title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 16 februari 2022 om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (ESRB/2022/1) 2022/C 174/01

text:
                  28.4.2022

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  C 174/1

         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
         av den 16 februari 2022
         om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder
         (ESRB/2022/1)
         (2022/C 174/01)
         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
         med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (1), särskilt bilaga IX,
         med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (2), särskilt artiklarna 3 och 16–18,
         med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (3), särskilt artikel 458,
         med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2013/36 av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG (4), särskilt avsnitt II i kapitel 4 i avdelning VII,
         med beaktande av Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2011/1 av den 20 januari 2011 om arbetsordningen för Europeiska systemrisknämnden (5), särskilt artiklarna 18–20, och
         av följande skäl:

                     (1)

                     För att säkerställa effektiva och konsekventa nationella makrotillsynsåtgärder är det viktigt att komplettera det obligatoriska erkännandet enligt unionsrätten med frivillig ömsesidighet.

                     (2)

                     Ramverket för frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder som framgår av Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2015/2 (6) har som mål att alla exponeringsbaserade makrotillsynsåtgärder som aktiveras i en medlemsstat även vidtas i andra medlemsstater.

                     (3)

                     Efter kommissions beslut C(2020) 1214 final (7) beslutade De Nederlandsche Bank (DNB), i egenskap av utsedd myndighet i enlighet med artikel 458 i förordning (EU) nr 575/2013, att införa en strängare nationell åtgärd, och har infört en lägsta genomsnittlig riskvikt för kreditinstitut med tillstånd i Nederländerna som tillämpar interna modeller (internmetoden) för sina exponeringar gentemot privatpersoner vilka säkerställs genom inteckningar i bostäder belägna i Nederländerna. Denna åtgärd trädde i kraft den 1 januari 2022.

                     (4)

                     Den 23 november 2021 lämnade DNB ansökan om ömsesidighet till Europeiska systemrisknämnden (ESRB) avseende den strängare nationella åtgärden enligt artikel 458.8 i förordning (EU) nr 575/2013.

                     (5)

                     Efter det att DNB:s ansökan hos ESRB, och för att förhindra negativa gränsöverskridande effekter (t.ex. regelarbitrage) som kan bli resultatet av genomförandet av de makrotillsynsåtgärder som kommer att tillämpas i Nederländerna i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013, har Europeiska systemrisknämndens styrelse beslutat att inkludera denna åtgärd på den förteckning över makrotillsynsåtgärder som bör antas baserat på ömsesidighet inom ramen för rekommendation ESRB/2015/2.

                     (6)

                     Lietuvos bankas, i egenskap av utsedd myndighet i enlighet med artikel 133.9 i direktiv 2013/36/EU, informerade ESRB den 26 oktober 2021 om att den avser att fastställa ett systemriskbuffertvärde för alla hushållsexponeringar mot fysiska personer i Litauen där säkerhet ställts i form av bostadsfastighet. Systemriskbufferten kommer att tillämpas på banker auktoriserade i Litauen på högsta konsolideringsnivå i landet. Samtidigt kommer den planerade systemriskbufferten att tillämpas på centrala sparbanksgrupper som inte omfattas av förordning (EU) nr 575/2013 på konsoliderad basis. Denna åtgärd förväntas träda i kraft den 1 juli 2022.

                     (7)

                     Den 1 december 2021 inkom Lietuvos bankas med en ansökan till ESRB om ömsesidighet avseende ett systemriskbuffertvärde enligt artikel 134.5 i direktiv 2013/36/EU.

                     (8)

                     Baserat på Lietuvos bankas ansökan, och för att förhindra negativa gränsöverskridande effekter (t.ex. regelarbitrage) som kan bli resultatet av genomförandet av de makrotillsynsåtgärder som kommer att tillämpas i Litauen, har Europeiska systemrisknämndens styrelse också beslutat att inkludera denna åtgärd på den förteckning över makrotillsynsåtgärder som bör antas baserat på ömsesidighet inom ramen för rekommendation ESRB/2015/2.

                     (9)

                     Rekommendation ESRB/2015/2 bör därför ändras i enlighet med detta.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

            Ändringar

         Rekommendation ESRB/2015/2 ska ändras på följande sätt:

                     1.

                     Avsnitt 1, delrekommendation C.1 ska ersättas med följande:

                                 ”1.

                                 Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna antar motsvarande makrotillsynsåtgärder som antagits av andra relevanta myndigheter om detta rekommenderas av ESRB. Det rekommenderas att följande åtgärder, som beskrivs mer i detalj i bilagan, antas baserat på ömsesidighet:

                                             Belgien:

                                                         —

                                                         En ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 för kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (internmetoden) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven, som består av

                                                                     a)

                                                                     ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter, och

                                                                     b)

                                                                     ett proportionellt riskvägt tillägg som uppgår till 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien.

                                             Frankrike:

                                                         —

                                                         En skärpning av gränsen för stora exponeringar enligt artikel 395.1 i förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller exponeringar mot högt skuldsatta stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike till 5 procent av kärnprimärkapitalet, vilken i enlighet med artikel 458.2 d ii i förordning (EU) nr 575/2013 ska tillämpas på globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter.

                                             Litauen

                                                         —

                                                         Ett systemriskbuffertvärde på 2 procent för alla hushållsexponeringar mot fysiska personer i Litauen där säkerhet ställts i form av bostadsfastighet.

                                             Luxemburg:

                                                         —

                                                         rättsligen bindande begränsningar av belåningsgraden (LTV-kvoten) för nya lån avseende bostadsfastigheter belägna i Luxemburg, där LTV-kvoten skiljer sig efter låntagarkategori:

                                                                     a)

                                                                     En LTV-kvot på 100 % för förstagångsköpare som köper sin huvudbostad.

                                                                     b)

                                                                     En LTV-kvot på 90 % för andra köpare (ej förstagångsköpare) som köper sin huvudbostad. Denna begränsning genomförs proportionellt via en buffert för hela låneportföljen. Långivare får bevilja maximalt 15 % av alla nya bostadslån som beviljas sådana låntagare en LTV-kvot över 90 % men under det högsta tillåtna värdet på 100 %).

                                                                     c)

                                                                     En LTV-kvot på 80 % för andra bostadslån (inklusive förvärv för uthyrning).

                                             Nederländerna:

                                                         —

                                                         En lägsta genomsnittlig riskvikt tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 för kreditinstitut med auktorisation i Nederländerna som tillämpar interna modeller (IRB-modeller) för att beräkna lagstadgade kapitalkrav avseende sina exponeringar gentemot privatpersoner vilka säkerställs genom inteckningar i bostäder belägna i Nederländerna. För varje enskild exponeringspost som omfattas av denna åtgärd, åsätts en riskvikt om 12 procent på den del av lånet som inte överstiger 55 procent av marknadsvärdet på den bostad som ställts som säkerhet för lånet, och en riskvikt om 45 procent åsätts den återstående delen av lånet. Portföljens lägsta genomsnittlig riskvikt är det exponeringsvägda genomsnittet av riskvikterna på de individuella lånen.

                                             Norge:

                                                         —

                                                         Ett systemriskbuffertvärde motsvarande 4,5 % för exponeringar i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020, enligt bestämmelserna i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (*1) (EES-avtalet) (nedan kallat CRD såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020), för alla kreditinstitut som är auktoriserade i Norge.

                                                         —

                                                         Ett genomsnittligt riskviktsgolv på 20 % avseende exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013, såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020 enligt bestämmelserna EES-avtalet (nedan kallat CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020), för kreditinstitut som är auktoriserade i Norge och som tillämpar interna modeller (internmetoden) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                                                         —

                                                         Ett genomsnittligt riskviktsgolv på 35% avseende exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 458.2 d vi i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020, för kreditinstitut som är auktoriserade i Norge och som tillämpar interna modeller (internmetoden) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                                             Sverige:

                                                         —

                                                         Ett för varje kreditinstitut specifikt golv om 25 procent för den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013, för kreditinstitut som har tillstånd i Sverige och tillämpar internmetoden (IRB) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.”

                        (*1)  EGT L 1, 3.1.1994, s. 3.”"

                     2.

                     Bilagan ska ersättas med bilagan till den här rekommendationen.

            Utfärdad i Frankfurt am Main den 16 februari 2022.

                  På ESRB-styrelsens vägnar

               Francesco MAZZAFERRO

                  Chef för ESRB:s sekretariat

            (1)  EGT L 1, 3.1.1994, s 3.

            (2)  EUT L 331, 15.12.2010, s 1.

            (3)  EUT L 176, 27.6.2013, s 1.

            (4)  EUT L 176, 27.6.2013, s 338.

            (5)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

            (6)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2015/2 av den 15 december 2015 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (EUT C 97, 12.3.2016, s. 9).

            (7)  Kommissions beslut C(2020) 1214 final av den 5 mars 2020 att inte lämna något förslag till rådet om en genomförandeakt för att avvisa förslaget till en nationell åtgärd som Nederländerna meddelat den 8 januari 2020 enligt artikel 458.4 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013.

            BILAGA
            Bilagan till rekommendation ESRB/2015/2 ska ersättas med följande:

                     ”BILAGA

                        Belgien

                           En ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, tillämpad på kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (IRB-modeller) i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013. Tillägget består av två komponenter:

                                 a)

                                       ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter, och

                                 b)

                                       ett proportionellt riskvägt tillägg som uppgår till 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien.

                           I.   Beskrivning av åtgärden

                                 1.

                                 Den belgiska åtgärden, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 på kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (internmetoden), består av en ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, som består av två komponenter:

                                             a)

                                             Den första komponenten består av ett tillägg om 5 procentenheter på den riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien som erhålls efter beräkningen av den andra delen av den ökade riskvikten i enlighet med punkt b.

                                             b)

                                             Den andra komponenten består av ett riskvägt tillägg på 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien. Det exponeringsviktade genomsnittet är genomsnittet av de individuella lånens riskvikter beräknat i enlighet med artikel 154 i förordning (EU) nr 575/2013, viktat med det relevanta exponeringsvärdet.

                           II.   Ömsesidighet

                                 2.

                                 I enlighet med artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater antar motsvarande åtgärder som antagits i Belgien för filialer i Belgien till nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                                 3.

                                 Relevanta myndigheter bör anta motsvarande åtgärder som antagits i Belgien genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) och som har direkta hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien. I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna tillämpa samma åtgärd som har genomförts i Belgien av den aktiverande myndigheten inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                                 4.

                                 Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen rekommenderas de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, tillämpa sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med sin nationella lagstiftning som bäst motsvarar de åtgärder som beskrivs ovan, inklusive antagandet av tillsynsåtgärder och utövandet av tillsynsbefogenheter enligt avdelning VII, kapitel 2, avsnitt IV i direktiv 2013/36/EU. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 5.

                                 Åtgärden kompletteras av ett institutspecifikt relevant tröskelvärde på 2 miljarder euro för tillämpningen av de minimis principen av andra relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder.

                                 6.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda nationellt auktoriserade institut som använder internmetoden (IRB) som har icke-väsentliga exponeringar som säkras av bostäder i Belgien om dessa understiger det relevanta tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdet bör de granska hur exponeringarna utvecklas och de bör tillämpa de belgiska åtgärderna på tidigare undantagna enskilda nationellt auktoriserade kreditinstitut om det relevanta tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro överskrids.

                                 7.

                                 Om det saknas kreditinstitut som har tillstånd i de berörda medlemsstaterna, som har filialer belägna i Belgien eller som har direkta hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, som använder internmetoden (IRB) och som har exponeringar gentemot belgiska marknaden för bostadsfastigheter motsvarande minst 2 miljarder euro, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta motsvarande åtgärder enligt avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar de belgiska åtgärderna om kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) överskrider tröskelvärdet på 2 miljarder euro.

                                 8.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, istället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

                        Frankrike

                           En skärpning av gränsen för stora exponeringar enligt artikel 395.1 i förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller exponeringar mot högt skuldsatta stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike till 5 procent av kärnprimärkapitalet, vilken i enlighet med artikel 458.2 d ii i förordning (EU) nr 575/2013 ska tillämpas på globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter.

                     I.   Beskrivning av åtgärden

                                 1.

                                 Den franska åtgärden, som tillämpas i enlighet med artikel 458.2 d ii i förordning (EU) nr 575/2013 och införs för globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter (inte på undergruppsnivå), omfattar en skärpning av gränsen för stora exponeringar vad gäller exponeringar mot högt skuldsatta stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike till 5 procent av deras kärnprimärkapital.

                                 2.

                                 Ett icke-finansiellt företag definieras som en privaträttslig fysisk eller juridisk person som har sitt säte i Frankrike, och som på sin nivå respektive på högsta konsolideringsnivå ingår i sektorn icke-finansiella företag enligt definitionen i punkt 2.45 i bilaga A till Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 549/2013 (*1).

                                 3.

                                 Åtgärden är tillämplig på exponeringar mot icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike samt på exponeringar mot grupper av icke-finansiella företag med inbördes anknytning enligt följande:

                                             a)

                                             För icke-finansiella företag som ingår i en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå i Frankrike, är åtgärden tillämplig på summan av nettoexponeringarna mot gruppen och alla dess enheter med inbördes anknytning i den mening som avses i artikel 4.1.39 i förordning nr 575/2013.

                                             b)

                                             För icke-finansiella företag som ingår i en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå utanför Frankrike, är åtgärden tillämplig på summan av

                                                         i)

                                                         exponeringar mot icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike,

                                                         ii)

                                                         exponeringar mot enheter i Frankrike eller utomlands som icke-finansiella företag enligt punkt i har direkt eller indirekt kontroll över i den mening som avses i artikel 4.1.39 i förordning nr 575/2013,

                                                         iii)

                                                         exponeringar mot enheter i Frankrike eller utomlands som är ekonomiskt beroende av icke-finansiella företag enligt punkt i i den mening som avses i artikel 4.1.39 i förordning nr 575/2013.

                                       Åtgärden omfattar därför inte icke-finansiella företag som inte har sitt säte i Frankrike eller icke-finansiella företag som inte är ett dotterbolag eller en ekonomiskt beroende enhet i, och som inte direkt eller indirekt kontrolleras av, ett icke-finansiellt företag som har sitt säte i Frankrike.
                                 I enlighet med artikel 395.1 i förordning (EU) nr 575/2013 är åtgärden tillämplig med hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013.

                                 4.

                                 Ett globalt systemviktigt institut eller annat systemviktigt institut måste bedöma ett icke-finansiellt företag som har sitt säte i Frankrike som stort om dess ursprungliga exponering mot det icke-finansiella företaget, eller mot gruppen av icke-finansiella företag med inbördes anknytning enligt punkt 3, uppgår till minst 300 miljoner euro. Det ursprungliga exponeringsvärdet beräknas i enlighet med artiklarna 389 och 390 i förordning (EU) nr 575/2013 utan hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013, såsom rapporterats i enlighet med artikel 9 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014 (*2).

                                 5.

                                 Ett icke-finansiellt företag bedöms som högt skuldsatt om det har en skuldsättningsgrad över 100 procent och en finansieringstäckningsgrad under 3, beräknat på högsta gruppkonsolideringsnivå enligt följande:

                                             a)

                                             Bruttosoliditetsgrad är kvoten mellan den totala skulden minus likvida medel och eget kapital.

                                             b)

                                             Finansieringstäckningsgrad är kvoten mellan å ena sidan förädlingsvärde plus driftssubventioner minus i) löner, ii) rörelserelaterade skatter och avgifter, iii) övriga ordinarie nettorörelsekostnader exklusive nettoräntor och liknande kostnader, samt iv) avskrivningar och amorteringar, och å andra sidan räntor och liknande kostnader.

                                       Dessa kvoter beräknas baserat på redovisningsaggregat som definieras i enlighet med tillämpliga standarder, såsom framgår av det icke-finansiella företagets redovisning, som vid behov har godkänts av en auktoriserad revisor.

                           II.   Ömsesidighet

                                 6.

                                 Relevanta myndigheter bör anta motsvarande åtgärder som antagits i Frankrike genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom jurisdiktionen för sin banktillsynsperimeter.

                                 7.

                                 Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen i enlighet med delrekommendation C.2 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, antar en sådan makrotillsynsåtgärd i enlighet med den nationella lagstiftning som bäst motsvarar den aktiverade makrotillsynsåtgärden. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom sex månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 8.

                                 Åtgärden kompletteras av ett kombinerat relevant tröskelvärde för en eventuell tillämpning av de minimis-principen av relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder, bestående av.

                                             a)

                                             Ett tröskelvärde på 2 miljarder euro för de totala ursprungliga exponeringarna för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter gentemot den franska sektorn icke-finansiella företag.

                                             b)

                                             Ett tröskelvärde på 300 miljoner euro för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut motsvarande eller överstigande det tröskelvärde som anges i punkt a för

                                                         i)

                                                         en enstaka ursprunglig exponering mot ett icke-finansiellt företag som har sitt säte i Frankrike,

                                                         ii)

                                                         summan av ursprungliga exponeringar mot en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå i Frankrike, beräknat i enlighet med punkt 3 a,

                                                         iii)

                                                         summan av ursprungliga exponeringar mot icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike och som ingår i en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå utanför Frankrike såsom rapporterats i mallarna C 28.00 och C 29.00 i bilaga VIII till genomförandeförordning (EU) nr 680/2014.

                                             c)

                                             Ett tröskelvärde på 5 procent av de globalt systemviktiga institutens och de andra systemviktiga institutens kärnprimärkapital på högsta konsolideringsnivå, för exponeringar identifierade under punkt b med hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013.

                                       De tröskelvärden som avses i punkterna b och c ska tillämpas oberoende av om enheten eller det icke-finansiella företaget är högt skuldsatt eller ej.
                                 Det ursprungliga exponeringsvärdet enligt punkterna a och b beräknas i enlighet med artiklarna 389 och 390 i förordning (EU) nr 575/2013 utan hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013, såsom rapporterats i enlighet med artikel 9 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014.

                                 9.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i den berörda medlemsstaten undanta de nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter som inte åsidosätter det kombinerade relevanta tröskelvärdet enligt punkt 8. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdet bör de granska hur exponeringarna för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut utvecklas mot den franska sektorn icke-finansiella företag samt hur koncentrationen av exponeringar för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut utvecklas mot stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike, och de bör tillämpa den franska åtgärden på tidigare undantagna nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter när det kombinerade relevanta tröskelvärdet enligt punkt 8 har åsidosatts. Relevanta myndigheter uppmanas även att uppmärksamma andra marknadsaktörer inom sin jurisdiktion på systemriskerna med den ökade skuldsättningsgraden i stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike.

                                 10.

                                 Om det saknas globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut som är auktoriserade i de berörda medlemsstaterna på högsta konsolideringsnivå inom deras banktillsynsperimeter och som har exponeringar mot den franska sektorn icke-finansiella företag över tröskelvärdet enligt punkt 8, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta motsvarande åtgärder enligt avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna granska hur exponeringarna för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut utvecklas mot den franska sektorn icke-finansiella företag samt hur koncentrationen av exponeringar för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut utvecklas mot stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike, och de bör tillämpa den franska åtgärden när ett globalt systemviktigt institut eller annat systemviktigt institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter överstiger det kombinerade relevanta tröskelvärdet enligt punkt 8. Relevanta myndigheter uppmanas även att uppmärksamma andra marknadsaktörer inom sin jurisdiktion på systemriskerna med den ökade skuldsättningen i stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike.

                                 11.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är det kombinerade relevanta tröskelvärdet som avses i punkt 8 ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, istället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

                        Litauen

                           Ett systemriskbuffertvärde på 2 procent för alla hushållsexponeringar mot fysiska personer i Litauen där säkerhet ställts i form av bostadsfastighet.

                     I.   Beskrivning av åtgärden

                                 1.

                                 Den litauiska åtgärden, tillämpad i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, fastställer ett systemriskbuffertvärde på 2 procent för alla hushållsexponeringar mot fysiska personer i Litauen där säkerhet ställts i form av en bostad.

                           II.   Ömsesidighet

                                 2.

                                 Det rekommenderas det att de relevanta myndigheterna antar motsvarande åtgärder som antagits i Litauen för filialer i Litauen till nationellt auktoriserade banker och direkta gränsöverskridande exponeringar gentemot fysiska personer i Litauen där säkerhet ställts i form av en bostad. En betydande del av de totala positionerna relaterade till bostadslån innehas av utländska bankfilialer som bedriver verksamhet i Litauen vilket medför att andra medlemsstater bör vidta motsvarande åtgärder för att säkerställa likvärdiga konkurrensvillkor samt att alla marknadsaktörer beaktar riskerna som utgår från bostadssektorn i Litauen och förbättrar sin motståndskraft.

                                 3.

                                 Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen rekommenderas de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, tillämpa sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med sin nationella lagstiftning som bäst motsvarar de åtgärder som beskrivs ovan, inklusive antagandet av tillsynsåtgärder och utövandet av tillsynsbefogenheter enligt avdelning VII, kapitel 2, avsnitt IV i direktiv 2013/36/EU. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 4.

                                 Åtgärden kompletteras av ett institutspecifikt relevant tröskelvärde för en eventuell tillämpning av de minimis-principen av relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder. Institut får undantas från kravet på systemriskbuffert om deras relevanta sektorexponeringar inte överstiger 50 miljoner euro, vilket motsvarar cirka 0,5 procent av de berörda exponeringarna som kreditinstitutsektorn i Litauen har totalt. Beslut om ömsesidighet behövs därför bara om det institutspecifika tröskelvärdet överskrids.

                                 5.

                                 Motivering för ett sådant tröskelvärde:

                                             a.

                                             Det är nödvändigt att minimera risken för en fragmenterad lagstiftning, eftersom samma tröskelvärde även kommer att gälla för kreditinstitut som är auktoriserade i Litauen.

                                             b.

                                             Tillämpningen av en sådan tröskel skulle bidra till att säkerställa likvärdiga konkurrensvillkor eftersom institut med exponeringar i samma storleksordning omfattas av kravet på systemriskbuffert.

                                             c.

                                             Tröskelvärdet är relevant för den finansiella stabiliteten, eftersom den fortsatta utvecklingen av riskerna inom bostadssektorn främst kommer att bero på verksamheten på bostadsmarknaden, som delvis beror på antalet nya lån som beviljas för bostadsköp. Åtgärden bör därför tillämpas på marknadsaktörer som är verksamma på denna marknad även om deras bolåneportföljer inte är lika stora som de största långivarnas.

                                 6.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är tröskelvärdet motsvarande 50 miljoner euro ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, istället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

                        Luxemburg

                           Rättsligen bindande begränsningar av belåningsgraden (LTV-kvoten) för nya lån avseende bostadsfastigheter belägna i Luxemburg, där LTV-kvoten skiljer sig efter låntagarkategori:

                                 a)

                                       En LTV-kvot på 100 procent för förstagångsköpare som köper sin huvudbostad.

                                 b)

                                       En LTV-kvot på 90 procent för andra köpare (ej förstagångsköpare) som köper sin huvudbostad. Denna begränsning genomförs proportionellt via en buffert för hela låneportföljen. Långivare får bevilja maximalt 15 % av alla nya bostadslån som beviljas sådana låntagare en LTV-kvot över 90 % men under det högsta tillåtna värdet på 100 %).

                                 c)

                                       En LTV-kvot på 80 % för andra bostadslån (inklusive förvärv för uthyrning).

                           I.   Beskrivning av åtgärden

                                 1.

                                 Myndigheterna i Luxemburg har aktiverat rättsligen bindande begränsningar av belåningsgraden (LTV-kvoten) för lån avseende bostadsfastigheter belägna i Luxemburg. På rekommendation av Comité du Risque Systémique (kommittén för systemrisker) (*3), har Commission de Surveillance du Secteur Financier (kommittén för tillsyn över finanssektorn) (*4) I samarbete med Banque centrale du Luxembourg aktiverat begränsningar av LTV-kvoten som skiljer sig efter låntagarkategori. LTV-kvoterna för var och en av dessa kategorier har fastställts enligt följande:

                                             a)

                                             En LTV-kvot på 100 procent för förstagångsköpare som köper sin huvudbostad.

                                             b)

                                             En LTV-kvot på 90 procent för andra köpare (ej förstagångsköpare) som köper sin huvudbostad. Denna begränsning genomförs proportionellt via en buffert för hela låneportföljen. Långivare får bevilja maximalt 15 % av alla nya bostadslån som beviljas sådana låntagare en LTV-kvot över 90 % men under det högsta tillåtna värdet på 100 %).

                                             c)

                                             En LTV-kvot på 80 % för andra bostadslån (inklusive förvärv för uthyrning).

                                 2.

                                 LTV-kvoten (belåningsgraden) är förhållandet mellan summan av alla lån eller trancher av lån som låntagaren tagit ut på en bostad vid tidpunkten då lånet beviljas i förhållande till den fasta egendomens värde när lånet beviljas.

                                 3.

                                 Begränsningen av LTV-kvoten har inget samband med vilken typ av ägande det rör sig om.

                                 4.

                                 Åtgärden tillämpas på alla privata låntagare som tar ett bostadslån för att förvärva en bostad i Luxemburg för icke-kommersiella ändamål. Åtgärden tillämpas också på låntagare som använder sig av rättsliga konstruktioner som t.ex. fastighetsinvesteringsföretag för transaktionen, och även vid gemensamma ansökningar. ’Bostad’ inkluderar mark, oavsett om byggverksamheten sker omedelbart efter köpet eller flera år senare. Åtgärden tillämpas också för lån som beviljas en låntagare som avser att förvärva en egendom via ett avtal om långtidshyra. Bostadsfastigheten kan användas för eget bruk eller avse förvärv för uthyrning.

                           II.   Ömsesidighet

                                 5.

                                 Medlemsstater vars kreditinstitut, försäkringsbolag och enheter som yrkesmässigt bedriver utlåningsverksamhet (bolåneföretag) har relevanta väsentliga kreditexponeringar mot Luxemburg genom kreditgivning direkt över gränserna rekommenderas anta motsvarande åtgärder som i Luxemburg i sina respektive jurisdiktioner. Om samma åtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen för alla relevanta gränsöverskridande exponeringar, bör de relevanta myndigheterna tillämpa existerande åtgärder som bäst motsvarar den aktiverade makrotillsynsåtgärden.

                                 6.

                                 Medlemsstaterna bör underrätta ESRB huruvida de har vidtagit motsvarande åtgärder som i Luxemburg eller tillämpar de minimis undantagen i enlighet med rekommendation D i rekommendation ESRB/2015/2. Underrättelsen bör skickas senast en månad efter det att åtgärderna antagits och ske med hjälp av den förlaga som finns på ESRB:s webbplats. ESRB kommer att offentliggöra underrättelserna på ESRB:s webbplats och på så sätt informera allmänheten om att dessa nationella beslut antagits. Detta offentliggörande omfattar även undantag som medlemsstaterna inför och deras åtagande att övervaka situationen och vid behov vidta åtgärder.

                                 7.

                                 Det rekommenderas att medlemsstaterna antar motsvarande åtgärder inom tre månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 8.

                                 Åtgärden kompletteras av två tröskelvärden för tillämpningen av de minimis principen av medlemsstater som vidtar motsvarande åtgärder: ett landspecifikt tröskelvärde och ett institutspecifikt tröskelvärde. Det landspecifika tröskelvärdet för den samlade gränsöverskridande utlåningen avseende bolån till Luxemburg är 350 miljoner euro, vilket motsvarar ca 1 % av den samlade inhemska bolånemarknaden i december 2020. Det institutspecifika tröskelvärdet för den samlade gränsöverskridande utlåningen avseende bolån till Luxemburg är 35 miljoner euro, vilket motsvarar ca 0,1 % av den samlade inhemska bolånemarknaden i Luxemburg i december 2020. Beslut om ömsesidighet behövs bara om både det landspecifika och det institutspecifika tröskelvärdet överskrids.

                        Nederländerna

                           En lägsta genomsnittlig riskvikt tillämpad för kreditinstitut som tillämpar interna modeller (IRB-modeller) för sina exponeringar gentemot privatpersoner vilka säkerställs genom inteckningar i bostäder belägna i Nederländerna. För varje enskild exponeringspost som omfattas av denna åtgärd, åsätts en riskvikt om 12 procent på den del av lånet som inte överstiger 55 procent av marknadsvärdet på den bostad som ställts som säkerhet för lånet, och en riskvikt om 45 procent åsätts den återstående delen av lånet. Portföljens lägsta genomsnittlig riskvikt är det exponeringsvägda genomsnittet av riskvikterna på de individuella lånen.

                     I.   Beskrivning av åtgärden

                                 1.

                                 Den nederländska åtgärden tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 innebär en lägsta genomsnittlig riskvikt för kreditinstitut som tillämpar IRB-modeller på sina exponeringar gentemot privatpersoner vilka säkerställs genom inteckningar i bostäder belägna i Nederländerna. Lån som omfattas av det nationella bolånegarantisystemet är undantagna från åtgärden.

                                 2.

                                 Den lägsta genomsnittliga riskvikten ska beräknas enligt följande:

                                             a)

                                             För varje enskild exponeringspost som omfattas av denna åtgärd, åsätts en riskvikt om 12 procent på den del av lånet som inte överstiger 55 procent av marknadsvärdet på den bostad som ställts som säkerhet för lånet, och en riskvikt om 45 procent åsätts den återstående delen av lånet. Den belåningsgrad som ska användas vid denna beräkning bör fastställas i enlighet med de tillämpliga bestämmelserna i förordning (EU) nr 575/2013.

                                             b)

                                             Portföljens lägsta genomsnittlig riskvikt är det exponeringsvägda genomsnittet av riskvikterna på de individuella lånen, beräknad enligt förklaringen ovan. Enskilda lån som är undantagna från åtgärden beaktas inte vid beräkningen av den lägsta genomsnittliga riskvikten.

                                 3.

                                 Denna åtgärd ersätter inte de befintliga kapitalkrav som fastställs i, och följer av, förordning (EU) nr 575/2013. Banker som omfattas av åtgärden måste beräkna den genomsnittliga riskvikten för den del av bolåneportföljen som omfattas av åtgärden på grundval av både de grundläggande tillämpliga bestämmelserna i förordning (EU) nr 575/2013 och den metod som anges i åtgärden. När de beräknar sina kapitalkrav måste de sedan tillämpa den högre av de två genomsnittliga riskvikterna.

                           II.   Ömsesidighet

                                 4.

                                 Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder som antagits i Nederländerna genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) och som har direkta exponeringar mot privatpersoner för vilka säkerhet har ställts i form av bostäder i Nederländerna eftersom deras banksektor, genom sina filialer, direkt eller indirekt kan komma att exponeras för systemrisken på den nederländska bostadsmarknaden.

                                 5.

                                 I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna tillämpa samma åtgärd som har genomförts i Nederländerna av den aktiverande myndigheten inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                                 6.

                                 Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen rekommenderas de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, tillämpa sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med sin nationella lagstiftning som bäst motsvarar de åtgärder som beskrivs ovan, inklusive antagandet av tillsynsåtgärder och utövandet av tillsynsbefogenheter enligt avdelning VII, kapitel 2, avsnitt IV i direktiv 2013/36/EU. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 7.

                                 Åtgärden kompletteras av ett institutspecifikt relevant tröskelvärde för en eventuell tillämpning av de minimis-principen av relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder. Institut får undantas från den lägsta genomsnittliga riskvikten för kreditinstitut som tillämpar IRB-modeller på sina exponeringar gentemot privatpersoner vilka säkerställs genom inteckningar i bostäder belägna i Nederländerna om värdet på dessa inte överstiger 5 miljarder euro. Lån som omfattas av det nationella bolånegarantisystemet omfattas inte vid beräkningen av tröskelvärdet.

                                 8.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är tröskelvärdet motsvarande 5 miljarder euro ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, istället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

                        Norge

                                 —

                                       Ett systemriskbuffertvärde motsvarande 4,5 % för exponeringar i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020, enligt bestämmelserna i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES-avtalet) (nedan kallat CRD såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020), för alla kreditinstitut som är auktoriserade i Norge.

                                 —

                                       Ett genomsnittligt riskviktsgolv på 20 % avseende exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013, såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020 enligt bestämmelserna EES-avtalet (nedan kallat CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020), för kreditinstitut som är auktoriserade i Norge och som tillämpar interna modeller (internmetoden) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                                 —

                                       Ett genomsnittligt riskviktsgolv på 35% avseende exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge tillämpas, i enlighet med artikel 458.2 d vi i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020, för kreditinstitut som är auktoriserade i Norge och som tillämpar interna modeller (internmetoden) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                           I.   Beskrivning av åtgärderna

                                 1.

                                 Sedan den 31 december 2020 har det norska Finansdepartementet infört i) ett systemriskbuffertvärde för exponeringar i Norge, enligt artikel 133 i CRD såsom tillämpligt på och i Norge den 1 januari 2020, ii) ett lägsta genomsnittligt riskviktsgolv för exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge, enligt artikel 458.2 d vi i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020, samt iii) ett lägsta genomsnittligt riskviktsgolv för exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge, enligt artikel 458.2 d vi i CRR såsom tillämplig på och i Norge den 1 januari 2020.

                                 2.

                                 Systemriskbuffertvärdet är 4,5 % och omfattar de inhemska exponeringarna som alla kreditinstitut som är auktoriserade i Norge har. För kreditinstitut som inte tillämpar den avancerade internmetoden, gäller ett systemriskbuffertvärde på 3 % för alla exponeringar fram till den 31 december 2022, efter detta datum gäller sedan ett systemriskbuffertvärde på 4,5 % för alla inhemska exponeringar.

                                 3.

                                 Riskviktsgolvet för exponeringar gentemot bostadsfastigheter är en institutspecifik åtgärd som innebär ett genomsnittligt riskviktsgolv för exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge, som tillämpas på kreditinstitut som använder internmetoden. Riskviktsgolvet för fastigheter berör den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten i bostadsfastighetsportföljen. Exponeringar gentemot bostadsfastigheter i Norge ska tolkas som hushållsexponeringar som är säkrade genom fast egendom i Norge.

                                 4.

                                 Riskviktsgolvet för exponeringar gentemot kommersiella fastigheter är en institutspecifik åtgärd som innebär ett genomsnittligt riskviktsgolv för exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge, som tillämpas på kreditinstitut som använder internmetoden. Riskviktsgolvet för fastigheter berör den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten i portföljen med kommersiella fastigheter. Exponeringar gentemot kommersiella fastigheter i Norge ska tolkas som företagsexponeringar som är säkrade genom fast egendom i Norge.

                           II.   Ömsesidighet

                                 5.

                                 Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna antar åtgärder som motsvarar de norska avseende exponeringar belägna i Norge i enlighet med artikel 134.1 i direktiv 2013/36/EU respektive artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar åtgärder som motsvarar systemriskbuffertvärdet inom arton månader efter det att denna rekommendation, i dess ändrade lydelse enligt Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2021/3 (*5) har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning, utom i de fall som föreskrivs i punkt 7 nedan. Man bör anta åtgärder som motsvarar de genomsnittliga riskviktsgolven för exponeringar gentemot bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter i Norge inom den tre månader långa övergångsperioden som framgår av rekommendationen ESRB/2015/2.

                                 6.

                                 Om samma makrotillsynsåtgärder inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen i enlighet med delrekommendation C.2 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, antar sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med den nationella lagstiftning som bäst motsvarar de aktiverade makrotillsynsåtgärderna. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar åtgärder som motsvarar de genomsnittliga riskviktsgolven för exponeringar gentemot bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter inom tolv månader respektive inom arton månader för systemriskbuffertvärdet efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning, utom i de fall som föreskrivs i punkt 7 nedan vad gäller buffertvärdet avseende systemrisker.

                                 7.

                                 Fram tills dess att direktiv (EU) 2019/878 blir tillämpligt på och i Norge i enlighet med bestämmelserna EES-avtalet, får relevanta myndigheterna anta åtgärder motsvarande de norska avseende buffertvärdet för systemrisker på ett sätt och på en nivå som beaktar de eventuella överlappningar eller luckor som kan finnas mellan de kapitalkrav som gäller i deras medlemsstat och Norge, under förutsättning att följande principer beaktas:

                                             a)

                                             Risktäckning: de relevanta myndigheterna bör säkerställa att den systemrisk som den norska åtgärden riktar sig mot beaktas på ett adekvat sätt.

                                             b)

                                             Undvika regelarbitrage och säkerställa likvärdiga konkurrensvillkor: de relevanta myndigheterna bör minimera riskerna för negativa gränsöverskridande effekter och regelarbitrage och vid behov omgående täppa till eventuella luckor i regelverket. De relevanta myndigheterna bör säkerställa likvärdiga konkurrensvillkor mellan kreditinstituten.

                                       Detta stycke är inte tillämpligt på åtgärder avseende de genomsnittliga riskviktsgolven för exponeringar mot bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 8.

                                 Åtgärderna kompletteras av institutspecifika relevanta tröskelvärden baserade på exponeringar belägna i Norge som riktlinje om de andra relevanta myndigheterna som vidtar motsvarande åtgärder avser tillämpa de minimis-principen:

                                             a)

                                             För systemriskbuffertvärdet fastställs ett tröskelvärde motsvarande ett riskvägt exponeringsbelopp på 32 miljarder norska kronor (NOK), vilket motsvarar ca 1 % av kreditinstitutens samlade riskvägda exponeringsbelopp i Norge.

                                             b)

                                             För riskviktsgolvet avseende bostadsfastigheter fastställs ett tröskelvärde motsvarande en bruttoutlåning motsvarande 32,3 miljarder norska kronor (NOK), vilket motsvarar ca 1 % av den samlade utlåningen till norska kunder där säkerhet ställts i form av bostad.

                                             c)

                                             För riskviktsgolvet avseende kommersiella fastigheter fastställs ett tröskelvärde motsvarande en bruttoutlåning motsvarande 7,6 miljarder norska kronor (NOK), vilket motsvarar ca 1 % av den samlade utlåningen till norska kunder där säkerhet ställts i form av kommersiella fastigheter.

                                 9.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda nationella auktoriserade kreditinstitut som har icke-väsentliga exponeringar i Norge. Exponeringar som understiger de institutspecifika tröskelvärden som framgår av punkt 8 ovan bedöms vara icke-väsentliga. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdena bör de granska hur exponeringarna utvecklas och de bör tillämpa de norska åtgärderna på tidigare undantagna enskilda nationellt auktoriserade kreditinstitut om de relevanta tröskelvärdena som framgår av punkt 8 ovan överskrids.

                                 10.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är tröskelvärdena som framgår av punkt 8 ovan rekommenderade maximala tröskelvärden. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, istället för att tillämpa rekommenderade tröskelvärden, anta lägre tröskelvärden för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

                                 11.

                                 Om det inte finns några auktoriserade kreditinstitut i medlemsstaterna som har väsentliga exponeringar i Norge, får de relevanta myndigheterna i de berörda medlemsstaterna, i enlighet med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2, besluta att inte vidta några åtgärder som motsvarar de norska. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar åtgärder som motsvarar de norska om ett kreditinstitut överskrider något av tröskelvärdena.

                        Sverige

                           Ett för varje kreditinstitut specifikt golv om 25 procent för den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013, för kreditinstitut som har tillstånd i Sverige och tillämpar internmetoden (IRB) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                     I.   Beskrivning av åtgärden

                                 1.

                                 Den svenska åtgärden, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 på kreditinstitut med tillstånd i Sverige som tillämpar internmetoden (IRB), består av ett för kreditinstitutet specifikt golv om 25 procent för den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter.

                                 2.

                                 Det exponeringsviktade genomsnittet är genomsnittet av de individuella exponeringarnas riskvikter beräknat i enlighet med artikel 154 i förordning (EU) nr 575/2013, viktat med det relevanta exponeringsvärdet.

                           II.   Ömsesidighet

                                 3.

                                 I enlighet med artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater antar motsvarande åtgärder som antagits i Sverige för filialer i Sverige till nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                                 4.

                                 Relevanta myndigheter bör anta motsvarande åtgärder som antagits i Sverige genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) och som har direkta hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter. I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna tillämpa samma åtgärd som har genomförts i Sverige av den aktiverande myndigheten inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                                 5.

                                 Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen rekommenderas det att de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, antar en sådan makrotillsynsåtgärd i enlighet med den nationella lagstiftning som bäst motsvarar den aktiverade makrotillsynsåtgärden. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                           III.   Relevant tröskelvärde

                                 6.

                                 Åtgärden kompletteras av ett institutspecifikt relevant tröskelvärde på 5 miljarder svenska kronor för en eventuell tillämpning av de minimis-principen av relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder.

                                 7.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda nationellt auktoriserade institut som använder internmetoden (IRB) som har icke-väsentliga hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter som understiger det relevanta tröskelvärdet om 5 miljarder svenska kronor. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdet bör de granska hur exponeringarna utvecklas och de bör tillämpa de svenska åtgärderna på tidigare undantagna enskilda nationellt auktoriserade kreditinstitut om det relevanta tröskelvärdet om 5 miljarder svenska kronor överskrids.

                                 8.

                                 Om det saknas kreditinstitut med tillstånd i de berörda medlemsstaterna med filialer belägna i Sverige eller med direkta hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige, som säkras genom fastigheter, som använder internmetoden (IRB) och har hushållsexponeringar motsvarande minst 5 miljarder svenska kronor mot gäldenärer med hemvist i Sverige, som säkras genom fastigheter, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta åtgärder motsvarande de svenska i enlighet med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar de svenska åtgärderna om kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) överskrider tröskelvärdet på 5 miljarder svenska kronor.

                                 9.

                                 I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är tröskelvärdet motsvarande 5 miljarder svenska kronor ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, istället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

               (*1)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 549/2013 av den 21 maj 2013 om det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i Europeiska unionen (EUT L 174, 26.6.2013, s. 1).

               (*2)  Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014 av den 16 april 2014 om tekniska standarder för genomförande av instituts tillsynsrapportering enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (EUT L 191, 28.6.2014, s. 1).

               (*3)  Recommandation du comité du risque systémique du 9 novembre 2020 relative aux crédits portant sur des biens immobiliers à usage résidentiel situés sur le territoire du Luxembourg (CRS/2020/005).

               (*4)  CSSF Régulation N.20-08 du 3 décembre 2020 fixant des conditions pour l’octroi de crédits relatifs à des biens immobiliers à usage résidentiel situés sur le territoire du Luxembourg.

               (*5)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2021/3 av den 30 april 2021 om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (EUT C 222, 11.6.2021, s. 1).’


title: Rekommendation av Eftastaternas ständiga kommitté nr 1/2020/SC om Norges anmälan av den 5 november 2020 om användningen av en systemriskbuffert i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, som införlivats med EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 79/2019 2021/C 65/06

text:
               25.2.2021

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 65/7

      Rekommendation av Eftastaternas ständiga kommitté nr 1/2020/SC om Norges anmälan av den 5 november 2020 om användningen av en systemriskbuffert i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, som införlivats med EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 79/2019
      (2021/C 65/06)
      KOMMITTÉN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
      AV FÖLJANDE SKÄL:

                  1.

                  Den 5 november 2020 anmälde Finansdepartementet i Norge, (nedan kallat departementet), som är den nationella utsedda myndighet som ansvarar för tillämpningen av en systemriskbuffert (nedan kallad SyRB), som avses i artikel 133 i direktiv 2013/36/EU, som införlivades med EES-avtalet genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 79/2019, till Eftas ständiga kommitté sin avsikt att höja den nuvarande SyRB för inhemsk exponering (nedan kallad anmälan).

                  2.

                  För närvarande omfattas kreditinstitut i Norge av en SyRB på 3 % för alla exponeringar, med undantag av två systemviktiga institut som omfattas av en SyRB på 5 % för alla exponeringar. Den anmälda åtgärden är en SyRB på 4,5 % och kommer att tillämpas på inhemska exponeringar för alla kreditinstitut som är auktoriserade i Norge, inklusive fem dotterbolag till moderbolag som är etablerade i andra EU-medlemsstater. Bufferten är avsedd att inriktas på systemrisker i Norge och främja inhemsk finansiell stabilitet genom att skydda det finansiella systemets motståndskraft och säkerställa fortsatt tillräckligt kapital i banker mot bakgrund av Norges höga långsiktiga systemrisk. Departementet anmälde också separat sin avsikt att fastställa en buffert för två kreditinstitut som kategoriseras som andra systemviktiga institut, i enlighet med artikel 131 i direktiv 2013/36/EU. Denna kommer att fastställas till 2 % för det ena institutet och 1 % för det andra.

                  3.

                  Den anmälda SyRB skulle gälla från och med den 31 december 2020 för alla kreditinstitut, utom kreditinstitut som inte använder den avancerade internmetoden, eftersom de skulle ha en övergångsperiod där den nuvarande bufferten förblir 3 % för alla exponeringar till och med den 31 december 2022. Åtgärden kommer att omprövas av departementet vartannat år.

                  4.

                  Eftersom den anmälda åtgärden också gäller dotterbolag till moderbolag som är etablerade i andra EES-stater tillämpas det förfarande som beskrivs i artikel 133.14 tredje stycket i CRD IV, så som det anpassats genom gemensamma EES-kommitténs beslut nr 79/2019. Departementet ska därför, i egenskap av utsedd myndighet med ansvar för tillämpningen av en SyRB, anmäla sin avsikt till de berörda myndigheterna i de andra EES-staterna samt Eftastaternas ständiga kommitté och Europeiska systemrisknämnden (ESRB). Ständiga kommittén och ESRB ska inom en månad från anmälan utfärda en rekommendation om de åtgärder som vidtagits.

                  5.

                  SyRB syftar till att minska långsiktiga strukturella systemrisker i det norska finansiella systemet. Dessa risker beror främst på att chocker sprids och förstärks inom själva systemet, den norska banksektorn och realekonomin.

                  6.

                  I sin motivering till anmälan påpekar departementet att de långsiktiga strukturella systemriskerna är jämförelsevis höga i Norge. Institut i Norge bidrar till denna höga nivå av systemrisker då de har liknande finansieringsstrukturer och i hög grad är beroende av kapitalmarknadsfinansiering (48 % av sin finansiering, inklusive utländsk kapitalmarknadsfinansiering), vilket gör dem sårbara för turbulens på marknaden. Dessutom är de sammanlänkade, bland annat genom korsvisa innehav av säkerställda obligationer, och har liknande och koncentrerade exponeringar mot fastighetsmarknader. Omkring 60 % av de norska kreditinstitutens totala utlåning består till exempel av utlåning till fastigheter (bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter). Under dessa omständigheter förstärks störningarna i ekonomin eftersom de allvarligt kan påverka flera kreditinstitut både samtidigt och på samma sätt. Denna potential för att öka riskerna bekräftas ytterligare av de norska bankernas likhet i valet av affärsmodeller och sammanlänkningen genom korsvisa innehav av säkerställda obligationer.

                  7.

                  Departementet har påpekat att de höga priserna på både bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter tillsammans med hushållens höga skulder i Norge är några av de största sårbarheterna i det norska finanssystemet som härrör från realekonomin. I detta avseende bör det noteras att hushållens skuldsättning i Norge i förhållande till disponibel inkomst har varit jämförelsevis hög historiskt sett, vilket återigen leder till systemrisker för banksektorn. Risken med att norska hushåll använder en stor del av sin inkomst för att betala av skulder förstärks ytterligare av att de flesta norska bolån har rörlig ränta, vilket gör att även små störningar kan leda till kraftigt försämrade skuldbetalningar. Historiskt sett har exponeringar mot risker i kommersiella fastigheter under tidigare kriser, utöver att ha orsakat några av de största förlusterna i det norska banksystemet, också bidragit till solvensproblem inom banksektorn. Ständiga kommittén noterar vidare att ESRB i juni 2019 utfärdade en varning till de norska myndigheterna där sårbarheter i den norska bostadssektorn identifierades som en källa till systemrisk för den finansiella stabiliteten, och att dessa sårbarheter måste åtgärdas (1).

                  8.

                  Departementet har påpekat att kreditinstituten också är verksamma i den norska ekonomin som kännetecknas av en relativt enhetlig företagssektor som är starkt beroende av oljesektorn. Eftersom oljesektorn står för 17 % av BNP och 40 % av den totala exporten från Norge utgör lägre oljepriser eller minskad global efterfrågan en betydande risk för ekonomin som helhet. Denna risk har i viss mån mildrats under de senaste åren genom att vinster från oljesektorn investerats i värdepapper på internationella finansmarknader. Covid-19-pandemin och den pågående övergången till en grönare ekonomi kan dock öka trycket på denna systemviktiga sektor på både kort och lång sikt. Ett sådant tryck skulle kunna få en spridningseffekt till andra sektorer som kreditinstituten är exponerade för. Ständiga kommittén noterar i detta avseende att Norges Bank i sin rapport om den finansiella stabiliteten från 2020 konstaterar att inom den norska oljesektorn utgör framför allt oljetjänsteföretag en risk för banker, och bankerna har drabbats av betydande förluster i utlåningen till denna industri under de senaste fem åren (2).

                  9.

                  Enligt departementet förstärker den norska banksektorns storlek, betydelse och koncentration systemriskerna för den norska ekonomin. För det första är banksektorn stor i förhållande till BNP och står för omkring 225 % av 2019 års BNP. För det andra är banksektorn mycket viktig för finansieringen av ekonomin, eftersom den står för mer än 80 % av den inhemska bruttoutlåningen till den icke-finansiella sektorn. För det tredje är banksektorn koncentrerad, och de fem största bankerna står för 56 % av den totala inhemska utlåningen.

                  10.

                  I sin bedömning av departementets resonemang har ständiga kommittén noterat Internationella valutafondens (IMF) bedömning av stabiliteten i det norska finansiella systemet från 2020 (3). I linje med departementets bedömning av de viktigaste frågorna rörande en hög systemrisknivå påpekas i IMF:s rapport att norska bankers höga exponeringar mot inhemska fastigheter, både bostadsfastigheter och kommersiella fastigheter, tillsammans med kapitalmarknadsfinansiering, är en av de viktigaste underliggande sårbarheterna. IMF noterar vidare att banksektorns sammanflätning kan leda till att chocken förstärks betydligt, och att låntagarnas förmåga att betala sina lån kan försämras till följd av en kraftig avmattning i den ekonomiska tillväxten. När det gäller beroendet av oljemarknaden noterar IMF att en abrupt övergång till en koldioxidsnål ekonomi kan medföra stora konsekvenser med tanke på Norges beroende av produktion och export av olja.

                  11.

                  Mot bakgrund av hur den norska banksektorn är strukturerad och de risker den är exponerad för, såsom beskrivs ovan, anser departementet att det är nödvändigt att kreditinstituten generellt kan absorbera förluster som kan uppstå till följd av allvarliga chocker och störningar i både det finansiella systemet och realekonomin. Slutsatsen är att en SyRB på 4,5 % för exponeringar i Norge är den lämpligaste åtgärden för att hantera betydande icke-cykliska systemrisker i Norge.

                  12.

                  Vid bedömningen av departementets slutsats noterar ständiga kommittén att stresstester som utförts av de norska myndigheterna har visat att många institut i situationer med låg sannolikhet men som inte är orealistiska skulle ha ett underskott i kärnprimärkapital i förhållande till de totala kapital- och buffertkraven. De senaste stresstesterna, som genomfördes av Norges Bank och Finanstilsynet (FSA) i november 2019 respektive juni 2020, bygger på en djup internationell recession med kraftigt ökade riskpremier, vilket får allvarliga konsekvenser för den norska ekonomin. Finanstilsynets stresstest visar att kärnprimärkapitalrelationen för praktiskt taget alla de 20 största bankkoncernerna under stressperioden skulle understiga det totala kärnprimärkapitalkravet, inklusive buffertkrav och kravet enligt andra pelaren. Dessutom skulle 48 av 84 av de övriga norska kreditinstituten inte uppfylla de totala kapitalkraven.

                  13.

                  Ständiga kommittén noterar vidare att departementet förväntar sig att framtida stresstester, utan den anmälda åtgärden, skulle visa på ännu mindre kapitaltäckning, vilket skulle tvinga instituten att utnyttja en större andel av sin kombinerade buffert för att upprätthålla utlåningsverksamheten. Detta skulle försvaga banksystemets motståndskraft mot de identifierade långsiktiga systemriskerna. Om SyRB-kravet fastställs till 4,5 % för inhemska exponeringar skulle detta upprätthålla en tillräcklig kapitalisering på grundval av ovannämnda risker, utan att leda till väsentliga ökningar av de faktiska kraven för de större instituten jämfört med nivån före 2020. I detta avseende noterar departementet vidare att det finns flera aspekter som inte fångas upp av stresstestresultaten, vilket kan bidra till att kreditinstitutens potentiella förluster underskattas. Det antas till exempel att kreditinstitut fortsätter att ha tillgång till kapitalmarknadsfinansiering under perioder av stress. Dessutom noterar departementet att de ackumulerade förlusterna i stresstesterna är lägre än kreditinstitutens faktiska förluster under den norska bankkrisen 1988–1992. Departementet hävdar också att de övergripande krav som följer av en systemriskbuffert på 4,5 % för inhemska exponeringar också ligger helt inom intervallet för skattningar av socialt optimala krav (4).

                  14.

                  Ständiga kommittén anser, efter att noggrant ha övervägt de bevis som departementet lagt fram, inklusive resultaten av de stresstester som utförts av de norska myndigheterna, samt historiska uppgifter om tidigare allvarliga kriser i Norge, att en SyRB-nivå på 4,5 % för inhemska exponeringar kan anses lämplig för att hantera de identifierade systemrisker som hotar stabiliteten i det norska finansiella systemet. Ständiga kommittén anser vidare att under nuvarande förhållanden är en kapitalnivå som uppnås med ett SyRB på 4,5 % nödvändig för att banksystemen ska förbli motståndskraftiga mot de identifierade systemriskerna. Ständiga kommittén noterar i detta avseende att IMF:s exekutivstyrelse utifrån sin bedömning av stabiliteten i det norska finansiella systemet i augusti 2020 drog slutsatsen att myndigheterna bör förebygga en försvagning av kapitalkraven (5).

                  15.

                  Vid bedömningen av åtgärdens effektivitet och proportionalitet noterar ständiga kommittén departementets uppfattning att ett SyRB-krav på 4,5 % för exponeringar i Norge effektivt kommer att bidra till att bibehålla de norska institutens motståndskraft och förmåga att absorbera förluster på den nivå som anses nödvändig mot bakgrund av systemriskernas intensitet. CRR/CRD IV-regelverket införlivades nyligen i EES-avtalet, och som förberedelse för att anpassa det norska regelverket till det nuvarande regelverket har departementet bedömt omfattningen och kalibreringen av SyRB-kravet och dragit slutsatsen att det effektivaste sättet att minska systemrisken kommer att vara att fastställa kravet på 4,5 % endast för inhemska exponeringar. Förutom att förbättra överensstämmelsen mellan åtgärdens mål och utformning utgör detta en anpassning till bestämmelserna i CRR/CRD IV-regelverket, som underlättar ömsesidighet av inhemska buffertvärden.

                  16.

                  Departementet anser att för de större norska bankerna, som utgör mer än hälften av det inhemska banksystemet, är ett systemriskbuffertvärde på 4,5 % för inhemska exponeringar nästan likvärdigt med det tidigare buffertvärdet på 3 % för alla exponeringar när det gäller krav på realkapital. Det anser att detta står i proportion till såväl de potentiella förlusterna till följd av de strukturella riskerna i det norska finansiella systemet som dessa riskers intensitet och den risktolerans som tidigare buffertbeslut innebär. Det är dessutom värt att notera att det nuvarande buffertvärdet på 3 % för alla exponeringar kalibrerades när Basel I-golvet tillämpades och när det inte fanns någon stödfaktor för små och medelstora företag. Utan Basel I-golvet och med stödfaktorn för små och medelstora företag skulle det tidigare systemriskbuffertvärdet enligt departementet förmodligen ha fastställts till ett högre värde mot bakgrund av systemrisknivån. Enligt departementets slutsats, som bygger på erfarenheter från tidigare kriser och resultat från stresstester, har det totala kapital- och buffertkravet stått i proportion till de övergripande riskerna i det finansiella systemet. Följaktligen bör det övergripande kravet bibehållas på ungefär samma nivå som före 2020, eftersom systemriskernas intensitet är ungefär densamma som 2013, vilket skulle motivera en SyRB på 4,5 %.

                  17.

                  Enligt departementet har covid-19-pandemin inte lett till några större förändringar i det norska finanssystemets strukturella egenskaper, och norska kreditinstitut fortsatte att uppfylla kapital- och buffertkraven med god marginal och kunde upprätthålla utlåningen till hushåll och företag under covid-19-pandemin. I mars 2020 sänkte emellertid departementet den kontracykliska kapitalbufferten från 2,5 % till 1 % som ett kortsiktigt svar på de potentiella effekterna av covid-19-pandemin.

                  18.

                  Mot bakgrund av ovanstående anser ständiga kommittén att åtgärden i fråga är både effektiv och proportionerlig eftersom den bidrar till att minska de identifierade långsiktiga strukturella riskerna i den norska banksektorn. Ständiga kommittén noterar att de tydligaste beläggen för denna slutsats finns i de norska myndigheternas stresstestresultat, som tyder på att åtgärderna kommer att vara effektiva för att främja finansiell stabilitet i Norge genom att bibehålla de norska kreditinstitutens kapitalnivå på den nivå som krävs för att bevara deras nuvarande förlustabsorberingskapacitet. Till stöd för denna slutsats om åtgärdens proportionalitet noterar ständiga kommittén att detta innebär att det i praktiken inte kommer att ske någon betydande ökning av kapitalkraven för norska kreditinstitut. För flera av dotterbolagen till moderbolag som är etablerade i andra EES-medlemsstater kommer kapitalkraven att öka med nästan 1,5 procentenheter, men ständiga kommittén noterar att enligt departementet har dessa kreditinstitut kapitalnivåer som överstiger de krav som en SyRB-sats på 4,5 % för norska exponeringar innebär. Departementet medger att vissa norska kreditinstitut kan behöva öka sin kapitalrelation något för att upprätthålla en förvaltningsbuffert utöver de övergripande kraven enligt första och andra pelaren. Under tiden bör övergångsperioden till och med den 31 december 2022 för banker som inte använder den avancerade internmetoden säkerställa att ändringarna av SyRB-kravet inte leder till otillbörliga ökningar av kapitalkraven för kreditinstitut som inte påverkas i någon större utsträckning av avskaffandet av Basel I-golvet, och vars krav enligt andra pelaren kan behöva omkalibreras när en högre SyRB tillämpas på dem efter övergångsperioden. Detta tillvägagångssätt bör mildra de snedvridningar som den anmälda åtgärden kan orsaka och säkerställa att eventuella negativa effekter på inhemska banker och deras utlåningskapacitet förblir begränsade.

                  19.

                  Ständiga kommittén har också beaktat departementets skäl till att avvisa andra åtgärder som föreskrivs i direktiv 2013/36/EU eller i förordning (EU) nr 575/2013 (med undantag av artikel 458 och 459 i den förordningen), var för sig eller i kombination, som ett lämpligt sätt att hantera den konstaterade makrotillsyns- eller systemrisken med beaktande av dessa åtgärders relativa effektivitet.

                  20.

                  Enligt artikel 124 i förordning (EU) nr 575/2013 får de behöriga myndigheterna fastställa högre värden för riskvikter för fastighetsexponeringar av kreditinstitut som använder schablonmetoden, på grundval av överväganden om finansiell stabilitet, erfarenheterna av förluster avseende exponeringar som är säkrade genom fast egendom och den framtida utvecklingen på marknaden för fast egendom. Departementet anser att riskvikten 35 % för exponeringar mot bostadsfastigheter i Norge är tillräcklig för institut som använder schablonmetoden. På grundval av punkt 2 i denna artikel har det redan fastställts högre riskvikter för exponeringar mot kommersiella fastigheter: mellan 100 % och 150 %, beroende på motpartens kreditvärdering.

                  21.

                  Enligt artikel 164 i förordning (EU) nr 575/2013 får de behöriga myndigheterna, när så är lämpligt på grundval av hänsyn till den finansiella stabiliteten och den framtida utvecklingen på marknaden för fast egendom, fastställa högre minimivärden för exponeringsvägd genomsnittlig förlust vid fallissemang för exponeringar som är säkrade genom fast egendom inom sitt territorium. För hushållsexponeringar som är säkrade genom bostadsfastigheter i Norge har ett högre golv för förlust vid fallissemang på 20 % tillämpats sedan 2014 för att hantera osäkerhet i samband med interna kreditriskmodeller.

                  22.

                  Ständiga kommittén noterar att artiklarna 124 och 164 i förordning (EU) nr 575/2013 redan i viss utsträckning har använts för att hantera vissa risker. Den noterar också att den anmälda åtgärden syftar till att hantera bredare långsiktiga systemrisker än den specifika utveckling på marknaden för fast egendom som kan omfattas av artiklarna 124 och 164 i förordning (EU) nr 575/2013. Dessa systemrisker är kreditinstitutens likartade finansieringsstrukturer, deras sammanlänkning och deras likartade och koncentrerade exponeringar mot fastighetsmarknader och den norska ekonomin med en inte särskilt diversifierad företagssektor, medan hushållens skuldsättning är hög.

                  23.

                  Om en behörig myndighet fastställer att kreditinstitut med liknande riskprofiler är eller kan vara exponerade för liknande risker eller utgör liknande risker för det finansiella systemet, får den för närvarande, i enlighet med artikel 103 i direktiv 2013/36/EU, tillämpa översyns- och utvärderingsprocessen (ÖUP) på dessa institut på ett likartat eller identiskt sätt. I artikel 104 i direktiv 2013/36/EU ges den behöriga myndigheten en rad tillsynsbefogenheter vid tillämpningen av artikel 103 i det direktivet, inbegripet ytterligare kapitalbaskrav. Departementet hävdar att de institutspecifika kraven enligt andra pelaren i enlighet med artikel 104 i direktiv 2013/36/EU bör anpassas till varje instituts specifika situation, och att sådana krav kan vara inriktade på vissa delar av strukturella systemrisker, men endast i en omfattning där riskerna inte är allmänna drag i banksystemet. Till stöd för denna uppfattning anser det att direktiv 2019/878 klargör att den institutspecifika karaktären av kraven enligt andra pelaren bör förhindra att de används som ett verktyg för att hantera systemrisker. Ständiga kommittén noterar att åtgärderna enligt andra pelaren i första hand är avsedda att hantera institutspecifika risker och att de också är mindre transparenta än en systemriskbuffert.

                  24.

                  Enligt artikel 131 i direktiv 2013/36/EU ska utsedda myndigheter identifiera andra systemviktiga institut och fastställa eller ändra en buffert för andra systemviktiga institut för dessa institut. Departementet har separat anmält sin avsikt att inrätta buffertar för andra systemviktiga institut för två systemviktiga institut. Det anser att dessa buffertar är av kompletterande karaktär, eftersom buffertar för andra systemviktiga institut ska hantera en del av risken för en koncentration av systemviktiga institut, medan systemriskbufferten ska hantera andra långsiktiga icke-cykliska systemrisker. Enligt departementet är ett antal andra kreditinstitut tillräckligt stora för att eventuellt öka systemriskerna i den norska banksektorn, samtidigt som de fortfarande är för små för att departementet ska kunna identifiera dem som nationellt systemviktiga på individuell nivå. Ständiga kommittén anser att artikel 131 i direktiv 2013/36/EU inte är avsedd att omfatta alla typer av långsiktiga icke-cykliska systemrisker eller makrotillsynsrisker. En buffert för andra systemviktiga institut skulle inte vara ett lämpligt verktyg för att hantera långsiktiga icke-cykliska systemrisker eller makrotillsynsrisker som påverkar banksektorn som helhet.

                  25.

                  Den kontracykliska buffert som avses i artikel 136 i direktiv 2013/36/EU ska tillämpas på alla exponeringar i den icke-finansiella privata sektorn i en jurisdiktion. Departementet hävdar att den kontracykliska bufferten är utformad för att hantera en annan form av systemrisk som beror på konjunktursvängningar i det finansiella systemet. Ständiga kommittén instämmer i denna bedömning.

                  26.

                  Efter att ha granskat departementets argument håller ständiga kommittén med departementet om att befintliga åtgärder i direktiv 2013/36/EU eller förordning (EU) nr 575/2013 (med undantag för artiklarna 458 och 459 i den förordningen), var för sig eller i kombination, skulle vara relativt mindre effektiva för att på ett tillräckligt och lämpligt sätt hantera den identifierade risken.

                  27.

                  När det gäller eventuella verkningar på den inre marknaden noterar ständiga kommittén att det inte finns något som tyder på att den anmälda åtgärden har en oproportionerlig effekt på de fem dotterbolag till kreditinstitut som är etablerade i andra EES-stater. För att minska risken för läckor till utländska institut som är verksamma i Norge via filialer planerar departementet dessutom att begära motsvarande tillämpning av SyRB för alla EES-institut med exponeringar mot Norge. Ständiga kommittén anser att detta är viktigt med tanke på den jämförelsevis starka närvaron av banker från andra nordiska länder på den norska utlåningsmarknaden, i syfte att förhindra regelarbitrage och undvika läckor via filialer. Det finns särskilda samförståndsavtal för att främja gränsöverskridande finansiell stabilitet och säkerställa tillräcklig tillsyn över betydande filialer av finansinstitut som är verksamma i Norden och Baltikum (6). Ständiga kommittén noterar att den ansökan om ömsesidighet och de högre kapitalkrav som detta skulle innebära för utländska kreditinstitut kommer att bedömas av ESRB när departementet uppmanar ESRB att rekommendera sina medlemmar att anta motsvarande åtgärder.

                  28.

                  Med tanke på den höga graden av sammankoppling med de finansiella systemen i andra nordiska länder förväntar sig ständiga kommittén att den anmälda åtgärden kommer att bidra till finansiell stabilitet i den utsträckningen att regelarbitrage och läckor kan undvikas genom ömsesidighet av den åtgärd som anmälts för utländska kreditinstituts väsentliga exponering mot den norska marknaden, inbegripet betydande utländska bankfilialers verksamhet.

                  29.

                  Med beaktande av alla ovanstående faktorer, i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 133 i CRD IV, och efter att ha gått igenom anmälan med Norge och samrått med berörda parter i denna process, drar Eftas ständiga kommitté slutsatsen att systemriskbufferten på 4,5 % för inhemska exponeringar inte medför oproportionella negativa effekter på hela eller delar av det finansiella systemet i Norge eller EES som helhet. Den utgör eller skapar inte heller något hinder för en väl fungerande inre marknad.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

                  1.

                  Den systemriskbuffert som anmäldes den 5 november av Finansdepartementet i Norge i enlighet med artikel 133.11 i direktiv 2013/36/EU, så som den anpassats genom gemensamma kommitténs beslut nr 79/2019, är motiverad, lämplig, proportionerlig och effektiv för att hantera de systemrisker för vilka den är avsedd. Eftastaternas ständiga kommitté noterar vidare följande:

                              a)

                              Dimensionen av de identifierade system- eller makrotillsynsriskerna utgör ett hot mot stabiliteten i det norska finansiella systemet som är av sådan art att införandet av ett systemriskbuffertvärde på 4,5 % för inhemska exponeringar är motiverat.

                              b)

                              Den anmälda åtgärden är sannolikt effektiv och lämplig för att minska risken på ett proportionerligt sätt.

                              c)

                              Andra makrotillsynsåtgärder i direktiv 2013/36/EU eller i förordning (EU) nr 575/2013, var för sig eller i kombination, skulle vara relativt mindre effektiva för att på ett tillräckligt och lämpligt sätt hantera den identifierade risken.

                              d)

                              Den anmälda åtgärden, inbegripet dess tillämpning på dotterbolag vars moderbolag är etablerade i andra EES-stater, medför inte oproportionella negativa effekter på det finansiella systemet i Norge eller i EES som helhet och utgör inte ett hinder för en väl fungerande inre marknad.

                  2.

                  Eftastaternas ständiga kommitté rekommenderar inte några ändringar av den anmälda åtgärden med hänsyn till dess effekter på dotterbolag till kreditinstitut som är etablerade i andra EES-stater.

         Utfärdad i Bryssel den 4 december 2020.

               På ständiga kommitténs vägnar

            Sabine MONAUNI

               Ordförande

            Henri GÉTAZ

               Generalsekreterare

         (1)  Sehttps://www.esrb.europa.eu/pub/pdf/warnings/esrb.warning190923_no_warning~d3e4f2c135.en.pdf?4cf3e3031aa71bffaa0bd97a66b311ac

         (2)  Norges Bank (2020), Financial Stability Report, s. 52.

         (3)  Internationella valutafonden (2020), Financial System Stability Assessment for Norway, IMF:s landsrapport nr 20/259, augusti.

         (4)  Baselkommittén för banktillsyn (2019), The costs and benefits of bank capital – a review of the litterature, arbetsdokument 37, juni.

         (5)  Internationella valutafonden (2020), Financial System Stability Assessment for Norway, IMF:s landsrapport nr 20/259, augusti s. 2.

         (6)  Sehttps://www.regjeringen.no/contentassets/ff0c28c162ca43f39b585d7c9f94dab5/nbsg-mou_2018.pdf