title: Rekommendation nr P1 av den 12 juni 2009 om domen i Gottardo-målet, enligt vilken förmåner som föreskrivs för det egna landets medborgare i en bilateral konvention om social trygghet som slutits mellan en medlemsstat och ett tredjeland också ska beviljas arbetstagare som är medborgare i övriga medlemsstater (Text av betydelse för EES och för avtalet mellan EG och Schweiz)

text:
               24.4.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 106/47

         REKOMMENDATION nr P1
   av den 12 juni 2009
   om domen i Gottardo-målet, enligt vilken förmåner som föreskrivs för det egna landets medborgare i en bilateral konvention om social trygghet som slutits mellan en medlemsstat och ett tredjeland också ska beviljas arbetstagare som är medborgare i övriga medlemsstater
   (Text av betydelse för EES och för avtalet mellan EG och Schweiz)
   2010/C 106/14
   ADMINISTRATIVA KOMMISSIONEN FÖR SAMORDNING AV DE SOCIALA TRYGGHETSSYSTEMEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av artikel 72 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (1), enligt vilken administrativa kommissionen ska behandla alla administrativa frågor och tolkningsfrågor som följer av bestämmelserna i förordning (EG) nr 883/2004 och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (2),
   med beaktande av artikel 72 c i förordning (EG) nr 883/2004, enligt vilken administrativa kommissionen ska främja och utveckla samarbetet mellan medlemsstaterna och deras institutioner i frågor som rör social trygghet, och
   av följande skäl:

               (1)

               Förordning (EG) nr 883/2004, som antagits på grundval av artiklarna 42 och 308 i fördraget, är ett viktigt instrument för utövandet av de grundläggande rättigheter som föreskrivs i fördraget.

               (2)

               Principen om likabehandling oavsett medborgarskap är en viktig garanti för den fria rörligheten för arbetstagare enligt artikel 39 i fördraget. Detta innebär att all diskriminering av migrerande arbetstagare i förhållande till den egna medlemsstatens arbetstagare ska undanröjas när det gäller anställning, lön och övriga arbetsvillkor.

               (3)

               I Gottardo-målet (3) drog EG-domstolen slutsatser av denna princip i artikel 39 i fördraget för en person som var bosatt inom gemenskapen och hade arbetat i Frankrike, Italien och Schweiz. Personen i fråga hade inte förvärvat tillräckliga rättigheter för att få pension i Italien och hade därför ansökt om sammanläggning av perioder som fullgjorts i Schweiz och Italien, i enlighet med vad som föreskrivs för landets egna medborgare i den bilaterala konventionen mellan Italien och Schweiz.

               (4)

               Domstolens utslag i detta mål innebär följande: När en medlemsstat ingår en internationell bilateral konvention om social trygghet med ett tredjeland, och det i denna konvention föreskrivs att försäkringsperioder som fullgjorts för förvärv av förmåner vid ålderdom i tredjeländer ska beaktas, måste enligt grundprincipen om likabehandling denna medlemsstat bevilja samma förmåner för medborgare från övriga medlemsstater som för sina egna medborgare i enlighet med konventionen, såvida inte medlemsstaten kan lämna en objektiv motivering till att inte göra detta (punkt 34).

               (5)

               Domstolen angav i detta sammanhang att den tolkning som domstolen gjorde av begreppet ”lagstiftning” i artikel 1 j i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 (4) (nuvarande artikel 1.1 i förordning (EG) nr 883/2004) inte får inverka på varje medlemsstats skyldighet att följa principen om likabehandling som fastslagits enligt artikel 39 i fördraget åsidosätts.

               (6)

               Domstolen ansåg att en eventuell förändring av jämvikten och ömsesidigheten i en bilateral konvention mellan en medlemsstat och ett tredjeland inte var en objektiv motivering till att en medlemsstat som är part i denna konvention inte utvidgar de förmåner som föreskrivs för landets egna medborgare enligt konventionen till att även gälla medborgare från övriga medlemsstater.

               (7)

               Domstolen godtog inte heller den motivering som gällde en eventuell ökning av den ekonomiska bördan eller den motivering som avsåg administrativa problem vid samarbetet med de behöriga myndigheterna i de berörda tredjeländerna, som en anledning för den medlemsstat som är part i den bilaterala konventionen att åsidosätta de skyldigheter som följer av fördraget.

               (8)

               Det är viktigt att alla konsekvenser av denna viktiga dom utreds för de unionsmedborgare som utnyttjat den fria rörligheten och flyttat till en annan medlemsstat.

               (9)

               Det bör därför preciseras att bilaterala konventioner om social trygghet mellan en medlemsstat och ett tredjeland ska tolkas på så sätt att förmåner som föreskrivs för medborgare i den medlemsstat som är part i konventionen i princip också ska beviljas medborgare i övriga medlemsstater som befinner sig i samma objektiva situation.

               (10)

               Utöver denna enhetliga tillämpning av Gottardo-domen i enskilda fall bör även befintliga bilaterala konventioner ses över. I artikel 307 i fördraget föreskrivs att ”den eller de berörda medlemsstaterna [skall] vidta alla lämpliga åtgärder för att undanröja det som är oförenligt [med fördraget]” när det gäller konventioner som tidigare slutits. I artikel 10 i fördraget föreskrivs för samma medlemsstater att de ”skall avstå från varje åtgärd som kan äventyra att fördragets mål uppnås” när det gäller konventioner som slutits efter den 1 januari 1958 eller den dag då de ansluts till Europeiska gemenskapen.

               (11)

               När det gäller nya bilaterala konventioner om social trygghet som ingås mellan en medlemsstat och ett tredjeland är det viktigt att erinra om att konventionerna bör innehålla en uttrycklig hänvisning till principen om likabehandling oavsett medborgarskap för medborgare i en annan medlemsstat som har utnyttjat rätten till fri rörlighet inom en medlemsstat som är part i den berörda konventionen.

               (12)

               Tillämpningen av domen i Gottardo-målet i enskilda fall beror till stor del på tredjeländernas samarbete, eftersom dessa länder måste intyga de försäkringsperioder som personen i fråga har fullgjort i dessa länder.

               (13)

               Administrativa kommissionen bör behandla denna fråga, eftersom domen i Gottardo-målet gäller tillämpningen av principen om likabehandling när det gäller social trygghet.
               I enlighet med villkoren i artikel 71.2 i förordning (EG) nr 883/2004.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS BEHÖRIGA AVDELNINGAR OCH INSTITUTIONER FÖLJANDE.

               1.

               De fördelar i en konvention om social trygghet mellan en medlemsstat och ett tredjeland som gäller pension för anställda och egenföretagare och som åtnjuts av den som är medborgare i medlemsstaten bör i princip åtnjutas av anställda och egenföretagare som är medborgare i övriga medlemsstater och som befinner sig i samma objektiva situation, i enlighet med principerna om likabehandling och ickediskriminering av medborgare från övriga medlemsstater som har utövat sin rätt till fri rörlighet enligt artikel 39 i fördraget i förhållande till medlemsstatens egna arbetstagare.

               2.

               Nya bilaterala konventioner om social trygghet som ingås mellan en medlemsstat och ett tredjeland bör innehålla en uttrycklig hänvisning till principen om likabehandling oavsett medborgarskap för medborgare i en annan medlemsstat som har utnyttjat rätten till fri rörlighet inom en medlemsstat som är part i den berörda konventionen.

               3.

               Medlemsstaterna bör underrätta institutionerna i de stater med vilka de slutit konventioner om social trygghet vars bestämmelser bara gäller ländernas egna medborgare om konsekvenserna av domen i Gottardo-målet samt uppmana dem att samarbeta vid tillämpningen av domstolens utslag. Medlemsstater som har slutit bilaterala konventioner med samma tredjeländer kan ta gemensamma initiativ för att uppmana till sådant samarbete. Detta samarbete är naturligtvis en nödvändig förutsättning för iakttagandet av rättspraxis.

               4.

               Denna rekommendation ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning. Det ska tillämpas från och med den dag då förordningen (EG) nr 987/2009 träder i kraft.

            Administrativa kommissionens ordförande

         Gabriela PIKOROVÁ

      (1)  EUT L 166, 30.4.2004, s. 1.

      (2)  EUT L 284, 30.10.2009, s. 1.

      (3)  Dom av den 15 januari 2002 i mål C-55/00, Elide Gottardo mot Instituto nazionale della previdenza sociale (INPS), REG 2002, s. I-413.

      (4)  EGT L 149, 5.7.1971, s. 2.


				|

		52012DC0314

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Belgiens nationella reformprogram 2012 och om avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram för 2012–2015 /* COM/2012/0314 final - 2012/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Belgiens nationella reformprogram 2012
och om avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram för
2012–2015
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EG) nr 1176/2011 av den 16 november 2006 om förebyggande
och korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner,[4]

med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential för
hållbar tillväxt och konkurrenskraft.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet
en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens
ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer
för medlemsstaternas sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 12 juli 2011 antog rådet
en rekommendation om Belgiens nationella reformprogram för 2011 och avgav sitt
yttrande om Belgiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.
(4)       Kommissionen antog den 23
november 2011 den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra
europeiska planeringsterminen av integrerad politisk förhandssamordning
förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen
rapporten om varningsmekanismen[6],
baserad på förordning (EU) 1176/2011. I denna angavs att Belgien var en av de
medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning
(5)       Den 2 mars 2012 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och åtgärder för att främja tillväxten. Rådet
betonade att det är nödvändigt att prioritera tillväxtfrämjande finanspolitisk
konsolidering, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och
konkurrenskraft, vidta hantera arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar
samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(6)       Den 2 mars 2012 uppmanade
Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid
lägga fram sina åtaganden så att de kan inkludera dem i sina stabilitets- eller
konvergensprogram och nationella reformprogram.
(7)       Den 30 april 2012 lämnade
Belgien in sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2015 och sitt nationella
reformprogram för 2012. Av hänsyn till deras inbördes samband har de båda
programmen bedömts samtidigt. Kommissionen har också i en fördjupad granskning
enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 bedömt huruvida Belgien
påverkas av makroekonomiska obalanser. Kommissionen drog i sin fördjupade
granskning[7]
slutsatsen att Belgien har en obalans gentemot omvärlden, men att den inte är
alltför stor.
(8)       Rådet har gjort en bedömning
av 2012 års stabilitetsprogram i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97
och anser att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för
programmets finanspolitiska beräkningar är rimligt för åren 2012 och 2013 och
optimistiskt för åren 2014 och 2015 då BNP-tillväxten väntas vara betydligt
högre än enligt de senaste beräkningarna av potentiell tillväxt i kommissionens
vårprognos 2012. Målet för den finanspolitiska strategin enligt programmet är
att få ned underskottet under 3 % av BNP under 2012 (till 2,8 % av
BNP, ned från 3,7 % av BNP 2011) och till noll 2015. Programmet bekräftar
det tidigare medelfristiga målet för den finanspolitiska strategin, det vill
säga ett överskott på 0,5 % av BNP i strukturella termer, som på ett adekvat
sätt speglar kraven enligt stabilitets- och tillväxtpakten. Det planerade
nominella underskottet är förenligt med den tidsfrist som rådet fastställt för
korrigeringen av det alltför stora underskottet och den planerade
finanspolitiska ansträngningen följer rekommendationen inom ramen för
förfarandet vid alltför stora underskott om en lägsta genomsnittlig årlig
ansträngning på ¾ % av BNP i strukturella termer. Den planerade
tillväxttakten för de offentliga utgifterna är, med beaktande av diskretionära
åtgärder på inkomstsidan, förenlig med riktvärdet för utgifter i stabilitets-
och tillväxtpakten under 2013–2015, men inte under 2012. Baserat på det
(omräknade) strukturella saldot i de offentliga finanserna[8] väntas enligt beräkningarna i
programmet det strukturella saldot förbättras med 1,1 procentenheter av BNP
2012 och med i genomsnitt omkring 0,8 % av BNP under perioden 2013–2015.
Det finns dock vissa risker med tanke på att de kompletterande åtgärder som ska
vidtas från 2013 och framåt ännu inte specificerats och att det makroekonomiska
scenariot från 2014 och framåt är för optimistiskt. Den offentliga skulden som
uppgick till 98,0 % av BNP under 2011 och därmed ligger långt över 60 %-tröskeln
planeras enligt programmets beräkningar stabiliseras och sedan minska till
92,3 % under 2015, vilket skulle innebära tillräckliga framsteg i
förhållande till stabilitets- och tillväxtpaktens riktvärde för skuldminskning.
Vidare är de implicita skulderna knutna till de garantier som beviljats
banksektorn synnerligen stora. De regelbaserade fleråriga ramarna för de
offentliga finanserna skulle, särskilt vad avser utgiftssidan, befrämjas av
tillsynsmekanismer och/eller åtaganden från regionernas och landets olika gemenskapers
sida, även från lokal nivå, i syfte att klara de fastställda underskottsmålen.
(9)       Kostnaderna förknippade med
fenomenet åldrande befolkning bör hanteras och man bör uppnå en strukturell
minskning av underskottet så att den höga offentliga skulden kan minska. Den
nya federala regeringen kom i december 2011 överens om en reform av
socialförsäkringssystemet för ålderspensionärer. Det krävs nu ett
ändamålsenligt genomförande och en effektiv övervakning av de inledda
lagändringarna, med sikte på att höja den faktiska pensionsåldern. Det är
avgörande att reformen av socialförsäkringen för ålderspensionärer underbyggs
med åtgärder som stimulerar aktivt åldrande och ett längre arbetsliv, men
ytterligare reformer som att koppla den lagstadgade pensionsåldern till
medellivslängd kan också bidra till att uppnå detta mål.
(10)     Det finns fortfarande problem
inom det belgiska finansiella systemet. Omstruktureringen av de belgiska
bankerna pågår och det statliga stöd som beviljades banksektorn 2008/2009 för
att motverka finanskrisen har ännu inte betalats tillbaka helt. Med tanke på
den höga garantinivån blir riskerna för banksektorn och de offentliga
finanserna dessutom relaterade till varandra.
(11)     Bytesbalansen är på väg att
gradvis försämras. Den förbättrade tjänstebalansen kompenserar inte den
försämrade handelsbalansen för varor. Den belgiska varuexporten har förlorat
mark inte enbart i förhållande till den expanderande världshandeln utan även i
förhållande till andra länder i euroområdet och euroområdet i genomsnitt,
vilket tyder på en ogynnsam inhemsk kostnadsutveckling vad avser
enhetsarbetskostnaderna jämfört med Belgiens främsta handelspartner (NL, FR,
DE) och euroområdet som helhet. Eftersom det finns ett automatiskt
löneindexeringssystem är det sannolikt att regeringens ansträngningar att
begränsa reallöneökningarna till högst 0,3 % under perioden 2011–2012 inte
har hindrat en högre nominell löneutveckling än i grannländerna.
Produktivitetsnivåerna är visserligen höga, men tillväxten är svag och även
kostnaderna för insatsvaror, huvudsakligen energi, är höga. Slutkundpriserna på
gas och el har frysts i syfte att begränsa inflationen, men inga konkreta
åtgärder har vidtagits för att reformera själva löneförhandlings- och
löneindexeringssystemet. Forsknings- och utvecklingsintensiteten har under
senare år stagnerat i den privata sektorn och underskottet på kvalificerad
arbetskraft, framför allt inom vetenskap och teknik, kan komma att bli ett
stort hinder för en fortsatt förbättring av innovationsprestandan inom belgisk
ekonomi.
(12)     Vissa strukturella åtgärder ha
vidtagits för att öka sysselsättningsmöjligheterna för unga och äldre
arbetstagare och för att få ut arbetslösa på arbetsmarknaden. Belgien har
inlett en bred reform av sitt arbestlöshetsförsäkringssystem. De strukturella
problemen på arbetsmarkanden kvarstår och mycket kan göras för att åtgärda dem.
En ökad nivå av deltagande i livslångt lärande och fortsatta reformer inom
yrkesinriktad utbildning och fortbildning är avgörande för att göra den aktiva
arbetsmarknadspolitiken mer ändamålsenlig, särskilt för äldre arbetstagare och
samhällsgrupper med sämre utgångsläge, som t.ex. människor med
invandrarbakgrund. Det har inte gjorts några betydande framsteg när det gäller
att minska skattetrycket på arbete. Ett nytt skatteavdrag för de lägsta
löneklasserna infördes i juni men har inte varit tillräckligt för att avhjälpa
de stora arbetslöshetsfällorna i botten på löneskalan. Det har inte genomförts
någon skatteväxling från arbete till konsumtion och/eller några miljöskatter.
(13)     Priserna på många varor och
tjänster är i allmänhet högre än i andra medlemsstater, vilket tyder på ett
lågt konkurrenstryck – särskilt inom detaljhandeln och nätverksindustrin – och
på ett svagt tillsynssystem. Inom detaljhandeln förblir inträdeshindren och de
operativa begränsningarna stora. Konkurrensbegränsande regler gäller
fortfarande för öppettiderna, skyddar dominerande företag mot nya konkurrenter
och hindrar spridningen av nya affärsmodeller och ny teknik. Ett vanligt
konkurrensproblem inom nätverksindustrin i Belgien är de dominerande företagens
starka ställning och de höga inträdeshindren jämfört med andra medlemsstater,
vilket innebär att de tidigare monopolinnehavarna inom denna sektor fortfarande
kan ta ut högre priser än vad som skulle vara möjligt på en konkurrensutsatt
marknad. Den belgiska konkurrensmyndigheten håller på att reformeras men det är
oklart om den nya myndigheten kommer att vara tillräckligt oberoende och ha
lämpliga resurser.
(14)     Belgien är på rätt väg mot att
uppfylla målet att öka andelen förnybar energi inom ekonomin, men förefaller
inte ha gjort några framsteg alls mot att uppnå målet med en minskning på
15 % av utsläppen av växthusgaser inom sektorer som inte är kopplade till
systemet för handel med utsläppsrätter[9].
Belgien har inte vidtagit tillräckliga åtgärder eller politiska initiativ under
2011 för att åtgärda situationen.
(15)     Belgien har gjort flera
åtaganden inom europluspakten. Dessa åtgärder och genomförandet av de åtgärder
som presenterades 2011 avser ökad konkurrens, ökad sysselsättningsgrad,
förbättrad konkurrenskraft, förbättrad hållbarhet för de offentliga finanserna
och förstärkt finansiell stabilitet. Kommissionen har bedömt genomförandet av
åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna utvärdering har beaktats i
rekommendationerna.
(16)     Inom ramen för den europeiska
planeringsterminen har kommissionen genomfört en omfattande analys av Belgiens
ekonomiska politik. Kommissionen analyserade både stabilitetsprogrammet och det
nationella reformprogrammet och lade fram en fördjupad granskning. Kommissionen
beaktade inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Belgien, utan även i vilken utsträckning EU:s regler
och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer
inom ramen för den europeiska planeringsterminen avspeglas i rekommendationerna
1–7 nedan.
(17)     Mot bakgrund av denna
bedömning har rådet granskat Belgiens stabilitetsprogram för 2012, och dess
yttrande[10]
avspeglas i synnerhet i rekommendation 1 nedan.
(18)     Mot bakgrund av resultaten av
kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat
Belgiens nationella reformprogram för 2012 och Belgiens konvergensprogram.
Kommissionens rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU)
nr 1176/2011 avspeglas i synnerhet i rekommendationerna 1, 4, 5 och 6
nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Belgien att
vidta följande åtgärder under perioden 2012-2013:
1.           Genomföra budgeten för år
2012 för att se till att det alltför stora underskottet korrigeras 2012. I
samband med detta ange de åtgärder som kommer att vara nödvändiga för att
säkerställa genomförandet av den finanspolitiska strategin för 2013 och
framöver, och som kan säkra att det alltför stora underskottet korrigeras på
ett hållbart sätt och att tillräckliga framsteg görs i riktning mot det
medelfristiga finanspolitiska målet, däribland åtgärder för att följa
riktvärdet för utgifter och garantera framsteg i förhållande till riktvärdet
för skuldminskning. Anpassa det finanspolitiska ramverket för att se till att
de finanspolitiska målen är bindande på federal nivå och nivåer under federal
nivå, samt öka insynen i bördefördelningen och redovisningsskyldigheten i olika
offentliga nivåer.
2.           Fortsätta att förbättra de
offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att minska de
åldersrelaterade utgifterna, inklusive hälsovårdsutgifterna. I synnerhet
genomföra reformen av systemet för förtida pension och pensionssystemet samt
införa åtgärder som kopplar den lagstadgade pensionsåldern till ökad
medellivslängd.
3.           Fortsätta att öka kapitalet
för de svagaste bankerna i syfte att stötta banksektorn så att den kan spela
sin normala roll som långivare till ekonomin.
4.           Öka sysselsättningsskapande
och konkurrenskraft, vidta åtgärder för att i samråd med arbetsmarknadens
parter och i enlighet med nationell praxis reformera löneförhandlings- och
löneindexeringssystemen. Som ett första steg se till att lönetillväxten bättre
avspeglar utvecklingen vad gäller arbetsproduktivitet och konkurrenskraft genom
att i) garantera genomförandet av mekanismer för efterhandskorrigering av
lönenormen och främja allt-i-ettavtal för att förbättra konkurrenskraften på
kostnadssidan och ii) underlätta utnyttjandet av möjligheten att avstå
(undantagsklausuler) kollektivavtal i syfte att bättre anpassa lönetillväxten
och arbetsproduktiviteten till den lokala utvecklingen.
5.           Betydande skatteväxlingar
från arbete till mindre tillväxthämmande skatter, till exempel miljöskatter.
Fortsätta den inledda reformen av arbetslöshetsförsäkringssystemet för att
minska de negativa incitamenten till att söka arbete och skärpa inriktningen av
sysselsättningsstödet och aktiveringspolitiken på utsatta samhällsgrupper,
särskilt människor med invandrarbakgrund. Dra nytta av den planerade
vidareregionaliseringen av olika arbetsmarknadskompetenser för att öka den
interregional arbetskraftsrörligheten och stärka sambanden mellan
politikområdena utbildning, livslångt lärande, yrkesutbildning och
sysselsättning. Utvidga de nuvarande aktiveringsansträngningarna till alla
åldersgrupper.
6.           Fortsätta att stärka konkurrensen
inom detaljhandelssektorn genom att sänka inträdeshindren och minska de
operativa begränsningarna. Införa åtgärder för att stärka konkurrensen inom
nätverksindustrin (el och gas, telekom, posttjänster och transporter) genom att
se över rättsliga hinder och stärka de institutionella bestämmelserna för en
effektiv tillsyn av reglerna för statligt stöd.
7.           Vidta åtgärder för att komma
tillrätta med den bristande utvecklingen mot att uppnå målen om minskade
utsläpp av växthusgaser från verksamhet som inte ingår i systemet för handel
med utsläppsrätter, särskilt genom att se till att transportsektorn bidrar
väsentligt till uppnåendet av målet.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               KOM(2012) 314 slutlig.
[4]               P7_TA(2012)0048 och P7_TA(2012)0047
[5]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[6]               COM(2012) 68 final.
[7]               SWD(2012) 150 slutlig.
[8]               Konjunkturrensade engångsåtgärder och tillfälliga
åtgärder, omräknade av kommissionens enheter på basis av informationen i
programmet enligt den allmänt vedertagna metoden.
[9]               I Belgien kommer endast 37,9 % av utsläppen från
sektorer som omfattas av EU:s system för handel med utsläppsrätter (ETS). Av de
viktigare sektorerna utanför ETS är vägtransporter (21.5 %) och
energianvändning (38,9 %) landets största källa till utsläpp av
växthusgaser. .
[10]             Artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Finlands nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Finlands stabilitetsprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/14

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Finlands nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Finlands stabilitetsprogram 2015
   (2015/C 272/04)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (4) om Finlands nationella reformprogram för 2014 och avgav ett yttrande om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2014. Den 28 november 2014 avgav kommissionen, i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 (5), ett yttrande om Finlands utkast till budgetplan för 2015.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen även på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011 rapporten om varningsmekanismen, i vilken Finland identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Finland. Den innehöll en bedömning av hur väl Finland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014. Landsrapporten innehåller också resultaten av den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Finland har makroekonomiska obalanser som kräver politiska åtgärder och övervakning. Det är särskilt viktigt att man fortsätter att övervaka riskerna med svaga exportresultat mot bakgrund av omstruktureringen av industrin. Nedgången på exportmarknaderna och inom elektronikindustrin har i huvudsak upphört men investeringarna är fortfarande på en låg nivå och den potentiella tillväxten har minskat. Skuldsättningen i den privata sektorn har stabiliserats och verkar inte utgöra ett omedelbart problem, men den är fortfarande relativt hög och bör därför följas upp noga.

               (7)

               Den 2 april 2015 lade Finland fram sitt nationella reformprogram för 2015 och sitt stabilitetsprogram för 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Finland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt stabilitetsprogrammet 2015, som lämnades in av den avgående regeringen, som utgår från antagandet att politiken blir oförändrad under perioden 2014–2019, kommer det nominella underskottet som 2014 hade ökat till 3,2 % av BNP, dvs. över referensvärdet på 3 % av BNP, att försämras ytterligare till 3,4 % av BNP 2015. Därefter kommer underskottet successivt att minska till 3,1 % 2017 och till 2,5 % av BNP 2019. Enligt stabilitetsprogrammet 2015 väntas den offentliga skuldkvoten öka under den tid som prognoserna i programmet omfattar och nå ungefär 67,8 % av BNP år 2019. Det medelfristiga målet – ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP – kommer inte att nås fram till slutet av programperioden. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska beräkningar är rimligt. Enligt kommissionens vårprognos 2015 kommer den offentliga sektorns underskott i Finland att vara 3,3 % av BNP 2015 och 3,2 % av BNP 2016, medan skuldkvoten väntas öka till cirka 64,4 % av BNP år 2016. Kommissionen offentliggjorde den 13 maj 2015 en rapport i enlighet med artikel 126.3 i fördraget och drog där slutsatsen att underskotts- och skuldkriterierna inte hade uppfyllts. Den 27 maj offentliggjorde dock den tillträdande regeringen sitt strategiska program, inbegripet planerade konsolideringsåtgärder. Enligt kommissionens bedömning förväntas dessa åtgärder, om de genomförs helt och fullt, minska det nominella underskottet till långt under 3 % av BNP under 2016. Efter en försämring 2014 finns det ytterligare en avvikelse från de nödvändiga strukturella åtgärderna inom ramen för den förebyggande delen 2015. Utgiftsriktmärket förväntas uppfyllas med bred mariginal 2015. Det kan därför föreligga en risk för en betydande avvikelse från den nödvändiga anpassningen till målet på medellång sikt för 2014–2015, som måste utvärderas på nytt i efterhand. Det finns en risk för avvikelser under 2016 vid beaktande av de åtgärder som den tillträdande regeringen har offentliggjort. Därför kommer det att krävas ytterligare åtgärder för att uppfylla de nödvändiga strukturella anpassningarna. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2015, samt en bedömning av den tillträdande regeringens konsolideringsåtgärder som presenterades den 27 maj, att det finns en risk för att Finland inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Även om Finland har gjort vissa framsteg när det gäller förvaltningsreformer skulle landets offentliga sektor kunna effektiviseras ytterligare, särskilt på områden där kostnadstrycket kommer att bli större i framtiden på grund av den åldrande befolkningen.
               Arbetsmarknadens parter enades om innehållet i pensionsreformen hösten 2014, men denna reform har ännu inte antagits. Med tanke på problemet med hållbarheten i finanspolitiken och den planerade höjningen av den lagstadgade pensionsåldern är det avgörande att äldre arbetstagares deltagande på arbetsmarknaden ökas. Tidiga utträden från arbetsmarknaden beror huvudsakligen på nedsatt arbetsförmåga eller på de utvidgade arbetslöshetsförmånerna för äldre arbetstagare. Regeringen överlämnade ett förslag till lag om ordnandet av social- och hälsovården till riksdagen i december 2014, men förslaget föll på grund av att man före riksdagsvalet i april 2015 inte hade hittat en lösning på motsättningen mellan en förvaltningsmodell som bygger på stora samkommuner och kommunernas rätt till självstyrelse enligt grundlagen. De finska kommunerna är förhållandevis små, men de har omfattande uppgifter jämfört med kommunerna i andra europeiska länder. Kommunstrukturreformen fortgår med vissa dröjsmål och kommunerna genomför studier om fördelarna med sammanslagning. Enligt det nationella reformprogrammet 2015 ska ett nytt lagförslag eventuellt läggas fram för riksdagen i slutet av 2016.

               (9)

               Med tanke på att befolkningen åldras och att antalet personer i arbetsför ålder minskar är det viktigt att arbetsmarknaden har tillgång till hela den potentiella arbetskraften. Finland har gjort vissa framsteg i detta hänseende och har vidtagit flera åtgärder, bland annat har lönesubventionerna, särskilt när det gäller äldre, och den offentliga arbetsförmedlingen organiserats bättre. Arbetslösheten uppgick 2014 till 8,7 % och är på väg uppåt, särskilt bland unga personer och äldre arbetstagare. Den måttliga löneuppgörelsen från 2013 bidrar till att återställa konkurrenskraften när det gäller kostnader och export, eftersom enhetsarbetskostnaderna inte har ökat så mycket.

               (10)

               Finland har gjort vissa framsteg när det gäller att förbättra förmågan att ta fram innovativa produkter. Regeringen genomför nu en omfattande reform av forskningsinstitut och forskningsfinansiering. De strategiska programmen för ren teknik, bioteknik och digitalisering är lovande men relativt små. Trots att Finland hör till de EU-länder som investerar mest i forskning och utveckling är det fortfarande en utmaning att omsätta detta i framgångsrika produkter och tjänster som kan exporteras. Regeringen har strävat efter att skapa enklare och effektivare stödsystem för företag, öka finansieringsmöjligheterna för nystartade företag och främja företagens internationella verksamhet. Investeringarna har trots detta förblivit små, exporten utgör fortfarande ett problem och sysselsättningen har minskat. Dessutom krävs det insatser för att öka konkurrenskraften på produkt- och tjänstemarknaderna, särskilt inom detaljhandeln, som fortfarande är ytterst koncentrerad.

               (11)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Finlands ekonomiska politik och redogjort för denna i 2015 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer Finland fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Finland utan även i vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.

               (12)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (13)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 2 och 3 nedan.

               (14)

               Kommissionen har också inom den europeiska planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. Mot denna bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer riktade de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Finland också se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Finland att under perioden 2015–2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Uppnå en finanspolitisk korrigering på minst 0,1 % av BNP mot det medelfristiga budgetmålet under 2015 och på 0,5 % av BNP under 2016. Fortsätta arbeta för att minska problemet med hållbarheten i finanspolitiken och för att skapa bättre förutsättningar för tillväxt.

               2.

               Anta den pensionsreform man kommit överens om och successivt avlägsna möjligheterna till tidigt utträde från arbetsmarknaden. Se till att förvaltningsreformerna för kommunstrukturen och social- och hälsovårdstjänsterna utformas och genomförs effektivt, i syfte att öka produktiviteten och kostnadseffektiviteten vid tillhandahållande av de offentliga tjänsterna och att upprätthålla tjänsternas kvalitet.

               3.

               Vidta åtgärder för att förbättra ungas, äldre arbetstagares och långtidsarbetslösas anställbarhet, särskilt genom att fokusera på utvecklingen av sådan kompetens som efterfrågas på arbetsmarknaden. Främja en löneutveckling som är i linje med produktiviten med full respekt för arbetsmarknadsparternas roll och i enlighet med nationell praxis.

               4.

               Vidta åtgärder för att öppna upp för verklig konkurrens inom detaljhandelssektorn.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Finlands nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Finlands stabilitetsprogram 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 127).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 473/2013 av den 21 maj 2013 om gemensamma bestämmelser för övervakning och bedömning av utkast till budgetplaner och säkerställande av korrigering av alltför stora underskott i medlemsstater i euroområdet (EUT L 140, 27.5.2013, s. 11).

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  EUT C 272, 18.8.2015, s. 98.


Avis juridique important

|

31998H0282

98/282/EG: Kommissionens rekommendation av den 21 april 1998 om regler för hur medlemsstaterna och de fördragsslutande staterna enligt Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet skall säkerställa skyddet av immaterialrätt när det gäller utveckling och framställning av aromämnen som omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2232/96 (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 127 , 29/04/1998 s. 0032 - 0033

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 21 april 1998 om regler för hur medlemsstaterna och de fördragsslutande staterna enligt Avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet skall säkerställa skyddet av immaterialrätt när det gäller utveckling och framställning av aromämnen som omfattas av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2232/96 (Text av betydelse för EES) (98/282/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 andra strecksatsen i detta, ochmed beaktande av följande:Enligt artikel 3.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2232/96 av den 28 oktober 1996 om gemenskapsregler för aromämnen som används eller är avsedda att användas i eller på livsmedel (1) skall medlemsstaterna (2) underrätta kommissionen om förteckningen över de aromämnen som får användas i eller på livsmedel som saluförs på deras territorium. Tillverkarna av dessa aromämnen delger först medlemsstaternas behöriga myndigheter förteckningen över aromämnen och alla tekniska uppgifter som berör dem. Dessa upplysningar kan sedan, enligt artikel 3.2 första stycket och artikel 4.1 i förordning (EG) nr 2232/96 tas in i en förteckning och i ett utvärderingsprogram som båda offentliggörs. Under hela det gemenskapsförfarande som fastställs i förordningen skall ett visst antal personer ha tillgång till dess uppgifter.Det är dock viktigt att begränsa spridningen av vissa av dessa uppgifter. Utvecklingen av vissa nya aromämnen liksom tillverkningen av vissa existerande aromämnen kräver att tillverkarna göra stora investeringar i forskning och produktionsteknik. Aromämnen som inte är uppfinningar kan inte patenteras. Utvecklingen och tillverkningen av dessa aromämnen utgör ändå fabrikshemligheter som bör skyddas mot varumärkesförfalskning och illojal konkurrens.Gemenskapsrätten tar hänsyn till detta genom att det i artikel 3.2 andra stycket i förordning (EG) nr 2232/96 föreskrivs att "benämningarna på dessa aromämnen skall utformas på ett sådant sätt att tillverkarens immateriella rättigheter skyddas". Behovet av skydd för immaterialrätten behandlas också i punkt 14 i ingressen i den förordningen. Denna nödvändighet berör inte bara aromämnen som anmälts enligt artikel 3.1 i förordningen, utan bör framdeles även omfatta sådana nya aromämnen som avses i artikel 5.2 i förordningen. Nödvändigheten att skydda tillverkarens immateriella rättigheter omfattar alla etapper i det gemenskapsförfarande som fastställs genom förordningen.Skydd av immaterialrätt kan säkerställas genom att tekniska uppgifter om de berörda aromämnena behandlas konfidentiellt. Reglerna för hur skyddet av dessa konfidentiella uppgifter bör säkerställas av medlemsstaterna måste fastställas i detalj. Dessa regler kan fastställas i form av en rekommendation från kommissionen till medlemsstaterna Reglerna för hur kommissionen bör säkerställa uppgifternas konfidentialitet omfattas av ett meddelande av kommissionen av den 21 april 1998 (3).De organisationer som representerar tillverkarna av aromämnen anser att det är tillräckligt om de konfidentiella uppgifterna skyddas under en femårsperiod.Medlemsstaterna har rådfrågats om denna rekommendation inom ramen för Ständiga livsmedelskommittén.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Konfidentiella uppgifter om ett aromämne skall skyddas på aromämnestillverkarens eller dennes representants uttryckliga begäran, som skall framföras till den behöriga myndigheten i den medlemsstat i vilken aromämnet får användas.2. Sådana konfidentiella uppgifter kan omfatta följande:- Aromämnenas art, deras ursprung samt tillverkningsförfarandet.- Användningsvillkoren för aromämnena, särskilt de livsmedel i eller på vilka aromämnena kan användas.- Alla uppgifter som inte är allmänt kända i de kretsar som normalt behandlar denna typ av information, eller som inte är lättåtkomliga för sådana personer, och som har ett handelsvärde.3. När en medlemsstat underrättar kommissionen om förteckningen över aromämnen som får användas i medlemsstaten skall den tydligt i denna förteckning ange de aromämnen och/eller de uppgifter som skall skyddas.4. Kravet på skydd av konfidentiella uppgifter omfattar alla etapper i det förfarande som föreskrivs i förordning (EG) nr 2232/96 i synnerhet inom följande tre områden: informationsbevarande, spridning av information samt informationshantering. De berörda myndigheterna skall på sin nivå inom alla dessa tre områden med lämpliga medel säkerställa skydd (säkra lokaler för bevarande av information, säker dokumentöverföring, identifiering av alla typer av kopior som görs samt av adressaterna till dessa kopior, konfidentialitet beträffande översättningar osv.).5. Under förfarandets alla olika stadier skall de konfidentiella uppgifterna vara tillgängliga bara för de personer som har hand om eller direkt berörs av den administrativa, tekniska eller vetenskapliga behandlingen av ärendet, nämligen tjänstemän, övriga anställda och experter hos respektive medlemsstats behöriga myndighet som behandlar ärenden från denna medlemsstat, och som kan komma att få kännedom om ärenden som kommer från andra medlemsstater i samband med möten eller informationsutbyte. Dessa personer har tystnadsplikt enligt sin nationella lagstiftning, eller enligt med artikel 214 i EG-fördraget. Konfidentiella uppgifter är dessutom tillgängliga för de tjänstemän och övriga anställda i medlemsstaterna som är ansvariga för den offentliga kontrollen av livsmedel, och som har tystnadsplikt enligt nationell lagstiftning och enligt artikel 12 i rådets direktiv 89/397/EEG av den 14 juni 1989 om offentlig kontroll av livsmeddel (4). Alla andra personer som har tillgång till konfidentiella uppgifter men som inte har tystnadsplikt enligt nationella bestämmelser eller gemenskapsbestämmelser skall underteckna en förklaring om att de förbinder sig att respektera tystnadsplikten när det gäller uppgifter av konfidentiell art.6. Skydd av konfidentiella uppgifter om aromämnen skall säkerställas under en period på fem år räknat från det att kommissionen mottar den förteckning som anmälts av medlemsstaten i vilken aromämnet uppförts, eller all dokumentation om ett nytt aromämne.Utfärdad i Bryssel den 21 april 1998.På kommissionens vägnarMartin BANGEMANNLedamot av kommissionen(1) EGT L 299, 23.11.1996, s. 1.(2) Med "medlemsstater" avses i denna rekommendation även de fördragsslutande staterna enligt EES-avtalet.(3) EGT C 131, 29.4.1998, s. 3.(4) EGT L 186, 30.6.1989, s. 23.


Avis juridique important

|

31996H0162

96/162/EG: Kommissionens rekommendation av den 8 februari 1996 om en gemensam aggregering för ekonomiska analyser (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 038 , 16/02/1996 s. 0020 - 0023

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 8 februari 1996 om en gemensam aggregering för ekonomiska analyser (Text av betydelse för EES) (96/162/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, ochmed beaktande av följande:I rådets förordning (EEG) nr 3037/90 (1), ändrad genom kommissionens förordning (EEG) nr 761/93 (2) fastställs en statistisk näringsgrensindelning, nedan kallad "NACE Rev.1".Förordning (EEG) nr 3037/90 av den 9 oktober 1990 berör inte medlemsstaternas skyldigheter i fråga om den detaljeringsgrad som måste användas vid statistiska analyser (artikel 1.3).Den detaljeringsgrad för vilken information finns att tillgå skiljer sig på olika statistiska områden och även medlemsstaterna emellan.Medlemsstaterna har möjlighet att för sina egna ekonomiska analysbehov utveckla andra aggregeringar som inte är jämförbara på Europeiska gemenskapens nivå.I enlighet med subsidiaritetsprincipen kan uppgiften att skapa en gemensam statistik standard på ett effektivt sätt enda lösas på gemenskapsnivå. Tillämpningen av en sådan standard i varje enskild medlemsstat kommer att övervakas av de organisationer och institut som är ansvariga för den officiella statistiken.För ekonomiska analyser på Europeiska gemenskapens nivå är det av avgörande betydelse att ha tillgång till en harmoniserad aggregering.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Enda artikel Medlemsstaterna skall vid ekonomiska analyser så långt som möjligt genomföra de åtgärder som behövs för att till kommissionen kunna överlämma näringslivets aggregering enligt de 20 rubriker som anges i bilagan och som är definierade med hänvisning till NACE Rev.1.Utfärdad i Bryssel den 8 februari 1996.På kommissionens vägnarYves-Thibault DE SILGUYLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 293, 24.10.1990, s. 1.(2) EGT nr L 83, 3.4.1993, s. 1.BILAGA Aggregeringar för ekonomisk analys A 20 >Plats för tabell>


title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 15 december 2015 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (ESRB/2015/2)

text:
               12.3.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 97/9

         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
   av den 15 december 2015
   om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder
   (ESRB/2015/2)
   (2016/C 97/02)
   EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artikel 3 och artiklarna 16–18,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (2), särskilt artikel 458,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG (3), särskilt kapitel 4 avsnitt II i avdelning VII,
   med beaktande av Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2011/1 av den 20 januari 2011 om arbetsordningen för Europeiska systemrisknämnden (4), särskilt artikel 15.3 e och artiklarna 18–20, och
   av följande skäl:

               (1)

               Inom unionen är det finansiella systemet väldigt integrerat. Detta innebär att utländska enheter ofta tillhandahåller finansiella tjänster över gränserna. På den inre marknaden kan finansiella tjänsteleverantörer i en viss medlemsstat välja mellan att tillhandahålla finansiella tjänster via dotterbolag eller filialer i en annan medlemsstat eller genom att direkt tillhandahålla finansiella tjänster över gränserna. Detta kan medföra att nationella regler för makrotillsyn får omfattande effekter utanför landets gränser.

               (2)

               Utländska leverantörer av finansiella tjänster som tillhandahåller finansiella tjänster över gränserna, antingen direkt eller genom sina filialer i andra medlemsstater, påverkas vanligtvis inte av de makrotillsynsåtgärder som gäller för nationella finansiella tjänsteleverantörer i den medlemsstaten. Som konsekvens av detta har leverantörer av finansiella tjänster som normalt skulle omfattas av sådana krav, därför att de har ett lokalt dotterbolag, ett incitament att bedriva sin verksamhet via alternativa kanaler för att kringgå värdlandets åtgärder. Det regelarbitrage som på så sätt uppstår kan undergräva de nationella åtgärder som vidtas inom området makrotillsyn.

               (3)

               Därutöver kan konkurrensen snedvridas om filialer till utländska finansiella tjänsteleverantörer och utländska leverantörer av finansiella tjänster som tillhandahåller finansiella tjänster över gränserna direkt utnyttjar sin konkurrensfördel, t.ex. lägre kapitalkrav för de exponeringar som genereras i den aktiverande medlemsstaten, i förhållande till inhemska leverantörer av finansiella tjänster och dotterbolag till utländska leverantörer av finansiella tjänster för att öka sin marknadsandel.

               (4)

               Makrotillsynsåtgärder som vidtas i ett land får externa effekter på den finansiella stabiliteten i andra länder genom de kopplingar som finns över landsgränserna. I allmänhet kommer dessa effekter att vara positiva eftersom makrotillsynsåtgärder minskar systemriskerna samt sannolikheten för, och konsekvenserna av, systemkriser, något som är positivt även för den finansiella stabiliteten i andra medlemsstater. Sådana effekter kan emellertid även vara negativa. Exempelvis kommer filialer till utländska finansiella tjänsteleverantörer och utländska leverantörer av finansiella tjänster som tillhandahåller finansiella tjänster direkt över gränserna, trots att de är utsatta för samma risker som inhemska leverantörer av finansiella tjänster och dotterbolag till utländska leverantörer av finansiella tjänster, normalt inte att behöva bygga upp skydd mot sådana risker, t.ex. genom att omfattas av nationella kapitalkrav i sin hemmedlemsstat. Därutöver kan detta, i den mån som dessa finansiella tjänsteleverantörer har en konkurrensfördel gentemot inhemska leverantörer av finansiella tjänster och dotterbolag till utländska leverantörer av finansiella tjänster, ge dem incitament att öka sin exponering gentemot relevanta makroekonomiska risker i den aktiverande medlemsstaten, och därigenom utsätta hemmedlemsstaten för större risker. Om dessa makroekonomiska risker avseende tillhandahållandet av finansiella tjänster konkretiseras, kan dessa finansiella tjänsteleverantörers kapitalbuffertar visa sig vara otillräckliga, något som skulle få negativa konsekvenser för hemlandets finansiella system.

               (5)

               Mot denna bakgrund och för att säkerställa en effektiv och konsekvent makrotillsyn, bör makrotillsynens beslutsfattare beakta sådana gränsöverskridande effekter och i förekommande fall använda lämpliga verktyg för att åtgärda dem. För att uppnå detta rekommenderar Europeiska systemrisknämnden (ESRB) ett tillvägagångssätt baserat på två pelare – a) en systematisk bedömning av makrotillsynens gränsöverskridande effekter och b) samordnade åtgärder i form av frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder när detta behövs. Det är också viktigt att dessa två pelare genomförs så konsekvent som möjligt i hela unionen.

               (6)

               Hittills har den systematiska bedömningen av makrotillsynens gränsöverskridande effekter inte fått tillräcklig uppmärksamhet. Detta beror delvis på att kunskapen om (möjliga) spridningskanaler är begränsad, och att tillgängliga uppgifter inte har granskats fullt ut med målsättningen att analysera gränsöverskridande effekter. ESRB anser därför att det är viktigt att alla tillgängliga uppgifter används för att bättre förstå och bedöma gränsöverskridande effekter.

               (7)

               Det är viktigt att skapa ett förfarande som siktar på den systematiska bedömningen av makrotillsynens gränsöverskridande effekter och har som mål att säkerställa att makrotillsynens beslutsfattare i förväg bedömer gränsöverskridande effekter av sådana åtgärder som de föreslår. Därutöver, med beaktande av befintliga krav enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (5), direktiv 2013/36/EU och Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2013/1 (6), bör makrotillsynens beslutsfattare i efterhand bedöma vilka gränsöverskridande effekter deras åtgärder de facto medfört. Analytiskt arbete som utförs i medlemsstaterna kommer att komplettera det analytiska arbete som utförs av ESRB.

               (8)

               De samordnade policyåtgärder som ESRB förordar består av en form av frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder. Det faktum att tillvägagångssättet är baserat på frivillighet, som resultat av ESRB:s rekommendationer (7), skiljer tillvägagångssättet från det obligatoriska erkännandet av vissa makrotillsynsåtgärder enligt unionsrätten. Den här rekommendationen, med undantag av rekommendation A om bedömningen av gränsöverskridande effekter och rekommendation B om information om makrotillsynsåtgärder, ska inte tillämpas på makrotillsynsåtgärder för vilka unionsrätten redan föreskriver obligatoriskt erkännande. Obligatoriskt erkännande gäller för närvarande för åtgärder som vidtas enligt artiklarna 124.5 och 164.7 i förordning (EU) nr 575/2013, och för kontracykliska kapitalbuffertar om de inte uppgår till tröskeln för obligatoriskt erkännande. Samma undantag gäller för kontracykliska kapitalbuffertar som överstiger tröskeln för obligatoriskt erkännande, eftersom Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2014/1 (8) redan förespråkar full ömsesidighet för kontracykliska kapitalbuffertar mellan medlemsstaterna.

               (9)

               För att säkerställa effektiva och konsekventa makrotillsynsåtgärder är det viktigt att komplettera det obligatoriska erkännandet enligt unionsrätten med frivillig ömsesidighet, för att på så sätt även säkerställa att filialer till utländska finansiella tjänsteleverantörer och utländska leverantörer av finansiella tjänster som tillhandahåller finansiella tjänster direkt över gränserna omfattas av nationella makrotillsynsåtgärder. Målet är att tillämpa samma uppsättning makrotillsynskrav på samma typ av riskexponering i en viss medlemsstat, oavsett vilken rättslig ställning eller hemvist den finansiella tjänsteleverantören har. Därför bör exponeringsbaserade makrotillsynsåtgärder, särskilt sådana som rör en specifik riskexponering, omfattas av ömsesidighet.

               (10)

               Denna rekommendation hjälper de berörda myndigheterna att anta ömsesidiga åtgärder som svar på makrotillsynsåtgärder som antagits av andra berörda myndigheter. För de angivna makrotillsynsåtgärderna som aktiveras i en medlemsstat bör motsvarande åtgärder vidtas i alla andra medlemsstater. Makrotillsynsåtgärder anges i denna rekommendation om den relevanta aktiverande myndigheten begär att motsvarande åtgärder vidtas och om ESRB anser att denna begäran är välgrundad. För att säkerställa att arrangemang om frivillig ömsesidighet får effekt är det viktigt att ESRB i god tid får detaljerad information om sådana åtgärder via ett standardiserat formulär.

               (11)

               För att säkerställa att arrangemang om frivillig ömsesidighet får effekt förväntas de relevanta myndigheterna anta ömsesidiga åtgärder inom rimlig tid. Längre tidsfrister kommer att rekommenderas för åtgärder som inte existerar i alla jurisdiktioner.

               (12)

               Denna rekommendation omfattar alla makrotillsynsåtgärder, oavsett vilken del av det finansiella systemet de berör. Baserat på ESRB:s mandat i förordning (EU) nr 1092/2010 går tillämpningsområdet för denna rekommendation utanför tillämpningen av de verktyg för makrotillsyn som föreskrivs i direktiv 2013/36/EU och förordning (EU) nr 575/2013. Rekommendationen ska alltså även omfatta åtgärder som inte harmoniserats i unionsrätten. Rekommendationens tillämpningsområde är beroende av respektive jurisdiktion för de relevanta myndigheterna och ska tillämpas på makrotillsynsåtgärder som de relevanta myndigheterna är behöriga att anta eller aktivera.

               (13)

               Nationella behöriga myndigheter, utsedda myndigheter samt makrotillsynsmyndigheter och Europeiska centralbanken (ECB) (för medlemsstater som deltar i den gemensamma tillsynsmekanismen) är relevanta myndigheter, särskilt om de är behöriga att anta eller aktivera makrotillsynsåtgärder. Utöver detta tilldelas ECB särskilda tillsynsuppgifter genom rådets förordning (EU) nr 1024/2013 (9) och Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 468/2014 (10). ECB får ställa högre krav för kapitalbuffertar eller vidta strängare åtgärder än de som tillämpas av de nationella utsedda myndigheterna. För detta begränsade syfte anses ECB efter omständigheterna vara den behöriga och utsedda myndigheten och har alla de befogenheter och skyldigheter som behöriga och utsedda myndigheter har enligt tillämplig unionsrätt.

               (14)

               Nya makrotillsynsåtgärder för medlemsstater som deltar i den gemensamma tillsynsmekanismen måste gå via de relevanta SSM-samordningsförfarandena. Arrangemang om ömsesidighet, såsom de framgår av denna rekommendation, ska inte påverkar tillämpningen av SSM-samordningsförfarandena, och ESRB:s bedömning av ömsesidigheten kommer först att påbörjas när de interna SSM-samordningsförfarandena har avslutats.

               (15)

               Myndigheterna får undanta finansiella tjänsteleverantörer med små exponeringar mot den identifierade makrotillsynsrisken i det aktiverande landet (de minimis-principen). De nationella myndigheterna kan välja detta men också avstå från det, om ömsesidighet anses vara en principfråga.

               (16)

               För att säkerställa att makrotillsynsåtgärder genomförs på ett transparent, ansvarsfullt och effektivt sätt, ska de relevanta myndigheterna ta fram en kommunikationsstrategi avseende ansökningar om ömsesidighet och ömsesidiga åtgärder som en del av sin allmänna kommunikationsstrategi avseende makrotillsynsåtgärder. Vad gäller ansökningar om ömsesidighet är det särskilt viktigt att alla berörda myndigheter får all information som är relevant och nödvändig för att de ska kunna fatta beslut i rätt tid. På samma sätt är det också viktigt att berörda parter (bl.a. de direkta adressaterna av makrotillsynsåtgärder) får all nödvändig information om makrotillsynsåtgärder i rätt tid.

               (17)

               Det förfarande som rekommenderas i denna rekommendation och beslut ESRB/2015/4 (11) har utformats för att vara så effektivt som möjligt för att uppnå frivillig ömsesidighet. Inom ramen för en framtida översyn av unionens regelverk för makrotillsyn och i linje med tänkbara ändringar av de aktuella verktygen, bör Europeiska kommissionen dock överväga huruvida och på vilket sätt frivillig ömsesidighet så som den framgår av denna rekommendation kan förankras i unionsrätten för att främja en effektiv nationell makrotillsyn. Idealfallet vore om Europeiska kommissionens förslag skulle baseras på frivillig ömsesidighet så som den framgår av denna rekommendation och kapitel 11 i ESRB:s Handbook on Operationalising Macroprudential Policy in the Banking Sector (nedan kallad ESRB-handboken) (12).

               (18)

               ESRB:s rekommendationer offentliggörs efter det att rådet har informerats om styrelsens intention att göra detta och rådet getts möjlighet att reagera.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1

      REKOMMENDATIONER

      Rekommendation A – Bedömning av gränsöverskridande effekter av relevanta myndigheters egna makrotillsynsåtgärder

               1.

               Det rekommenderas att de relevanta aktiverande myndigheterna, innan antagandet, gör en bedömning av de gränsöverskridande effekterna som ett genomförande av deras egna makrotillsynsåtgärder skulle få. Som ett minimum bör man bedöma spridningskanaler via riskjustering och regelarbitrage med hjälp av den metod som framgår av kapitel 11 i ESRB:s handbok.

               2.

               Det rekommenderas att de relevanta aktiverande myndigheterna bedömer

                           a)

                           vilka gränsöverskridande effekter (t.ex. regelarbitrage) genomförandet av makrotillsynsåtgärder i deras jurisdiktion medför, och

                           b)

                           vilka gränsöverskridande effekter på andra medlemsstater eller den inre marknaden som föreslagna makrotillsynsåtgärder får.

               3.

               Det rekommenderas att de relevanta aktiverande myndigheterna minst en gång per år granskar vilka gränsöverskridande effekter som deras makrotillsynsåtgärder faktiskt fått och hur utvecklingen bakom dessa ser ut.

      Rekommendation B – Underrättelser och ansökningar om ömsesidighet avseende de relevanta myndigheternas egna makrotillsynsåtgärder

               1.

               Det rekommenderas att de relevanta aktiverande myndigheterna informerar ESRB om makrotillsynsåtgärder så snart dessa antas, men senast två veckor efter antagandet. Underrättelsen bör inkludera en bedömning av de gränsöverskridande effekterna och behovet av att andra relevanta myndigheter vidtar motsvarande åtgärder. De relevanta aktiverande myndigheterna ombeds lämna informationen på engelska och använda de förlagor som finns på ESRB:s webbplats.

               2.

               Om det bedöms vara nödvändigt att andra medlemsstater vidtar motsvarande åtgärder för att säkerställa att åtgärderna får effekt, rekommenderas det att de relevanta aktiverande myndigheterna lämnar en ansökan om ömsesidighet till ESRB tillsammans med underrättelsen om åtgärderna.

               3.

               Om makrotillsynsåtgärder vidtagits innan denna rekommendation antogs, eller om det vid tidpunkten för antagandet inte ansågs finnas något behov av att andra myndigheter vidtar motsvarande åtgärder, men den relevanta aktiverande myndigheten senare beslutat att sådana åtgärder är nödvändiga, rekommenderas det att den relevanta aktiverande myndigheten lämnar en ansökan om ömsesidighet till ESRB.

      Rekommendation C – Åtgärder till följd av andra relevanta myndigheters makrotillsynsåtgärder

               1.

               Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna antar motsvarande makrotillsynsåtgärder som antagits av andra relevanta myndigheter om detta rekommenderas av ESRB.

               2.

               Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna antar makrotillsynsåtgärder som motsvarar de åtgärder som anges i denna rekommendation genom att genomföra samma makrotillsynsåtgärd som den som har genomförts av den aktiverande myndigheten. Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen rekommenderas det att de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, antar sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med den nationella lagstiftningen som bäst motsvarar den aktiverade makrotillsynsåtgärden.

               3.

               Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna antar ömsesidiga makrotillsynsåtgärder inom tre månader efter det att den senaste ändringen av denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning, utom om det rekommenderas en specifik tidsfrist för de ömsesidiga makrotillsynsåtgärderna. Om möjligt bör de antagna ömsesidiga makrotillsynsåtgärderna ha samma aktiveringsdag.

      Rekommendation D – Underrättelse om åtgärder till följd av andra relevanta myndigheters makrotillsynsåtgärder

   Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna meddelar ESRB om de åtgärder som antas som konsekvens av andra relevanta myndigheters makrotillsynsåtgärder. En underrättelse bör skickas senast en månad efter det att åtgärderna antagits. De underrättande myndigheterna ombeds lämna informationen på engelska och använda den förlaga som finns på ESRB:s webbplats.
   AVSNITT 2

      GENOMFÖRANDE

   1.   Tolkning

   I denna rekommendation gäller följande definitioner:

               a)

                  aktivering: tillämpningen av en makrotillsynsåtgärd på nationell nivå,

               b)

                  antagande: ett beslut som antas av en relevant myndighet avseende införandet, ömsesidighet eller ändring av en makrotillsynsåtgärd,

               c)

                  finansiella tjänster: en tjänst som berör bankverksamhet, kredit, försäkring, pension eller investering,

               d)

                  makrotillsynsåtgärd: en åtgärd som ska förhindra eller minska systemrisker i enlighet med definitionen i artikel 2 c i förordning (EU) nr 1092/2010 och som antas eller aktiveras av en relevant myndighet enligt unionsrätten eller nationell rätt,

               e)

                  underrättelse: skriftlig information på engelska riktad till ESRB från relevanta myndigheter, inklusive ECB enligt artikel 9 i förordning (EU) nr 1024/2013, om en makrotillsynsåtgärd i enlighet med, men inte begränsad till, artikel 133 i direktiv 2013/36/EU och artikel 458 i förordning (EU) nr 575/2013, som kan vara en ansökan om ömsesidighet från en medlemsstat enligt, men inte begränsat till, artikel 134.4 i direktiv 2013/36/EU och artikel 458.8 i förordning (EU) nr 575/2013,

               f)

                  ömsesidighet: ett arrangemang där en relevant myndighet i en jurisdiktion tillämpar samma, eller en ekvivalent, makrotillsynsåtgärd som tillämpas av den relevanta aktiverande myndigheten i en annan jurisdiktion, på alla finansinstitut inom dess jurisdiktion, när dessa är exponerade för samma risk i den senare jurisdiktionen,

               g)

                  relevant aktiverande myndighet: en relevant myndighet som tillämpar en makrotillsynsåtgärd på nationell nivå,

               h)

                  relevant myndighet: en myndighet som är behörig att anta och/eller aktivera makrotillsynsåtgärder, inklusive men inte begränsat till:

                           i)

                           en utsedd myndighet i enlighet med kapitel 4 i direktiv 2013/36/EU och artikel 458 i förordning (EU) nr 575/2013, en behörig myndighet enligt definitionen i artikel 4.1.40 i förordning (EU) nr 575/2013, ECB i enlighet med artikel 9.1 i förordning (EU) nr 1024/2013, eller

                           ii)

                           ett makrotillsynsorgan med de mål, arrangemang, befogenheter, ansvarighetskrav och andra särdrag som fastställs i Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2011/3 (13).

         2.   Undantag

               1.

               De relevanta myndigheterna får undanta finansiella tjänsteleverantörer inom sin jurisdiktion från tillämpningen av en viss makrotillsynsåtgärd som antas på basis av ömsesidighet, om dessa finansiella tjänsteleverantörer har små exponeringar mot den identifierade makrotillsynsrisken i den jurisdiktionen, där den relevanta aktiverande myndigheten tillämpar makrotillsynsåtgärden i fråga (de minimis-principen). I likhet med den praxis som antagits för CCB i artikel 130 i direktiv 2013/36/EU, får myndigheterna undanta finansiella tjänsteleverantörer med exponeringar under en viss tröskel från en makrotillsynsåtgärd som antas på basis av ömsesidighet. De relevanta myndigheterna ombeds rapportera sådana undantag till ESRB och använda den förlaga för att meddela makrotillsynsåtgärder som antas på basis av ömsesidighet som finns på ESRB:s webbplats. När de tillämpar de minimis-principen måste myndigheter noga övervaka huruvida regelarbitrage uppstår och i förekommande fall åtgärda luckorna i regelverket.

               2.

               Om de relevanta myndigheterna redan har antagit en åtgärd baserad på ömsesidighet innan något sådant rekommenderas i denna rekommendation, behöver åtgärden inte ändras även om den avviker från den åtgärd som genomförts av den aktiverande myndigheten.

         3.   Tidsfrister och rapportering

               1.

               De relevanta myndigheterna ska meddela ESRB och rådet sådana åtgärder som de vidtar med anledning av denna rekommendation, eller på lämpligt sätt motivera eventuell passivitet. Rapporteringen ska ske vartannat år, den första rapporteringen ska ske den 30 juni 2017. Rapporterna bör som minimum innehålla

                           a)

                           information om orsaker och tidsramar avseende vidtagna åtgärder,

                           b)

                           en bedömning huruvida vidtagna åtgärder är ägnade att uppnå målen i denna rekommendation,

                           c)

                           detaljerade förklaringar till eventuella undantag som beviljas enligt de minimis-principen tillsammans med en motivering av varför man avstått från att vidta åtgärder eller gjort avsteg från denna rekommendation, inklusive eventuella förseningar.

               2.

               I fall av delat ansvar ska de relevanta myndigheterna samordna sitt arbete för att i tid lämna nödvändig information.

               3.

               De relevanta myndigheterna uppmanas att snarast informera ESRB om alla förslag till makrotillsynsåtgärder.

               4.

               En makrotillsynsåtgärd som antas på basis av ömsesidighet anses vara likvärdig om den har

                           a)

                           samma ekonomiska effekt,

                           b)

                           samma tillämpningsområde och

                           c)

                           samma konsekvenser (sanktioner) om de ej efterlevs.

         4.   Ändringar av denna rekommendation

   Styrelsen fattar beslut om när denna rekommendation behöver ändras. Sådana ändringar inkluderar särskilt varje ny eller ändrad makrotillsynsåtgärd som ska omfattas av ömsesidighet enligt rekommendation C och de tillhörande bilagorna som innehåller åtgärdsspecifik information. Styrelsen får också förlänga tidsfristerna enligt ovanstående punkter om det krävs lagstiftningsinitiativ för att uppfylla en eller flera rekommendationer. Styrelsen får också besluta att ändra denna rekommendation utifrån Europeiska kommissionens översyn av det obligatoriska erkännandet enligt unionsrätten eller utifrån erfarenheterna med arrangemangen med frivillig ömsesidighet enligt denna rekommendation.
   5.   Granskning och utvärdering

               1.

               ESRB-sekretariatet ska

                           a)

                           stödja de relevanta myndigheterna, bl.a. genom att underlätta samordnad rapportering genom att tillhandahålla förlagor och vid behov ytterligare information om tillvägagångssätt och tidsfrister för efterlevnad,

                           b)

                           verifiera att de relevanta myndigheterna följer reglerna, inklusive hjälpa dem när dessa så önskar, och rapportera om efterlevnaden till styrelsen.

               2.

               Styrelsen ska bedöma åtgärder och förklaringar från relevanta myndigheter och i förekommande fall bedöma huruvida denna rekommendation inte har följts och huruvida en relevant myndighet har underlåtit att på lämpligt sätt motivera sin passivitet.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 15 december 2015.

         Mario DRAGHI

            ESRB:s ordförande

      (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

      (2)  EUT L 176, 27.6.2013, s. 1.

      (3)  EUT L 176, 27.6.2013, s. 338.

      (4)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 176, 27.6.2013, s. 1).

      (6)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 4 april 2013 om makrotillsynspolitikens mellanliggande mål och instrument (ESRB/2013/1) (EUT C 170, 15.6.2013, s. 1).

      (7)  Även om ESRB:s rekommendationer inte är rättsligt bindande, är de försedda med en ”reagera eller förklara”-modell.

      (8)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 18 juni 2014 om riktlinjer för fastställandet av kontracykliska buffertvärden (ESRB/2014/1) (EUT C 293, 2.9.2014, s. 1).

      (9)  Rådets förordning (EU) nr 1024/2013 av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (EUT L 287, 29.10.2013, s. 63).

      (10)  Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 468/2014 av den 16 april 2014 om upprättande av ramen för samarbete inom den gemensamma tillsynsmekanismen mellan Europeiska centralbanken och nationella behöriga myndigheter samt med nationella utsedda myndigheter (ramförordning om den gemensamma tillsynsmekanismen (SSM)) (ECB/2014/17) (EUT L 141, 14.5.2014, s. 1).

      (11)  Den engelska versionen finns på ESRB:s webbplats: www.esrb.europa.eu

      (12)  Publicerad på ESRB:s webbplats: www.esrb.europa.eu

      (13)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 22 december 2011 om de nationella myndigheternas mandat för makrotillsyn (ESRB/2011/3) (EUT C 41, 14.2.2012, s. 1).


Avis juridique important

|

31996Y0503(02)

Rådets rekommendation av den 22 april 1996 om riktlinjer för att förebygga och bekämpa oroligheter i samband med fotbollsmatcher

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 131 , 03/05/1996 s. 0001 - 0011

RÅDETS REKOMMENDATION av den 22 april 1996 om riktlinjer för att förebygga och bekämpa oroligheter i samband med fotbollsmatcher (96/C 131/01)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av rekommendationen från Europeiska unionens råd om informationsutbyte vid större evenemang, vilken antogs den 30 november 1994,med beaktande av Förenade konungarikets förslag av den 21 juni 1995,med beaktande av slutsatserna från Europeiska unionens råd av den 21 juni 1995, och med beaktande av följande.Det har förekommit allvarliga oroligheter vid fotbollsmatcher i en rad medlemsstater, inbegripet vid matcher i internationella turneringar, och det är nödvändigt att säkerställa ett konsekvent, samordnat och effektivt ingripande från polisens och fotbollsförbundens sida.Rådet är av den uppfattningen att metoder och förfaranden som effektivt har bidragit till att begränsa oroligheter bör tillämpas i större skala och mer systematiskt i samband med internationella hörigskmatcher.Rådet anser att ett mer konsekvent sätt att ta itu med dessa problem sannolikt skulle leda till färre och mindre allvarliga oroligheter.Några av de senaste oroligheterna kan hänga samman med bristfällig kontroll vid bijettförsäljningen på arenorna under matchdagen.I samband med den europeiska konventionen 1985 om läktarvåld och olämpligt uppträdande vid idrottsevenemang och särskilt vid fotbollsmatcher antogs rekommendationer om åtgärder som skall vidtas när det land, där en fotbollsmatch skall spelas, anser att det finns risk för oroligheter och våldshandlingar.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA FÖLJANDE:I. De bör följa rekommendationerna från Ständiga kommittén för ovannämnda konvention, vilka finns i den checklista över åtgärder som arrangörer och offentliga myndigheter skall vidta vid idrottsevenemang inomhus med hög risk, i synnerhet dem som rör polissamarbete, som antogs genom rekommendation nr 1 vid dess 14:e möte den 1-2 juni 1994, och som kommittén anser vara särskilt effektiva när det gäller att förebygga eller begränsa oroligheter.II. För att följa de rekommendationer som utfärdas framdeles utöver dem som antas enligt konventionen:Informationsutbyte1. Medlemsstaterna bör använda ett gemensamt formulär för polisens informationsrapporter om kända eller misstänkta grupper av bråkmakare. Det gemensamma formuläret bör innehålla en samlad bedömning av risken för oroligheter och detaljerade upplysningar om flyg-, buss- och tågresor samt resor med privata fordon. Ett förslag till formulär finns i bilaga I.2. Medlemsstaterna bör översända dessa raporter snabbt och effektivt, eventuellt via nätverket mellan korrespondenter med avseende på "fotbollshuliganism".Samarbete om utbildningFör att utbyta och sprida information mellan medlemsstaterna om metoder för att förebygga oroligheter vid fotbollsmatcher bör poliser når så är lämpligt uppmuntras att delta i relevant utbildning för poliser i andra medlemsstater.PolissamarbeteVärdlandet bör formellt begära polisförstärkning hos den behöriga myndigheten i den eller de andra medlemsstaterna och ange vilket antal poliser som anses lämpligt. Begäran bör inlämnas så snart som möjligt och helst inte senare än fyra veckor före matchen. De båda myndigheterna kan då komma överens om antal poliser och deras kvalifikationer.Samarbete om övervakareMedan fotbollförbunden eller fotbollsklubbarna är ansvariga för att utse och utbilda sina ordningsvakter i de medlemsstater där denna funktion finns, bör polisen bidra med utbildningsprogram för att främja ett nära samarbete mellan ordningsvakter och poliser och erkänna ordningsvakternas viktiga roll när det gäller att övervaka supportrar samt garantera ordningsvakternas säkerhet och göra det möjligt för poliser på fotbollsarenor att koncentrera sig på sin huvuduppgift, nämligen att upprätthålla lag och ordning.Utfärdad i Luxemburg den 22 april 1996.På rådets vägnarOrdförandeS. AGNELLIBILAGA STANDARDFORMULÄR FÖR UTBYTE AV POLISIÄR INFORMATION OM FOTBOLLSHULIGANER EUROPEISK TURNERINGSMATCH >Start Grafik>. mot .TURNERING .DATUM .MATCHARENA .TID FÖR AVSPARK .BEDÖMNING OCH KATEGORISERING AV SUPPORTRARNAAnge det uppskattade supporterantalet inom hakparentesA = Lugna []B = Potentiellt konfrontationssökande eller bråkiga, särskilt under påverkan av alkohol []C = Våldsamma eller anstiftare av våld []UPPLYSNINGAR: .......>Slut Grafik>RESEUPPGIFTER >Start Grafik>. mot .PRIVATBIL, MINIBUSS, HUSBIL, VARUBIL ETC.UTRESA/HEMRESA(Stryk det som inte gäller)Beskrivning av fordonet ..Märke, färg .Registreringsnummer .Passagerarantal .Passagerarkategori ...Gruppresa eller individuell resa .Dag, tid och ort för avresa ..Färjebolag, färjelinje, datum och tidpunkt för överfart ..Kanaltunneln, datum och tidpunkter ..Motorvägar eller andra vägar ...Platser och tidpunkter för gränsövergången ...Tidpunkt för ankomst till matchorten .INKVARTERINGEventuella övernattningar under resan och namn på hotell/pensionat/campingplats ...Hotell/pensionat/campingplats på matchorten ...ANMÄRKNINGAR>Slut Grafik>RESEUPPGIFTER >Start Grafik>. mot .FLYGRESAUTRESA/HEMRESA(Stryk det som inte gäller)Reguljärflyg eller charterflyg ..Resebyrå ..Flygbolag och flygnummer ..Dag och tid för avresa .Avgångsflygplats ..Antal supportrar på planet .Kategori av supportrar på planet ...Gruppresa eller individuell resa .Dag och tid (ange lokal tid vid behov) för ankomst ..Ankomstflygplats ..INKVARTERINGNamn på hotell/pensionat/campingplats ....ANMÄRKNINGAR>Slut Grafik>RESEUPPGIFTER >Start Grafik>. mot .TÅGRESAUTRESA/HEMRESA(Stryk det som inte gäller)Tågets avgångsdag och avgångstid ..Avgångsstation ..Antal supportrar ..Gruppresa eller individuell resa ..Färjebolag, datum och tidpunkt för överfart ..Kanaltunneln, datum och tidpunkt ..Avgångsstation efter överfarten ..Tågets avgångsdag och avgångstid ..Dag och tid för ankomst ..INKVARTERINGEventuella övernattningar under resan och namn på hotell/pensionat/campingplats ...Hotell/pensionat/campingplats på matchorten ...ANMÄRKNINGAR>Slut Grafik>RESEUPPGIFTER >Start Grafik>. mot .BUSSRESAUTRESA/HEMRESA(Stryk det som inte gäller)Bussbolag ..Antal bussar .Beskrivning av fordonen/särskilda kännetecken ...Registreringsnummer .Antal passagerare i varje fordon .Kategori av passagerare i varje fordon ..Gruppresa eller individuell resa .Dag, tid och ort för avresa ..Färjebolag, datum och tid för överfart ..Kanaltunneln, datum och tidpunkter ..Motorvägar eller andra vägar med angivande av gränsöverfarter, datum och tidpunkter ...Uppehåll, platser och tidpunkter ...Förväntad ankomsttid till matchorten ..INKVARTERINGEventuella övernattningar och namn på hotell/pensionat/campingplats ...Hotell/pensionat/campingplats på matchorten ...ANMÄRKNINGAR>Slut Grafik>


title: Rådets rekommendation av den  14 februari 2006  om utseende av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion

text:
               17.2.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 47/58

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 14 februari 2006
   om utseende av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion
   (2006/108/EG)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 112.2 b och artikel 122.4 samt artiklarna 11.2 och 43.3 i protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, och
   av följande skäl:
   Otmar ISSINGS mandat löper ut den 31 maj 2006. En ny ledamot i Europeiska centralbankens direktion bör utses.
   HÄRIGENOM REKOMMENDERAS
   att Jürgen STARK utses till ledamot i Europeiska centralbankens direktion för en mandattid om åtta år från och med den 1 juni 2006.
   Denna rekommendation skall för beslut föreläggas stats- och regeringscheferna i de medlemsstater som har euron som valuta, sedan Europaparlamentet och styrelsen för Europeiska centralbanken har hörts.
   Denna rekommendation skall offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.

      Utfärdad i Bryssel den 14 februari 2006.

            På rådets vägnar

         K.-H. GRASSER

            Ordförande