabilare med mindre våldsamma konjunktursvängningar i produktionen och med lägre inflationsvolatilitet. Stark produktionsökning har i första hand åstadkommits genom hushållens höga konsumtion, som matchats av relativt lågt hushållssparande. Trots att arbets–, kapital– och produktmarknaderna varit anmärkningsvärt flexibla i de flesta avseenden, har vissa svagheter på utbudssidan inte förbättrats. Den tämligen svaga produktivitetsutvecklingen kan i viss mån förklaras med jämförelsevis hög sysselsättning, även om bristen på arbetskraft med kompetens på mellannivå och alltför låga infrastrukturinvesteringar, till exempel på transportområdet, förmodligen också bidrar. Jämfört med den kraftiga budgetkonsolidering som ägde rum under den första delen av perioden, har de offentliga finanserna försämrats kraftigt sedan 2001. Försämringen har dock delvis varit en medveten strategi från regeringens sida för att ta itu med några av dessa frågor genom inte helt finansierade ökade utgifter för offentliga tjänster, men även beroende på att intäkterna blev lägre än väntat.Förfarandet vid alltför stora underskott när det gäller Förenade kungariketDen 24 januari 2006 beslöt rådet att Förenade kungarikets underskott var alltför stort i enlighet med artikel 104.6 och avgav en rekommendation i enlighet med artikel 104.7 i fördraget att underskottet skulle korrigeras till budgetåret 2006/2007 och att myndigheterna senast den 24 juli 2006 skulle vidta åtgärder, dvs. inom sex månader i enlighet med pakten. Den 20 september 2006 offentliggjorde kommissionen ett meddelande till rådet med en bedömning av Förenade kungarikets åtgärder. Med den tillgängliga informationen som underlag, ansåg kommissionen att Förenade kungariket verkade vara på väg att korrigera underskottet, men att stora osäkerheter gjorde bedömningen svår och att den strukturella anpassningen inte föreföll nå upp till målet på 0,5 % av BNP. Den 10 oktober 2006 bekräftade rådet kommissionens uppfattning och fastslog att inga ytterligare åtgärder behövdes.Bedömningen i rådets yttrande om det föregående programmetDen 14 mars 2006 antog rådet sitt yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet för perioden från och med budgetåren 2005/06 till 2011/12[2]. Rådet ansåg ”att den planerade anpassningsbanan är riskfylld” och uppmanade Förenade kungariket, i enlighet med artikel 104.7, och med beaktande av riskerna i samband med hållbarheten på lång sikt, att ”säkerställa att underskottet senast 2006/07 minskas till under 3 % av BNP på ett trovärdigt och hållbart sätt och därefter genomföra budgetkonsolideringen, särskilt genom att fullfölja den planerade utgiftsminskningen efter 2007/08” och ”uppnå ett mål på medellång sikt som säkerställer snabba framsteg mot hållbarhet och ett försiktigt relationstal för skuldkvoten väl under 60 % av BNP, som ger en tillräcklig säkerhetsmarginal för att hindra att underskottet överstiger referensvärdet på 3 % av BNP, som Förenade kungariket är skyldigt att sträva efter att undvika och som ger handlingsutrymme för budgetåtgärder, särskilt med hänsyn till behovet av offentliga investeringar”.Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006Rapporten om genomförandet av Förenade kungarikets nationella reformprogram, som skall tas fram inom ramen för den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning, lades fram den 16 oktober 2006. I Förenade kungarikets nationella reformprogram anges följande centrala mål: att upprätthålla de offentliga finansernas hållbarhet mot bakgrund av den demografiska utmaningen, skapa en initiativrik och flexibel företagssektor, främja innovation och forskning och utveckling, öka möjligheterna att förvärva färdigheter, öka innovation och anpassningsbarhet vid användningen av resurser och säkerställa rättvisa genom ett modernt och flexibelt välfärdssystem.Av kommissionens bedömning av det programmet (antagen i samband med dess årliga lägesrapport [3] ) i december 2006) framgår att Förenade kungariket gör goda framsteg i genomförandet av sitt nationella reformprogram. Stadiga framsteg har gjorts på alla politiska områden, främst inom mikroekonomi och inom sysselsättningspolitiken. Inom den makroekonomiska politiken har planer för budgetkonsolidering och pensionsreformer utarbetats, men det är väsentligt att de också genomförs. Förenade kungariket har gjort större ansträngningar än tidigare för att involvera berörda parter.Faktaruta: De viktigaste punkterna i bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Är de ekonomiska antaganden som programmet bygger på rimliga? Vilket är medlemsstatens medelfristiga mål för de offentliga finanserna? Är anpassningsplanen lämplig för att uppnå detta mål? Är de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna plan tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln? I bedömningen av anpassningsplanen uppmärksammas om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider och en mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider. För de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II uppmärksammas vidare om medlemsstaten som riktvärde eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP för att uppnå sitt medelfristiga mål för de offentliga finanserna. När anpassningsplanen fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått målet), eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som har uppnått målet), ingår det ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (t.ex. genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden)? Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Är medlemsstatens ekonomiska politik förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken? Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens höstprognos 2006 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man ”vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet” enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 ”Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten”. I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[4]. Graden av integration med de nationella reformprogram som medlemsstaterna överlämnat inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I sin följenot av den 7 juni 2005 till Europeiska rådet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008 framhöll Ekofinrådet att de nationella reformprogrammen borde vara förenliga med stabilitets- och konvergensprogrammen. Efterlevnaden av uppförandekoden[5], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stabilitets– och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDE enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för 2006/07–2011/12EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[6], särskilt artikel 9.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.5.  Den [27 februari 2007] granskade rådet Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden från och med budgetår 2006/07 till budgetår 2011/12[7].6.  Programmet innehåller två makroekonomiska scenarion: ett centralt scenario och ett alternativt scenario som baseras på en trendmässig tillväxt som är en kvarts procentenhet lägre än tillväxten i det centrala scenariot. Beräkningarna av de offentliga finanserna i det uppdaterade konvergensprogrammet grundas på det senare scenariot, som anses vara referensscenariot för den här bedömningen. I bedömningen förutspås en real BNP-tillväxt på 2,75 % under 2006 och 2007, som under resten av programperioden mattas av något och beräknas landa på i genomsnitt 2,5 %. Mot bakgrund av tillgängliga uppgifter, verkar scenariot baseras på rimliga tillväxtantaganden. Beräkningarna för inflationen, som förväntas minska från 2,5 % under 2006 till 2 % från och med 2007, verkar vara något i underkant på kort sikt mot bakgrund av nyligen offentliggjorda resultat, men i övrigt realistiska.7.  Enligt kommissionens höstprognos 2006 beräknas underskottet i den offentliga sektorns finanser för 2006/07 uppgå till 3 % av BNP. I uppdateringen av konvergensprogrammet uppskattas underskottet till 2,8 % av BNP för samma år, med antaganden om att de senaste trenderna att intäkterna ökar stadigt och att utgifterna inte ökar i samma takt som tidigare fortsätter under resten av budgetåret.8.  Nyckelmålen för finanspolitiken, enligt det uppdaterade konvergensprogrammet, är att ge långsiktig hållbarhet, rättvisa inom och mellan generationer och, för att uppnå dessa mål, att stödja penningpolitiken, främst genom att tillåta att de automatiska stabilisatorerna hindrar alltför kraftiga konjunktursvängningar. I programmet förutspås en minskning av underskottet till under 3 % av BNP 2006/07 (2,8 %) och till 1,4 % av BNP i slutet av prognosperioden, dvs. 2011/12. Det primära saldot, som uppskattas uppgå till ett underskott motsvarande 0,6 % av BNP under 2005/06, förväntas vara i balans till 2008/09 och 20011/12 nå ett överskott på 0,7 % av BNP. Anpassningen av de offentliga finanserna under prognosperioden är jämnt fördelad mellan intäkter och utgifter. Ökningen av intäktskvoten förväntas ske under de första två åren av prognosperioden, delvis beroende på diskretionära åtgärder, medan betydande ändringar av utgifterna skall ske från och med 2008/09 genom en dämpning av dagens ökade utgiftstakt. De offentliga investeringarna enligt den definition som används i konvergensprogrammet[8] förväntas stabiliseras på 2,25 % av BNP från och med 2006/07 så att underskottet från och med 2007/08 helt och hållet skall användas för att finansiera offentliga investeringar. Anpassningsplanen överensstämmer i stort sett med den i 2005 års uppdatering, dock med ett mer optimistiskt makroekonomiskt scenario på kort sikt.9.  Beräknat i enlighet med den allmänt vedertagna metodiken, förväntas det strukturella saldot (dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder) förbättras från 2,5 % av BNP under 2006/07 till cirka 1,25 % av BNP under programmets slutår, 2011/12. Denna justering är påtagligare mellan 2006/07 och 2008/09, för att därefter minska. I likhet med i 2005 års uppdatering anges inget kvantitativt medelfristigt mål för det strukturella saldot i de offentliga finanserna. I programmet hänvisas till budgetmål i enlighet med nationella regler, vilket innebär en medelfristig plan för det konjunkturrensade underskottet som överensstämmer med målet att stabilisera skuldkvoten på en relativt låg nivå, men som bara under vissa villkor ger en säkerhetsmarginal i fråga om gränsen för underskott i de offentliga finanserna på 3 % av BNP.10.  Riskerna i programmets beräkningar av de offentliga finanserna förefaller på det hela taget uppväga varandra fram till 2007/08, men budgetutfallen i följande programperiod kan bli sämre än beräknat. Den beräknade ökningen av skattekvoten beror till viss del på relativt instabila faktorer, exempelvis vinster från finanssektorn och den oljeproducerande sektorn. De relativt goda utsikterna i fråga om intäkterna verkar backas upp av den senaste ekonomiska utvecklingen, till exempel den goda lönsamheten. Från och med 2008/09 kommer det dock att krävas att den planerade dämpningen av utgiftsökningarna genomförs och att det sker en aktiv övervakning av att utgiftsgränserna respekteras om underskottsmålen skall uppnås. Myndigheterna har visserligen förannonserat lägre budgetanslag till ett antal mindre departement, men största delen av utgiftsdämpningen från och med 2008/09 stöds ännu inte av specifika åtgärder, utan måste bekräftas i myndigheternas övergripande utgiftsöversyn, som är planerad till juli 2007, och som kommer att innehålla stränga utgiftsplaner fram till 2010/11. Hittills har erfarenheterna av en aktiv övervakning av att utgiftsgränserna respekteras varit goda.11.  Utifrån denna riskbedömning verkar programmets finanspolitiska inriktning förenlig med en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2006/07, i enlighet med rådets rekommendation. Det finns dock en tillräcklig säkerhetsmarginal endast omkring 2009/10 för att hålla ett underskott inom referensvärdet på 3 % av BNP vid normala konjunktursvängningar, då prognoserna beror på resultatet av den övergripande utgiftsöversynen. Åren efter korrigeringen av det alltför stora underskottet bör takten i budgetkonsolideringen som anges i programmet således förstärkas, främst i slutet av programperioden, när inga ytterligare betydande justeringar förutspås, trots ljusa ekonomiska utsikter.12.  Den offentliga bruttoskulden, som uppgick till 42,1 % av BNP under 2005/06, ligger visserligen långt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP, men väntas stiga långsamt under prognosperioden, och nå sitt toppvärde på strax över 44 % av BNP under 2008/09. Därefter väntas kvoten stabiliseras för att sedan minska i slutet av programperioden.13.  De långsiktiga effekterna på de offentliga finanserna av befolkningens åldrande i Förenade kungariket ligger nära genomsnittet i EU, med pensionsutbetalningar som ökar i något lägre takt än EU-genomsnittet, vilket delvis beror på att Förenade kungariket sedan länge i större utsträckning än andra EU-länder använder sig av privata pensionssystem. Den föreslagna pensionsreformen tar itu med frågan om risken för att medel kommer att saknas för framtida pensioner, genom att göra det fördelaktigare med privat pensionssparande och genom att öka avsättningarna till offentliga pensioner, vilket ger något högre offentliga utgifter för pensioner än tidigare beräknat. I reformen ingår även gradvis högre lagstadgad pensionsålder. Den ursprungliga budgetsituationen utgör, även om den förbättrats jämfört med 2005, fortfarande ett hot mot hållbarheten i de offentliga finanserna och det även innan man beaktar hur en befolkning med en allt högre andel äldre påverkar budgeten på lång sikt. Om man konsoliderar de offentliga finanserna genom att förstärka budgetsituationen mer än vad som sägs i konvergensprogrammet, skulle det bidra till att minska risken för de offentliga finansernas hållbarhet. På det hela taget förefaller Förenade kungariket vara utsatt för medelstora risker med avseende på de offentliga finansernas hållbarhet.14.  Konvergensprogrammet innehåller en kvalitativ bedömning av de samlade effekterna enligt rapporten från oktober 2006 av genomförandet av det nationella reformprogrammet inom ramen för den medelfristiga strategin för de offentliga finanserna. Vidare ges systematiska uppgifter om de direkta budgetkostnader eller budgetbesparingar som de viktigaste planerade reformerna i det nationella reformprogrammet ger upphov till, och konvergensprogrammets beräkningar av de offentliga finanserna tar uttryckligen hänsyn till inverkan på de offentliga finanserna av de åtgärder som beskrivs i det nationella reformprogrammet. De finanspolitiska åtgärderna i konvergensprogrammet verkar ligga i linje med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. I synnerhet presenteras i båda programmen ett stegvist förverkligande av regeringens mål att göra de offentliga tjänsterna (kostnads)effektivare, samtidigt som de långsiktiga beräkningarna av de offentliga finanserna innefattar uppskattade kostnader för den föreslagna pensionsreformen.15.  Programmets finanspolitiska strategi överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008.16.  När det gäller uppgiftskraven i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogram, saknas i programmet vissa obligatoriska och frivilliga uppgifter[9], och dessa luckor är allvarligare än i den föregående uppdateringen eftersom tidshorisonten för utgiftsplanerna är kortare.Sammantaget är slutsatsen att programmet i stort sett förefaller förenligt med en korrigering av det alltför stora underskottet till den tidsgräns som rådet angivit (budgetår 2006/07). Det finns dock inga planer på ytterligare konsolidering efter 2009/10 och om budgetmålen skall uppnås efter 2007/08 beror på om de planerade utgiftsbegränsningarna blir verklighet.Mot bakgrund av denna bedömning uppmanas Förenade kungariket att fortsätta konsolideringen av budgeten under programperioden, i första hand genom att genomföra den planerade dämpningen av utgiftsökningarna efter 2007/08, och genom att ytterligare stärka de offentliga finanserna för att möta riskerna för deras långsiktiga hållbarhet.Förenade kungariket uppmanas vidare att uppfylla uppgiftskraven i uppförandekoden.  Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar2005/06 | 2006/07 | 2007/08 | 2008/09 | 2009/10 | 2010/11 | 2011/12 |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Budgetåret i Förenade kungariket löper från och med april till och med mars.[3] Meddelande från kommissionen inför Europeiska rådets vårmöte: ”Genomförandet av den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning – Ett år av resultat”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[4] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU, 12.10.2006, KOM(2006) 574 slutlig, och Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006): ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[5] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[6] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[7] Budgetåret i Förenade kungariket löper från och med april till och med mars.[8] Definitionen av offentliga investeringar i Förenade kungarikets konvergensprogram, som inte är ett ENS-begrepp, omfattar alla investeringar i den offentliga sektorn (dvs. offentliga företag samt myndigheter) och omfattar nettokapitaltillskott till den privata sektorn, efter avskrivningar.[9] Bland annat saknas uppgifter om beräkningar av sysselsättning, arbetslöshet, löneinflation och en detaljerad fördelning av intäkts- och utgiftsberäkningar för den offentliga sektorn efter 2007/08. Jämfört med 2005 års uppdatering är tidshorisonten för fördelningen av utgifter för den offentliga sektorn kortare i den aktuella uppdateringen, som är den sista uppdateringen före fastställandet av nya detaljerade utgiftsplaner i den övergripande utgiftsöversynen i juli 2007.


title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Lettlands nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Lettlands konvergensprogram för 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/50

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Lettlands nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Lettlands konvergensprogram för 2012–2015
   2012/C 219/15
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden, där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (3) om Lettlands nationella reformprogram för 2011 och avgav sitt yttrande om Lettlands uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014.

               (4)

               Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (4) av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser, rapporten om varningsmekanismen, i vilken Lettland identifierades som en av de medlemsstater som kommer att bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser, där kommittén för socialt skydd uppmanades att i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               År 2011 uppfyllde Lettland de flesta villkoren i programmet för medelfristigt ekonomiskt stöd enligt beslut 2009/290/EG (5). Den 21 december 2011 avslutade kommissionen den femte och sista översynen av Lettlands betalningsbalansprogram med en generellt positiv bedömning av regeringens framsteg med finanspolitiska, finansiella och strukturella reformer. Programmet för medelfristigt ekonomiskt stöd upphörde att gälla i januari 2012. Efter att det programmet upphört är Lettland föremål för övervakning efter programperiodens slut. Denna övervakning ingår i gällande förfaranden och övervakningsmekanismer och syftar till att noggrant övervaka risker som kan äventyra den makroekonomiska stabiliteten och därmed påverka återbetalningskapaciteten. Övervakningen efter programperiodens slut kommer att fortsätta tills en stor del (cirka 70 %) av lånen har återbetalats.

               (7)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (8)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet underströk behovet av att på ett differentierat och tillväxtfrämjande sätt konsolidera de offentliga finanserna, återinföra normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (9)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden, så att de kan inkludera dem i sina stabilitets- eller konvergensprogram och i sina nationella reformprogram.

               (10)

               Den 30 april 2012 lade Lettland fram sitt konvergensprogram för perioden 2012–2015 och sitt nationella reformprogram för 2012. Av hänsyn till deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (11)

               På grundval av bedömningen av stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för beräkningarna av de offentliga finanserna i programmet är försiktigt för 2012, med beaktande av de senaste tillgängliga uppgifterna, och realistiskt för 2013. Medan de makroekonomiska prognoserna för 2012 i konvergensprogrammets scenario ligger mycket nära kommissionens avdelningars vårprognos 2012 (med en beräknad BNP-tillväxt på 2,0 % respektive 2,2 %), tyder aktuella ekonomiska uppgifter på att utfallet kan ligga högre. Konvergensprogrammets finanspolitiska strategi syftar till att korrigera ett alltför stort underskott senast 2012 och närma sig det medelfristiga budgetmålet senast i slutet av konvergensprogrammets programperiod. I konvergensprogrammet 2012–2015 har det medelfristiga budgetmålet ändrats från – 1,0 % till – 0,5 % av BNP; det nya medelfristiga budgetmålet uppfyller på ett adekvat sätt kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Det planerade nominella underskottet för 2012 följer den tidsfrist för att korrigera det alltför stora underskottet som fastställdes i rådets rekommendation av den 7 juli 2009. För 2013 är målet för konvergensprogrammet ett nominellt underskott på 1,4 % av BNP, fastän alla planerade besparingar inte ännu omfattas av åtgärder. Utifrån det (omräknade) strukturella budgetsaldot (6) kommer Lettland att nå det medelfristiga budgetmålet i slutet av konvergensprogrammets programperiod, som är 2015. De omräknade uppgifterna tyder på att framstegen mot det medelfristiga budgetmålet skulle understiga 0,5 % av BNP i strukturella termer under konvergensprogrammets senare år. Planerade utgiftsåtstramningar kan dock säkerställa att de offentliga utgifternas tillväxttakt motsvarar riktmärket för utgifter i stabilitets- och tillväxtpakten.
               Samtidigt utgör skatteändringar från och med andra halvåret 2012, vilka antogs av parlamentet den 24 maj 2012, en risk för uppnående av målen år 2013 och senare. Dessa skatteändringar ingår inte ännu i konvergensprogrammets programscenario men tas upp i en skrivelse som åtföljer det inlämnade konvergensprogrammet. Den offentliga sektorns skuldkvot understiger 60 % av BNP, med en ökning från 42,6 % av BNP år 2011 till 46,7 % år 2014, eftersom myndigheterna förfinansierar de stora återbetalningar för det internationella finansiella biståndsprogrammet som förfaller 2014–2015, och en minskning till 38,9 % år 2015, när dessa återbetalningar gjorts.

               (12)

               Lettland bör fortsätta strategin med en skatteväxling riktad från arbete till konsumtion, förmögenhet och utnyttjandet av naturliga och andra resurser och samtidigt förbättra det strukturella saldot. Det relativt höga skattetrycket för låginkomsttagare och den höga graden av odeklarerat arbete pekar på att det behövs en lämplig arbetsmarknadspolitik, en översyn av skatte- och förmånssystemet samt ökade ansträngningar att bekämpa den svarta ekonomin. Miljöskatterna är fortfarande relativt outvecklade och domineras totalt av motorbränsleskatt, medan beskattningen av andra energikällor, utsläpp och nyttjandet av naturresurser ligger under EU-genomsnittet. En ytterligare breddad skattebas till andra miljöskattekällor, särskilt utsläpp, och införande av en bredare beskattning av energikällor, kunde bidra till att uppnå miljömålen och skapa utrymme för en omflyttning av beskattning från arbete.

               (13)

               Vid den pågående reformen av finanspolitisk styrning uppmanas Lettland att säkerställa att parlamentet antar budgetdisciplinlagen och utformar en ramlag på medellång sikt för de offentliga finanserna för att främja dessas hållbarhet på lång sikt. Antagandet av budgetdisciplinlagen kommer att ligga i linje med den lettiska regeringens åtaganden inom betalningsbalansprogrammet. Det av regeringen antagna lagförslaget syftar till att i den lettiska lagstiftningen föra in det EU-regelverk som håller på att utvecklas inom finanspolitisk styrning. När den antagits och genomförts, kommer den nya lagen att avsevärt stärka det finanspolitiska ramverket i Lettland, som för närvarande saknar ett effektivt system för att begränsa utgiftsökningar under ekonomiskt goda tider.

               (14)

               För att trygga kontinuiteten i pensionsreformen bör Lettland år 2013 återställa bidragsnivån 6 % av bruttolönen i det obligatoriska fonderade privata pensionssystemet, från den nuvarande sänkta nivån på 2 % av bruttolönen.

               (15)

               Lettland behöver stärka och reformera det sociala trygghetssystemet och ta itu med en av de högsta arbetslöshetsgraderna i unionen. Problemet med ungdomsarbetslöshet blev speciellt tydligt under krisen, samtidigt som stora kunskapsgap kom i dagen. Särskilda aktiva arbetsmarknadsåtgärder för ungdomar har utformats och genomförts, bland annat yrkesutbildning, frivilligarbete och lönesubventioner för ungdomar. Med tanke på problemets omfattning har dessa begränsade insatser en relativt liten effekt.

               (16)

               År 2011 hotades 40 % av Lettlands befolkning av fattigdom och socialt utanförskap, vilket har konsekvenser för arbetskraftens anställningsmöjligheter och de framtida tillväxtmöjligheterna. Lettland antog en strategi för ett socialt skyddsnät i ett nödläge. Regeringens politik att minska fattigdomen är inriktad på att minska inkomstskillnader, sänka skattebördan för arbetande familjer och underlätta tillträdet till arbetsmarknaden. Ändå satsar Lettland relativt lite på social trygghet och sociala överföringar har bara en liten effekt på fattigdomen, eftersom en stor del av dem omfördelas och hamnar hos medel- och höginkomsttagare. Små medel går till behovsprövade bidrag, medan funktionen som socialt skyddsnät delvis uppfylls av tillfälliga, lågbetalda arbeten inom den offentliga sektorn. Det sociala trygghetssystemet har även fattigdoms- och arbetslöshetsfällor och missbruk av systemet förekommer. Tillgången till sociala trygghetssystem är olika i olika kommuner och dålig överblickbarhet försvårar faktabaserade beslut. Problemen med långtids- och ungdomsarbetslöshet blev särskilt tydliga under krisen. Flertalet unga arbetslösa saknar yrkeskvalifikationer. Antalet ungdomar som är arbetslösa och inte i utbildning eller vidareutbildning är relativt stort. Åtgärder bör vidtas i enlighet med resultatet av Lettlands och kommissionens gemensamma arbetsgrupp om ungdomsarbetslöshet.

               (17)

               Lettland bör ytterligare förbättra energieffektiviteten och främja konkurrensen inom de viktigaste energinäten och samtidigt förbättra konnektiviteten gentemot EU:s energinät. Skattesystemet ger inte tillräckligt starka incitament för att minska energikostnaderna och styra konsumtion och investeringar mot energieffektiva produkter (transportfordon, isolering av byggnader, värmesystem). De lettiska energimarknaderna domineras fortfarande av monopol. Av historiska skäl är gas- och elmarknaderna i hög grad isolerade från andra medlemsstaters marknader.

               (18)

               Det civilrättsliga systemets ineffektivitet har en negativ inverkan på näringslivet och ekonomin, eftersom riskerna med och kostnaderna för att göra affärer ökar. I civil- och affärsrättsliga mål i första och andra instans finns det en stor eftersläpning, särskilt när det gäller avtalsvillkor och obestånd. Domarnas yrkesutövning bör utvärderas. Det behövs ytterligare förbättringar av lagstiftningen om obestånd.

               (19)

               Trots den relativt höga utbildningsnivån saknar en betydande del av arbetskraften yrkeskvalifikationer och har begränsad tillgång till högre utbildning. Universiteten har dåliga resultat i internationella jämförelser och kännetecknas av låg internationell konkurrenskraft och dålig styrning. Bristfälligt samarbete mellan universitet, forskningsinstitut och näringsliv inverkar på de mycket svaga innovationsresultaten. Det saknas en systematisk och effektiv strategi för forskning och utveckling (FoU). De lettiska företagens FoU-utgifter är också de lägsta i unionen.

               (20)

               Lettland har gjort ett antal åtaganden inom europluspakten. Åtagandena, och genomförandet av åtagandena från 2011, avser främjande av sysselsättning, förbättring av konkurrenskraften, ökning av de offentliga finansernas hållbarhet och förstärkning av den finansiella stabiliteten. Kommissionen har gjort en bedömning av hur åtagandena inom europluspakten genomförts. Resultaten från denna bedömning har beaktats i rekommendationerna nedan.

               (21)

               Inom ramen för den europeiska planeringsterminen har kommissionen gjort en omfattande analys av Lettlands ekonomiska politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet. Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Lettland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att förstärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att se till att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–7 nedan.

               (22)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet och dess yttrande (7) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Lettland att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:

               1.

               Säkerställa planerade steg mot en korrigering i rätt tid av det alltför stora underskottet. För detta ändamål till fullo genomföra budgeten för 2012 och uppnå de finanspolitiska insatser som angetts i rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Med stöd av tillräckligt specificerade strukturåtgärder därefter genomföra en finanspolitisk strategi från och med 2013 för tillräckliga framsteg mot det medelfristiga budgetmålet, samtidigt som riktmärket för utgifter följs. Använda bättre än förväntade konjunkturbetingade inkomster till att minska statsskulden.

               2.

               Vidta åtgärder för en skatteväxling riktad från arbete till konsumtion och förmögenhet och utnyttja naturliga och andra resurser för att förbättra det strukturella saldot, säkerställa att budgetdisciplinlagen antas samt utforma en ramlag på medellång sikt för att främja de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt samt från 2013 återställa bidragsnivån 6 % av bruttolönen i det obligatoriska fonderade privata pensionssystemet.

               3.

               Vidta åtgärder för att minska långtids- och ungdomsarbetslösheten genom att bekämpa avbruten skolgång, verka för en effektivare yrkesutbildning och förbättra den aktiva arbetsmarknadspolitikens kvalitet, täckning, effektivitet och utbildningsinslag samt genom ett effektivt lönebidragssystem.

               4.

               Åtgärda omfattande fattigdom och social utestängning genom att reformera det sociala trygghetssystemet för ökad effektivitet, samtidigt som de fattiga skyddas bättre. Öka incitamenten att arbeta och göra dem mer målinriktade.

               5.

               Ytterligare främja energieffektivitet genom att genomföra åtgärder för och stimulera minskade energikostnader och styra konsumtionen mot energieffektiva produkter, inklusive fordon, byggnader och värmesystem. Främja konkurrensen inom de viktigaste energinäten och samtidigt förbättra konnektiviteten gentemot EU:s energinät.

               6.

               Vidta åtgärder för att förbättra rättsväsendets förvaltning och effektivitet, särskilt för att minska eftersläpningen och utdragna förfaranden. Vidta åtgärder för att förbättra lagstiftningen om obestånd och medling.

               7.

               Fortsätta att reformera högre utbildning, bland annat införa en finansieringsmodell som belönar kvalitet, stärker kopplingarna till marknadens behov och forskningsinstitut samt undviker splittring av budgetmedel. Utforma och genomföra en effektiv forsknings- och innovationspolitik, som stimulerar företagens innovationer, bland annat via skattestimulanser, som moderniserar infrastrukturen och rationaliserar forskningsinstitut.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUT C 215, 21.7.2011, s. 8.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  EUT L 79, 25.3.2009, s. 39.

      (6)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (7)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

31998H0370

98/370/EG: Kommissionens rekommendation av den 27 maj 1998 om ratificering av ILO:s konvention nr 177 om arbete i hemmet av den 20 juni 1996 [delgivet med nr K(1998) 764]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 165 , 10/06/1998 s. 0032 - 0032

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 27 maj 1998 om ratificering av ILO:s konvention nr 177 om arbete i hemmet av den 20 juni 1996 [delgivet med nr K(1998) 764] (98/370/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR UTFÄRDAT FÖLJANDE REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskaperna, särskilt artikel 155, andra strecksatsen i detta, och med beaktande av följande:Internationella arbetsorganisationens konvention nr 177 om arbete i hemmet av den 20 juni 1996, som kompletteras med en rekommendation som antogs samma dag, utgör en ram för skydd av hemarbetande.Konventionen ålägger de länder som ratificerar den att anta, genomföra och regelbundet ompröva en nationell politik för arbete i hemmet med syfte att förbättra de hemarbetandes situation.Konventionen fastställer uttryckligen att en nationell politik för arbete i hemmet så långt som möjligt skall främja lika behandling.Konventionens mål motsvarar kommissionens syften såsom dessa har uttryckts i det medelfristiga sociala handlingsprogrammet (1995-1997).Konventionens mål bidrar till att främja målet om jämvikt mellan flexibilitet på arbetsmarknaden och arbetstagarnas säkerhet.Artikel 118, andra strecksatsen, i fördraget ger kommissionen i uppgift att främja ett nära samarbete mellan medlemsstaterna på det sociala området, särskilt frågor angående arbetsrätt och arbetsförhållanden.Gemenskapens stadgar beträffande grundläggande sociala rättigheter för arbetstagare föreskriver (punkt 10) att "varje arbetare i Europeiska gemenskapen skall ha rätt till skälig social trygghet och skall oavsett ställning eller företagsstorlek där han är anställd åtnjuta skäliga förmåner inom systemen för social trygghet".Inom gemenskapen arbetar 6,9 miljoner människor i hemmet, vilket på gemenskapsnivå motsvarar 4,9 % av den förvärvsarbetande befolkningen.De hemarbetandes utsatta ställning och behovet av att ge dem skälig social trygghet har erkänts.Hemarbetets art utvecklas snabbt i takt med att ny informationsteknik införs, vilket ytterligare ökar behovet av lämpligt skydd.De flesta hemarbetande är kvinnor. De väljer arbete i hemmet som en möjlighet att kombinera ett sätt att tjäna pengar med att sköta anhöriga, oftast små barn. Kvinnornas val styrs ofta av yttre faktorer såsom brist på arbetstillfällen eller barnomsorg och andra stödjande tjänster.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE:- Att de medlemsstater som inte redan har ratificerat Internationella arbetsorganisationens konvention om arbete i hemmet, som antogs den 20 juni 1996, ratificerar den.- Att medlemsstaterna inom 18 månader från dagen för offentliggörandet av denna rekommendation underrättat kommissionen om de åtgärder som har vidtagits enligt denna.Utfärdad i Bryssel den 27 maj 1998.På kommissionens vägnarPádraig FLYNNLedamot av kommissionen


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Rumäniens nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Rumäniens uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014

text:
               22.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 216/6

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Rumäniens nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Rumäniens uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014
   2011/C 216/03
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.3,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter samråd med ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 6 maj 2009 antog rådet beslut 2009/459/EG (2) om att ge Rumänien ett medelfristigt ekonomiskt stöd för en period av tre år enligt artikel 143 i fördraget. I det åtföljande samförståndsavtal som undertecknades den 23 juni 2009 och dess successiva tillägg fastställs de villkor för den ekonomiska politiken som låg till grund för utbetalningen av det ekonomiska stödet. Beslut 2009/459/EG ändrades den 16 mars 2010 genom beslut 2010/183/EU (3). Till följd av att Rumänien genomfört programmet framgångsrikt och med beaktande av att det krävs en smärre anpassning avseende det offentliga underskottet på grund av bestående strukturella svagheter på Rumäniens produkt- och arbetsmarknader som gör landet känsligt för internationella prischocker antog rådet den 12 maj 2011 beslut 2011/288/EU (4) om tillhandahållande av förebyggande medelfristigt finansiellt EU-stöd till Rumänien enligt artikel 143 i fördraget. Samförståndsavtalet undertecknades den 29 juni 2011.

               (2)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stimulera Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (3)

               Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (5), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (4)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av en ny planeringscykel för den ekonomiska styrningen i EU och den första europeiska planeringsterminen av integrerad förhandssamordning av den ekonomiska politiken, vilken är förankrad i Europa 2020-strategin.

               (5)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och den 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga finanser och hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omvandla dessa prioriteringar till konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i medlemsstaternas stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (7)

               Den 2 maj 2011 lade Rumänien fram 2011 års uppdatering av konvergensprogrammet, omfattande perioden 2011–2014, och sitt nationella reformprogram för 2011. Dessa program har granskats samtidigt.

               (8)

               Mellan 2002 och 2008 präglades Rumäniens ekonomi av stark tillväxt med real BNP-tillväxt på 6,3 % över den potentiella tillväxten. Den ekonomiska tillväxten har huvudsakligen drivits på av inhemsk efterfrågan, då kredit- och löneutvecklingen främjade privat konsumtion och investeringar. Uppgången förstärktes också av det privata utländska kapitalinflödet, vilket ledde till överhettning och obalans gentemot utlandet och i de offentliga finanserna. Underskottet i bytesbalansen var som högst 13,4 % av BNP 2007 och sjönk därefter endast marginellt till 11,6 % av BNP 2008. I enlighet med kommissionens senaste utvärdering av den långsiktiga hållbarheten, verkar risken med avseende på långsiktig hållbarhet vara hög. Denna utvärdering tar emellertid ännu inte hänsyn till de åtgärder som vidtogs under 2010 enligt den omfattande pensionsreformen, vilka på ett betydande sätt har förbättrat Rumäniens pensionssystems långsiktiga hållbarhet. Den stora utlandsupplåningen har drivits på av en konjunkturförstärkande finanspolitik, med ökningar av det nominella saldot från 1,2 % av BNP 2005 till 5,7 % av BNP 2008 till följd av återkommande budgetöverskridanden, särskilt vad gäller löpande utgifter. Den finansiella krisen och den globala ekonomiska nedgången gjorde investerarna mindre riskbenägna och detta har lett till en betydande kreditåtstramning för Rumäniens del. Andelen personer på arbetsmarknaden har inte ökat trots gynnsamma ekonomiska villkor och andelen yrkesverksamma förändrades väldigt lite under högkonjunkturen. Sysselsättningsgraden sjönk 2010 till 63,3 % och andelen arbetslösa steg från 5,8 % 2008 till 7,3 % 2010 till följd av den ekonomiska nedgången. Arbetslösheten är särskilt hög bland romerna. Mot bakgrund av detta och på grund av akuta finansieringsbehov begärde Rumänien i maj 2009 finansiellt stöd från EU och det internationella samfundet.

               (9)

               Efter det att Rumänien genomfört EU:s och IMF:s korrigeringsprogram framgångsrikt har man, i syfte att konsolidera den positiva utvecklingen, förhandlat om ett förebyggande EU-IMF-program för 2011–2013 med de rumänska myndigheterna. Det nya programmet innebär fortsatt finanspolitisk konsolidering, ekonomistyrningsreformer samt att den finansiella stabilitet som skapades genom programmet för 2009–2011 kan bevaras. Dessutom läggs stor vikt vid de strukturreformer på produkt- och arbetsmarknaderna (på produktmarknaderna särskilt inom energi- och transportsektorerna) som krävs för att frigöra Rumäniens tillväxtpotential, skapa arbetstillfällen och öka utnyttjandet av EU-medel. Rumänien är på rätt väg mot att kunna uppnå målet på ett underskott av likvida medel på 4,4 % av BNP 2011 (mindre än 5 % av BNP enligt ESA). Detta är också en lämplig utgångspunkt för att man ska kunna uppnå målet på ett underskott av medel på mindre än 3 % av BNP till 2012, även om det enligt kommissionens vårprognos 2011 kommer att krävas ytterligare åtgärder. Myndigheterna har också vidtagit åtgärder för att se till att de strukturreformmål som anges i det nya programmet kan uppnås och för att bevara den finansiella stabiliteten.

               (10)

               Med utgångspunkt från en bedömning av det uppdaterade konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att de makroekonomiska antaganden som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är realistiska. Syftet med konvergensprogrammet är att korrigera det alltför stora underskottet senast 2012, dvs. senast vid utgången av den tidsfrist som anges i rådets rekommendation av den 16 februari 2010. Programmet är inriktat på att minska det totala underskottet till 2,6 % av BNP under 2013 och till 2,1 % av BNP 2014. Den planerade konsolideringen är huvudsakligen utgiftsbaserad. Enligt det strukturella saldo som räknats om av kommissionen kommer det medelfristiga målet inte att kunna uppnås under programperioden. Det förefaller som att konsolideringsstrategin inte är i balans då strukturförbättringarna huvudsakligen ligger under 2011 och 2012. Inga åtgärder för förbättring av det strukturella saldot planeras till 2013 och 2014. Den planerade underskottsminskande strategin är lämplig vad gäller 2011 och 2012 men inte vad gäller 2013 och 2014. De största riskerna vad gäller uppnåendet av budgetmålen är risker som är kopplade till genomförandet, utestående skulder för statligt ägda företag, vilka utgör en allvarlig ansvarsförbindelse för budgeten, samt de reservationer som gjorts av kommissionen (Eurostat) angående Rumäniens anmälan av ett alltför stort underskott (6). Mot bakgrund av det sistnämnda, har Rumänien åtagit sig att prioritera en förbättring av insamlingen av regeringens finansiella statistik i ESA 95 inom det nationella statistikinstitutet.

               (11)

               I det nationella reformprogrammet och i konvergensprogrammet, vilka lades fram den 2 maj 2011, gör Rumänien ett antal åtaganden inom ramen för europluspakten. De flesta åtagandena har redan fullgjorts eller kommer att fullgöras inom ramen för programmet för det medelfristiga ekonomiska stödet och åtagandena är tillräckliga för att de problem som identifierats inom ramen för pakten ska kunna lösas.

               (12)

               Kommissionen har granskat konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet, inklusive åtagandena inom ramen för europluspakten. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Rumänien, utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.

               (13)

               Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation av den 16 februari 2010 enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat Rumäniens uppdaterade konvergensprogram för 2011 och rådets ståndpunkt (7) återspeglas i rekommendationen nedan. Rådet har, med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011, granskat Rumäniens nationella reformprogram.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Rumänien att vidta följande åtgärder:
   Genomföra de åtgärder som fastställs i beslut 2009/459/EG, ändrat genom beslut 2010/183/EU, samt de åtgärder som föreskrivs i beslut 2011/288/EU och som specificeras ytterligare i samförståndsavtalet av den 23 juni 2009 och dess efterföljande tillägg samt i samförståndsavtalet av den 29 juni 2011 och dess efterföljande tillägg.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 150, 13.6.2009, s. 8.

      (3)  EUT L 83, 30.3.2010, s. 19.

      (4)  EUT L 132, 19.5.2011, s. 15.

      (5)  Upprätthålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (6)  Eurostats reservationer angående kvaliteten på Rumäniens statistiska uppgifter inom ramen för EDP-förfarandet berodde på

               (i)

               osäkerhet rörande hur vissa offentliga bolag skulle komma att påverka det offentliga underskottet,

               (ii)

               problem med hur ESA95-kategorin obetalda/förutbetalda inkomster och utgifter rapporterats,

               (iii)

               problem rörande vissa finansiella transaktioner art och verkan, samt

               (iv)

               problem rörande konsolidering av flödena inom de offentliga finanserna.

      (7)  I enlighet med artikel 9.3 i förordning (EG) nr 1466/97.