title: Rådets rekommendation av den 20 juli 2020 om den ekonomiska politiken i euroområdet 2020/C 243/01

text:
               23.7.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 243/1

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 20 juli 2020
      om den ekonomiska politiken i euroområdet
      (2020/C 243/01)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Euroområdet fortsätter att expandera, men det finns inbördes beroende prognosrisker och osäkerhet om framtiden. Dessutom finns det risk för en ytterligare långvarig period med låg tillväxt och låg inflation som drivs av svag produktivitet och en åldrande befolkning. Även om produktionsgapet har varit positivt sedan 2017 och uppgick till 0,7 % av den potentiella bruttonationalprodukten (BNP) 2018, kommer den potentiella tillväxten att ligga kvar under de nivåer som rådde före krisen (3). Kärninflationen låg i intervallet 1–1,5 % under 2018 och 2019, och beräknas ligga kvar på cirka 1,5 % under 2020 och 2021. Indikatorerna på arbetsmarknaden fortsätter att förbättras, om än i långsammare takt, medan sysselsättningstillväxten beräknas avta ytterligare och utmaningarna i fråga om arbetstillfällen av hög kvalitet kvarstår. De nominella löneökningarna, som har stagnerat efter att ha uppnått cirka 2,25 % 2018 – efter att i flera år ha legat under 2,0 % – förväntas uppgå till cirka 2,5 % 2019 och beräknas återgå till 2,25 % under perioden 2020–2021. Trots goda förhållanden på arbetsmarknaden har reallöneökningarna varit långsamma och är fortfarande låga – mindre än 1 % under 2018 – och beräknas ligga på ungefär samma nivå 2019 och uppgå till 0,7 % 2020 och 0,8 % 2021. Såsom anges i den rapport om förvarningsmekanismen 2020 som antogs av kommissionen den 17 december 2019 beräknas euroområdets bytesbalansöverskott minska, även om det alltjämt ligger nära toppnivån. Medlemsstater med bytesbalansunderskott har minskat sina underskott eller vänt dem till överskott, även om de fortsätter att registrera stora negativa nettoställningar mot omvärlden.
                  Samtidigt har vissa medlemsstater, även om de har minskat sina bytesbalansöverskott, fortfarande varaktigt stora bytesbalansöverskott och ökar därmed sina nettoställningar mot omvärlden. Bytesbalansutvecklingen i euroområdet påverkas av en avtagande extern efterfrågan, vilket särskilt gäller exportinriktade medlemsstater med stora bytesbalansöverskott, vilka i hög grad är beroende av utländsk exportefterfrågan. En gynnsam efterfrågeutveckling är också viktig, och medlemsstater med stora överskott skulle också bidra till ombalansering om de stärkte förutsättningarna för löneökningar med samtidig respekt för arbetsmarknadsparternas roll samt offentliga och privata investeringar.

                  (2)

                  För att öka den potentiella tillväxten och samtidigt säkerställa miljömässig och social hållbarhet och verka för verklig konvergens mellan euroområdets medlemsstater krävs strukturreformer som främjar hållbar tillväxt och investeringar i materiellt och immateriellt kapital för att öka produktiviteten. Detta skulle särskilt hjälpa de medlemsstater vars potentiella tillväxt är klart lägre än genomsnittet i euroområdet. Detta krävs också för att förhindra att ekonomin i euroområdet går in i en utdragen period med låg potentiell tillväxt och produktivitet, låg prisinflation, låga löneökningar samt ökande ojämlikhet. Reformer och investeringar är fortfarande avgörande för att säkerställa att euroområdet återfår sin tillväxtdynamik, löser större utmaningar på medellång till lång sikt, vilka även följer av försämrad demografi, och underlättar omställningen till en hållbar ekonomi, som skulle hjälpa euroområdet och dess medlemsstater att uppnå FN:s mål för hållbar utveckling.

                  (3)

                  De ekonomiska effekterna av klimatförändringarna, som i dag är en av de största systemriskerna för världsekonomin, de finansiella systemen och samhällena, börjar märkas. Riskerna för världsekonomin till följd av klimatförändringarna och mer generellt miljöförstöringen blir allt mer uppenbara och kommer att få omfattande konsekvenser, inbegripet för de mest sårbara grupperna i våra samhällen. Om lämpliga åtgärder inte vidtas skulle följden kunna bli negativa konsekvenser för våra ekonomiers motståndskraft, för inkludering och för den potentiella tillväxten på lång sikt. I detta sammanhang är det mycket viktigt med investeringar och skapande av rättsliga och finansiella villkor för en ordnad omställning till en hållbar ekonomi. Miljö- och klimatutmaningarna innebär, om de hanteras på rätt sätt, också en möjlighet att vitalisera den europeiska ekonomin i riktning mot en hållbar utveckling. I denna riktning har kommissionen lagt fram en europeisk grön giv, som ska utgöra Europas tillväxtstrategi och innefatta ett förslag till den första europeiska klimatlag som förankrar målet om klimatneutralitet till år 2050 i lagstiftningen. Samtidigt måste omställningen till en grön ekonomi beakta konsekvenserna för olika delar av samhället. Investeringar för att underlätta övergången till en hållbar ekonomi måste åtföljas av koldioxidprissättning, lämplig reglering inom alla sektorer och investeringar i kompetens och stöd till övergångar på arbetsmarknaden, så att det säkerställs att alla personer kan dra nytta av den tekniska utvecklingen, särskilt i de sektorer och regioner som släpar efter i digitaliseringen och omställningen till en grön ekonomi.

                  (4)

                  Att mobilisera offentliga och privata medel för investeringar i omställningen till en grön ekonomi och digitaliseringen kan bidra till att upprätthålla tillväxten på kort sikt och möta de långsiktiga utmaningar som våra ekonomier står inför. Den digitala revolutionen kan visserligen ge möjligheter i fråga om produktivitet, tillväxt och nya arbetstillfällen, men också medföra utmaningar, särskilt för lågutbildade arbetstagare som saknar kompetens att arbeta med ny teknik. Om övergången till den digitala ekonomin inte går lika snabbt i alla medlemsstater i euroområdet skulle detta i väsentlig grad kunna äventyra konvergensen och den makroekonomiska stabiliteten. Detta skulle kunna förvärras genom starka agglomerationseffekter, som ofta gynnar stora städer och ett synsätt där vinnaren får allt som ofta förekommer på området digital teknik, vilket kan öka ojämlikheterna och få negativa konsekvenser för konvergensen. Investeringar bör inriktas på att generera forskning och innovation, men även på att innovationer sprids bredare i hela ekonomin.

                  (5)

                  En mer samordnad investeringsstrategi i kombination med starkare reformansträngningar på euroområdesnivå skulle bidra till att främja hållbar tillväxt och bemöta långsiktiga utmaningar som klimat- och teknikomställningen. Budgetinstrumentet för konvergens och konkurrenskraft (Bicc) skulle ge ekonomiskt stöd till euroländerna för genomförandet av förslag som huvudsakligen bör bestå av reform- och investeringspaket. InvestEU-programmet, som också kommer att bidra till investeringsplanen för ett hållbart Europa, syftar också till fler investeringar för att ytterligare stimulera innovation och skapande av arbetstillfällen i unionen, inbegripet genom att finansiera hållbar infrastruktur. Sammanhållningsstödet, som spelar en avgörande roll när det gäller att stödja våra regioner och landsbygdsområden, spelar också en roll i samband med klimat- och teknikomställningen genom att främja hållbar utveckling. Europeiska investeringsbanken avsätter redan 25 % av sin totala finansiering till klimatinvesteringar och har meddelat att man har för avsikt att fördubbla denna andel. För att uppnå unionens hållbarhetsmål är det viktigt att på nationell och subnationell nivå genomföra investeringsprojekt som handlar om anpassning till och begränsning av klimatförändringar, energiomställning, minskade koldioxidutsläpp eller cirkulär ekonomi. Investeringar i nätverksindustrier och nätverksinfrastruktur kan bidra till att förbättra euroområdets konkurrenskraft och främja övergången till mer hållbara transporter. Dessutom är investeringar i immateriella tillgångar, såsom forskning och utveckling och kompetens, också avgörande för att förbereda euroområdet för framtida utmaningar.

                  (6)

                  Effekterna av den ekonomiska expansionen under de senaste åren har inte fördelats jämnt inom medlemsstaterna och mellan regioner och medlemsstater. De disponibla inkomsterna har på senare tid ökat, men ligger i flera euroländer fortfarande under de nivåer som rådde före krisen. Antalet personer som riskerar att drabbas av fattigdom och social utestängning minskar i de flesta medlemsstater och ligger nu fem miljoner under 2012 års topp, men ligger fortfarande över 2008 års nivåer i euroområdet. Efter en period med ökade skillnader har vissa medlemsstater under de senaste åren konvergerat mot de länder som har de bästa resultaten i fråga om BNP per capita. Den andel av de totala inkomsterna som innehas av personer med de högsta inkomsterna har dock ökat långsamt under det senaste årtiondet, och stora skillnader kvarstår mellan medlemsstaterna. För att främja uppåtgående konvergens inom och mellan medlemsstaterna är det viktigt att stödja politik som syftar till att öka både effektiviteten och rättvisan, i linje med FN:s mål för hållbar utveckling. Denna politik bör leda till bättre makroekonomiska resultat med mer jämnt fördelad nytta för samhället i stort, vilket också skulle bidra till att stärka sammanhållningen i euroområdet.

                  (7)

                  En konsekvent och balanserad makroekonomisk policymix i euroområdet, inbegripet penning-, finans- och strukturpolitik, är avgörande för att uppnå en stabil, inkluderande och hållbar ekonomisk tillväxt och effektivt hantera ihållande låg inflation, försämrade framtidsutsikter och risker för den långsiktiga tillväxten. Europeiska centralbanken bedriver alltjämt en ackommoderande penningpolitik i syfte att bidra till att inflationen uppnår dess medelfristiga inflationsmål, samtidigt som tillväxt och skapandet av arbetstillfällen stöds. Finanspolitiken måste komplettera den penningpolitiska inriktningen, och samma sak gäller strukturreformerna inom olika sektorer, inbegripet de reformer som krävs för att fullborda Ekonomiska och monetära unionens (EMU) struktur.

                  (8)

                  En samordning av nationell finanspolitik med full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten, med beaktande av det tillgängliga finanspolitiska utrymmet och spridningseffekterna mellan medlemsstater, stöder en välfungerande ekonomisk och monetär union. Euroområdets finanspolitiska inriktning väntas överlag vara neutral till något expansiv 2020 och 2021. Samtidigt är den nationella finanspolitiken inte tillräckligt differentierad. Om medlemsstater med höga offentliga skulder förde en försiktig finanspolitik, skulle detta få den offentliga skuldsättningen att utvecklas i nedåtgående riktning, minska sårbarheten för chocker och göra det möjligt för automatiska stabilisatorer att verka fullt ut vid en konjunkturnedgång. Å andra sidan skulle främjandet av ytterligare investeringar och andra produktiva utgifter i medlemsstater med en gynnsam budgetsituation stödja tillväxten på kort och medellång sikt och samtidigt bidra till att återställa balansen i euroekonomin. Om nedåtrisker skulle uppstå bör de finanspolitiska åtgärderna differentieras och vara inriktade på en mer stödjande hållning på aggregerad nivå, samtidigt som full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten säkerställs. Landsspecifika omständigheter bör beaktas och procyklikalitet undvikas, i största möjliga utsträckning. Medlemsstaterna bör ha beredskap att samordna politiken i Eurogruppen.

                  (9)

                  Finanspolitiska strukturreformer är alltjämt avgörande för att förbättra den finanspolitiska hållbarheten, stärka den potentiella tillväxten och möjliggöra en ändamålsenlig och kontracyklisk finanspolitik i händelse av en konjunkturnedgång. Välfungerande nationella finanspolitiska ramverk, regelbundna och grundliga utgiftsöversyner och ändamålsenlig och öppen offentlig upphandling kan förbättra de offentliga utgifternas effektivitet och ändamålsenlighet och stärka finanspolitikens trovärdighet och kvalitet. Att förbättra de nationella budgetarnas sammansättning, på både inkomst- och utgiftssidan, inbegripet en omfördelning av resurser till offentliga investeringar på grundval av välutformade investeringsstrategier och utveckling av gröna budgeteringsverktyg, skulle öka de offentliga budgetarnas tillväxteffekter, höja produktiviteten och utgöra en början på arbetet med att hantera de brådskande långfristiga utmaningar som omställningen till den gröna och den digitala ekonomin innebär. För att göra skattesystemen mer effektiva och rättvisa är det nödvändigt att förenkla och modernisera dem och hantera skattebedrägerier, skatteundandragande och skatteflykt, närmare bestämt genom åtgärder mot aggressiv skatteplanering, med beaktande av de pågående diskussionerna i Organisationen för ekonomiskt samarbete och utvecklings (OECD) inkluderande ramverk vad gäller de återstående frågorna om urholkning av skattebasen och överföring av vinster (BEPS-frågor). Att det är enkelt att flytta rörliga resurser inom euroområdet är en av grunderna för den inre marknaden men ökar också utrymmet för skattekonkurrens. Det är därför viktigt med samordning mellan medlemsstaterna för att hantera överföringar av vinster och skadlig skattepraxis och undvika en generell kapplöpning mot botten när det gäller bolagsbeskattning.
                  Arbetet med att nå ett avtal om en gemensam konsoliderad bolagsskattebas samt en överenskommelse om OECD:s inkluderande ramverk vad gäller de återstående BEPS-frågorna i syfte att se över vinstfördelningen mellan länder och säkerställa en faktisk minimibeskattning skulle kunna vara avgörande i denna strävan. Skattetrycket i euroområdet är relativt högt och vinklat mot arbete, och egendoms- eller miljöskatter utgör en mycket liten andel av skatteintäkterna. Egendoms- eller miljöskatter kan dock vara mindre skadliga för tillväxten och för utbudet av och efterfrågan på arbetskraft. En ökad användning av miljöskatter kan bidra till hållbar tillväxt genom att skapa incitament till ett ”grönare” beteende hos konsumenter och producenter. Beskattningen behöver bättre beakta klimatdimensionen och mer konsekvent ta itu med utsläpp och koldioxidläckage. Om samordnade insatser främjas på global nivå blir dessa åtgärder ännu mer verkningsfulla. För att stödja omställningen till en grön ekonomi kommer förslag läggas fram om att främja en budgetpolitik som gynnar miljöåtaganden och vidta en översyn av rådets direktiv 2003/96/EG (4) och om det behövs för att undvika koldioxidläckage, en WTO-förenlig mekanism för koldioxidjustering vid gränserna.

                  (10)

                  Strukturreformer och institutionella reformer som ökar konkurrensen på produktmarknaderna, främjar resurseffektivitet och förbättrar företagsklimatet och de offentliga förvaltningarnas kvalitet, inbegripet rättsväsendets effektivitet, är viktiga för motståndskraften i euroområdets medlemsstater. Motståndskraftiga ekonomiska strukturer och lämpliga strategier förhindrar att chocker får betydande, långvariga effekter på inkomster och arbetskraftsutbud och kan underlätta finans- och penningpolitikens funktion och hindra ojämlikheter från att växa till sig, särskilt under konjunkturnedgångar, vilket skapar mer gynnsamma förutsättningar för en hållbar och inkluderande tillväxt. En bättre samordning och ett bättre genomförande av strukturreformer, särskilt dem som föreskrivs i de landsspecifika rekommendationerna, kan skapa positiva spridningseffekter mellan medlemsstaterna. I detta avseende kan de nationella produktivitetsnämnderna spela en viktig roll när det gäller att öka egenansvaret för reformerna och förbättra genomförandet. Det krävs också reformer för att ta itu med brådskande långsiktiga utmaningar som klimatomställning och tekniska omvandlingar. Att fördjupa integrationen på den inre marknaden, som har visat sig vara en viktig motor för tillväxt och konvergens mellan medlemsstaterna, kan också bidra till att främja produktivitetsökningar.

                  (11)

                  I den europeiska pelaren för sociala rättigheter fastställs 20 principer för att främja lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden, rättvisa arbetsvillkor samt socialt skydd och social delaktighet. Den är utformad som en kompass för att främja en uppåtgående konvergens i riktning mot bättre arbets- och levnadsvillkor. Starkare och mer inkluderande ekonomier och samhällen kan i sin tur stärka unionens och euroområdets motståndskraft. Reformer och investeringar i kompetens, övergångar på arbetsmarknaden och ett effektivare socialt skydd är också viktiga för en rättvis och korrekt omställning till en grön och digital ekonomi. Ett fullständigt genomförande av den europeiska pelaren för sociala rättigheter på alla nivåer med vederbörlig hänsyn till respektive befogenheter kommer att vara avgörande för att främja uppåtgående konvergens.

                  (12)

                  Reformer som ökar deltagandet på arbetsmarknaden, minskar ungdoms- och långtidsarbetslösheten, främjar skapandet av arbetstillfällen av hög kvalitet, stöder framgångsrika övergångar på arbetsmarknaden, minskar segmenteringen och främjar social dialog kan bidra till att främja inkluderande tillväxt, förbättra den ekonomiska motståndskraften och den automatiska stabiliseringen, minska ojämlikheterna och bekämpa fattigdom och social utestängning. Individanpassat stöd vid jobbövergångar, utbildning och omskolning är avgörande för att man i tid ska kunna främja återintegrering av arbetssökande. En aktiv arbetsmarknadspolitik bör vara väl integrerad med socialpolitiken och främja en aktiv inkludering på arbetsmarknaden och i samhället. Tillgång till utbildning av hög kvalitet under hela livscykeln kräver lämpliga investeringar för att förbättra humankapitalet och kompetensen, också mot bakgrund av digitaliseringen och omställningen till en grön ekonomi. Detta bidrar till att förbättra anställbarheten, produktiviteten, innovationsförmågan och lönerna på medellång och lång sikt, vilket stärker euroområdets motståndskraft. Lagstiftning om anställningstrygghet måste säkerställa rättvisa och anständiga arbetsvillkor för alla arbetstagare, inte minst med tanke på de atypiska anställningsformer som växer fram och som ger nya möjligheter men också medför utmaningar i fråga om anställningstrygghet och socialt skydd.
                  Ändamålsenliga och hållbara system för socialt skydd är också avgörande för att säkerställa adekvata inkomster och tillgång till tjänster av god kvalitet. Pensionsreformer och åtgärder för att skapa balans mellan arbete och privatliv kan i hög grad främja arbetsmarknadsdeltagandet och säkerställa de europeiska välfärdssystemens långsiktiga hållbarhet. En övergång från beskattning av arbete skulle med fördel kunna inriktas särskilt på låginkomsttagare och andraförsörjare. Arbetsmarknadsparternas deltagande i sysselsättningspolitiska, sociala och ekonomiska reformer är avgörande för att stärka egenansvaret och stödja genomförandet av reformer. På samma sätt är civilsamhällesorganisationernas deltagande värdefullt. Det är viktigt att kollektivavtalen bidrar till målen för rekommendationerna 1–5 nedan, samtidigt som arbetsmarknadsparternas självständighet respekteras till fullo.

                  (13)

                  Euroområdets finanssektor har blivit stabilare sedan krisen, även om det fortfarande finns sårbarheter som måste hanteras. Hög skuldsättning hos hushåll och företag, som snedvridningen till förmån för skuldfinansiering i många nationella skattesystem bidrar till, kan medföra risker. Behovet av att anpassa bankernas affärsmodeller, det låga ränteläget och den ökade konkurrensen från andra former av finansiering fortsätter att pressa bankernas lönsamhet. Det har gjorts stadiga framsteg när det gäller riskreducering, särskilt genom minskning av nödlidande lån. I länder där andelen nödlidande lån fortfarande är hög krävs dock ytterligare oförminskade ansträngningar och alla medlemsstater bör vidta lämpliga åtgärder för att förhindra uppbyggnad av nödlidande lån. I mars 2018 lade kommissionen fram ett riskreduceringspaket för att både underlätta hanteringen av gamla nödlidande lån och förhindra att de ökar i framtiden. Som ett led i lagstiftningsåtgärderna när det gäller nödlidande lån antogs Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/630 (5) i april 2019, genom vilken en lagstadgad säkerhetsspärr införs för att förebygga risken för otillräckliga avsättningar för framtida nödlidande lån. Ytterligare framsteg bör göras för att även fortsättningsvis hantera problemet med nödlidande lån, särskilt genom att man går vidare med utkastet till direktiv om sekundärmarknader för nödlidande lån.
                  Framsteg har redan gjorts med att förbättra det befintliga regelverket mot penningtvätt. Såsom framhålls i kommissionens rapporter från juli 2019 behövs dock en mer övergripande strategi för bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorverksamhet i unionen för att åtgärda konstaterade strukturella brister. Detta kräver i synnerhet att man överväger hur harmoniseringen kan utökas och hur tillsynen och regelefterlevnaden kan förbättras, genom agerande från unionens sida.

                  (14)

                  Stärkandet av bankunionen har varit en prioritet sedan 2013, i syfte att säkerställa den finansiella stabiliteten, minska den finansiella fragmenteringen och skydda utlåningen till ekonomin i kristider. Fortsatta framsteg har gjorts, bland annat genom överenskommelsen om Europeiska stabilitetsmekanismens (ESM) rättsliga ram rörande en gemensam säkerhetsmekanism för den gemensamma resolutionsfonden, men bankunionen behöver stärkas ännu mer. I detta sammanhang uppdrog eurotoppmötet åt Eurogruppen att fortsätta arbetet med ESM-reformpaketet – med förbehåll för nationella förfaranden – och att fortsätta arbetet med samtliga aspekter av den ytterligare förstärkningen av bankunionen på samförståndsbasis. En högnivågrupp inrättades för att arbeta med en färdplan för inledandet av politiska förhandlingar om ett europeiskt insättningsgarantisystem. Det är viktigt att fortsätta framåt och frigöra bankunionens fördelar i form av privat riskdelning, finansiell stabilitet och ekonomisk tillväxt samtidigt som möjligheterna till arbitrage mellan medlemsstaterna minskas. I slutändan bör ett sådant steg säkerställa Europas finansiella och ekonomiska suveränitet. Detta kräver fortsatt arbete, utan dröjsmål och med samma ambitionsnivå, i fråga om alla aspekter, däribland de som diskuterats i högnivågruppen för ett europeiskt insättningsgarantisystem. Arbetet med ESM-reformpaketet bör slutföras, däribland införandet av en säkerhetsmekanism för den gemensamma resolutionsfonden. Säkerhetsmekanismen för den gemensamma resolutionsfonden bör göras operativ och detta bör påskyndas, förutsatt att tillräckliga framsteg har gjorts inom riskreduceringen.
                  Arbetet med lösningar på begränsningarna i det nuvarande upplägget för likviditetsstöd vid resolution bör fortsätta. Slutligen vidtog kommissionen alla de åtgärder som aviserades i 2015 års handlingsplan för kapitalmarknadsunionen (KMU). Rättsliga hinder, skattepolitiska hinder och regleringshinder för upprättandet av en kapitalmarknadsunion kvarstår dock och förnyade ansträngningar krävs för att övervinna dem, inte minst när det gäller reglerna om tillgång till finansiering, viss insolvens och skatteskillnader, samt för att uppnå höga, effektiva och enhetliga tillsynsstandarder.

                  (15)

                  En förstärkning av EMU:s struktur kräver att genomförandet av de åtgärder som identifierades i uttalandet från eurotoppmötet den 13 december 2019 prioriteras, samtidigt som diskussionerna om andra aspekter fortsätter. Kommissionens meddelande av den 12 juni 2019 med titeln En fördjupad europeisk ekonomisk och monetär union: Bedömning av läget fyra år efter de fem ordförandenas rapport innehåller en lägesbeskrivning och anger kommissionens syn på inom vilka områden reformarbetet främst bör bedrivas på kort och medellång sikt. Vissa framsteg har gjorts i fråga om den ekonomiska unionen, bland annat en politisk överenskommelse om grunddragen i ett Bicc för euroområdet. En principöverenskommelse nåddes, med förbehåll för nationella förfaranden, om att vidareutveckla ESM och se över ESM-fördraget. Det har inte funnits konsensus i rådet om en funktion för stabilisering av de offentliga finanserna för euroområdet eller en reform av euroområdets styrning.

                  (16)

                  Ett fördjupat EMU skulle ge bättre makroekonomiska resultat. Ett ofullständigt EMU är ett hinder för den ekonomiska integrationen. Det begränsar möjligheterna att finansiera välbehövliga investeringar för att främja en inkluderande, produktiv, hållbar och stabil ekonomi. Ett ofullständigt EMU hindrar också att den penningpolitiska transmissionsmekanismen fungerar smidigt i euroområdet och begränsar Europas förmåga att styra sin ekonomiska framtid. En central funktion för stabilisering av de offentliga finanserna, om man enades om en sådan, skulle komplettera euroländernas förmåga att föra en kontracyklisk finanspolitik. Rådet noterar kommissionens avsikt att föreslå ett europeiskt system för arbetslöshetsåterförsäkring för att bättre skydda medborgarna i händelse av ekonomiska chocker. Att stärka EMU, samtidigt som man för en sund politik på europeisk och nationell nivå, är viktigt för att öka Europas inflytande i världen, stärka eurons internationella roll och bidra till en öppen, multilateral och regelbaserad global ekonomi. Det är viktigt att diskussionen fortsätter på ett öppet och transparent sätt i förhållande till medlemsstater utanför euroområdet, med full respekt för unionens inre marknad.

                  (17)

                  Sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd har hörts om sysselsättningsaspekterna och de sociala aspekterna av denna rekommendation.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att medlemsstaterna i euroområdet enskilt och gemensamt inom Eurogruppen vidtar åtgärder under perioden 2020–2021 med sikte på följande:

                  1.

                  I medlemsstater i euroområdet med bytesbalansunderskott eller hög utlandsskuld, fortsätta reformerna för att öka konkurrenskraften och minska utlandsskulden. I medlemsstater i euroområdet med stora bytesbalansöverskott, stärka villkoren för löneökningar, med respekt för arbetsmarknadsparternas roll, och genomföra åtgärder som främjar offentliga och privata investeringar. I samtliga medlemsstater, främja produktiviteten genom att förbättra företagsklimatet och institutionernas kvalitet, och öka motståndskraften genom att förbättra varu- och tjänstemarknadernas funktion, särskilt genom att fördjupa den inre marknaden. Stödja en rättvis och inkluderande omställning till en konkurrenskraftig, grön och digital ekonomi genom materiella och immateriella investeringar, både offentliga och privata.

                  2.

                  Genomföra strategier med full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten och samtidigt stödja offentliga och privata investeringar och förbättra de offentliga finansernas kvalitet och sammansättning. I medlemsstater med hög offentlig skuldsättning, bedriva en försiktig politik för att på ett trovärdigt och hållbart sätt minska den offentliga skuldsättningen. I medlemsstater med en gynnsam offentligfinansiell ställning, använda denna för att ytterligare främja investeringar av hög kvalitet samtidigt som man bevarar de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Om nedåtrisker skulle uppstå bör de finanspolitiska åtgärderna differentieras och vara inriktade på en mer stödjande hållning på aggregerad nivå, samtidigt som full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten säkerställs. Landsspecifika omständigheter bör beaktas och procyklikalitet undvikas i största möjliga utsträckning. Medlemsstaterna bör ha beredskap att samordna politiken i Eurogruppen. Förbättra de nationella finanspolitiska ramverkens effektivitet och de offentliga finansernas kvalitet samt införa tillväxtvänliga skatter och andra relevanta budgetåtgärder som främjar en hållbar och inkluderande ekonomi. Stödja och genomföra unionsåtgärder för att motverka aggressiv skatteplanering och undvika kapplöpning mot botten när det gäller bolagsbeskattning.

                  3.

                  Stärka utbildningssystemen och öka investeringarna i kompetens. Öka ändamålsenligheten i sådana aktiva arbetsmarknadsåtgärder som stöder arbetsmarknadsintegration och framgångsrika övergångar på arbetsmarknaden, inbegripet till mer digitala och gröna jobb. Främja arbetsmarknadsdeltagandet, bland annat för kvinnor och sårbara grupper, och en skatteväxling bort från arbete, särskilt för låginkomsttagare och andraförsörjare. Främja skapande av kvalitetsjobb, rättvisa arbetsvillkor och balans mellan arbete och privatliv samt motverka segmentering av arbetsmarknaden. Förbättra tillgången till lämpliga och hållbara system för socialt skydd. Effektivisera den sociala dialogen och främja kollektiva förhandlingar.

                  4.

                  Följa upp uttalandet från eurotoppmötet av den 13 december 2019 om att ytterligare förstärka bankunionen så att den kan fullbordas, genom att utan dröjsmål och med samma ambitionsnivå fortsätta arbetet med samtliga aspekter, inbegripet dem som diskuterats i högnivågruppen för ett europeiskt insättningsgarantisystem. Slutföra arbetet med ESM-reformpaketet, däribland införandet av en säkerhetsmekanism för den gemensamma resolutionsfonden. Göra säkerhetsmekanismen för den gemensamma resolutionsfonden operativ och påskynda detta, förutsatt att tillräckliga framsteg har gjorts inom riskreduceringen. Fortsätta arbetet med lösningar på begränsningarna i det nuvarande upplägget för likviditetsstöd vid resolution. Stärka det europeiska systemet för reglering och tillsyn, bland annat genom att säkerställa konsekvens och effektivitet vad gäller tillsyn över och genomdrivande av reglerna mot penningtvätt. Främja en ordnad minskning av de stora privata skuldstockarna, bland annat genom att minska skattereglernas gynnande av lånefinansiering. Fortsätta att möjliggöra en snabb minskning av bankernas nödlidande lån i euroområdet och förhindra att de byggs upp. Förnya insatserna för att fördjupa KMU.

                  5.

                  Göra ambitiösa framsteg med fördjupningen av EMU, särskilt genom att snabbt genomföra de åtgärder som identifierades i uttalandet från eurotoppmötet av den 13 december 2019, inbegripet vad gäller Bicc, och diskutera andra aspekter. Framsteg på detta område kommer också att stärka eurons internationella roll och stödja Europas ekonomiska intressen globalt, och bör ske med full respekt för unionens inre marknad och eftersträvas på ett öppet och transparent sätt i förhållande till medlemsstater utanför euroområdet.

         Utfärdad i Bryssel den 20 juli 2020.

               På rådets vägnar

            J. KLOECKNER

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

         (3)  Alla prognossiffror i detta dokument kommer från Europeiska kommissionens höstprognos 2019.

         (4)  Rådets direktiv 2003/96/EG av den 27 oktober 2003 om en omstrukturering av gemenskapsramen för beskattning av energiprodukter och elektricitet (EUT L 283, 31.10.2003, s. 51).

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/630 av den 17 april 2019 om ändring av förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller minsta förlusttäckning för nödlidande exponeringar (EUT L 111, 25.4.2019, s. 4).


title: Rådets rekommendation av den 9 oktober 2020 om utnämning av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion 2020/C 338/02

text:
               12.10.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 338/2

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 oktober 2020
      om utnämning av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion
      (2020/C 338/02)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 283.2 och 139.2,
      med beaktande av protokoll nr 4 om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 11.2.
      HÄRIGENOM REKOMMENDERAS EUROPEISKA RÅDET ATT
      Frank ELDERSON utses till ledamot i Europeiska centralbankens direktion för en mandattid på åtta år från och med den 15 december 2020.

         Utfärdad i Bryssel den 9 oktober 2020.

               På rådets vägnar

            M. ROTH

               Ordförande


title: Rådets rekommendation (EU) 2020/1475 av den 13 oktober 2020 om en samordnad strategi för inskränkningar i den fria rörligheten med anledning av covid-19-pandemin (Text av betydelse för EES)

text:
               14.10.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 337/3

      RÅDETS REKOMMENDATION (EU) 2020/1475
      av den 13 oktober 2020
      om en samordnad strategi för inskränkningar i den fria rörligheten med anledning av covid-19-pandemin
      (Text av betydelse för EES)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 21.2, 168.6 och 292 första och andra meningen,
      med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Unionsmedborgarskapet ger varje medborgare i unionen rätt till fri rörlighet.

                  (2)

                  Enligt artikel 21.1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) ska varje unionsmedborgare ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begränsningar och villkor som föreskrivs i fördragen och i bestämmelserna om genomförande av fördragen. Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG (1) genomför denna rättighet. Artikel 45 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) innehåller också bestämmelser om rörelse- och uppehållsfrihet. Eftersom unionens åtgärd är nödvändig för att uppnå det mål som anges i artikel 21 i EUF-fördraget och eftersom befogenheter för detta inte på annat sätt föreskrivs i fördragen får rådet anta bestämmelser i syfte att underlätta utövandet av att rätten att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier.

                  (3)

                  Enligt artikel 168.1 i EUF-fördraget ska en hög hälsoskyddsnivå för människor säkerställas vid utformning och genomförande av all unionspolitik och alla unionsåtgärder.

                  (4)

                  Den 30 januari 2020 förklarade Världshälsoorganisationens (WHO) generaldirektör att det globala utbrottet av ett nytt coronavirus som orsakar coronavirussjukdomen covid-19 (nedan kallad covid-19) utgjorde ett internationellt hot mot människors hälsa. Den 11 mars 2020 gjorde WHO bedömningen att covid-19 kan betecknas som en pandemi.

                  (5)

                  Medlemsstaterna har vidtagit olika åtgärder för att begränsa virusets spridning, varav vissa har påverkat unionsmedborgarnas rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, såsom inreserestriktioner eller krav på att gränsresenärer ska sitta i karantän.

                  (6)

                  Den 13 februari 2020 antog rådet slutsatser om covid-19 (2) i vilka det uppmanade medlemsstaterna att i samarbete med kommissionen agera samfällt på ett proportionerligt och lämpligt sätt för att utveckla nära och förstärkt samordning mellan medlemsstaterna och säkerställa att samtliga åtgärder är effektiva, inbegripet åtgärder för resor, om detta är nödvändigt, under det att den fria rörligheten inom EU garanteras, i syfte att säkerställa största möjliga folkhälsoskydd.

                  (7)

                  Den 10 mars 2020 framhöll EU:s stats- och regeringschefer att det behövs en gemensam europeisk strategi mot covid-19.

                  (8)

                  Sedan i mars 2020 har kommissionen antagit ett antal riktlinjer och meddelanden i syfte att stödja medlemsstaternas samordningsinsatser och garantera den fria rörligheten inom unionen under covid-19-pandemin (3).

                  (9)

                  Eftersom covid-19-pandemin har orsakat en aldrig tidigare skådad hälsokris har skyddet av folkhälsan blivit en överordnad prioritering för både unionen och dess medlemsstater. Med hänsyn till folkhälsoskyddet får medlemsstaterna vidta åtgärder som inskränker den fria rörligheten för personer inom unionen. Enligt artikel 168.7 i EUF-fördraget är det medlemsstaterna som ansvarar för att besluta om sin hälso- och sjukvårdspolitik, inbegripet för att organisera och ge hälso- och sjukvård, och detta kan därför variera från en medlemsstat till en annan. Även om medlemsstaterna har befogenhet att besluta om de lämpligaste åtgärderna för att skydda folkhälsan, däribland krav på karantän eller testning, är det lämpligt att säkerställa en samordning av sådana åtgärder i syfte att skydda rätten till fri rörlighet och bekämpa ett allvarligt gränsöverskridande hot mot människors hälsa, såsom covid-19.

                  (10)

                  När medlemsstaterna antar och tillämpar inskränkningar i den fria rörligheten bör EU-rättens principer, i synnerhet principerna om proportionalitet och icke-diskriminering, respekteras. Syftet med denna rekommendation är att främja en samordnad tillämpning av dessa principer i det exceptionella läge som uppstått till följd av covid-19-pandemin. De mekanismer som införs genom denna rekommendation bör i fråga om tillämpningsområde och varaktighet därför uteslutande gälla restriktioner som antas med anledning av pandemin.

                  (11)

                  Ensidiga åtgärder på detta område riskerar att orsaka betydande störningar eftersom företag och medborgare ställs inför en uppsjö av olika åtgärder som dessutom snabbt kan ändras. Detta är särskilt skadligt i en situation där den europeiska ekonomin redan drabbats hårt av pandemin.

                  (12)

                  Syftet med denna rekommendation är att säkerställa ökad samordning mellan medlemsstater som av folkhälsoskäl överväger att anta åtgärder som inskränker den fria rörligheten. För att begränsa inskränkningarna till vad som är absolut nödvändigt bör medlemsstaterna på ett icke-diskriminerande sätt och så långt det är möjligt tillämpa dessa inskränkningar på personer som anländer från områden eller regioner som är särskilt drabbade i stället för en medlemsstats hela territorium.

                  (13)

                  En samordnad strategi för medlemsstaterna kräver gemensamma ansträngningar på följande grundläggande punkter: tillämpning av gemensamma kriterier och gränsvärden för beslut om huruvida inskränkningar i den fria rörligheten ska införas, kartläggning av risken för spridning av covid-19 som baseras på en överenskommen färgkod, samt en samordnad strategi för vilka åtgärder, om några alls, som bör tillämpas på personer som reser mellan områden, beroende på risken för smittspridning i dessa områden.

                  (14)

                  De kriterier och gränsvärden som anges i denna rekommendation bygger på data som lämnats av medlemsstaterna. Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar bör med hjälp av data som lämnats av medlemsstaterna varje vecka offentliggöra och uppdatera ett övergripande dataset och kartor som visar läget beträffande de gemensamma kriterierna i EU:s regioner.

                  (15)

                  Med tanke på att den epidemiologiska situationen förändras bör kommissionen, med bistånd från Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar, regelbundet bedöma de kriterier, databehov och gränsvärden som anges i denna rekommendation, samt även om andra kriterier bör beaktas eller om gränsvärdena bör anpassas, och den bör översända sina resultat till rådet för övervägande, i förekommande fall tillsammans med ett förslag om ändring av rekommendationen.

                  (16)

                  Denna rekommendation bör inte tolkas som att den underlättar eller uppmuntrar antagande av sådana inskränkningar i den fria rörligheten som införts med anledning av pandemin, utan har i stället till syfte att föreskriva en samordnad strategi om en medlemsstat beslutar sig för att införa sådana inskränkningar. Ansvaret för beslut om att införa inskränkningar i den fria rörligheten vilar fortsatt på medlemsstaterna och dessa är skyldiga att agera i enlighet med unionsrätten. Medlemsstaterna behåller även valmöjligheten att inte införa restriktioner även om de kriterier och gränsvärden som anges i denna rekommendation uppnås.

                  (17)

                  Inskränkningar i den fria rörligheten bör endast övervägas om medlemsstaterna har tillräcklig information för att rättfärdiga sådana inskränkningar vad gäller deras positiva effekter för folkhälsan och om de har skälig grund att tro att inskränkningarna skulle vara verkningsfulla.

                  (18)

                  För att begränsa störningarna på den inre marknaden och av människors familjeliv medan pandemin pågår bör resenärer som har en nödvändig funktion eller ett nödvändigt behov, till exempel arbetstagare eller egenföretagare som utövar kritiska yrken, gränsarbetare, transportarbetare eller transporttjänstleverantörer, sjöfolk och personer som reser av tvingande affärs- eller familjeskäl, inbegripet medlemmar av ”gränsfamiljer” som reser regelbundet, inte behöva sitta i karantän.

                  (19)

                  Att övriga medlemsstater och allmänheten utan dröjsmål får tydlig och utförlig information är avgörande för att begränsa effekterna av inskränkningar i den fria rörligheten och säkerställa förutsägbarhet, klarhet kring rättsläget och efterlevnad från medborgarnas sida.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

         Allmänna principer

      När medlemsstaterna antar och tillämpar åtgärder för att skydda folkhälsan med anledning av covid-19-pandemin, bör de i möjligaste mån samordna sina åtgärder utifrån följande principer:

                  1.

                  Eventuella inskränkningar i den fria rörligheten för personer inom unionen som införs för att begränsa spridningen av covid-19 bör baseras på särskilda och begränsade hänsyn till allmänintresset, närmare bestämt skyddet av folkhälsan. Sådana inskränkningar måste tillämpas i överensstämmelse med EU-rättens allmänna principer, i synnerhet principerna om proportionalitet och icke-diskriminering. De åtgärder som vidtas bör därför inte gå utöver vad som är absolut nödvändigt för att skydda folkhälsan.

                  2.

                  Alla sådana restriktioner bör avskaffas så snart den epidemiologiska situationen så tillåter.

                  3.

                  Det får inte förekomma någon diskriminering mellan medlemsstaterna, till exempel genom att mer generösa regler tillämpas på resor till och från en angränsande medlemsstat jämfört med resor till och från andra medlemsstater som befinner sig i samma epidemiologiska situation.

                  4.

                  Inskränkningar får inte grundas på den berörda personens nationalitet utan bör baseras på var personen har befunnit sig under de 14 dagar som föregår ankomsten.

                  5.

                  Medlemsstaterna bör alltid tillåta inresa för de egna medborgarna och för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar som är bosatta på deras territorium, samt underlätta snabb transitering genom sina territorier.

                  6.

                  Medlemsstaterna bör ägna särskild uppmärksamhet åt gränsöverskridande regioners, de yttersta randområdenas, exklavers och geografiskt isolerade områdens särdrag och behovet av samarbete på lokal och regional nivå.

                  7.

                  Medlemsstaterna bör regelbundet utbyta information om alla frågor som omfattas av denna rekommendation.

         Gemensamma kriterier

                  8.

                  Medlemsstaterna bör beakta följande huvudkriterier om de överväger att inskränka den fria rörligheten med anledning av covid-19-pandemin:

                              a)

                              Det samlade antalet bekräftade covid-19-fall under en 14-dagarsperiod, dvs. det totala antalet nyanmälda covid-19-fall per 100 000 invånare de senaste 14 dagarna på regional nivå.

                              b)

                              Andel som testar positivt för covid-19, dvs. andelen positiva testresultat i procent av alla covid-19-tester som utförts den senaste veckan.

                              c)

                              Testfrekvens, dvs. antalet covid-19-tester per 100 000 invånare som utförts den senaste veckan.

         Data avseende de gemensamma kriterierna

                  9.

                  För att säkerställa tillgången till utförliga och jämförbara data bör medlemsstaterna varje vecka lämna tillgängliga data avseende kriterierna i punkt 8 till Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar.
                  Medlemsstaterna bör även lämna sådana data på regional nivå för att säkerställa att eventuella åtgärder kan inriktas på de regioner där de är absolut nödvändiga.
                  Medlemsstaterna bör utbyta information om de teststrategier som de tillämpar.

         Kartläggning av riskområden

                  10.

                  Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar bör på grundval av data från medlemsstaterna offentliggöra en karta över EU-medlemsstaterna, indelad i regioner, som kan tjäna som underlag för medlemsstaternas beslut. Kartan bör också innehålla uppgifter från Island, Liechtenstein och Norge och, så snart förhållandena medger detta (4), Schweiziska edsförbundet. På kartan ska områden markeras med följande färger:

                              a)

                              Grönt – om det samlade antalet bekräftade covid-19-fall under en 14-dagarsperiod är mindre än 25 och andelen som testar positivt för covid-19 är lägre än 4 %.

                              b)

                              Orange – om det samlade antalet bekräftade covid-19-fall under en 14-dagarsperiod är mindre än 50 men andelen som testar positivt för covid-19 är minst 4 %, eller, om det samlade antalet bekräftade covid-19-fall under en 14-dagarsperiod är mellan 25 och 150 men andelen som testar positivt för covid-19 är lägre än 4 %.

                              c)

                              Rött – om det samlade antalet bekräftade covid-19-fall under en 14-dagarsperiod är minst 50 per 100 000 invånare och andelen som testar positivt för covid-19 är minst 4 %, eller om det samlade antalet bekräftade covid-19-fall under en 14-dagarsperiod är över 150 per 100 000 invånare.

                              d)

                              Grått – om det inte finns tillräckligt med information för att bedöma kriterierna i leden a–c eller om testfrekvensen är 300 eller färre covid-19-tester per 100 000 invånare.

                        Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar bör också offentliggöra separata kartor för varje nyckelindikator som ska ingå i den heltäckande översikten: andelen rapporterade fall under en tvåveckorsperiod på regional nivå samt uppgifter om andelen testade och andelen positiva test på nationell nivå den senaste veckan. Så snart uppgifter har lämnats på regional nivå bör alla kartor baseras på dessa uppgifter.

                  11.

                  Uppdaterade versioner av kartorna och uppgiftsunderlaget ska offentliggöras veckovis av Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar.

         Gemensamma gränsvärden om inskränkningar i den fria rörligheten övervägs av folkhälsoskäl

                  12.

                  Medlemsstaterna bör inte inskränka den fria rörligheten för personer som reser till eller från områden som ligger i en annan medlemsstat och som har klassificerats som ”gröna” enligt punkt 10.

                  13.

                  Om medlemsstater överväger att tillämpa inskränkningar på ett område som har klassificerats som annat än ”grönt” enligt punkt 10

                              a)

                              bör de ta hänsyn till skillnaden i epidemiologisk situation mellan ”orange” och ”röda” områden och agera på ett proportionerligt sätt,

                              b)

                              kan de beakta ytterligare kriterier och trender; ECDC kommer i detta syfte att lämna uppgifter om befolkningsstorlek, sjukhusvistelser, intagning på IVA och dödlighet, om sådana finns tillgängliga, på veckobasis,

                              c)

                              bör de beakta den epidemiologiska situationen inom det egna territoriet, inbegripet teststrategier, antal utförda tester och andel som testar positivt för covid-19, samt andra epidemiologiska indikatorer,

                              d)

                              bör de beakta teststrategier och ägna särskild uppmärksamhet åt situationen i områden med hög testfrekvens.

         Samordning mellan medlemsstater

                  14.

                  Medlemsstater som i enlighet med sina egna beslutsprocesser planerar att tillämpa inskränkningar på personer som reser till eller från ett område som klassificerats som annat än ”grönt” enligt punkt 10 bör informera den drabbade medlemsstaten först, före ikraftträdandet. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt gränsöverskridande samarbete, de yttersta randområdena, exklaver och geografiskt isolerade områden. Övriga medlemsstater och kommissionen bör också informeras om detta före ikraftträdandet. Om möjligt bör informationen lämnas 48 timmar i förväg.
                  När medlemsstaterna informerar övriga medlemsstater och kommissionen bör de använda etablerade kommunikationsnät, däribland IPCR-nätverket (IPCR – EU-arrangemanget för integrerad politisk krishantering). IPCR:s kontaktpersoner bör säkerställa att informationen omedelbart vidarebefordras till deras behöriga myndigheter.

                  15.

                  Medlemsstaterna bör omedelbart underrätta övriga medlemsstater och kommissionen när de avskaffar eller lättar på tidigare införda restriktioner, vilket bör ske så snart som möjligt.
                  Inskränkningar i den fria rörligheten bör avskaffas när ett område återigen klassificeras som ”grönt” enligt punkt 10, förutsatt att det har gått minst 14 dagar sedan de infördes.

                  16.

                  Senast 7 dagar efter antagandet av denna rekommendation bör medlemsstaterna fasa ut inskränkningar avseende områden som klassificerats som ”gröna” enligt punkt 10 innan denna rekommendation antogs.

         Gemensam ram för åtgärder som kan vidtas beträffande resenärer från områden med högre risk

                  17.

                  Medlemsstaterna bör i princip inte neka personer som anländer från övriga medlemsstater inresa.
                  Medlemsstater som i enlighet med sina egna beslutsprocesser anser det nödvändigt att införa inskränkningar i den fria rörligheten kan kräva att personer som anländer från ett område som klassificerats som annat än ”grönt” enligt punkt 10 ska

                              a)

                              sitta i karantän/hemisolering och/eller

                              b)

                              göra ett covid-19-test efter ankomsten.

                        Medlemsstaterna får erbjuda resenärer möjlighet att ersätta det test som nämns i led b med ett covid-19-test som görs före ankomsten.
                  Medlemsstaterna bör stärka sina samordningsinsatser vad gäller karantänens/hemisoleringens varaktighet och ersättningsmöjligheter. När så är möjligt bör en utveckling av testningen uppmuntras i enlighet med de strategier som medlemsstaterna fastställt.

                  18.

                  Medlemsstaterna bör ömsesidigt erkänna resultaten av covid-19-tester som görs i andra medlemsstater av certifierade hälso- och sjukvårdsorgan. Medlemsstaterna bör stärka samarbetet om olika aspekter som rör tester, däribland kontrollen av testcertifikat, genom att beakta forskning och utlåtanden från experter på det epidemiologiska området liksom bästa praxis.

                  19.

                  Resenärer som har en nödvändig funktion eller ett nödvändigt behov bör inte behöva sitta i karantän under utövandet av denna nödvändiga funktion, särskilt inte

                              a)

                              arbetstagare eller egenföretagare som utövar kritiska yrken, däribland sjukvårdspersonal, gränsarbetare, utstationerade arbetstagare och säsongsarbetare enligt riktlinjerna för fri rörlighet för arbetstagare under utbrottet av covid-19 (5),

                              b)

                              transportarbetare eller transporttjänstleverantörer, inbegripet förare av transportfordon som antingen transporterar varor för användning inom territoriet eller endast transiterar,

                              c)

                              patienter som reser av tvingande medicinska skäl,

                              d)

                              elever, studenter och praktikanter som dagligen reser utomlands,

                              e)

                              personer som reser av tvingande familjeskäl eller tvingande affärsmässiga skäl,

                              f)

                              diplomater, personal vid internationella organisationer och personer som bjudits in av internationella organisationer och vars fysiska närvaro krävs för att dessa organisationer ska fungera väl, militär personal och poliser samt biståndsarbetare och civilskyddspersonal när de utför sina uppgifter,

                              g)

                              transitpassagerare,

                              h)

                              sjöfolk,

                              i)

                              journalister, i deras yrkesutövning.

                  20.

                  Medlemsstaterna kan kräva att personer som reser in på deras territorium lämnar in passagerarlokaliseringsformulär i enlighet med dataskyddskraven. Ett gemensamt europeiskt passagerarlokaliseringsformulär bör tas fram för eventuell användning av medlemsstaterna. För att underlätta behandlingen av passagerarlokaliseringsuppgifter bör dessa uppgifter i möjligaste mån lämnas elektroniskt, samtidigt som det måste säkerställas att alla medborgare har lika tillgång.

                  21.

                  Åtgärder som tillämpas på personer som anländer från ett område som klassificerats som ”rött”, ”orange” eller ”grått” enligt punkt 10 får inte vara diskriminerande, vilket innebär att de även bör tillämpas på den berörda medlemsstatens egna återvändande medborgare.

                  22.

                  Medlemsstaterna bör säkerställa att eventuella formella krav som ställs på medborgare och företag har konkreta positiva effekter på folkhälsoarbetet för att bekämpa pandemin och inte leder till en orättmätig och onödig administrativ börda.

                  23.

                  Om en person utvecklar symtom vid ankomsten till sin destination bör testning, diagnos, isolering och kontaktspårning ske i enlighet med lokal praxis och personen inte nekas inresa. Information om fall som upptäcks vid ankomsten bör för kontaktspårningsändamål omedelbart vidarebefordras till folkhälsomyndigheterna i länder där den berörda personen vistats under de närmast föregående 14 dagarna via systemet för tidig varning och reaktion.

                  24.

                  Inskränkningar bör inte ha formen av förbud mot vissa transporttjänster.

         Kommunikation och information till allmänheten

                  25.

                  Medlemsstaterna bör utan onödigt dröjsmål lämna tydlig och utförlig information till relevanta berörda parter och allmänheten om inskränkningar i den fria rörligheten, om åtföljande krav (till exempel att personer ska ha testat negativt för covid-19 eller ska fylla i passagerarlokaliseringsformulär) samt om åtgärder som tillämpas på resenärer som anländer från riskområden så tidigt som möjligt innan nya åtgärder träder i kraft. Som en allmän regel bör denna information offentliggöras 24 timmar innan åtgärderna träder i kraft, med beaktande av att det krävs viss flexibilitet vid epidemiologiska nödlägen.
                  Denna information bör även göras tillgänglig på webbplattformen Re-open EU, där en korshänvisning bör finnas till den karta som Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar regelbundet offentliggör i enlighet med punkterna 10 och 11.
                  En tydlig beskrivning bör ges av åtgärdernas innebörd, deras geografiska räckvidd och vilka personkategorier de tillämpas på.

         Översyn

                  26.

                  Denna rekommendation bör regelbundet ses över av kommissionen, med stöd av Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar. Kommissionen bör regelbundet rapportera om detta till rådet.

         Utfärdad i Luxemburg den 13 oktober 2020.

               På rådets vägnar

               Ordförande

            M. ROTH

         (1)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 30.4.2004, s. 77).

         (2)  EUT C 57, 20.2.2020, s. 4.

         (3)  Kommissionens riktlinjer för gränsförvaltningsåtgärder för att skydda folkhälsan och säkerställa tillgången på varor och viktiga tjänster (EUT C 86 I, 16.3.2020, s. 1.), kommissionens riktlinjer för fri rörlighet för arbetstagare under utbrottet av covid-19 (EUT C 102 I, 30.3.2020, s.12), En gemensam europeisk färdplan i riktning mot att lätta på åtgärderna mot covid-19 från Europeiska kommissionens ordförande och Europeiska rådets ordförande, kommissionens vägledning om fri rörlighet för hälso- och sjukvårdspersonal och minimiharmonisering av utbildning avseende nödåtgärder i samband med covid-19 (EUT C 156, 8.5.2020, s. 1), kommissionens meddelande Med sikte på ett stegvist och samordnat återställande av den fria rörligheten och avskaffande av kontrollerna vid de inre gränserna (EUT C 169, 15.5.2020, s. 30), meddelande från kommissionen om den tredje bedömningen av tillämpningen av de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU (COM(2020) 399 final), kommissionens riktlinjer om säsongsarbetare i EU i samband med covid-19-pandemin (EUT C 235 I, 17.7.2020, s. 1.), meddelande från kommissionen om genomförandet av gröna körfält enligt riktlinjerna för gränsförvaltningsåtgärder för att skydda folkhälsan och säkerställa tillgången på varor och viktiga tjänster (EUT C 96 I, 24.3.2020, s. 1.), kommissionens riktlinjer för att underlätta flygfrakt under utbrottet av covid-19 (EUT C 100 I, 27.3.2020, s. 1.) och kommissionens riktlinjer för skydd av hälsa, hemtransport och researrangemang för sjöfolk, passagerare och andra personer ombord på fartyg (EUT C 119, 14.4.2020, s. 1).

         (4)  Med förbehåll för ingåendet av ett avtal mellan EU och Schweiziska edsförbundet om samarbete på folkhälsoområdet, inbegripet Schweiziska edsförbundets deltagande i Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 851/2004 av den 21 april 2004 om inrättande av ett europeiskt centrum för förebyggande och kontroll av sjukdomar (EUT L 142, 30.4.2004, s. 1).

         (5)  EUT C 102 I, 30.3.2020, s. 12.


title: Rådets rekommendation (EU) 2020/1551 av den 22 oktober 2020 om ändring av rådets rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner

text:
                  26.10.2020

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  L 354/19

         RÅDETS REKOMMENDATION (EU) 2020/1551
         av den 22 oktober 2020
         om ändring av rådets rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner
         EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 77.2 b och e samt 292 första och andra meningen, och
         av följande skäl:

                     (1)

                     Den 30 juni 2020 antog rådet en rekommendation om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (1) (nedan kallad rådets rekommendation). Den 16 juli 2020 antog rådet rekommendation (EU) 2020/1052 av den 16 juli 2020 om ändring av rådets rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (2). Den 30 juli 2020 antog rådet rekommendation (EU) 2020/1144 av den 30 juli 2020 om ändring av rådets rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (3).
                     Den 7 augusti 2020 antog rådet rekommendation (EU) 2020/1186 av den 7 augusti 2020 om ändring av rådets rekommendation (EU) 2020/912 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner (4).

                     (2)

                     I rådets rekommendation föreskrivs att medlemsstaterna gradvis ska häva de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU från och med den 1 juli 2020 på ett samordnat sätt med avseende på personer som är bosatta i de länder som anges i bilaga I till rådets rekommendation. Förteckningen över tredjeländer i bilaga I bör ses över varannan vecka och allt efter omständigheterna uppdateras av rådet efter nära samråd med kommissionen och berörda EU-byråer och EU-organ till följd av en samlad bedömning på grundval av den metod, de kriterier och de uppgifter som avses i rådets rekommendation.

                     (3)

                     Därefter har diskussioner förts inom rådet, i nära samråd med kommissionen och berörda EU-byråer och EU-organ, om översynen av den förteckning över tredjeländer som anges i bilaga I till rådets rekommendation och med tillämpning av de kriterier och metoder som fastställs i rådets rekommendation. Som en följd av dessa diskussioner bör förteckningen över tredjeländer i bilaga I ändras. I synnerhet bör Kanada, Georgien och Tunisien avföras från förteckningen, medan Singapore bör läggas till. Det bör också klargöras att resande bör vara möjligt till och från Hongkong SAR och Macao SAR, med förbehåll för bekräftelse om ömsesidighet.

                     (4)

                     Gränskontroll är inte bara av intresse för den medlemsstat vid vars yttre gränser den utförs, utan för samtliga medlemsstater som har avskaffat inre gränskontroll Medlemsstaterna bör därför säkerställa att de åtgärder som vidtas vid de yttre gränserna är samordnade i syfte att säkerställa att Schengenområdet fungerar väl. Från och med den 22 oktober 2020 bör medlemsstaterna därför fortsätta att häva de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU på ett samordnat sätt med avseende på personer som är bosatta i de länder som anges i bilaga I till rådets rekommendation, i dess ändrade lydelse enligt denna rekommendation.

                     (5)

                     I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av denna rekommendation, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark. Eftersom denna rekommendation är en utveckling av Schengenregelverket ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna rekommendation, besluta huruvida landet ska genomföra den.

                     (6)

                     Denna rekommendation utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Irland inte deltar i enlighet med rådets beslut 2002/192/EG (5). Irland deltar därför inte i antagandet av denna rekommendation, som inte är bindande för eller tillämplig på Irland.

                     (7)

                     När det gäller Island och Norge utgör denna rekommendation, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i rådets beslut 1999/437/EG (6).

                     (8)

                     När det gäller Schweiz utgör denna rekommendation, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i beslut 1999/437/EG (7) jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG (8).

                     (9)

                     När det gäller Liechtenstein utgör denna rekommendation, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i beslut 1999/437/EG (9) jämförd med artikel 3 i beslut rådets 2011/350/EU (10).

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
         Rådets rekommendation (EU) 2020/912, i dess ändrade lydelse enligt rekommendation (EU) 2020/1052, rekommendation (EU) 2020/1144 och rekommendation (EU) 2020/1186, om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner, ska ändras på följande sätt:

                     1.

                     Första stycket i punkt 1 i rådets rekommendation ska ersättas med följande:

                                 ”1.

                                 Från och med den 22 oktober 2020 bör medlemsstaterna gradvis avskaffa de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU på ett samordnat sätt med avseende på personer som är bosatta i de tredjeländer som anges i bilaga I.”

                     2.

                     Bilaga I till rekommendationen ska ersättas med följande:

                           ”BILAGA I
                           Tredjeländer och särskilda administrativa regioner vars invånare inte bör påverkas av tillfälliga restriktioner vid de yttre gränserna för icke nödvändiga resor till EU:

                                       I.

                                       STATER

                                                   1.

                                                   AUSTRALIEN

                                                   2.

                                                   JAPAN

                                                   3.

                                                   NYA ZEELAND

                                                   4.

                                                   RWANDA

                                                   5.

                                                   SINGAPORE

                                                   6.

                                                   SYDKOREA

                                                   7.

                                                   THAILAND

                                                   8.

                                                   URUGUAY

                                                   9.

                                                   KINA (*1)

                                       II.

                                       FOLKREPUBLIKEN KINAS SÄRSKILDA ADMINISTRATIVA REGIONER

                                                   1.

                                                   Hongkong SAR  (*1)

                                                   2.

                                                   Macao SAR  (*1)

                        (*1)  med förbehåll för bekräftelse om ömsesidighet"

                        (*1)  med förbehåll för bekräftelse om ömsesidighet"

                        (*1)  med förbehåll för bekräftelse om ömsesidighet"

            Utfärdad i Bryssel den 22 oktober 2020.

                  På rådets vägnar

               M. ROTH

                  Ordförande

            (1)  EUT L 208I, 1.7.2020, s. 1.

            (2)  EUT L 230, 17.7.2020, s. 26.

            (3)  EUT L 248, 31.7.2020, s. 26.

            (4)  EUT L 261, 11.8.2020, s. 83.

            (5)  Rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket (EGT L 64, 7.3.2002, s. 20).

            (6)  EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

            (7)  EUT L 53, 27.2.2008, s. 52.

            (8)  Rådets beslut 2008/146/EG av den 28 januari 2008 om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket (EUT L 53, 27.2.2008, s. 1).

            (9)  EUT L 160, 18.6.2011, s. 21.

            (10)  Rådets beslut 2011/350/EU av den 7 mars 2011 om ingående på Europeiska unionens vägnar av protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, om avskaffande av kontroller vid de inre gränserna och om personers rörlighet (EUT L 160, 18.6.2011, s. 19).


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2020/1563 av den 14 oktober 2020 om energifattigdom

text:
               27.10.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 357/35

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2020/1563
      av den 14 oktober 2020
      om energifattigdom
      EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 168 och 194,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/944 av den 5 juni 2019 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om ändring av direktiv 2012/27/EU (1) (nedan kallat det omarbetade eldirektivet), särskilt artikel 29, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Energifattigdom innebär en situation där hushåll inte kan få tillgång till väsentliga energitjänster. Nästan 34 miljoner européer hade inte råd att hålla sina hem tillräckligt varma 2018 (2), och energifattigdom är därför en stor utmaning för EU.

                  (2)

                  Som medlagstiftarna erkänner är tillräcklig uppvärmning, kylning, belysning och energi för att driva elapparater väsentliga tjänster som ligger till grund för en skälig levnadsstandard och god hälsa. Tillgång till energitjänster är avgörande för den sociala inkluderingen. Att bekämpa energifattigdom kan därför potentiellt ge många fördelar, inklusive lägre utgifter för hälso- och sjukvård, mindre luftförorening (genom att värmekällor som inte är ändamålsenliga ersätts), förbättrad komfort och bättre välbefinnande samt bättre budget för hushållen. Sammantaget skulle dessa fördelar direkt öka den ekonomiska tillväxten och det ekonomiska välståndet i Europeiska unionen.

                  (3)

                  I den europeiska pelaren för sociala rättigheter, som proklamerades gemensamt av Europaparlamentet, rådet och kommissionen den 17 november 2017, ingår energi bland de väsentliga tjänster som alla har rätt att få åtkomst till. Stöd för åtkomst till sådana tjänster ska finnas för dem som behöver det (3).

                  (4)

                  En rättvis omställning till ett klimatneutralt EU senast 2050 är väsentlig för den europeiska gröna giv som kommissionen föreslog i december 2019 (4). En central del av denna gröna giv är renoveringsvågen (5), ett viktigt initiativ som har utformats för att främja strukturell renovering av privata och offentliga byggnader och på detta vis minska utsläpp, främja återhämtning och åtgärda energifattigdom. En sådan strukturell renovering ska bidra till att stärka EU:s insatser för att begränsa klimatförändringarna. Därför har det ansetts avgörande att renoveringsvågen och denna rekommendation antas gemensamt för att ömsesidigt stärka uppmaningarna att åtgärda energifattigdom och de byggnader som har sämst prestanda.

                  (5)

                  Energifattigdom är ett centralt begrepp som konsoliderats i lagstiftningspaketet ”Ren energi för alla i EU”, vilket är utformat för att underlätta en rättvis energiomställning. Enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1999 (6) (nedan kallad styrningsförordningen) och det omarbetade eldirektivet ska kommissionen ge vägledning om lämpliga indikatorer för att mäta energifattigdom (7) och om definitionen av ett ”betydande antal energifattiga hushåll” (8). Det finns ingen standarddefinition av energifattigdom och det är därför medlemsstaternas sak att utveckla sina egna kriterier utifrån sitt nationella sammanhang. Det nyligen antagna lagstiftningspaketet innehåller dock användbara allmänna principer och insikter om de möjliga orsakerna till och konsekvenserna av energifattigdom. I paketet understryks även vikten av strategier för att ta itu med problemet, särskilt strategier som är kopplade till nationella energi- och klimatplaner och långsiktiga renoveringsstrategier (9).

                  (6)

                  I sina nationella energi- och klimatplaner måste medlemsstaterna bedöma antalet hushåll som lever i energifattigdom. Om en medlemsstat konstaterar att den har ett betydande antal energifattiga hushåll ska den i sin plan ta med ett nationellt mål samt strategier och åtgärder för att minska energifattigdomen. I samband med den femte rapporten om tillståndet i energiunionen har kommissionen offentliggjort arbetsdokument för varje medlemsstat som innehåller enskilda bedömningar av varje slutlig nationell energi- och klimatplan. I dessa arbetsdokument bedöms också hur de slutliga planerna hanterade kommissionens rekommendationer från 2019, inklusive i fråga om energifattigdom, och en vägledning om genomförandet av energi- och klimatplanen ingår.

                  (7)

                  Enligt det omarbetade eldirektivet ska medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att ta itu med energifattigdomen överallt där problemet identifieras, inbegripet i samband med åtgärder mot fattigdom överlag. Medlemsstaterna måste också skydda utsatta kunder, särskilt de i avlägsna områden. Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/73/EG (10) innehåller liknande bestämmelser.

                  (8)

                  En nyhet i den nya rättsliga ramen är kravet på att antalet energifattiga hushåll ska fastställas. I artikel 29 i det omarbetade eldirektivet hänvisas det till medlemsstaternas skyldighet att bedöma antalet energifattiga hushåll och anges att medlemsstaterna måste fastställa och offentliggöra de kriterier som ligger till grund för denna bedömning. Om det finns ett betydande antal sådana hushåll måste medlemsstaterna i sina nationella energi- och klimatplaner inkludera ett vägledande mål för att minska energifattigdomen, ange en tidsram för detta och beskriva relevanta strategier. De ska sedan rapportera till kommissionen, i enlighet med styrningsförordningen, om vilka framsteg de gör för att uppnå målet att minska antalet energifattiga hushåll.

                  (9)

                  I Europaparlamentets och rådets energieffektivitetsdirektivet 2012/27/EU (11), i dess ändrade lydelse enligt direktiv (EU) 2018/2002 (12), krävs att medlemsstaterna tar hänsyn till behovet av att minska energifattigdomen inom ramen för sina skyldigheter i fråga om energieffektivitet. I artikel 7.11 krävs, i den mån det är lämpligt, att en del av energieffektivitetsåtgärderna ska prioritera utsatta hushåll, inklusive dem som drabbats av energifattigdom (13). Styrningsförordningen innehåller också liknande skyldigheter.

                  (10)

                  Enligt den reviderade versionen av direktiv (EU) 2018/844 om byggnaders energiprestanda måste medlemsstaterna ge en översikt över relevanta nationella åtgärder som bidrar till att motverka energifattigdom, som en del av medlemsstaternas långsiktiga renoveringsstrategier till stöd för renovering av det nationella beståndet av bostadshus och byggnader som inte är avsedda för bostäder (14).

                  (11)

                  EU:s rättsliga ram innehåller också skyddsåtgärder för att se till att de åtgärder som vidtas för att åtgärda energifattigdom inte hindrar marknadens avreglering eller dess funktion. Smidigt fungerande detaljhandelsmarknader är avgörande för en rättvis omställning. Dessa skyddsåtgärder fastställs i artikel 28 i det omarbetade eldirektivet och konkretiseras främst i artikel 5.5 i det direktivet.

                  (12)

                  I artikel 27 i det omarbetade eldirektivet förstärks denna princip genom att medlemsstaterna åläggs att inom sitt territorium se till att alla hushållskunder, och, när medlemsstaterna anser det lämpligt, små företag, har rätt till samhällsomfattande tjänster, det vill säga rätt till elleveranser av en bestämd kvalitet till lätt och tydligt jämförbara och rimliga priser som medger insyn. För att säkerställa leveranser av samhällsomfattande tjänster får medlemsstaterna utse en sistahandsleverantör.

                  (13)

                  Såsom anges i skäl 59 i det omarbetade eldirektivet beror energifattigdom på en kombination av låga inkomster, höga energikostnader och dålig energieffektivitet i bostäderna. Effekterna av volatila energimarknadspriser och dålig energieffektivitet, särskilt i fråga om byggnaders prestanda, i kombination med en lång rad socioekonomiska faktorer kopplade till allmän fattigdom och problem som uppstår i samband med besittningsrätt till bostäder, gör frågan komplicerad att ta itu med.

                  (14)

                  Under 2018 kunde 6,8 % av de privata hushållen inom EU (30,3 miljoner människor (15)) inte betala sina räkningar för allmännyttiga tjänster, inklusive sina energiräkningar, utan riskerade ett avbrott i försörjningen. Samtidigt kunde 7,3 % av EU:s befolkning (37,4 miljoner människor) inte upprätthålla en behaglig rumstemperatur i sina hem.

                  (15)

                  Covid-19-krisen har understrukit hur brådskande det är att åtgärda energifattigdomen om vi ska kunna skapa ett socialt Europa som tillgodoser alla invånares behov. Andelen energifattigdom i medlemsstaterna kommer att stå i fokus, eftersom fler européer kan komma att kämpa för att ha råd med tillgång till nödvändig energi, särskilt i och med den stigande arbetslösheten. Mot denna bakgrund är det mycket viktigt att uppnå milstolparna i den europeiska gröna given, trots de nuvarande aldrig tidigare skådade störningarna av Europas ekonomier.

                  (16)

                  Återhämtningspaket Next Generation EU (16) presenterades för att ”vägleda och bygga upp ett EU som präglas av hållbarhet, resiliens och rättvisa för nästa generation”. EU:s återhämtningsplaner måste vägledas av principerna om miljömässig hållbarhet, solidaritet, sammanhållning och konvergens samt den fasta föresatsen att inte lämna några medlemsstater, regioner eller individer utanför. Next Generation EU bekräftar renoveringsvågens roll som en av de viktigaste drivkrafterna bakom den gröna återhämtningen.

                  (17)

                  Nationella långsiktiga renoveringsstrategier och andra instrument som utformats för att uppnå energieffektivitetsmålen för 2030 och 2050 bör inriktas på att skydda energifattiga hushåll och ge utsatta energikonsumenter egenmakt genom att hjälpa människor att spara pengar på energiräkningar, tillhandahålla hälsosammare levnadsvillkor och minska energifattigdomen.

                  (18)

                  Att identifiera de hushåll som är i störst behov av skydd och de bostäder som är i störst behov av renovering bidrar till målinriktning och bättre styrning av offentliga ingripanden, vilket ger praktiska resultat för konsumenterna, förbättrar energieffektiviteten och minimerar eventuella snedvridningar av den inre energimarknaden.

                  (19)

                  Genom att tillhandahålla denna rekommendation och göra kommissionens vägledning om energifattigdom tillgänglig för medlemsstaterna i ett åtföljande arbetsdokument uppfyller kommissionen den skyldighet som avses ovan och hjälper medlemsstaterna att införliva de nya bestämmelserna om energifattigdom. Kommissionen tillhandahåller också information om ny god praxis (17).

                  (20)

                  Den största svårigheten med alla definitioner är hur man ska kunna få fram tillförlitliga sifferuppgifter. En uppsättning statistiska indikatorer som mäter troliga drivkrafter för energifattigdom och energifattigdomens konsekvenser har tagits fram på EU-nivå. Det handlar om aggregerade indikatorer. Eftersom energifattigdom är ett flerdimensionellt fenomen kan ingen enskild indikator fullt ut återspegla alla dess aspekter.

                  (21)

                  Aggregerade indikatorer har tagits fram på EU-nivå och förtecknas i bilagan till denna rekommendation. Dessa indikatorer har tagits fram av Europeiska unionens statistikkontor (Eurostat) och observationsgruppen för energifattigdom. De bygger på insamling av harmoniserade EU-uppgifter och gör det möjligt att övervaka situationen i hela EU och identifiera nationella särdrag samt främja mer effektivt ömsesidigt lärande och utbyte av bästa praxis. Nationella indikatorer kan bidra som ett komplement och hjälpa till att förfina identifieringen av energifattigdom, där detta är relevant.

                  (22)

                  Detta kräver ett nära samarbete mellan de relevanta behöriga myndigheterna, och i synnerhet en väl samordnad insats på regional och lokal nivå, så att varje analys baserad på indikatorer på EU-nivå eller nationell nivå motsvaras av och kompletteras med en bottom-up-strategi. De regionala och lokala myndigheterna har goda förutsättningar att identifiera de viktigaste ekonomiska och sociala utmaningarna som energifattiga hushåll står inför och att spela en viktig roll i utformningen och genomförandet av en grön omställning som är rättvis, inkluderande och hållbar för alla i Europa.

                  (23)

                  Kommissionen kommer att fortsätta att stödja utbytet av god praxis mellan medlemsstaterna, både i samarbete med kommittén för socialt skydd och på andra sätt. EU:s finansieringsprogram, inbegripet sammanhållningspolitiken, instrumentet för tekniskt stöd och andra former av stöd, kan mobiliseras för att åtgärda de utmaningar som identifierats genom kanaler som bland annat omfattar de plattformar som tillhandahålls av observationsgruppen för energifattigdom och borgmästaravtalet.

                  (24)

                  I kommissionens fjärde rapport om energipriser och energikostnader behandlas också de särskilda omständigheterna för människor som lever i energifattigdom och utsatta konsumenter (18). Kommissionen kommer också att särskilt uppmärksamma hur medlemsstaterna genomför artikel 5 i det omarbetade eldirektivet, som tillåter offentliga ingripanden i prissättningen av elleveranser till energifattiga kunder eller kunder i utsatta hushåll.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA ATT GÖRA FÖLJANDE:

                  1.

                  Utveckla en systematisk strategi för avreglering av energimarknaderna i syfte att dela fördelarna med alla delar av samhället, särskilt de mest behövande.

                  2.

                  Ta särskild hänsyn till det åtföljande arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar som ger vägledning om indikatorer för energifattigdom samt om definitionen av vad som utgör ett betydande antal energifattiga hushåll. Det är viktigt att medlemsstaterna använder kommissionens vägledning när de genomför och uppdaterar sina nuvarande nationella energi- och klimatplaner i enlighet med artikel 14 i förordning (EU) 2018/1999 om styrningen av energiunionen och av klimatåtgärder.

                  3.

                  Använda de indikatorer som anges i bilagan i sina bedömningar av energifattigdom.

                  4.

                  I enlighet med skäl 60 i det omarbetade eldirektivet ta fram integrerade strategiska lösningar som en del av energi- och socialpolitiken. Dessa bör omfatta socialpolitiska åtgärder och förbättringar av energieffektiviteten som förstärker varandra, särskilt när det gäller bostäder.

                  5.

                  Bedöma energiomställningens fördelningseffekter, särskilt energieffektivitetsåtgärder i ett nationellt sammanhang, och fastställa och genomföra strategier som åtgärdar relaterade problem. Vederbörlig uppmärksamhet bör ägnas åt hinder för investeringar i energieffektiva bostäder och profilen för de bostäder som mest behöver renoveras i linje med nationella långsiktiga renoveringsstrategier.

                  6.

                  Utveckla alla strategier för bekämpning av energifattigdom med utgångspunkt i meningsfulla och redovisningsbara förfaranden för allmänhetens deltagande och ett brett engagemang från berörda parter.

                  7.

                  Utveckla åtgärder för att ta itu med energifattigdom som bygger på ett nära samarbete mellan alla administrativa nivåer och som framför allt möjliggör ett nära samarbete mellan å ena sidan regionala och lokala myndigheter och å andra sidan det civila samhällets organisationer och enheter inom den privata sektorn.

                  8.

                  Fullt ut utnyttja potentialen hos unionens finansieringsprogram, inbegripet sammanhållningspolitiken, för att bekämpa energifattigdom genom att analysera fördelningseffekterna av energiomställningsprojekt och prioritera åtgärder som riktar sig till utsatta grupper för att säkerställa deras tillgång till stöd.

                  9.

                  Vid anslag av offentliga medel, särskilt bidrag, rikta sig till låginkomsthushåll i de kategorier av stödmottagare som har mycket begränsade egna resurser och begränsad tillgång till kommersiella lån. Undersöka vilken roll energitjänstföretag och avtal om energiprestanda spelar när det gäller att tillhandahålla renoveringslösningar för energifattiga hushåll som gör det möjligt för dessa utsatta hushåll att övervinna höga initialkostnader.

         Utfärdad i Bryssel den 14 oktober 2020.

               På kommissionens vägnar

            Kadri SIMSON

               Ledamot av kommissionen

         (1)  EUT L 158, 14.6.2019, s. 125.

         (2)  Uppgifter från 2018. Eurostat, SILC [ilc_mdes01]).

         (3)  Europeiska pelaren för sociala rättigheter, princip 20 ”Väsentliga tjänster”: https://ec.europa.eu/commission/priorities/deeper-and-fairer-economic-and-monetary-union/european-pillar-social-rights/european-pillar-social-rights-20-principles_sv.

         (4)  COM(2019) 640 final – Meddelande från kommissionen om den europeiska gröna given.

         (5)  Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – En renoveringsvåg för Europa – miljöanpassa våra byggnader, skapa jobb och förbättra liv (COM(2020) 662 final).

         (6)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1999 av den 11 december 2018 om styrningen av energiunionen och av klimatåtgärder samt om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 663/2009 och (EG) nr 715/2009, Europaparlamentets och rådets direktiv 94/22/EG, 98/70/EG, 2009/31/EG, 2009/73/EG, 2010/31/EU, 2012/27/EU och 2013/30/EU samt rådets direktiv 2009/119/EG och (EU) 2015/652 och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 525/2013 (EUT L 328, 21.12.2018, s. 1).

         (7)  Artikel 3.3 d i förordning (EU) 2018/1999.

         (8)  Artikel 29 i direktiv (EU) 2019/944.

         (9)  I enlighet med artikel 2a i Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/31/EU om byggnaders energiprestanda (EUT L 153, 18.6.2010, s. 13), ändrat genom direktiv (EU) 2018/844 (EUT L 156, 19.6.2018, s. 75).

         (10)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/73/EG av den 13 juli 2009 om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas och om upphävande av direktiv 2003/55/EG (EUT L 211, 14.8.2009, s. 94).

         (11)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/27/EU av den 25 oktober 2012 om energieffektivitet, om ändring av direktiven 2009/125/EG och 2010/30/EU och om upphävande av direktiven 2004/8/EG och 2006/32/EG (EUT L 315, 14.11.2012, s. 1).

         (12)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/2002 av den 11 december 2018 om ändring av direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet (EUT L 328, 21.12.2018, s. 210).

         (13)  Detta bygger vidare på befintliga rapporteringskrav inom ramen för direktiv 2012/27/EU. Se även bilagan till kommissionens rekommendation om införlivande av energisparkrav enligt det ändrade energieffektivitetsdirektivet (C(2019) 6621 final).

         (14)  Detta bygger på befintliga skyldigheter enligt artikel 4 i direktiv 2012/27/EU om energieffektivitet som har flyttats till direktivet om byggnaders energiprestanda och skärpts när det gäller behovet av att åtgärda energifattigdom. I skäl 11 i direktiv (EU) 2018/844 fastslås att behovet av att motverka energifattigdom bör beaktas, i enlighet med de kriterier som fastställs av medlemsstaterna. I skälet förtydligas ytterligare att när medlemsstaterna i samband med sina renoveringsstrategier utarbetar nationella åtgärder som bidrar till att motverka energifattigdom har de rätt att fastställa vad de anser vara relevanta åtgärder.

         (15)  Baserat på en uppskattad befolkning i de 27 EU-länderna på 446 miljoner invånare den 1 januari 2018 http://ec.europa.eu/eurostat/statistics-explained/index.php/Population_and_population_change_statistics.

         (16)  Europeiska kommissionen, meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, Europeiska rådet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén: EU vid ett vägskäl – bygga upp och bygga nytt för nästa generation, 27 maj 2020.

         (17)  I skäl 59 i direktiv (EU) 2019/944 fastställs att kommissionen aktivt bör stödja genomförandet av bestämmelserna om energifattigdom i direktivet genom att underlätta utbytet av god praxis mellan medlemsstaterna.

         (18)  Rapport från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén: Energipriser och energikostnader i Europa (COM(2020) 951) samt dess medföljande arbetsdokument (SWD(2020) 951).

         BILAGA
         INDIKATORER FÖR ENERGIFATTIGDOM:
         De indikatorer som anges nedan finns tillgängliga hos Eurostat och observationsgruppen för energifattigdom, så att medlemsstaterna kan ta del av dem när de bedömer de nationella nivåerna av energifattigdom.
         För att hjälpa medlemsstaterna tillhandahåller kommissionen vägledning om tolkningen av indikatorer som utvecklats på EU-nivå för att bättre kvantifiera begreppet betydande antal energifattiga hushåll när det identifieras genom nationella definitioner av energifattigdom (1).
         Medlemsstaterna kan ytterligare dela upp några av indikatorerna i punkterna 1 och 2 för att fördjupa analysen av de potentiella orsakerna till energifattigdom på nationell nivå.
         Indikatorerna kan delas in i fyra grupper:

                     a)

                        Indikatorer som jämför energiutgifter med inkomst: Dessa kvantifierar energifattigdom genom att jämföra det belopp som hushåll lägger på energi med ett mått på hushållets inkomst (t.ex. procentandelen eller antalet hushåll som lägger mer än en viss andel av sin disponibla inkomst på hushållsenergitjänster).

                     b)

                        Indikatorer baserade på egenbedömning: Hushåll tillfrågas direkt i vilken omfattning de har råd med energi (t.ex. förmågan att hålla hemmet varmt nog under vintern och svalt nog under sommaren).

                     c)

                        Indikatorer baserade på direkt mätning: Genom dessa indikatorer mäts fysiska variabler för att avgöra energitjänsternas tillräcklighet (t.ex. rumstemperatur).

                     d)

                        Indirekta indikatorer: Genom dessa mäts energifattigdom genom indirekta faktorer, som förfallna skulder avseende räkningar för allmännyttiga tjänster, antalet avstängningar och boendekvalitet.

               1.   Indikatorer som fokuserar på hur överkomliga energitjänsternas priser är

                     —

                     Den andel av befolkningen som riskerar fattigdom (under 60 % av nationell disponibel medianinkomst per konsumtionsenhet) och som inte har råd att hålla sina bostäder tillräckligt varma, med utgångspunkt i frågan ”Har ditt hushåll råd att hålla bostaden tillräckligt varm?”. Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

                     —

                     Den andel av befolkningen som inte har råd att hålla sina bostäder tillräckligt varma, med utgångspunkt i frågan ”Har ditt hushåll råd att hålla bostaden tillräckligt varm?”. Eurostat, SILC [ilc_mdes01])

                     —

                     Förfallna skulder avseende räkningar för allmännyttiga tjänster: Den andel av befolkningen som riskerar fattigdom (under 60 % av nationell disponibel medianinkomst per konsumtionsenhet) och som har förfallna skulder avseende räkningar för allmännyttiga tjänster. (Eurostat, SILC, [ilc_mdes07])

                     —

                     Förfallna skulder avseende räkningar för allmännyttiga tjänster: Den andel av befolkningen som har förfallna skulder avseende räkningar för allmännyttiga tjänster. (Eurostat, SILC, [ilc_mdes07])

                     —

                     Utgifter för elektricitet, gas och andra bränslen som andel av hushållens totala utgifter.

                     —

                     Andelen hushåll vars energiutgifter utgör en andel av inkomsten som är mer än dubbelt så stor som den nationella medianen (källa Eurostat, Household Budget Surveys, 2015)

                     —

                     Andelen hushåll vars energiutgifter i absoluta tal är mindre än hälften av den nationella medianen. (Eurostat, Household Budget Surveys, 2015)

               2.   Kompletterande indikatorer

                     —

                     Elpriser för hushållskonsumenter – genomsnittligt förbrukningsintervall (Eurostat, [nrg_pc_204])

                     —

                     Gaspriser för hushållskonsumenter – genomsnittligt förbrukningsintervall (Eurostat, [nrg_pc_202])

                     —

                     Gaspriser för hushållskonsumenter – lägsta förbrukningsintervall (Eurostat, [nrg_pc_202])

                     —

                     Den andel av befolkningen som riskerar fattigdom (under 60 % av nationell disponibel medianinkomst per konsumtionsenhet) och som har läckor, fukt eller röta i bostaden (Eurostat, SILC [ilc_mdho01])

                     —

                     Den andel av befolkningen som har läckor, fukt eller röta i bostaden – hela befolkningen (Eurostat SILC, [TESSI292])

                     —

                     Slutlig energianvändning per kvadratmeter i bostadssektorn, klimatkorrigerad (projektdatabasen Odyssee-Mure)

            (1)  EU Guidance on Energy Poverty (SWD(2020) 960).