Avis juridique important

|

31998H0287

98/287/EG: Kommissionens rekommendation av den 23 april 1998 om parallella angivelser av priser och andra monetära belopp

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 130 , 01/05/1998 s. 0026 - 0028

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 23 april 1998 om parallella angivelser av priser och andra monetära belopp (98/287/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 i detta, ochmed beaktande av följande:1. Enligt utkastet till rådets förordning om införande av euron (1) kommer euron att bli de deltagande medlemsstaternas valuta från och med den 1 januari 1999. De nationella valutorna i de deltagande medlemsstaterna kommer att ersättas med euron till omräkningskurserna. Under en övergångsperiod kommer euron att finnas i olika denomineringar. De nationella valutaenheterna kommer att utgöra underuppdelningen av euron enligt omräkningskurserna. Enligt artikel 4.3 i rådets förordning (EG) nr 1103/97 av den 17 juni 1997 om vissa bestämmelser som har samband med införandet av euron (2) skall omräkningskurserna användas för omräkningar åt båda hållen mellan enheten euro och de nationella valutaenheterna.2. Frågan om parallella angivelser av priser och andra monetära belopp diskuterades på den första rundabordskonferensen i maj 1997 om de praktiska aspekterna av övergången till euron. Som en uppföljning till denna rundabordskonferens inrättade kommissionen rådgivande expertgrupper för att undersöka frågorna om parallella angivelser och om anpassning till priser och värden i euro. Rapporterna från dessa expertgrupper har offentliggjorts (3) och deras slutsatser har tillsammans med kommissionens preliminära ståndpunkt lagts fram i kommissionens meddelande "Praktiska aspekter av införandet av euron, aktualiserad version", som antogs den 11 februari 1998 (4). Detta tillvägagångssätt diskuterades vid rundabordskonferensen den 26 februari 1998.3. På grundval av dessa slutsatser är kommissionens uppfattning att användningen av parallella angivelser i hög grad kommer att underlätta konsumenternas, detaljhandelns och tjänsteleverantörernas övergång till euron och i synnerhet att parallella prisangivelser kommer att vara ett viktigt medel för konsumentupplysning och konsumentskydd. Parallella angivelser är dock endast ett av många informationssätt som kan användas som en del av en övergripande informationsstrategi för att underlätta övergången till euron.4. Kommissionen anser att lagstiftning på gemenskapens nivå om parallella angivelser inte vore det bästa sättet att tillse att angivelserna motsvarar konsumenternas behov samtidigt som kostnaderna för övergången till euron minimeras. Kommissionen har dock kommit till slutsatsen att i de fall då parallella angivelser används skulle säkerheten och tydligheten förbättras för alla parter om en "norm för god praxis" följdes. Denna norm för god praxis bör innebära att det ges tydlig information från detaljhandlarna om huruvida de godtar betalning i euroenheten under övergångsperioden, att det görs en klar åtskillnad mellan å ena sidan den enhet i vilken priset fastställs och i vilken beloppen att betala skall beräknas och å andra sidan det motvärde som endast anges i informationssyfte, att där så är lämpligt överenskommelser ingås om gemensamma format eller utformningar för parallella angivelser, samt att alltför mycket information undviks, vilken annars kan verka förvirrande.5. I artiklarna 4 och 5 i förordning (EG) nr 1103/97 anges regler för fastställande och användning av omräkningskurserna. Omräkningskurserna och avrundningsreglerna bör användas för beräkning av motorvärdet vid parallella angivelser. En parallell angivelse bör inte innebära en skyldighet för detaljhandlaren att godta betalningar i euro under övergångsperioden.6. Det finns ett antal bestämmelser om konsumentskydd och konsumentinformation. I artikel 4 i Europaparlamentets och rådets direktiv 98/6/EG av den 16 februari 1998 om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter (5), fastställs att prisangivelserna (försäljningspris och jämförpris) skall vara entydiga, lätta att känna igen och tydligt läsbara. Enligt denna artikel 4 och mot bakgrund av punkt 13 i ingressen får medlemsstaterna, i syfte att främja överblicken, begränsa antalet priser som anges i den nationella valutaenheten och i euroenheten. I punkt 5 i ingressen till förordning (EG) nr 1103/97 anges att andra åtgärder än de som föreskrivs i den förordningen och i den förordning som kommer att antas enligt artikel 109 l.4 tredje meningen i fördraget bör övervägas för att säkerställa en balanserad övergång, i synnerhet för konsumenterna.7. De rättsliga kraven, enligt kommissionens tolkning, och den norm för god praxis som kommissionen föreslår, läggs i denna rekommendation för tydlighetens och fullständighetens skull fram tillsammans. Normen för god praxis kan tjäna som minimiunderlag för förhandlingar mellan de berörda branscherna och konsumenterna med syftet att komma överens om normer för öppenhet och information. Sådana förhandlingar har redan börjat på nationell nivå och på gemenskapens nivå.8. Det skulle vara önskvärt med parallella angivelser på "referensindikatorer" såsom kontoutdrag och vatten-, tele- och energiräkningar tidigt under övergångsperioden. Införandet av parallella angivelser inom detaljhandeln bör ske i gradvis ökande takt som en funktion av flera faktorer: i vilken takt konsumenterna är villiga att gå över till euron, behovet av att utbilda konsumenterna, slaget av försäljningsställe och slaget av saluförda produkter, samt de tekniska konsekvenserna av och kostnaderna för att ändra de befintliga systemen för angivelse av priser och belopp.9. Kommissionens rekommendation 98/286/EG om dialog, uppföljning och information i syfte att underlätta övergången till euron (6) omfattar åtgärder för övervakning och utvärdering av god praxis i samband med införandet av euron. Kommissionen kommer att överväga lagstiftning i syfte att säkerställa en god praxis i fråga om parallella angivelser om dessa åtgärder skulle visa sig ineffektiva.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 Definitioner I denna rekommendation avses meda) parallell angivelse av ett pris eller annat monetärt belopp: den samtidiga angivelsen av ett belopp i både den nationella valutaenheten och i euroenheten,b) deltagande medlemsstater: de medlemsstater som i enlighet med fördraget antar den gemensamma valutan,c) nationell valutaenhet: valutaenheten för en deltagande medlemsstat, såsom denna enhet definieras dagen före början av den tredje etappen av den ekonomiska och monetära unionen,d) euroenhet: valutaenheten euro enligt artikel 2 andra meningen i utkastet till rådets förordning om införande av euron,e) övergångsperiod: den period som börjar den 1 januari 1999 och slutar den 31 december 2001,f) omräkningskurs: den oåterkalleligen låsta kurs som rådet fastställt för varje deltagande medlemsstats valuta enligt artikel 109 l.4 första meningen i fördraget.Artikel 2 Norm för god praxis 1. Enligt befintlig lagstiftning måste följande bestämmelser iakttas vid parallella angivelser av priser och andra monetära belopp:a) Omräkningskurserna måste användas för beräkning av motvärdet vid parallella angivelser.b) Avrundning till närmaste cent är den minsta grad av exakthet som måste iakttas för priser eller andra monetära belopp som har omräknats från en nationell valutaenhet till euroenheten.c) Parallella angivelser av priser och andra monetära belopp måste vara entydiga, lätta att känna igen och tydligt läsbara.2. Dessutom bör nedanstående grundläggande bestämmelser följas:a) I synnerhet beträffande de parallella angivelsernas tydligheti) bör det vara möjligt att skilja mellan å ena sidan den enhet i vilken priset fastställs och i vilken beloppen att betala skall beräknas, och å andra sidan det motvärde som endast anges i informationssyfte,ii) bör parallella angivelser av priser och andra monetära belopp inte innebära ett alltför stort antal sifferuppgifter. Allmänt sett kan parallella prisangivelser för enskilda produkter begränsas till det slutpris som konsumenterna skall betala. Som en allmän regel kan parallella angivelser på affärskvitton och på andra ekonomiska besked begränsas till det totala beloppet.b) Detaljhandlarna bör klart ange huruvida de är beredda att godta betalningar i euroenheten under övergångsperioden.Artikel 3 Genomförande 1. Parallella angivelser bör utgöra en del av övergripande informationsstrategi som är utformad för att underlätta konsumenternas och arbetstagarnas övergång till euron.2. Parallella angivelser på referensindikatorer såsom kontoutdrag och vatten-, tele- och energiräkningar bör börja tidigt under övergångsperioden.3. Införandet av parallella angivelser inom detaljhandeln bör ske i gradvis ökande takt och kommer att vara avhängigt av behovet av att underlätta övergången till euron för konsumenterna och kunderna och av i vilken takt dessa är villiga att gå över till den nya valutan. Det kommer även att bero på slaget av försäljningsställe, på slaget av saluförda produkter och på de tekniska konsekvenserna av och kostnaderna för att ändra de befintliga systemen för angivelse av priser och belopp.4. Branschorganisationerna bör överväga möjligheten av att fastställa gemensamma format eller utformningar för parallella angivelser. De uppmanas även att hjälpa små detaljhandlare att utveckla sin kapacitet att tillhandahålla parallella angivelser och att hjälpa dem att genomföra annan informationsverksamhet.Artikel 4 Slutbestämmelser Medlemsstaterna uppmanas att stödja genomförandet av denna rekommendation.Artikel 5 Adressater Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna och till alla ekonomiska aktörer som kan tänkas tillhandahålla parallella angivelser av priser och andra monetära belopp.Utfärdad i Bryssel den 23 april 1998.På kommissionens vägnarYves-Thibault DE SILGUYLedamot av kommissionen(1) EGT C 236, 2.8.1997, s. 8.(2) EGT L 162, 19.6.1997, s. 1.(3) Rapport från expertgruppen för tekniska aspekter och kostnadsfrågor i samband med parallella prisangivelser, Euro Paper nr 13 (ej översatt till svenska). Rapport från expertgruppen för anpassning till priser och värden i euro, Euro Paper nr 18 (ej översatt till svenska).(4) KOM(1998) 61 slutlig.(5) EGT L 80, 18.3.1998, s. 27.(6) Se sida 22 i denna tidning.


				|

		52013DC0367

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Ungerns nationella reformprogram 2013 med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram för 2012–2016 /* COM/2013/0367 final - 2013/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Ungerns nationella reformprogram 2013
med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram för 2012–2016
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 9.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och
sysselsättning – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs
för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i
Europa.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet,
på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 29 juni 2012 antog EU:s
stats- och regeringschefer en tillväxt- och sysselsättningspakt, som är en
enhetlig ram för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå, och
där alla tillgängliga medel, instrument och politiska åtgärder ska användas. De
beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig
särskilt att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landspecifika
rekommendationerna.
(4)       Den 6 juli 2012 antog rådet
en rekommendation om Ungerns nationella reformprogram för 2012 och avgav ett
yttrande om Ungerns uppdaterade konvergensprogram för 2011–2015.
(5)       Den 28 november 2012 antog
kommissionen den årliga tillväxtöversikten[6],
som inleder den europeiska planeringsterminen 2013 för samordning av den
ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen även, på grundval av
förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen[7], där Ungern identifierades som
en medlemsstat som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)       Den 14 mars 2013 antog
Europeiska rådet prioriteringar för att säkerställa finansiell stabilitet,
budgetkonsolidering och tillväxtfrämjande insatser. Det betonade behovet att
genomföra en differentierad och tillväxtfrämjande budgetkonsolidering,
återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft,
ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera
den offentliga förvaltningen.
(7)       Den 10 april 2013
offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning[8] av Ungern i enlighet med
artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen
slutsatsen att Ungern har makroekonomiska obalanser som behöver övervakas och
kräver beslutsamma politiska åtgärder. I synnerhet bör man fortsätta att mycket
noga bevaka den kontinuerliga justeringen av den ansenligt negativa finansiella
nettoställningen mot omvärlden, vilken till stor del beror på skuldneddragning
i den privata sektorn i en miljö med en hög offentlig skuld och ett svagt
företagsklimat, så att man kan minska de stora riskerna för negativa effekter
på ekonomins funktion.
(8)       Den 24 april 2013 lade Ungern
fram sitt konvergensprogram för 2013, som omfattar perioden 2012–2016, och den
22 april 2013 sitt nationella reformprogram för 2013. För att beakta inbördes
samband mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt.
(9)       På grundval av bedömningen av
konvergensprogrammet för 2013 (nedan kallat programmet) enligt rådets
förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som
ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna
är något optimistiskt. Ungerns tillväxtberäkningar på 0,7 % under 2013 och
1,9 % under 2014 ligger cirka en halv procentenhet högre än kommissionens vårprognos
2013. Programmets budgetstrategi har som mål att uppnå en varaktig korrigering
av det alltför stora underskottet inom tidsfristen 2012 och ett fortsatt
iakttagande av målet på medellång sikt för de offentliga finanserna. Ungern har
gjort stora finanspolitiska insatser under 2012 och med ett budgetunderskott på
1,9 % av BNP nått längre än det av rådet rekommenderade underskottsmålet på 2,5
% av BNP, delvis beroende på ytterligare engångsintäkter på 0,2 % av BNP utöver
de som redan noterades vid tidpunkten för rådets rekommendation.
Korrigeringsåtgärderna för 2012 och därefter, särskilt de som tillkännagavs
under hösten 2012, var dock i huvudsak koncentrerade till intäktssidan och
inriktade på vissa utvalda sektorer, vilket gör att man kan fråga sig hur
hållbara konsolideringsansträngningarna är. Enligt kommissionens vårprognos
2013 krävs ytterligare insatser under både 2013 och 2014 för att uppnå en
varaktig korrigering av det alltför stora underskottet. Efter offentliggörandet
av vårprognosen antog regeringen ett nytt korrigeringsåtgärdspaket, och utifrån
kommissionens uppdaterade bedömning beräknas underskottet ligga kvar på en nivå
under 3 % av BNP under både 2013 och 2014, om de nya åtgärderna medräknas.
Enligt programmet har målet på medellång sikt för de offentliga finanserna
ändrats från ett strukturellt saldo på -1,5 % till -1,7 % av BNP. Detta nya mål
är i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Ungern noterade ett
strukturellt saldo på -0,7 % av BNP under 2012, vilket är klart bättre än
landets reviderade mål på medellång sikt för de offentliga finanserna, och
enligt kommissionens vårprognos 2013 kommer det strukturella saldot att vara
förenligt med målet på medellång sikt under hela prognosperioden och uppgå till
-1,1 % under 2013 och -1,8 % under 2014. Utifrån de åtgärder som antagits efter
kommissionens vårprognos 2013 skulle det strukturella saldot kunna ligga över
målet på medellång sikt för de offentliga finanserna även under 2014.
Tillväxttakten för de offentliga utgifterna under 2013 och 2014, exklusive
diskretionära intäktsåtgärder, kommer i stort sett att ligga i linje med den
potentiella BNP-ökningen på medellång sikt, men väntas avsevärt överskrida
denna referenstakt under 2015 och 2016. Utgiftsriktmärket kommer således inte
att hållas under de två åren. Enligt regeringens planer kommer den offentliga
skuldkvoten att kontinuerligt sjunka under programperioden från 79,2 % under
2012 till 77,2 % under 2014 och 73,4 % under 2016, vilket innebär att
skuldkvoten ligger kvar på en nivå över referensvärdet på 60 % av BNP. Enligt
kommissionens vårprognos 2013 däremot väntas skuldkvoten, med beaktande av
riskerna för konsolideringsplanerna, enbart sjunka marginellt till 78,9 % av
BNP under 2014, och med de nya korrigeringsåtgärderna borde skuldkvoten bli
cirka en halv procentenhet lägre än så. Ungern kommer att befinna sig i en
övergångsperiod från och med 2013 när det gäller efterlevnad av skuldkriteriet,
och enligt kommissionens vårprognos 2013 gör landet tillräckliga framsteg för
att efterleva skuldkriteriet under 2013 och 2014.
(10)     Budgetramen på medellång sikt
är fortfarande endast vägledande, med följd att den finanspolitiska planeringen
enbart inriktas på det innevarande budgetåret. Trots vissa förbättringar
nyligen motsvarar dessutom det finanspolitiska rådets obligatoriska uppgifter
och analytiska resurser fortfarande inte dess i sitt slag helt nya vetorätt och
behovet av en systematisk bedömning i efterhand av efterlevnaden av numeriska
finanspolitiska regler. En förstärkning av budgetramen på medellång sikt och
utvidgning av det finanspolitiska rådets obligatoriska ansvarsuppgifter skulle
bidra till att det nyligen omdanade ramverket för finanspolitisk styrning blir
mer robust och trovärdigt.
(11)     Ungerns finanssektor minskar
sin utlåning i mycket snabb takt, delvis på grund av vissa politiska åtgärder
som fått en stor negativ inverkan på bankers lönsamhet och som bidrar till
strama kreditvillkor. Hanteringen av den allt sämre portföljkvaliteten utgör en
av de största utmaningarna för finanssektorn, i kombination med det stigande
antalet nödlidande lån. Under de senaste åren har regeringen vidtagit flera
åtgärder för att hjälpa aktörer som tagit lån i utländsk valuta, i flera fall
utan att samråda med berörda parter i banksektorn. Dessa åtgärder har
emellertid inte alltid riktats mot låntagare med problem. Antagandet av en
serie åtgärder på kort tid kan öka den moraliska risken bland låntagare till
följd av en kontinuerlig förväntan på ytterligare hjälp från staten. Den globala
finanskrisen har visat i vilken omfattning det befintliga banksystemet kan
tvinga nationella myndigheter att agera för att bevara finansiell stabilitet. I
det första finansiella stödprogrammet till Ungern förespråkas en modern tillsyn
av finansmarknaden, inbegripet effektiva nödbefogenheter för det finansiella
tillsynsorganet och inrättandet av ett system för rekonstruktion och avveckling
av banker. Även om den ungerska finansinspektionen har fått avsevärt utökade
befogenheter under de tre senaste åren har lagstiftaren inte tilldelat
tillräckliga övervakningsbefogenheter.
(12)     Landet har inte följt
rekommendationen från 2012 om att upprätta ett icke-snedvridande och stabilt
regelverk för företagsbeskattning och har höjt skattebördan för vissa utvalda
företagssektorer genom att införa ytterligare permanenta tilläggsskatter för de
sektorerna. Även om den nya skatt för små företag som införts som en del av
lagen om anställningsskydd har utformats väl, hindrar förekomsten av flera
olika skattesatser mellan olika företagssektorer en effektiv resursallokering
och påverkar investeringar och utlåning. Införandet av sänkta
arbetsgivaravgifter inom ramen för lagen om anställningsskydd är ett steg i
rätt riktning för att minska skattekilen för arbetstagare. Skattekilen för
låginkomsttagare är emellertid fortfarande hög och det är önskvärt att systemet
finjusteras så att det bättre hjälper denna grupp. Man planerar också att ta
itu med bristande efterlevnad av skatteregler med hjälp av flera åtgärder,
exempelvis att samtliga kassaapparater måste vara anslutna till
skattemyndigheterna. När det gäller energibeskattningen ger de vidtagna
åtgärderna inte incitament att minska energiförbrukningen och har dessutom
snedvridande effekter.
(13)     Den låga sysselsättningsgraden
hänger ihop med den mycket låga förvärvsfrekvensen. Ungdomsarbetslösheten har
ökat från 11 % under 2001 till 28,1 % under 2012. Programmet för offentliga
arbeten använder huvuddelen av budgetanslagen till att tillhandahålla
långtidsarbetslösa arbetsrelaterade inkomster i stället för sociala förmåner,
även om programmets långsiktiga effekter på personers anställbarhet återstår
att bevisa. Man har förstärkt den aktiva arbetsmarknadspolitiken men vissa
mindre gynnade personer borde ha ökat tillträde till dessa åtgärder, och
andelen vuxna som deltar i livslångt lärande är fortfarande en av de lägsta i
EU. Under de fem senaste åren har kvinnors sysselsättningsgrad legat kvar på
ungefär samma låga nivå. För att uppmuntra kvinnor att förvärvsarbeta har
regeringen utvidgat barnomsorgen och främjat flexibla arbetsvillkor. Den
sociala situationen fortsätter att försämras: 31 % av befolkningen riskerar att
drabbas av fattigdom eller social utslagning, och en hög procentandel personer
lider av allvarlig materiell nöd. Fattigdom fortsätter att i oproportionellt
hög grad drabba mindre gynnade områden och samhällen, särskilt romer.
(14)     Landets företagsklimat har
försämrats kontinuerligt under de tre senaste åren till följd av en rad
åtgärder som innefattar restriktioner för investerare och ett instabilt
regelverk, särskilt inom tjänstesektorn. De nyligen införda restriktioner som i
oproportionellt hög grad drabbar utländska investerare är främst inriktade på
tjänstesektorn, däribland detaljhandeln. Programmet för att förbättra företagsklimatet
innefattade 114 åtgärder för att minska administrativa bördor för företag med
omkring 500 miljarder ungerska forinter, men dess genomförande har försenats
något. Inom offentlig upphandling är graden av konkurrens fortfarande låg, även
om en ny lag trädde i kraft den 1 januari 2012. Programmet för
korruptionsbekämpning är ett centralt inslag i Magyary-programmet. Programmet
tar emellertid inte itu med vare sig den bristfälliga kontrollen av
lagstiftningens efterlevnad på detta område eller de striktare kontrollerna av
partifinansiering, som är ett viktigt problem. Flertalet av de tillkännagivna
åtgärderna har dessutom ännu inte genomförts. Den bristande övervakningen av de
genomförda åtgärderna är också problematisk. Utvecklingen i Ungern under 2012
och 2013 väcker en stigande oro för domarkårens oberoende. I resultattavlan för
forskning och innovation rangordnas Ungern på medelnivå. Näringslivets
FoU-investeringar görs främst av utländskt ägda företag.
(15)     Man har lyckats minska antalet
avbrutna skolgångar. Eftersom det fortfarande finns stora regionala olikheter
kan de nya inslagen i det centraliserade systemet för offentlig utbildning ha
en negativ effekt och öka de sociala skillnaderna och segregeringen, om de inte
genomförs med varsamhet. Även om antalet studenter som påbörjar en högre
utbildning har stigit avsevärt under de senaste åren krävs ytterligare insatser
för att nå EU-genomsnittet och det nationella målet enligt Europa
2020-strategin. Det är tveksamt huruvida den pågående reformen av den högre
utbildningen kan förbättra tillträdet för mindre gynnade elever.
(16)     Genomförandet av de åtgärder
som anges i Szell Kalman-planen, som syftar till att öka de offentliga
transporternas kostnadseffektivitet och prestanda, kännetecknas av avsevärda
förseningar, och avsaknaden av en heltäckande transportstrategi hämmar
transportsystemets finansiella hållbarhet. Ungern har på ett tillfredsställande
sätt byggt ut elnätsförbindelserna med sina grannar enligt rekommendationen
från 2012, men energitillsynsmyndighetens bristfälliga oberoende vid
fastställandet av energitariffer och den höga andelen reglerade energipriser
väcker fortfarande farhågor.
(17)     Inom ramen för
den europeiska planeringsterminen har kommissionen gjort en omfattande analys
av Ungerns ekonomiska politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det
nationella reformprogrammet samt lagt fram en fördjupad granskning.
Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar
finanspolitik och socioekonomisk politik i Ungern utan även i vilken
utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av
behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom
att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.
Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen
avspeglas i rekommendationerna 1 till 7 nedan.
(18)     Mot bakgrund av denna
bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet och dess yttrande[9] avspeglas särskilt i
rekommendation 1 nedan.
(19)     Mot bakgrund av kommissionens
fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella
reformprogrammet och konvergensprogrammet. Rådets rekommendationer enligt
artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 avspeglas i rekommendationerna 1, 2,
3, 4, 5 och 7 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Ungern att
vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:
1.           Genomföra en trovärdig och
tillväxtvänlig finanspolitisk strategi genom att specificera nödvändiga
åtgärder koncentrerade på att uppnå utgiftsbesparingar och upprätthålla sunda
offentliga finanser i enlighet med målet på medellång sikt under hela
programperioden. På grundval av dessa åtgärder åstadkomma en stadig minskning
av den offentliga skuldkvoten, även med tanke på att dämpa ackumulerade
makroekonomiska obalanser. Skärpa budgetramen på medellång sikt genom att göra
den mer bindande och nära koppla den till numeriska regler. Bredda det
finanspolitiska rådets obligatoriska ansvarsuppgifter, inbegripet en
systematisk övervakning i efterhand av efterlevnaden av de numeriska
budgetreglerna och utarbetande av regelbundna makrofinansiella prognoser och
budgetkonsekvensbedömningar avseende viktiga politiska förslag.
2.           Bidra till att återställa
normal utlåning i ekonomin, i huvudsak genom att öka kapaciteten för
kapitalackumulering i finanssektorn och bland annat genom att minska den extra
börda som den nu omfattas av. Förbättra portföljkvaliteten genom att ta bort
problemtillgångar från bankers balansräkningar, nära samråda med berörda parter
angående nya politiska initiativ och säkerställa att nya politiska åtgärder
inte ökar den moraliska risken hos låntagare. Skärpa regleringen och tillsynen
av finansmarknaden, i synnerhet genom att tilldela den ungerska
finansinspektionen mer effektiva nödbefogenheter och genom att inrätta ett
regelverk för rekonstruktion och avveckling av banker.
3.           Inrätta ett stabilt, mer
balanserat och förutsägbart bolagsbeskattningssystem. Effektivisera
bolagsbeskattningen och minimera de snedvridningar av resursallokeringen som
skapas av sektorspecifika skatter, så att tillväxt och sysselsättning främjas.
Fortsätta att göra beskattningen av arbete mer sysselsättningsvänlig genom att
lindra skattebördan för låginkomsttagare, bland annat genom att finjustera
kriterierna för att få omfattas av lagen om anställningsskydd och överföra
beskattningen till miljöskatter. Till fullo genomföra och intensifiera redan
tillkännagivna åtgärder för att förbättra efterlevnaden av skatteregler och
minska kostnaderna för att efterleva skatteregler.
4.           Ta itu med
ungdomsarbetslösheten, exempelvis genom en ungdomsgaranti. Stärka den aktiva
arbetsmarknadspolitiken och förbättra arbetsförmedlingens
kundprofileringssystem. Minska den dominans som programmet för offentliga
arbeten har inom sysselsättningsåtgärderna och stärka politikens
aktiveringsinslag. Förbättra utbildningsprogrammen så att deltagandet i
livslångt lärande utökas. Fortsätta att bygga ut barnomsorgen för att främja
kvinnors förvärvsfrekvens. Se till att målet med den nationella strategin för
social integration integreras i samtliga politikområden så att fattigdomen
minskas, särskilt bland barn och romer.
5.           Skapa ett stödjande
företagsklimat och i synnerhet återställa en attraktiv miljö för utländska
direktinvesterare, genom att göra regelverket mer stabilt och främja konkurrens
på marknaderna. Snabbt genomföra planerade åtgärder för att minska
administrativa bördor, förbättra konkurrensen inom offentlig upphandling och
vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa korruption. Åtgärda farhågorna för
domarkårens oberoende. Undanröja nyligen införda hinder inom tjänstesektorn,
däribland inom detaljhandeln. Införa riktade incitament för att stödja
innovativa företag.
6.           Genomföra en nationell
strategi för avbrutna skolgångar och se till att utbildningssystemet ger alla
unga personer kunskaper och kvalifikationer som är relevanta på
arbetsmarknaden. Förbättra tillträdet till en inkluderande grundläggande
utbildning, särskilt för romer. Stödja övergången mellan olika skeden i
utbildningen och till arbetsmarknaden. Genomföra en reform av den högre
utbildningen som möjliggör att en större andel och särskilt mindre gynnade
studenter får tillträde till tertiär utbildning.
7.           Gradvis avveckla reglerade
energipriser samtidigt som ekonomiskt sårbara konsumenter skyddas. Vidta
ytterligare åtgärder för att säkerställa den nationella
energitillsynsmyndighetens oberoende. Se till att statligt ägda företag inom
transportsektorn är finansiellt hållbara genom att sänka driftskostnaderna och
höja intäkterna.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2013) 367 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 och P7_TA(2013)0053.
[5]               Rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 119 final.
[9]               I enlighet med artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr
1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 15 februari 2016 om långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden

text:
               20.2.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 67/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 15 februari 2016
   om långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden
   (2016/C 67/01)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292 jämförd med artikel 148.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
   av följande skäl:

               (1)

               Arbetslösheten inom unionen ökade till en historiskt hög nivå till följd av den finansiella och ekonomiska krisen under perioden 2008–2009. Den håller för närvarande på att minska, men långtidsarbetslösheten ligger fortfarande kvar på en mycket hög nivå. Långtidsarbetslösheten påverkar inte alla medlemsstater i samma utsträckning, i synnerhet som krisen har drabbat dem i olika grad och det makroekonomiska läget samt den ekonomiska strukturen och arbetsmarknadens funktion skiljer sig åt mellan medlemsstaterna.

               (2)

               Efter flera år med svag tillväxt och låg sysselsättning uppgick under 2014 långtidsarbetslösheten enligt Eurostats definition, dvs. antalet människor som är arbetslösa och har varit aktivt arbetssökande under minst ett år, till över 12 miljoner arbetstagare, eller 5 % av den aktiva befolkningen i unionen, varav 62 % hade varit arbetslösa under minst två år i rad.

               (3)

               Långtidsarbetslösheten påverkar de berörda personerna, sänker unionens ekonomiers potentiella tillväxt, ökar risken för social utestängning, fattigdom och ojämlikhet samt ökar kostnaderna för de sociala tjänsterna och de offentliga finanserna. Långtidsarbetslöshet leder till inkomstbortfall, kompetensförlust, fler hälsoproblem och större fattigdom i hushållet.

               (4)

               De som löper störst risk att drabbas av långtidsarbetslöshet är personer med låg utbildning eller otillräckliga kvalifikationer, tredjelandsmedborgare, personer med funktionsnedsättning och missgynnade minoriteter såsom romer. En persons tidigare sysselsättning har också stor betydelse, eftersom de sektoriella och cykliska aspekterna är viktiga i vissa länder för att förklara den ihållande långtidsarbetslösheten.

               (5)

               Varje år ger nästan en femtedel av de långtidsarbetslösa i unionen upp och hamnar utanför arbetskraften när de inte lyckas hitta ett nytt arbete. Eftersom hindren för att komma tillbaka till arbetsmarknaden ser olika ut och ofta hopar sig, krävs en skräddarsydd, individanpassad strategi och samordnade tjänster för ett återinträde på arbetsmarknaden.

               (6)

               Långtidsarbetslösa utgör hälften av det totala antalet arbetslösa i unionen, men mindre än en femtedel av deltagarna i aktiva arbetsmarknadsåtgärder. I motsvarande grad får en liten andel av de långtidsarbetslösa (i genomsnitt 24 %) arbetslöshetsersättning.

               (7)

               Investeringarna i humankapital bör förbättras och effektiviseras i syfte att förse fler människor med goda och relevanta färdigheter och kompetenser, åtgärda kompetensbrister och lägga grunden för en smidig övergång från utbildning till arbete samt främja fortsatt anställbarhet. Om man förbättrar utbildningssystemens kvalitet och relevans kommer det att minska antalet personer som blir arbetslösa. Därför bör utbildningssystemen moderniseras i enlighet med den europeiska planeringsterminen, rådets slutsatser av den 12 maj 2009 om den strategiska ramen för europeiskt utbildningssamarbete (Utbildning 2020) (1) och Europaparlamentet och rådets rekommendation 2006/962/EG av den 18 december 2006 om nyckelkompetenser för livslångt lärande (2).

               (8)

               I syfte att utforma en samordnad sysselsättningsstrategi, krävs det i 2015 års riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3) att långtidsarbetslösheten och den strukturella arbetslösheten minskas avsevärt med hjälp av övergripande och sinsemellan kompletterande strategier, som innefattar individanpassat aktivt stöd för återgång till arbetsmarknaden.

               (9)

               Samtidigt som medlemsstaterna är fortsatt behöriga att välja de arbetsmarknadsåtgärder som bäst passar deras enskilda situation, uppmanas de i riktlinjerna att främja anställbarheten genom investeringar i humankapital i form av effektiva och ändamålsenliga utbildningssystem som höjer kompetensnivån hos arbetskraften. I riktlinjerna uppmanas också medlemsstaterna att särskilt främja system för lärande på arbetsplatsen, exempelvis varvad utbildning och förbättrad yrkesutbildning. I riktlinjerna uppmanas medlemsstaterna mer allmänt att beakta principerna om flexibilitet och trygghet på arbetsmarknaden (flexicurity principles) och stärka aktiva arbetsmarknadsåtgärder genom att förbättra deras ändamålsenlighet, inriktning, räckvidd, täckning och samverkan genom tillhandahållandet av inkomststöd och sociala tjänster.

               (10)

               De åtgärder som föreslås i denna rekommendation bör vara fullt förenliga med de landsspecifika rekommendationer som utfärdats inom ramen för den europeiska planeringsterminen och genomförandet av dem bör ske i fullständig överensstämmelse med bestämmelserna i stabilitets- och tillväxtpakten.

               (11)

               I kommissionens rekommendation 2008/867/EG av den 3 oktober 2008 om aktiv inkludering av människor som är utestängda från arbetsmarknaden (4) återfinns en integrerad heltäckande strategi för aktiv inkludering av dem som är utestängda från arbetsmarknaden, som förenar tillräckligt inkomststöd, inkluderande arbetsmarknader och tillgång till tjänster av god kvalitet. Syftet är att bidra till att de som kan arbeta integreras i varaktig sysselsättning av god kvalitet och till att de får tillräckliga resurser för ett värdigt liv.

               (12)

               Europeiska socialfonden är unionens huvudsakliga ekonomiska instrument för att bekämpa långtidsarbetslösheten. Medlemsstaterna har för perioden 2014–2020 anslagit betydande medel för att stödja långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden. Andra EU-fonder, t.ex. Europeiska regionala utvecklingsfonden och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, kan också utgöra ett komplement till de åtgärder som finansieras genom Europeiska socialfonden i enlighet med anslagen för de relevanta investeringsprioriteringarna för perioden 2014–2020, nämligen genom att skapandet av arbetstillfällen, moderniseringen av de offentliga arbetsförmedlingarna och yrkesutbildningarna, utbildningen för färdigheter samt livslångt lärande stöds. Inom denna ram bör man i framtida relevanta diskussioner beakta hur man ytterligare kan stärka långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden.

               (13)

               Rådets rekommendation av den 20 december 2012 om validering av icke-formellt och informellt lärande (5) kräver åtgärder för att ge enskilda möjlighet att bevisa vad de har lärt sig utanför den formella utbildningen.

               (14)

               Europeiska rådets slutsatser av den 14–15 mars 2013 framhöll att den viktigaste sociala utmaningen är att ta itu med arbetslösheten och att det är av största betydelse att långtidsarbetslösheten minskar och att äldre arbetstagare deltar fullt ut.

               (15)

               Långtidsarbetslösheten har identifierats av Europaparlamentet som ett stort hinder för tillväxten.

               (16)

               Större insatser bör göras för dem som drabbas hårdast av långtidsarbetslösheten för att de ska kunna komma tillbaka till arbetsmarknaden, med hänsyn till nationell praxis. Detta bör ske tillsammans med en ökad registrering hos arbetsförmedlingarna och andra behöriga kontor för att stödåtgärdernas bristande täckning ska kunna åtgärdas. Länder med många registrerade långtidsarbetslösa kan i sina insatser prioritera dem som redan är registrerade.

               (17)

               Ett preventivt upplägg skulle främja effektiviteten och slagkraften. De förebyggande och aktiverande åtgärderna, som främst är inriktade på den första tiden av en arbetslöshetsperiod, bör stärkas och vid behov kompletteras. Särskilda åtgärder bör vidtas för registrerade långtidsarbetslösa allra senast efter 18 månaders arbetslöshet, eftersom det är då som stödsystemen och stödtjänsterna för just denna grupp ändras i ett stort antal medlemsstater.

               (18)

               Individanpassade strategier till stöd för långtidsarbetslösa bör undanröja de hinder som leder till ihållande arbetslöshet, varvid man även uppdaterar och kompletterar den inledande utvärderingen som gjordes vid registreringen. De kommer att visa vägen för långtidsarbetslösa till stödtjänster som i tillräckligt hög grad är skräddarsydda för enskilda behov, t.ex. skuldrådgivning, rehabilitering, sociala stödtjänster, omsorg, integration av invandrare, boende och transport, vilka är avsedda att motverka hindren för arbete och göra det möjligt för dessa långtidsarbetslösa att uppnå tydliga mål som leder till sysselsättning.

               (19)

               Det är viktigt att arbetsgivarna medverkar i de långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden, något som bör stödjas av särskilda tjänster från arbetsförmedlingarna tillsammans med välriktade ekonomiska incitament och arbetsmarknadsparternas medverkan. Ett starkare arbetsgivarengagemang, vilket kompletteras med sysselsättningskapande åtgärder inom ekonomin, kan ytterligare öka integrationsåtgärdernas slagkraft.

               (20)

               Den senaste tidens politiska initiativ såsom rådets rekommendation av den 22 april 2013 om ungdomsgarantin (6) kräver partnerskap som en ny metod för att genomföra social- och sysselsättningspolitiken. Att tjänsterna samordnas är av avgörande betydelse, särskilt i de medlemsstater där ansvaret för att stödja långtidsarbetslösa delas mellan de offentliga arbetsförmedlingarna, socialtjänsten och de lokala myndigheterna.

               (21)

               För att återspegla situationen för en långtidsarbetslös bör ett avtal om återinträde på arbetsmarknaden innefatta ett paket med detaljerade individanpassade åtgärder som finns att tillgå på nationell nivå (såsom sådana som gäller arbetsmarknad, utbildning och sociala stödtjänster) som stödjer en långtidsarbetslös och hjälper denne att övervinna specifika hinder för sysselsättning. Sådana avtal bör innehålla mål, tidsplaner, den långtidsarbetslöses skyldigheter samt tjänsteleverantörens eller tjänsteleverantörernas erbjudande och bör ange tillgängliga åtgärder för återinträde.

               (22)

               De insatser som föreslås i denna rekommendation bör ta hänsyn till medlemsstaternas mångfald och deras olika utgångspunkter när det gäller det makroekonomiska läget, nivån på långtidsarbetslösheten och dess fluktuationer, den institutionella strukturen, regionala skillnader och de olika arbetsmarknadsaktörernas kapacitet. Dessa insatser bör komplettera och stärka den politiska strategi som i dagsläget redan genomförs i många medlemsstater, särskilt i det att flexibla komponenter införs, såsom den individanpassade strategin, ett samordnat tillhandhållande av tjänster och genom medverkan från arbetsgivarna.

               (23)

               Denna rekommendation beaktar, stärker och främjar de grundläggande rättigheterna, i synnerhet i enlighet med artikel 29 och artikel 34 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA FÖLJANDE.
   Att stödja registreringen av arbetssökande och en större inriktning av integrationsåtgärderna mot arbetsmarknaden, bl.a. genom närmare kontakter med arbetsgivarna.
   Att genomföra en individuell utvärdering av registrerade långtidsarbetslösa.
   Att erbjuda långtidsarbetslösa ett särskilt avtal om återinträde på arbetsmarknaden allra senast efter 18 månaders arbetslöshet. I denna rekommendation avses med ett avtal om återinträde på arbetsmarknaden ett skriftligt avtal mellan en registrerad långtidsarbetslös och en enda kontaktpunkt i syfte att underlätta övergången till arbete.
   Detta förutsätter följande:

      Registrering

               1.

               Registrering av arbetssökande hos en arbetsförmedling ska uppmuntras, särskilt med hjälp av förbättrad information om det stöd som finns att tillgå.

      Individanpassad utvärdering och strategi

   Att arbetsförmedlingarna, tillsammans med de andra partnerna som stöder ett återinträde på arbetsmarknaden, erbjuder alla berörda individanpassad vägledning.

               2.

               Säkerställa att registrerade långtidsarbetslösa erbjuds en ingående individuell utvärdering och vägledning allra senast efter 18 månaders arbetslöshet. Utvärderingen bör omfatta anställbarhet, hinder för anställning och tidigare jobbsökarinsatser.

               3.

               Informera registrerade långtidsarbetslösa om lediga platser och tillgängligt stöd inom olika ekonomiska sektorer och i tillämpliga fall i olika regioner och andra medlemsstater, särskilt genom det europeiska nätverket för arbetsförmedlingar (Eures).

      Avtal om återinträde på arbetsmarknaden

   Erbjuda registrerade långtidsarbetslösa som inte omfattas av ungdomsgarantin ett avtal om återinträde på arbetsmarknaden allra senast efter 18 månaders arbetslöshet. Detta bör omfatta minst ett individuellt erbjudande om tjänster som syftar till att hitta ett arbete samt en utsedd kontaktpunkt.

               4.

               Inrikta avtalet om återinträde på arbetsmarknaden på registrerade långtidsarbetslösas särskilda behov och kombinerar relevanta tjänster och åtgärder från olika organisationer.

                           a)

                           Avtalet om återinträde på arbetsmarknaden bör tydligt ange de mål, tidsramar och skyldigheter som gäller för den registrerade långtidsarbetslösa, såsom att aktivt söka arbete, tacka ja till erbjudanden om lämpligt arbete och delta i utbildning, omskolningsprogram eller arbetsmarknadsåtgärder.

                           b)

                           Avtalet om återinträde på arbetsmarknaden bör också tydligt ange tjänsteleverantörens eller tjänsteleverantörernas erbjudande till den långtidsarbetslöse. Beroende på tillgängligheten i medlemsstaterna och med utgångspunkt i den registrerade långtidsarbetslöses individuella situation skulle avtalet om återinträde på arbetsmarknaden kunna omfatta hjälp med att söka arbete, stöd till förvärvsarbetande, valideringen av icke-formellt och informellt lärande, rehabilitering, rådgivning och vägledning, utbildning, yrkesutbildning och praktik, socialt stöd, förskola och barnomsorg, hälso- och sjukvård och långvarig vård och omsorg, skuldrådgivning samt boende och transporter.

                           c)

                           Avtalet om återinträde på arbetsmarknaden bör regelbundet följas upp mot bakgrund av förändringar av den registrerade långtidsarbetslöses individuella situation och om möjligt bör det anpassas för att underlätta den långtidsarbetslöses övergång till arbete.

               5.

               Vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa kontinuitet och fastställa en enda kontaktpunkt som är ansvarig för att stödja registrerade långtidsarbetslösa, genom ett erbjudande om samordnade tjänster som inbegriper tillgänglig arbetsförmedling och tillgängliga sociala stödtjänster. Denna kontaktpunkt kan bygga på en interinstitutionellt samordnad ram och/eller fastställas inom ramen för befintliga strukturer.
               En smidig och säker överföring av relevant information mellan de olika relevanta tjänsteleverantörerna om de registrerade långtidsarbetslösas tidigare stöd och individuella utvärderingar ska underlättas i enlighet med dataskyddslagstiftningen, vilket därmed garanterar kontinuitet i tjänsterna.
               Möjliggöra bättre spridning av relevant information om lediga platser och utbildningsmöjligheter till berörda tjänsteleverantörer och säkerställa att långtidsarbetslösa får ta del av denna information.

      Närmare band med arbetsgivarna

               6.

               Uppmuntra och utveckla partnerskap mellan arbetsgivarna, arbetsmarknadens parter, arbetsförmedlingarna, de offentliga myndigheterna, socialtjänsten och utbildningsleverantörer för tillhandahållande av tjänster som bättre motsvarar företagens och de registrerade långtidsarbetslösas behov.

               7.

               Utveckla tjänster för arbetsgivarna, t.ex. sovring av lediga platser, platsförmedling, mentorskap och utbildning på arbetsplatsen samt stöd efter platsförmedling, för att underlätta för registrerade långtidsarbetslösa att komma tillbaka till arbetsmarknaden.

               8.

               Inrikta eventuella ekonomiska incitament på system som stöder ett återinträde på arbetsmarknaden, såsom rekryteringsstöd och minskningar av socialförsäkringsavgifter, i syfte att öka antalet arbetstillfällen för registrerade långtidsarbetslösa

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA OCH KOMMISSIONEN FÖLJANDE.

      Utvärdering och uppföljning

               9.

               Inom sysselsättningskommittén, och i nära samarbete med kommittén för socialt skydd vad gäller socialtjänst och inkomsttrygghet, övervaka genomförandet av denna rekommendation genom multilateralt övervakningsarbete inom ramen för den europeiska planeringsterminen samt genom den gemensamma bedömningsramen för indikatorer. I övervakningsarbetet bör det följas upp i vilken utsträckning registrerade långtidsarbetslösa har kommit tillbaka till arbete, om deras återinträde på arbetsmarknaden är hållbart och vilken användningen är av avtal om återinträde på arbetsmarknaden. Europeiska nätverket för offentliga arbetsförmedlingar bör bidra till denna övervakning.

               10.

               Främja en utvärdering av de offentliga arbetsförmedlingarnas resultat när det gäller de registrerade långtidsarbetslösas återinträde på arbetsmarknaden, erfarenhetsutbyte och utbyte av god praxis inom ramen för den benchlearning-process som tillämpas av Europeiska nätverket för offentliga arbetsförmedlingar och som inrättats enligt Europaparlamentets och rådet beslut nr 573/2014/EU av den 15 maj 2014 om ett utökat samarbete mellan de offentliga arbetsförmedlingarna (7).

               11.

               Samarbeta för att på bästa sätt utnyttja de europeiska struktur- och investeringsfonderna, i synnerhet Europeiska socialfonden, Europeiska regionala utvecklingsfonden och Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling, i enlighet med de relevanta investeringsprioriteringarna för programmen 2014–2020.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS KOMMISSIONEN FÖLJANDE.

               12.

               Stödja och samordna frivilliga initiativ och allianser mellan de företag som deltar i långtidsarbetslösas hållbara återinträde på arbetsmarknaden.

               13.

               Stödja sociala innovationsprojekt för att få långtidsarbetslösa att komma tillbaka till arbetsmarknaden, särskilt genom Progress-delen i unionens program för sysselsättning och social innovation (EaSI).

               14.

               Utvärdera de insatser som vidtagits till följd av denna rekommendation, i samarbete med medlemsstaterna och efter det att de berörda parterna rådfrågats, och rapportera resultatet och lärdomarna till rådet senast den 15 februari 2019 om resultaten av denna utvärdering.

      Utfärdad i Bryssel den 15 februari 2016.

            På rådets vägnar

         M.H.P. VAN DAM

            Ordförande

      (1)  EUT C 119, 28.5.2009, s. 2.

      (2)  EUT L 394, 30.12.2006, s. 10.

      (3)  Rådets beslut (EU) 2015/1848 av den 5 oktober 2015 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2015 (EUT L 268, 15.10.2015, s. 28).

      (4)  EUT L 307, 18.11.2008, s. 11.

      (5)  EUT C 398, 22.12.2012, s. 1.

      (6)  EUT C 120, 26.4.2013, s. 1.

      (7)  EUT L 159, 28.5.2014, s. 32.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Lettlands nationella reformprogram 2016 med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/83

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Lettlands nationella reformprogram 2016 med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/20)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2) även rapporten om förvarningsmekanismen, där Lettland konstaterades vara en av de medlemsstater som inte skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Lettland, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten 2016 för Lettland offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Lettland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (3)

               Den 14 april 2016 lade Lettland fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               I stabilitetsprogrammet 2016 efterfrågade Lettland en tillfällig avvikelse på 0,5 % av BNP från den nödvändiga anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet 2017 för att ta hänsyn till inverkan av viktiga strukturreformer med positiv effekt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, särskilt den pågående hälso- och sjukvårdsreformen på grundval av hälso- och sjukvårdsstrategin för 2014–2020. Reformens innehåll beskrivs i korthet i stabilitetsprogrammet. Målsättningen är att öka den offentliga finansieringen av hälso- och sjukvårdssektorn till 4 % av BNP fram till 2020 från 3 % av BNP 2015. När reformen har genomförts helt räknar man med att sysselsättningen ska ha ökat med 0,6 % och BNP med 2,2 % 2023, något som kommer att inverka positivt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Den positiva effekten på tillväxten och på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet bedöms vara rimliga. Lettland kan för närvarande anses uppfylla kraven för den efterfrågade tillfälliga avvikelsen 2017, på villkor att landet genomför de överenskomna reformerna på lämpligt sätt, något som kommer att följas upp under den europeiska planeringsterminen. Den tillfälliga avvikelsens storlek betingas dock av hur väl man lyckas med att uppnå det lägsta riktmärket (dvs. ett strukturellt underskott på 1,7 % av BNP). Så kommissionens vårprognos 2016 tyder på att det finns rum för en extra tillfällig avvikelse på 0,1 % av BNP 2017.

               (6)

               Lettland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I stabilitetsprogrammet 2016 planerar regeringen en successiv förbättring av det totala saldot till 0,5 % av BNP 2019. Den planerade anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP – tar hänsyn till den efterfrågade avvikelsen knuten till den strukturella pensionsreformen 2017 och 2018 och till den viktiga strukturreformen i hälso- och sjukvårdssektorn under 2017–2019. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten stiga till 40 % 2016 och därefter falla till 38 % 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är rimligt. Men de åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2017 och framåt har inte beskrivits tillräckligt. Enligt kommissionens vårprognos 2016 tyder den övergripande bedömningen på en risk för viss avvikelse 2016 och, om politiken förblir oförändrad, under 2016 och 2017 betraktade tillsammans. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2016, att Lettland i stort sett kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Ytterligare åtgärder kommer dock att krävas för att säkerställa efterlevnad 2016.

               (7)

               Tillgången på arbetskraft krymper på grund av att befolkningen i arbetsför ålder minskar, och löneökningarna överstiger produktivitetstillväxten, vilket hotar konkurrenskraften. Åtgärder för att öka anställbarhet och förbättra humankapitalet är därför nödvändiga för att stödja konkurrenskraften.

               (8)

               Den andel av Lettlands befolkning som riskerar fattigdom och är i socialt utanförskap är bland de största i EU. Förberedande arbete pågår för att införa en minimiinkomst, men det är osäkert om planerna blir verklighet och den allmänna tillämpningen är på väg att kringskäras på grund av kostnaderna för staten. Vidare är det sociala biståndet inte tillräckligt stort, och situationen har inte blivit bättre sedan 2009, vilket gör det svårt att minska fattigdomen på ett verksamt sätt. Minimiinkomstreformen förväntas minska den nuvarande fragmenteringen av det sociala biståndet och skapa incitament för sysselsättning.

               (9)

               Aktiveringsinsatserna har fortfarande liten täckning, särskilt när det gäller de långtidsarbetslösa. Detta i kombination med ohälsa och otillräckligt stöd från socialtjänsten försvårar de drabbades återinträde på arbetsmarknaden. Ett större utbud av aktiveringsåtgärder skulle öka sysselsättningen.

               (10)

               Liten offentlig finansiering av hälso- och sjukvården, inneboende strukturella svagheter, hög egen kostnad för den vårdsökande och dålig kostnadseffektivitet innebär att en stor del av befolkningen har icke tillgodosedda vårdbehov. I hälso- och sjukvården har svåra medicinska fall prioriterats, medan ekonomisk åtstramning inneburit neddragningar för allmänvården.

               (11)

               Lettland har visserligen gjort framsteg när det gäller att reformera systemet för högre utbildning, t.ex. genom att ge incitament som belönar kvalitet och upprätta ett oberoende system för ackreditering, men de yrkesinriktade utbildningarna behöver bli bättre. Det behövs särskilt en reform av läroplanerna och ett regelverk för arbetsplatsförlagt lärande, så att programmen blir bättre och kan ta emot fler. Arbetsmarknadens parter kan spela en roll i utvecklingen av lärlingsprogrammen, vilket föreslås i yrkesutbildningslagen.

               (12)

               Investeringar hämmas av problem på innovationsområdet, brister i villkoren för företagande och den minskande arbetskraften. Bristande innovationskraft och en splittrad forskningsbas hindrar Lettland från att snabbt och effektivt gå vidare mot kunskapsintensivare verksamheter med bättre förädlingsvärde. Dåligt skydd för investerare vid konkurser i kombination med ineffektivitet i den offentliga förvaltningen håller ytterligare tillbaka investeringsviljan.

               (13)

               Regeringen har vidtagit åtgärder för att minska den nuvarande splittringen i offentlig forskning, förbättra kvaliteten och öka näringslivets innovationskapacitet. Trots framsteg ligger fortfarande både de offentliga och de privata investeringarna i forskning och innovation på en mycket låg nivå jämfört med EU-genomsnittet. Konsolideringen av forskningsbasen måste fortsätta och genomföras tillsammans med en ökning av antalet forskare och av kvaliteten på forskningen. Ett fullständigt genomförande av de reformer som grundar sig på strategin för smart specialisering och ett fullständigt utnyttjande av samtliga befintliga politiska instrument skulle ge privata investerare incitament att satsa på innovation.

               (14)

               Regelverket vid insolvens uppfattas av företagen som ett hinder för investeringar, eftersom återbetalningsgraden är låg och konkursförvaltare kontrolleras mycket lite.

               (15)

               Lettland har sjösatt flera framgångsrika initiativ för att förbättra rättssystemets effektivitet och kvalitet. Det system som ska förhindra tjänsteutövning när offentliga tjänstemän har intressekonflikter har fördelen att vara heltäckande, men är komplicerat och stelbent och sätter formell regeltillämpning framför individuell bedömning av enskilda fall. Vidare har byrån för bekämpande och förebyggande av korruption försvagats genom interna konflikter, något som bringat den ur balans och undergrävt allmänhetens förtroende för verksamheten och för dess vilja att ge prioritet åt iögonfallande ärenden.

               (16)

               Allmän ineffektivitet i den offentliga förvaltningen, som till relativt stor del beror på hög personalomsättning, förseningar i reformen av den offentliga förvaltningen och svag projektledning inverkar inte positivt på investeringsklimatet. Lönerna i den offentliga sektorn är inte på lämpligt sätt kopplade till arbetsuppgifterna.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Lettlands ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer Lettland fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Lettland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Lettland att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Se till att avvikelsen från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet 2016 och 2017 stannar inom undantaget kopplat till den strukturella pensionsreformen och den stora strukturreformen på hälso- och sjukvårdsområdet. Minska skattekilen för låginkomsttagare genom att utnyttja tillväxtvänlig skatteväxling mot miljö- och fastighetsskatter och förbättra skattemoralen.

               2.

               Se till att det sociala biståndet är tillräckligt stort och öka de insatser som hjälper mottagarna att hitta och behålla arbeten, bland annat genom att ge aktiveringsinsatser ökad täckning. Påskynda reformen av läroplanerna för yrkesutbildning, tillsammans med arbetsmarknadens parter fastställa ett regelverk för arbetsplatsförlagt lärande och öka utbudet. Förbättra tillgänglighet, kvalitet och kostnadseffektivitet i hälso- och sjukvården.

               3.

               Fortsätta konsolideringen av forskningsinstitutionerna och ge incitament för privata investeringar i innovation. Stärka det system som förebygger intressekonflikter och inrätta ett gemensamt regelverk för alla offentliganställda. Kräva större ansvarsskyldighet för konkursförvaltare och underkasta dem hårdare offentlig kontroll.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 11 juli 2017 om Luxemburgs nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram 2017

text:
               9.8.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 261/67

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 11 juli 2017
   om Luxemburgs nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram 2017
   (2017/C 261/15)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2) rapporten om förvarningsmekanismen, där Luxemburg inte angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet, som godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 21 mars 2017 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken för euroområdet (nedan kallad rekommendationen för euroområdet) (3).

               (2)

               Med tanke på att ekonomierna i Ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Luxemburg, i egenskap av en medlemsstat som har euron som valuta, säkerställa att rekommendationen för euroområdet, som återspeglas i rekommendation 2, genomförs fullständigt och i tid.

               (3)

               Landsrapporten 2017 för Luxemburg offentliggjordes den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Luxemburg hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (4)

               Den 28 april 2017 lade Luxemburg fram sitt nationella reformprogram för 2017 och sitt stabilitetsprogram för 2017. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (5)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa den bestämmelsen.

               (6)

               Luxemburg omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt stabilitetsprogrammet för 2017 planerar regeringen en minskning av det samlade överskottet från 1,6 % av BNP för 2016 till 0,2 % av BNP för 2017, därefter följt av en stadig ökning till ett överskott på 1,2 % av BNP för 2021. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP – fortsätter att vara uppfyllt med marginal under hela programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet för 2017 väntas den offentliga skuldkvoten ligga kvar långt under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt, utom för 2018 då det är synnerligen gynnsamt och 2021 då det är synnerligen försiktigt. Enligt kommissionens vårprognos 2017 beräknas det strukturella saldot uppgå till ett överskott på 0,4 % av BNP 2017 och 0,1 % av BNP 2018, vilket i grova drag överensstämmer med stabilitetsprogrammet för 2017 och ligger över det medelfristiga budgetmålet. Sammantaget anser rådet att Luxemburg kan väntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler under 2017 och 2018.

               (7)

               Oro för budgetpolitikens hålbarhet på lång sikt kvarstår, med tanke på den förväntade ökningen av kostnaderna för den åldrande befolkningen. Enligt 2012 års pensionsreform ska pensionssystemets hållbarhet bevakas och utvärderas vart femte år efter det att reformen antagits. Regeringen tidigarelade den första utvärderingen till 2016. Även om utvärderingen ledde till slutsatsen att pensionssystemet fortfarande går med överskott och har låtit betydande pensionsreserver avsättas, spås pensionssystemet ha ett negativt driftsresultat från och med 2023 när det gäller förhållandet mellan förmånsutgifter och bidrag. Enligt Eurostats nyligen reviderade befolkningsprognoser kommer befolkningen att öka mindre än vad som tidigare förväntats. Det kommer att påverka förhållandet mellan pensionärer och aktiva, vilket kommer att öka snabbare än vad som tidigare förväntades och spås leda till högre offentliga utgifter för pensioner. Inga framsteg har gjorts när det gäller att koppla den lagstadgade pensionsåldern till förväntad livslängd, enligt rådets tidigare rekommendation 2016. Luxemburg är det enda EU-land som inte har beslutat att höja den lagstadgade pensionsåldern under perioden 2013–2060. Luxemburg väntas år 2060 vara det land i unionen där andelen invånare som inte är i arbetsför ålder har ökat mest. Luxemburg har gjort begränsade framsteg när det gäller förtida pensionering. I juli 2015 lades ett lagförslag fram i parlamentet om att ändra reglerna för förtida pensionering, och förslaget behandlas fortfarande. Förtida pensionering fortsätter att vara vanligt överlag, och incitamenten att arbeta längre förblir få. Efter revideringen av befolkningsprognoserna står Luxemburg inför ytterligare risker i samband med kostnader för långvarig vård och omsorg. De kostnaderna är redan bland de högsta i medlemsstaterna räknat som andel av BNP och förväntas öka från 1,5 % till 3,2 % av BNP till 2060 (mer än en fördubbling från dagens nivå). Ett förslag till reform av försäkringen för långvarig vård och omsorg diskuteras av parlamentet.

               (8)

               De luxemburgska myndigheterna har antagit en omfattande skattereform som trädde i kraft i januari 2017. Reformen innebär ändringar främst i fråga om direkt beskattning, både för enskilda och företag, med målet att gradvis minska bolagsskatten (för ökad konkurrenskraft) och göra den personliga inkomstskatten progressivare (för ökad rättvisa). Samtidigt medför ökningen av vissa skatteutgifter en risk för att skatteunderlaget minskar. För att göra skatteintäkterna förutsägbarare kan skatteunderlaget breddas ytterligare. Det kan göras bl.a. genom att man ser över den för närvarande låga skatten på bostäder och i större omfattning utnyttjar alternativa källor. Exempelvis kan man skapa större samstämmighet mellan miljöskatterna och målen om en diversifierad ekonomi.

               (9)

               De luxemburgska myndigheterna har insett risken med att vara alltför beroende av finanssektorn och har aktivt försökt diversifiera ekonomin under flera årtionden. Att minska ekonomins beroende av finanssektorn kvarstår som en viktig långsiktig utmaning. För att åtgärda det här behöver tankarna om diversifiering omsättas i specifika åtgärder med en klart fastställd tidplan. Eftersom arbetskraftskostnaderna är höga i landet, är det verksamheter med högre förädlingsvärde som kan utgöra alternativa tillväxtkällor. Huruvida Luxemburgs ekonomi ska kunna diversifieras beror således i stor utsträckning på branscher som är mindre känsliga för kostnadsnivån för arbetskraft. Dessa branscher bygger i hög grad på forskning och innovation, som tenderar att vara teknik- och kunskapsintensiv. Att minska eller undanröja hinder för investeringar och innovation som begränsar den ekonomiska utvecklingen kan frigöra innovationspotential och bidra till diversifiering. De offentliga investeringarna ligger över genomsnittet i euroområdet, medan de privata investeringarna ligger under. Att hålla en hög investeringsnivå är avgörande för tillväxtutsikterna.

               (10)

               Om den redan nu framgångsrika delen av tjänstesektorn som ligger utanför finansbranschen byggs ut ytterligare, bidrar även detta till att diversifiera ekonomin. Höga regelhinder kvarstår inom sektorn för företagstjänster, särskilt för revisorer, arkitekter, ingenjörer och advokater. För alla dessa yrken är företagsomsättningen lägre än både medelvärdet i unionen och medelvärdet för ekonomin som helhet. Begränsningar för dessa yrken kan alltså skada de luxemburgska företagens konkurrenskraft. Hindren består bland annat i att omfattande verksamhetsområden är förbehållna arkitekter, att enkla uppgifter som löneadministration och utarbetande av skattedeklarationer är förbehållna högt kvalificerat fackfolk, att bara advokater får ge rättslig rådgivning samt krav på associationsform, ägande, oförenliga verksamheter och begränsningar för advokaters verksamhet som kanske inte står i proportion till centrala principer som yrkets oberoende, liksom de därtill hörande formerna för tillsyn.

               (11)

               Riktade aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder och program för livslångt lärande, särskilt för äldre arbetstagare vars sysselsättningsgrad är en av de lägsta i unionen, behövs för att undvika negativa konsekvenser. Åtgärder har vidtagits för att öka deras anställbarhet och anknytning till arbetsmarknaden. En lag om omklassificering av arbetstagare med funktionshinder har gällt sedan den 1 januari 2016, något som ökat möjligheterna för de arbetstagarna att stanna kvar längre på arbetsmarknaden. Någon övergripande strategi efter samråd med arbetsmarknadens parter har dock ännu inte lagts fram. Den s.k. ålderspakten, ett lagförslag som överlämnades till parlamentet i april 2014 och vars mål är att uppmuntra företag med fler än 150 anställda att ha kvar äldre arbetstagare, har ännu inte antagits. Möjligheter till kompetenslyft genom riktade aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder och livslångt lärande för äldre arbetstagare fortsätter att ha stor betydelse för att sådana insatser ska ge önskat resultat. Att investera i kompetens är avgörande för att få full nytta av digitaliseringen och bibehålla konkurrenskraften.

               (12)

               Ett betydande åtgärdspaket har införts för att hantera det begränsade fastighetsutbudet, men konkreta resultat har ännu inte märkts. Svårigheter att få tillgång till byggbar mark, som oftast ägs av privatpersoner, förefaller vara ett av de största hindren för att öka utbudet av bostäder. Ett begränsat utbud av bostäder i kombination med hög efterfrågan har lett till konstant ökande bostadspriser. Det är i sin tur en förklaring till tendensen till ökad skuldsättning i hushållen, främst på grund av bolån. Trots omfattande investeringar i transportinfrastruktur förblir det även en utmaning att åtgärda trängseln i trafiken. Detta gäller i särskilt hög grad eftersom gränsgångare avskräcks från att använda moderna arbetsmetoder, såsom distansarbete, av skattepolitiken i grannländerna. Utmaningarna inom både bostäder och trafik kommer antagligen att ytterligare motverka satsningarna på att diversifiera ekonomin och öka konkurrenskraften. De kan också fungera som hinder för att attrahera högutbildade arbetstagare till arbetsmarknaden.

               (13)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen för 2017 gjort en omfattande analys av Luxemburgs ekonomiska politik och redogjort för den i 2017 års landsrapport. Den har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2017, det nationella reformprogrammet för 2017 samt uppföljningen av de rekommendationer Luxemburg har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Luxemburg utan också huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (14)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2017 och anser (5) att Luxemburg väntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Luxemburg att under 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.

               Öka diversifieringen i ekonomin, inbegripet genom att undanröja hinder för investeringar och innovation. Avlägsna rättsliga restriktioner inom sektorn för företagstjänster.

               2.

               Säkerställa pensionssystemets hållbarhet på lång sikt, begränsa förtida pensioneringar och öka äldre arbetstagares sysselsättningsgrad.

      Utfärdad i Bryssel den 11 juli 2017.

            På rådets vägnar

         T. TÕNISTE

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUT C 92, 24.3.2017, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

32002H0664

Kommissionens rekommendation av den 19 augusti 2002 om medaljer och symboliska mynt som liknar euromynt [delgivet med nr K(2002) 3107]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 225 , 22/08/2002 s. 0034 - 0035

Kommissionens rekommendationav den 19 augusti 2002om medaljer och symboliska mynt som liknar euromynt[delgivet med nr K(2002) 3107](2002/664/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 i detta, ochav följande skäl:(1) Euron är från och med den 1 januari 1999 de deltagande medlemsstaternas valuta. Sedlar och mynt i euro infördes den 1 januari 2002 och har satts i omlopp i hela euroområdet.(2) Tillämpningen av kommissionens rekommendation av den 13 januari 1999 om samlarmynt, medaljer och symboliska mynt(1) är begränsad till övergångsperioden (1 januari 1999-31 december 2001).(3) Euromynt i omlopp och som ges ut av de deltagande medlemsstaterna eller av tredje land som har ingått avtal med Europeiska gemenskapen om införande av euron (nedan kallat deltagande tredje land) är lagligt betalningsmedel i de deltagande medlemsstaterna och i de deltagande tredje länderna. Samlarmynt i euro som ges ut av de deltagande medlemsstaterna eller av de deltagande tredje länderna är lagligt betalningsmedel i den stat som har gett ut mynten.(4) Medborgarna kan komma att tro att rundformiga metallföremål som bär inskriptionen "euro" eller "euro cent" eller med ett motiv som liknar det som finns på den gemensamma eller den nationella sidan av euromynten är lagligt betalningsmedel åtminstone i den utgivande medlemsstaten eller i ett deltagande tredje land.(5) Det är nödvändigt att undanröja alla risker för missförstånd hos medborgarna beträffande euromyntens ställning som lagligt betalningsmedel och att säkerställa att en lägsta skyddsnivå för att undvika förväxlingar föreligger i alla medlemsstater.(6) För att minska risken för förväxling är det önskvärt att på Europeiska unionens territorium förbjuda alla medaljer och symboliska mynt som bär inskriptionen "euro" eller "euro cent" eller som bär eurosymbolen eller en liknande symbol eller som visar ett motiv som liknar det som finns på den gemensamma eller den nationella sidan av euromynten.(7) För att uppnå detta bör inte officiella myntverk och privata utgivarföretag i medlemsstaterna i försäljningssyfte eller för kommersiella ändamål ge ut medaljer och symboliska mynt av det slag som det hänvisas till i denna rekommendation. För att undvika att medaljer och symboliska mynt av detta slag som satts i omlopp i tredje land också sätts i omlopp på gemenskapens territorium, bör förbudet inte enbart gälla utgivningen utan även försäljning, produktion, lagerhållning, import och distribution i försäljningssyfte eller för kommersiella ändamål av medaljer och symboliska mynt av dylikt slag.(8) I flera medlemsstater finns lagstiftning om medaljer och symboliska mynt som följer denna rekommendation.(9) Det vore önskvärt att tredje land, inklusive deltagande tredje land, stöder Europeiska unionens ansträngningar att skydda sina medborgare mot förväxling och bedrägeri och därför undvek att ge ut medaljer och symboliska mynt av det slag som det hänvisas till ovan.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1DefinitionerI denna rekommendation skall följande beteckningar användas med de betydelser som här anges:a) euro: de deltagande medlemsstaternas lagliga valuta enligt definitionen i artikel 2 i rådets förordning (EG) nr 974/98 om införande av euron(2) och laglig valuta i de deltagande tredje länderna som har ingått ett avtal med Europeiska gemenskapen om införande av euron(3) (nedan kallade deltagande tredje land).b) eurosymbolen: den symbol som representerar euron ([fmxeuro]) såsom den beskrivs i bilagan till meddelande KOM(97) 418 av den 23 juli 1997 om användningen av eurosymbolen.c) medaljer och symboliska mynt: sådana rundformiga metallföremål som liknar mynt men som inte utgör vare sig begränsat eller obegränsat lagligt betalningsmedel eller som inte ges ut i enlighet med nationella eller deltagande tredje land eller utländska lagbestämmelser.Artikel 2Rekommenderad praxisFörsäljning och produktion, utgivning, lagerhållning, import och distribution i försäljningssyfte eller för kommersiella ändamål av medaljer och symboliska mynt av en storlek som liknar euromyntens bör inte förekomma i följande fall:a) Om de bär inskriptionen "euro" eller "euro cent", ellerb) om de bär eurosymbolen eller en symbol som starkt påminner om eurosymbolen i kombination med angivande av ett nominellt värde, ellerc) om de visar ett motiv som liknar det som finns på den gemensamma eller den nationella sidan av euromynten eller ett motiv som redan officiellt har fastställts för präglingen av sådana mynt i framtiden.Artikel 3Genomförandet i medlemsstaternaMedlemsstaterna rekommenderas att snarast möjligt vidta de åtgärder som bedöms nödvändiga, däribland nationell lagstiftning, för att, som en minsta godtagbar norm, säkerställa att denna rekommenderade praxis fullständigt genomförs. Medlemsstaterna uppmanas att underrätta kommissionen om de åtgärder de har vidtagit för att följa denna rekommendation. På grundval av de åtgärder som medlemsstaterna har vidtagit kommer kommissionen under 2003 att överväga behovet av ytterligare åtgärder på gemenskapsnivå.Artikel 4AdressaterDenna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna och till alla ekonomiska aktörer som kan komma att producera, distribuera, importera eller sälja medaljer och symboliska mynt.Utfärdad i Bryssel den 19 augusti 2002.På kommissionens vägnarMichaele SchreyerLedamot av kommissionen(1) EGT L 20, 27.1.1999, s. 61.(2) EGT L 139, 11.5.1998, s. 1.(3) Furstendömet Monaco, Republiken San Marino, Heliga stolen.