title: Kommissionens rekommendation (EU) 2022/822 av den 18 maj 2022 om påskyndande av tillståndsförfaranden för projekt för förnybar energi och underlättande av energiköpsavtal

text:
               25.5.2022

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 146/132

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2022/822
      av den 18 maj 2022
      om påskyndande av tillståndsförfaranden för projekt för förnybar energi och underlättande av energiköpsavtal
      EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Förnybar energi står i centrum för den omställning till ren energi som krävs för att uppnå målen i den europeiska gröna given, erbjuda ekonomiskt överkomlig energi och minska unionens beroende av fossila bränslen och energiimport.

                  (2)

                  Förnybar energi gynnar unionens medborgare på flera sätt: den bidrar till arbetet med att hantera klimatförändringarna, den bidrar till att skydda vår miljö, den skapar tillväxt och sysselsättning, den bidrar till unionens tekniska och industriella ledarskap och den gör unionens ekonomi mer resilient.

                  (3)

                  Energisektorn står för mer än 75 % av de totala utsläppen av växthusgaser i unionen. Att påskynda energiproduktionen genom utveckling och utbyggnad av anläggningar för förnybar energi är därför avgörande för att unionen ska kunna nå sitt mål för förnybar energi 2030, och som bidrag till att uppnå unionens mål för 2030 om en minskning av växthusgasutsläppen med minst 55 % i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/1119 (1).

                  (4)

                  Att snabbt öka andelen förnybar energi är avgörande för att åtgärda problemet med höga energipriser. De minskade fasta kostnaderna och de rörliga kostnaderna nära noll för förnybar energi innebär att kostnaderna för förnybar el har varit mer stabila och lägre än kostnaderna för fossila bränslen. Den påskyndade utbyggnaden av förnybara energikällor kommer att göra unionen mindre beroende av fossila bränslen, i första hand importerade sådana.

                  (5)

                  Enligt meddelandet REPowerEU: Gemensamma europeiska åtgärder för säkrare och hållbarare energi till ett mer överkomligt pris (2) (meddelandet om REPowerEU) är en snabbt ökad användning av förnybar energi avgörande för att minska unionens beroende av fossila bränslen och fasa ut förbrukningen av gas från Ryssland. Planen för REPowerEU innehåller åtgärder som syftar till att åstadkomma detta, och det gäller också för den europeiska planeringsterminen som utgör en ram för förslag till landsspecifika rekommendationer om tillståndsförfaranden som är skräddarsydda för enskilda medlemsstaters förhållanden.

                  (6)

                  I meddelandet om REPowerEU presenteras också ett initiativ för en ”accelerator för vätgas” som innebär att målen för förnybar vätgas 2030 höjs med 100 % för att minska unionens beroende av omvärlden för import av fossila bränslen. För att producera 10 miljoner ton förnybar vätgas kommer unionen att behöva ytterligare kapacitet för förnybar energi på 80 GW senast 2030.

                  (7)

                  Projekt för förnybar energi måste i princip ha ett godkännande för att kunna bedriva sin avsedda verksamhet. Tillståndsförfaranden bidrar till att säkerställa projektens säkerhet. Komplexiteten, variationen och den alltför långa tiden för dessa förfaranden utgör dock ett stort hinder för en snabb och nödvändig utbyggnad av förnybar energi och för att till en överkomlig kostnad uppnå ett säkrare och hållbarare energisystem i unionen.

                  (8)

                  Förseningar i handläggningen av projektgodkännanden innebär en risk att energi- och klimatmål inte uppnås i rätt tid och ökar kostnaderna för de nödvändiga projekten. Förseningar kan också, till följd av den snabba tekniska innovationstakten, leda till anläggningar med mindre effektiv teknik för förnybar energi.

                  (9)

                  Dessa hinder identifierades redan i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/77/EG (3), enligt vilket medlemsstaterna skulle utvärdera tillståndsförfarandena för att minska omfattningen av rättsliga och andra hinder för produktion av förnybar el. Genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/28/EG (4) infördes krav för att förenkla de administrativa förfarandena för utvecklare av förnybar energi. Genom Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/2001 (5) skärps dessa krav. Det är brådskande och av högsta prioritet att dessa direktiv införlivas fullständigt och snabbt i samtliga medlemsstater, vilket avsevärt kommer att bidra till att förkorta tiden för de administrativa förfarandena.

                  (10)

                  Kommissionen stöder medlemsstaterna genom instrumentet för tekniskt stöd (6) och tillhandahåller skräddarsydd teknisk expertis för att utforma och genomföra reformer, inklusive sådana som rationaliserar ramen för godkännande- och tillståndsförfaranden för projekt för förnybar energi och främjar företagens användning av energiköpsavtal för förnybar energi. Det tekniska stödet kan gälla t.ex. stärkt administrativ kapacitet, harmoniserade rättsliga ramar och utbyte av relevant bästa praxis.

                  (11)

                  De tidsfrister för tillståndsförfaranden som fastställs i direktiv (EU) 2018/2001 ska gälla utan att det påverkar skyldigheter i tillämplig unionsrätt på miljöområdet, överklaganden, rättsmedel eller andra domstolsförfaranden eller alternativa tvistlösningsmekanismer, inklusive förfaranden för klagomål, utomrättsliga överklaganden och rättsmedel och får förlängas med en period som motsvarar dessa förfarandens längd.

                  (12)

                  Allmänhetens bristande acceptans för projekt för förnybar energi är ett annat stort hinder för projektens genomförande i många medlemsstater. För att åtgärda detta bör medborgarnas och samhällsintressenternas behov och perspektiv beaktas i alla skeden av utvecklingen av projekt för förnybar energi, från utarbetande av policy till fysisk planering och projektutveckling, och god praxis bör uppmuntras för att säkerställa att anläggningarnas olika effekter fördelas rättvist bland de lokala medborgarna.

                  (13)

                  De flesta hinder som rör beviljande av tillstånd för projekt för förnybar energi och tillhörande nätinfrastruktur, samt god praxis för att övervinna dessa hinder, har identifierats på medlemsstatsnivå.

                  (14)

                  Administrativa hinder har blivit mer framträdande på grund av förbättringar när det gäller andra hinder, t.ex. teknikkostnaderna, som har minskat dramatiskt under de senaste tio åren, eller finansieringsproblem som minskat i omfattning genom kostnadsminskningar och företagens ökande antal energiköpsavtal för förnybar energi.

                  (15)

                  Denna rekommendation tar upp dessa problem och efterlyser lösningar inom den befintliga rättsliga ramen. Detta påverkar inte tillämpningen av unionsrätten på energi- och miljöområdet, eller de skyldigheter som följer av den. Detta påverkar inte heller vare sig unionens konkurrensregler, särskilt artiklarna 101, 102 och 106 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, eller kommissionens beslutspraxis vid tillämpningen av unionens konkurrensregler.

                  (16)

                  Ett lagstiftningsförslag för att ändra och stärka de bestämmelser i direktiv (EU) 2018/2001 som rör administrativa förfaranden har antagits tillsammans med denna rekommendation. Eftersom det är brådskande att påskynda genomförandet av projekt för förnybar energi bör medlemsstaterna så snart som möjligt identifiera lämpliga land- och havsområden och utarbeta planer för särskilt lämpliga områden, så kallade ”fokusområden (för förnybar energiproduktion)”, i enlighet med artikel 15b i förslaget till ändring av direktiv (EU) 2018/2001 när det gäller beviljande av tillstånd.

                  (17)

                  Havsplanering är ett viktigt verktyg för att identifiera framtida områden för utbyggnad av förnybar energi och för att underlätta att havsområdet används för flera syften, inklusive bevarande och skydd av den marina miljön. Enligt direktivet om havsplanering (7) ska medlemsstaterna ha antagit sina nationella havsplaner senast den 31 mars 2021. Kommissionen uppmanar de medlemsstater som ännu inte har genomfört direktivet om havsplanering att fastställa och anta sina nationella planer (8).

                  (18)

                  Hinder till följd av tillståndsförfaranden kan också påverka den framtida användningen av innovativ teknik för att minska koldioxidutsläpp som behövs för klimatneutralitet. Så kallade ”regulatoriska sandlådor”, som ger möjlighet till provning i verklig miljö av innovativa typer av teknik, produkter, tjänster eller strategier som inte är helt förenliga med den befintliga rättsliga ramen, kan uppmuntra till innovation och underlätta den efterföljande anpassningen av regelverket så att det omfattar dessa typer av teknik, produkter, tjänster eller strategier.

                  (19)

                  Utvecklingen av projekt för förnybar energi som helt eller delvis finansieras genom företagens energiköpsavtal kommer att bidra till att påskynda en ökad användning av förnybar energi. Företagens energiköpsavtal ger också direkta fördelar för slutkonsumenterna, bland annat genom att erbjuda ett konkurrenskraftigt och förutsägbart energipris och bidra till utvecklingen av företagens sociala ansvar i unionen.

                  (20)

                  Trots en årlig ökning av företagens energiköpsavtal under de senaste fem åren är andelen projekt för förnybar energi som finansieras direkt av energiföretag endast 15–20 % av den marknaden på årsbasis. Företagens användning av energiköpsavtal är också i huvudsak begränsad till vissa medlemsstater, till el som energibärare och till stora multinationella företag som vänder sig till konsumenter.

                  (21)

                  Kommissionen ger, utöver denna rekommendation, tillgång till digitalt konsoliderade datamängder om ett brett spektrum av relevanta energi- och miljöfaktorer via Energi- och industrigeografilabbet (EIGL, Energy and Industry Geography Lab) (9) för att hjälpa medlemsstaterna att identifiera fokusområden för nya projekt för förnybar energi som leder till en snabb utbyggnad. Kommissionen har för avsikt att vidareutveckla detta kartläggningsverktyg genom att införliva ytterligare datamängder och länkar till medlemsstaternas digitala verktyg för fysisk planering.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

         DEFINITION

                  1.

                  I denna rekommendation och den åtföljande vägledningen omfattar ”projekt för förnybar energi” anläggningar för produktion av förnybar energi enligt definitionen i direktivet om förnybar energi (även i form av förnybar vätgas) samt de tillgångar som behövs för nätanslutning och lagring av producerad energi.

         SNABBARE OCH KORTARE FÖRFARANDEN

                  2.

                  Medlemsstaterna bör säkerställa att planering, uppförande och drift av anläggningar för produktion av energi från förnybara energikällor, deras anslutning till el-, gas- och värmenätet, själva nätet samt lagringstillgångarna uppfyller kraven för det mest fördelaktiga förfarande som finns tillgängligt i deras planerings- och tillståndsförfaranden, och anses vara av överordnat allmänintresse och viktiga för den allmänna säkerheten, mot bakgrund av lagförslaget om ändring och skärpning av de bestämmelser i direktiv (EU) 2018/2001 som rör administrativa förfaranden, och utan att detta påverkar unionsrätten.

                  3.

                  Medlemsstaterna bör fastställa tidsfrister som är tydligt definierade och så korta som möjligt för alla steg som krävs för att bevilja tillstånd för uppförande och drift inom projekt för förnybar energi, och ange i vilka fall sådana tidsfrister kan förlängas och under vilka omständigheter. Medlemsstaterna bör fastställa bindande maximala tidsfrister för alla relevanta skeden i förfarandet för miljökonsekvensbedömning. Tillståndsförfarandena för installation av solenergiutrustning i artificiella konstruktioner bör begränsas i tid till högst tre månader.

                  4.

                  Medlemsstaterna bör fastställa tidsfrister och särskilda förfaranderegler för att säkerställa effektiviteten i de rättsliga förfaranden som rör tillgång till rättslig prövning i fråga om projekt för förnybar energi.

                  5.

                  Medlemsstaterna bör skapa ett enda enhetligt ansökningsförfarande för hela det administrativa förfarandet för ansökan om och beviljande av tillstånd. Samtidiga ansökningar om olika godkännanden bör prioriteras framför enskilda ansökningar som görs efter varandra, även för tillhörande nätprojekt.

                  6.

                  Medlemsstaterna bör göra det möjligt för sökande att uppdatera de tekniska specifikationerna för sina projekt under tiden mellan ansökan om tillstånd och projektgenomförande för att underlätta användningen av innovativ teknik.

                  7.

                  När medlemsstaterna genomför dessa rekommendationer bör de använda de metoder som beskrivs i kapitel I avsnitt 2 i den vägledning som finns i bilagan till denna rekommendation.

         UNDERLÄTTAT DELTAGANDE AV MEDBORGARE OCH GEMENSKAPER

                  8.

                  Medlemsstaterna bör stimulera deltagande av medborgare, även från låg- och medelinkomsthushåll, och energigemenskaper i projekt för förnybar energi, samt vidta åtgärder som bidrar till att energiomställningen gynnar lokalsamhällena och på så sätt ökar allmänhetens acceptans och engagemang.

                  9.

                  Medlemsstaterna bör införa förenklade tillståndsförfaranden för gemenskaper för förnybar energi, även för anslutning av lokalt ägda anläggningar till nätet, och minimera förfarandena och kraven för produktionslicensiering, även för egenanvändare av förnybar energi.

                  10.

                  När medlemsstaterna genomför dessa rekommendationer bör de använda de metoder som beskrivs i kapitel I avsnitt 5 c och 6 a i den vägledning som finns i bilagan till denna rekommendation.

         FÖRBÄTTRAD INTERN SAMORDNING

                  11.

                  Medlemsstaterna bör säkerställa en effektiv och ändamålsenlig samordning mellan nationell, regional och kommunal nivå när det gäller de behöriga myndigheternas roller och ansvarsområden samt tillämpliga lagar, bestämmelser och förfaranden för godkännande av projekt för förnybar energi.

                  12.

                  Medlemsstaterna bör utforma en sådan gemensam kontaktpunkt för beviljande av tillstånd till projekt för förnybar energi som krävs enligt direktiv (EU) 2018/2001 på ett sådant sätt att antalet myndigheter som deltar begränsas till vad som är nödvändigt och att effektiviteten maximeras, med beaktande av offentliga resurser och fördelarna med att koncentrera expertis inom teknik, juridik och miljöfrågor.

                  13.

                  Medlemsstaterna bör införa regler som innebär att uteblivet svar från den eller de behöriga myndigheterna inom de fastställda tidsfristerna leder till att en viss begäran godtas i det relevanta skedet av ett tillståndsförfarande för projekt som avser förnybar energi (så kallad ”positiv tystnad”), såvida inte myndigheternas svar krävs enligt unionslagstiftning eller nationell lagstiftning.

                  14.

                  När medlemsstaterna genomför dessa rekommendationer bör de använda de metoder som beskrivs i kapitel I avsnitt 3 i den vägledning som finns i bilagan till denna rekommendation.

         TYDLIGA OCH DIGITALISERADE FÖRFARANDEN

                  15.

                  Medlemsstaterna bör förse sökande med tydlig, fullständig och öppen information om alla krav och förfarandeskeden, inklusive klagomålsförfaranden, i början av tillståndsförfarandet för projekt för förnybar energi.

                  16.

                  Medlemsstaterna bör införa helt digitala tillståndsförfaranden och e-kommunikation som ersätter användning av papper. Relevant information bör göras tillgänglig centralt för projektutvecklare, som en del av en onlinehandbok om förfaranden, inklusive mallar för ansökningar, miljöstudier och miljödata samt information om alternativ för allmänhetens deltagande och administrativa avgifter.

                  17.

                  När medlemsstaterna genomför dessa rekommendationer bör de använda de metoder som beskrivs i kapitel I avsnitt 3 i den vägledning som finns i bilagan till denna rekommendation.

         TILLRÄCKLIG PERSONAL OCH KOMPETENS

                  18.

                  Medlemsstaterna bör säkerställa att deras organ och myndigheter som beviljar tillstånd och gör miljöbedömningar har tillräcklig och lämplig personal med relevanta färdigheter och kvalifikationer.

                  19.

                  Medlemsstaterna bör utnyttja de finansieringsmöjligheter på unionsnivå och nationell nivå som finns tillgängliga för kompetensutveckling och omskolning, särskilt på regional och lokal nivå, och överväga att inrätta en allians för sektoriellt samarbete om kompetens för att överbrygga bristande kompetens hos personal som arbetar med tillståndsförfaranden och miljöbedömningar.

                  20.

                  När medlemsstaterna genomför dessa rekommendationer bör de använda de metoder som beskrivs i kapitel I avsnitt 4 i den vägledning som finns i bilagan till denna rekommendation.

         BÄTTRE IDENTIFIERING OCH PLANERING AV PLATSER FÖR PROJEKT

                  21.

                  Medlemsstaterna bör snabbt identifiera lämpliga land- och havsområden för projekt för förnybar energi som står i proportion till deras nationella energi- och klimatplaner och deras bidrag för att uppnå det reviderade målet för förnybar energi 2030. Som en del av kartläggningen bör begränsade och klart definierade områden utpekas som särskilt lämpliga för utveckling av förnybar energi (fokusområden), samtidigt som man i så stor utsträckning som möjligt undviker områden med stora naturvärden och prioriterar bland annat skadad mark som inte kan användas för jordbruk. För detta ändamål uppmanas medlemsstaterna att använda de uppdaterade datamängder som finns tillgängliga i Energi- och industrigeografilabbet (EIGL) (10).

                  22.

                  Medlemsstaterna bör så långt som möjligt begränsa ”undantagszoner”, dvs. områden där förnybar energi inte kan utvecklas. De bör tillhandahålla tydlig och öppen information med en underbyggd motivering till begränsningar som en följd av avstånd till bostäder och militära eller civila luftfartszoner. Begränsningarna bör vara evidensbaserade och utformade på ett sådant sätt att de uppfyller sitt avsedda syfte och samtidigt maximerar tillgången till utrymme för utveckling av projekt, med beaktande av andra begränsningar i den fysiska planeringen.

                  (23)

                  Medlemsstaterna bör förenkla kraven på miljökonsekvensbedömning av projekt för förnybar energi i den utsträckning det är juridiskt möjligt, genom att tillämpa tillgängliga tekniska riktlinjer för att stämma av utbyggnaden av förnybar energi med unionens miljölagstiftning och integrera miljökonsekvensbedömningen och andra tillämpliga miljöbedömningar i ett gemensamt förfarande. Medlemsstaterna bör använda sig av avgränsning (11) på ett systematiskt sätt, eller göra avgränsning obligatorisk, för att förbättra kvaliteten på processen för miljökonsekvensbedömningen.

                  24.

                  Medlemsstaterna bör säkerställa att dödande eller störning av enskilda exemplar av vilda fåglar och skyddade arter enligt rådets direktiv 92/43/EEG (12) inte utgör ett hinder för utvecklingen av projekt för förnybar energi, genom att kräva att sådana projekt på lämpligt sätt integrerar riskreducerande åtgärder för att faktiskt och så långt det är möjligt förhindra att detta sker, genom att övervaka deras ändamålsenlighet och genom att, på grundval av information från övervakningen, vidta ytterligare åtgärder som krävs för att säkerställa att det inte uppstår några betydande negativa följder för de berörda arternas populationer. Om dessa åtgärder vidtas bör sidoeffekter i form av dödande eller störning av enskilda exemplar inte betraktas som avsiktliga och därför inte omfattas av artikel 12.1 i direktiv 92/43/EEG eller artikel 5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/147/EG (13).

                  25.

                  Medlemsstaterna bör uppmuntra ett tidigt deltagande från allmänhetens sida för att fastställa fysiska planer, främja användning av områden för flera syften och säkerställa insyn i var och hur projekt för förnybar energi kan förverkligas, inklusive småskaliga anläggningar på kommunal nivå. Medlemsstaterna bör eftersträva en samordnad planering av nät och produktionskapacitet för förnybar energi på alla nivåer, även inom ramen för regionalt samarbete.

                  26.

                  När medlemsstaterna genomför dessa rekommendationer bör de använda de metoder som beskrivs i kapitel I avsnitt 5 i den vägledning som finns i bilagan till denna rekommendation.

         ENKLARE NÄTANSLUTNING

                  27.

                  Medlemsstaterna bör genomföra långsiktig nätplanering och investeringar som är förenliga med den planerade utbyggnaden av produktionskapaciteten för förnybar energi, med beaktande av framtida efterfrågan och målet om klimatneutralitet.

                  28.

                  Medlemsstaterna bör fastställa förenklade förfaranden för uppgradering av befintliga anläggningar för förnybar energi, inklusive effektivare förfaranden för miljöbedömningar, och anta ett enkelt anmälningsförfarande för nätanslutning av anläggningarna om inga allvarliga negativa effekter på miljö eller samhälle väntas.

                  29.

                  Medlemsstaterna bör säkerställa att systemansvariga i) tillämpar ett öppet och digitalt förfarande för tillämpningar för ansökningar om nätanslutning, ii) tillhandahåller information om nätkapacitet, och iii) optimerar användningen av nätkapacitet genom att göra den tillgänglig för kraftverk med flera olika kompletterande typer av teknik.

                  30.

                  Medlemsstaterna bör skapa rättssäkerhet för ändrad användning av naturgasledningar för vätgas genom att tydligt ange vilka godkännanden som kommer att krävas och tillåta att äldre regler tillämpas på deras befintliga godkännanden.

                  31.

                  När medlemsstaterna genomför dessa rekommendationer bör de använda de metoder som beskrivs i kapitel I avsnitt 6 i den vägledning som finns i bilagan till denna rekommendation.

         INNOVATIVA PROJEKT

                  32.

                  Medlemsstaterna uppmuntras att införa regulatoriska sandlådor för att bevilja riktade undantag från nationella, regionala eller lokala lagar eller regelverk för innovativa typer av teknik, produkter, tjänster eller strategier, och därmed underlätta för beviljande av tillstånd och stödja utbyggnad och systemintegrering av förnybar energi, lagring och annan teknik för minskade koldioxidutsläpp, i enlighet med unionslagstiftningen.

         UNDERLÄTTANDE ÅTGÄRDER FÖR ENERGIKÖPSAVTAL

                  33.

                  Medlemsstaterna bör snabbt ta bort alla omotiverade administrativa hinder eller marknadshinder för företag som vill ingå energiköpsavtal för förnybar energi, särskilt för att påskynda små och medelstora företags användning av sådana avtal.

                  34.

                  Medlemsstaterna bör utforma, planera och införa stödsystem – och ursprungsgarantier – på ett sådant sätt att de är förenliga med, kompletterar och möjliggör företagens energiköpsavtal för förnybar energi.

                  35.

                  När medlemsstaterna genomför dessa rekommendationer bör de använda de metoder som beskrivs i kapitel II i den vägledning som finns i bilagan till denna rekommendation.

         ÖVERVAKNING, RAPPORTERING OCH ÖVERSYN

                  36.

                  Medlemsstaterna bör inrätta en kontaktpunkt med uppgift att regelbundet övervaka de huvudsakliga flaskhalsarna i tillståndsförfarandena och ta itu med de problem som uppstår för utvecklare av projekt för förnybar energi.

                  37.

                  Medlemsstaterna bör vartannat år, med början i mars 2023, lämna all tillgänglig detaljerad information till kommissionen om status för genomförandet av denna rekommendation, som en del av de integrerade nationella energi- och klimatlägesrapporter som ska lämnas in i enlighet med artikel 17 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1999 (14).

                  38.

                  Kommissionen kommer att granska hur denna rekommendation har genomförts två år efter det att den antagits samt utvärdera om ytterligare åtgärder behövs, med beaktande av den information som lämnas av medlemsstaterna.

         Utfärdad i Bryssel den 18 maj 2022.

               På kommissionens vägnar

            Kadri SIMSON

               Ledamot av kommissionen

         (1)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/1119 av den 30 juni 2021 om inrättande av en ram för att uppnå klimatneutralitet och om ändring av förordningarna (EG) nr 401/2009 och (EU) 2018/1999 (europeisk klimatlag) (EUT L 243, 9.7.2021, s. 1).

         (2)  Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén: REPowerEU: Gemensamma europeiska åtgärder för säkrare och hållbarare energi till ett mer överkomligt pris, COM(2022) 108 final.

         (3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/77/EG av den 27 september 2001 om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden för el (EGT L 283, 27.10.2001, s. 33).

         (4)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/28/EG av den 23 april 2009 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor och om ändring och ett senare upphävande av direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG (EUT L 140, 5.6.2009, s. 16).

         (5)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/2001 av den 11 december 2018 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor (EUT L 328, 21.12.2018, s. 82).

         (6)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/240 av den 10 februari 2021 om inrättande av ett instrument för tekniskt stöd (EUT L 57, 18.2.2021, p. 1).

         (7)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/89/EU av den 23 juli 2014 om upprättandet av en ram för havsplanering (EUT L 257, 28.8.2014, s. 135).

         (8)  Se kommissionens lägesrapport om genomförandet av direktivet om havsplanering, COM (2022) 185 av den 3 maj 2022.

         (9)  https://energy-industry-geolab.jrc.ec.europa.eu/.

         (10)  https://ec.europa.eu/energy-industry-geography-lab.

         (11)  Avgränsning innebär att ett yttrande avges om omfattningen av och detaljnivån för den miljöinformation som ska lämnas i form av en miljökonsekvensbeskrivning.

         (12)  Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, 22.7.1992, s. 7).

         (13)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/147/EG av den 30 november 2009 om bevarande av vilda fåglar (EUT L 20, 26.1.2010, s. 7).

         (14)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1999 av den 11 december 2018 om styrningen av energiunionen och av klimatåtgärder samt om ändring av Europaparlamentets och rådets förordningar (EG) nr 663/2009 och (EG) nr 715/2009, Europaparlamentets och rådets direktiv 94/22/EG, 98/70/EG, 2009/31/EG, 2009/73/EG, 2010/31/EU, 2012/27/EU och 2013/30/EU samt rådets direktiv 2009/119/EG och (EU) 2015/652 och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 525/2013 (EUT L 328, 21.12.2018, s. 1).


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2022/758 av den 27 april 2022 om skydd för journalister och människorättsförsvarare som deltar i den offentliga debatten mot uppenbart ogrundade rättsprocesser och rättegångsmissbruk (strategiska rättsprocesser för att hindra offentlig debatt)

text:
               17.5.2022

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 138/30

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2022/758
      av den 27 april 2022
      om skydd för journalister och människorättsförsvarare som deltar i den offentliga debatten mot uppenbart ogrundade rättsprocesser och rättegångsmissbruk (strategiska rättsprocesser för att hindra offentlig debatt)
      EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Enligt artikel 2 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget) ska unionen bygga på värdena respekt för människans värdighet, frihet, demokrati, jämlikhet, rättsstaten och respekt för de mänskliga rättigheterna, inklusive rättigheter för personer som tillhör minoriteter.

                  (2)

                  Enligt artikel 10.3 i EU-fördraget har varje medborgare rätt att delta i unionens demokratiska liv. I Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (stadgan) föreskrivs bland annat rätten till respekt för privatlivet och familjelivet (artikel 7), skydd av personuppgifter (artikel 8), yttrandefrihet och informationsfrihet, vilket innefattar respekt för mediernas frihet och mångfald (artikel 11) samt rätten till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol (artikel 47).

                  (3)

                  Den rätt till yttrandefrihet och informationsfrihet som fastställs i artikel 11 i stadgan innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Även om detta inte är en absolut rättighet måste varje begränsning av den vara föreskriven i lag och förenlig med det väsentliga innehållet i rättigheten; begränsningar får endast göras om de är nödvändiga och faktiskt svarar mot mål av allmänt samhällsintresse som erkänns av unionen eller behovet av skydd för andra människors rättigheter och friheter (artikel 52.1 i stadgan).

                  (4)

                  Enligt artikel 52.3 i stadgan och förklaringarna till stadgan bör dess artikel 11 ha samma innebörd och räckvidd som artikel 10 om yttrandefrihet och informationsfrihet i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, såsom den tolkats av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna. Rätten till yttrandefrihet och informationsfrihet skyddas genom artikel 10 i konventionen. Inom konventionens tillämpningsområde måste varje begränsning vara föreskriven i lag, vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle och svara mot de legitima mål som fastställs i artikel 10.2 i konventionen.

                  (5)

                  Genom konventionen införs även en positiv skyldighet för de avtalsslutande staterna att skydda mediernas frihet och mångfald och skapa förutsättningar som främjar deltagande i den offentliga debatten (1). I rättspraxis vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna fastställs att yttrandefriheten utgör en av de viktigaste grunderna i ett demokratiskt samhälle och inte bara gäller uppgifter eller tankar som upplevs som positiva eller som anses vara harmlösa eller ointressanta, utan även sådana som kan såra, chockera eller oroa en stat eller dess befolkningsgrupper (2). Domstolen har vidare slagit fast att även små och informella kampanjgrupper måste kunna verka i ett demokratiskt samhälle och att det finns ett starkt allmänintresse av att grupper och personer även utanför mittfåran kan bidra till den offentliga debatten genom att sprida uppgifter och tankar i frågor av allmänt samhällsintresse (3).

                  (6)

                  Journalister har en viktig roll när det gäller att främja den offentliga debatten samt förmedla och ta emot information, åsikter och tankar (4). Det är mycket viktigt att de får det utrymme de behöver för att kunna bidra till en öppen, fri och rättvis debatt och motverka desinformation och annan manipulativ inblandning av till exempel aktörer från tredjeland. Journalister bör kunna utöva sitt värv för att säkerställa att medborgarna i Europas demokratiska samhällen kan ta del av en mångfald av åsikter.

                  (7)

                  Även människorättsförsvarare har en viktig roll i de europeiska demokratierna, inte minst för att värna grundläggande rättigheter, demokratiska värden, social inkludering, miljöskydd och rättsstatsprincipen. De bör kunna delta aktivt i det offentliga livet och yttra sig i politiska frågor och beslutsprocesser utan att behöva oroa sig för hot. Med människorättsförsvarare avses personer eller organisationer som försvarar grundläggande rättigheter och andra rättigheter, däribland miljö- och klimaträttigheter, kvinnors rättigheter, rättigheter för hbtqi-personer, rättigheter för personer med minoritetsbakgrund vad gäller ras eller etniskt ursprung, arbetstagares rättigheter eller religionsfrihet.

                  (8)

                  Det är en förutsättning för en välmående och blomstrande demokrati att alla kan delta aktivt i den offentliga debatten. För att säkerställa ett meningsfullt deltagande bör alla ha tillgång till tillförlitlig information som gör att de kan bilda sig en egen uppfattning och använda sitt eget omdöme i ett offentligt rum där olika åsikter kan uttryckas fritt.

                  (9)

                  För att främja en sådan miljö är det viktigt att skydda journalister och människorättsförsvarare mot uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten (s.k. munkavleprocesser [eng. SLAPPs]). Det handlar om rättsprocesser som antingen är uppenbart ogrundade, eller helt eller delvis ogrundade, där det finns inslag av missbruk som ger anledning att tro att det huvudsakliga syftet med rättsprocessen är att hindra, begränsa eller bestraffa deltagande i den offentliga debatten. Indikationer på sådant missbruk kan vara att rättsanspråken, eller en del av dem, är oproportionerliga, orimliga eller oskäliga, att sökandena har lagt fram flera rättsanspråk i liknande ärenden eller att det före den uppenbart ogrundade rättsprocessen eller rättegångsmissbruket har förekommit trakasserier eller hot från sökandens eller dess företrädares sida. Sådana mål utgör ett missbruk av rättsprocessen och belastar i onödan domstolarna, eftersom syftet inte är att skipa rättvisa, utan att trakassera och tysta svarandena. Utdragna processer skapar en belastning på nationella domstolssystem.

                  (10)

                  Uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten innebär att rättssystemet missbrukas på en rad olika sätt, framför allt genom civilrättsliga eller straffrättsliga mål, men även genom förvaltningsrättsliga mål, och med åberopande av olika rättsliga grunder.

                  (11)

                  Sådana rättsprocesser inleds ofta av mäktiga privatpersoner eller juridiska personer (till exempel lobbygrupper, företag och statliga organ) i ett försök att tysta den offentliga debatten. Det finns ofta en obalans i maktförhållandet mellan parterna, där sökanden har en starkare ekonomisk eller politisk ställning än svaranden. Även om en den inte alltid är ett inslag i uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk kan en sådan obalans i maktförhållandet avsevärt öka de skadliga effekterna och den avskräckande inverkan på deltagande i den offentliga debatten.

                  (12)

                  Uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten kan ha en negativ inverkan på journalisters och människorättsförsvarares trovärdighet och anseende, och även uttömma deras ekonomiska och andra resurser. De kan även få negativa psykologiska konsekvenser för de personer som utgör måltavlor och deras familjer. Uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten gör det svårare för journalister och människorättsförsvarare att verka. Sådana rättsprocesser kan fördröja eller stoppa offentliggörandet av information i frågor av allmänt intresse. De kan mer generellt ha en avskräckande inverkan på journalister och människorättsförsvarare genom att framför allt leda till självcensur av rädsla för framtida rättsprocesser, vilket i sin tur kan leda till en utarmning av den offentliga debatten som är negativ för samhället som helhet. Utdragna rättsprocesser, ekonomisk press och hotet om straffrättsliga påföljder är starka verktyg för att skrämma och tysta kritiska röster.

                  (13)

                  De som blir måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten dras ofta in i flera rättsprocesser i flera olika jurisdiktioner samtidigt. Rättsprocesser som inleds i en medlemsstats jurisdiktion mot en person med hemvist i en annan medlemsstat är i regel mer komplicerade och kostsamma för svaranden. Sökande i uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten kan dessutom använda olika processrättsliga verktyg för att dra ut på förfarandet och öka kostnaderna, eller väcka talan i en jurisdiktion som de uppfattar som gynnsam för deras mål i stället för vid den domstol som är bäst lämpad att pröva ärendet.

                  (14)

                  Uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten blir allt vanligare i Europeiska unionen. På senare tid har olika undersökningar (5) visat att sådana rättsprocesser ökar i samtliga medlemsstater.

                  (15)

                  I sin resolution av den 25 november 2020 (6) fördömde Europaparlamentet användningen av strategiska rättegångar mot allmänhetens deltagande (här kallat munkavleprocesser) för att tysta eller skrämma undersökande journalister och medier och skapa ett klimat av rädsla kring deras rapportering om vissa ämnen, samt uppmanade kommissionen att utarbeta ett förslag för att stoppa dem. I sin resolution (7) av den 11 november 2021, Stärkande av demokratin och mediernas frihet och mångfald i EU: otillbörlig användning av civil- och straffrättsliga åtgärder för att tysta journalister, icke-statliga organisationer och det civila samhället, lyfte Europaparlamentet än en gång upp detta fenomen och att det behövs effektiva skyddsåtgärder för de som utsätts i hela unionen.

                  (16)

                  Europarådets plattform för att främja skyddet av journalistik och journalisters säkerhet (8) rapporterar även att antalet anmälningar av allvarliga hot mot journalisters säkerhet och mediefriheten i Europa har ökat, vilket inkluderar flera fall av juridisk skrämseltaktik. I 2021 års årliga rapport från partnerorganisationerna till Europarådets plattform för att främja skyddet av journalistik och journalisters säkerhet framhölls också att anmälningar som handlade om munkavleprocesser ökade påtagligt 2020 jämfört med året innan, i fråga om både antal och berörda jurisdiktioner som är medlemmar i Europarådet (9). I sin rekommendation om skydd för journalistik och säkerhet för journalister och andra medieaktörer (10) av den 13 april 2016 uppmanade Europarådet sina medlemsstater att vidta nödvändiga rättsliga och/eller andra åtgärder för att förhindra oseriös, otillbörlig eller illvillig användning av lagstiftning och rättsliga förfaranden för att skrämma och tysta journalister och andra medieaktörer.

                  (17)

                  I kommissionens rapporter om rättsstatsprincipen 2020 (11) och 2021 (12) understryks att journalister och andra som bidrar till att skydda allmänintresset i flera av medlemsstaterna allt oftare utsätts för olika typer av hot och attacker i samband med sina publikationer och sitt arbete, däribland munkavleprocesser.

                  (18)

                  Ett särskilt flagrant exempel på hur rättsprocesser har utnyttjas för att hindra deltagande i den offentliga debatten är fallet med journalisten Daphne Caruana Galizia, som när hon mördades hade dragits in i fler än 40 civil- och straffrättsliga förtalsprocesser till följd av sitt undersökande journalistiska arbete.

                  (19)

                  I sin handlingsplan för demokrati (13), som lades fram den 3 december 2020, framhöll kommissionen både den viktiga roll som en mångfald av fria medier har i demokratier och civilsamhällets betydelse. Handlingsplanen tar bland annat upp att en mångfald av fria medier är viktiga för att medborgarna ska kunna fatta välgrundade beslut och för att bekämpa informationsmanipulering och inblandning genom exempelvis desinformation. I detta sammanhang har kommissionen redan antagit rekommendation (EU) 2021/1534 om säkerställande av journalisters och andra mediearbetares skydd, säkerhet och egenmakt i Europeiska unionen (14). Syftet med den rekommendationen är att alla mediearbetare ska ha säkrare arbetsvillkor, fritt från rädsla och hotelser både på och utanför nätet. Med tanke på att uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten utgör ett allt större hot mot mediefrihet och deltagande i den offentliga debatten bör unionen utveckla en enhetlig och effektiv policy för att motverka sådana processer. Denna rekommendation kompletterar rekommendation (EU) 2021/1534 genom att innehålla särskilda rekommendationer vad gäller uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten. Förutom journalister och andra mediearbetare omfattar den även skydd av människorättsförsvarare. Denna rekommendation bör angripa det specifika hot som uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten utgör och därmed bidra till att systemet med vikter och motvikter i en välmående demokrati fungerar som det ska. Den bör ge medlemsstaterna vägledning så att de kan vidta effektiva, lämpliga och proportionerliga åtgärder för att hantera sådana rättsprocesser och i detta sammanhang särskilt skydda journalister och människorättsförsvarare. Rekommenderade åtgärder bör till exempel vara insatser för att öka medvetenheten och expertkunskaperna hos framför allt juridiska yrkesgrupper och personer som utsatts för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, så att de som blir måltavlor för sådana rättsprocesser får stöd och för att möjliggöra en bättre övervakning.

                  (20)

                  För att fastställa ett effektivt skydd mot uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten och förhindra att fenomenet får fäste i unionen bör medlemsstaterna säkerställa att deras rättsliga ramar för civil-, straff-, handels- och förvaltningsrättsliga processer innehåller de skyddsåtgärder som behövs för att hantera sådana rättsprocesser med full respekt för demokratiska värden och grundläggande rättigheter, inbegripet rätten till en opartisk domstol och rätten till yttrandefrihet. För att fastställa ett konsekvent och effektivt skydd mot uppenbart ogrundade rättsprocesser som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten bör medlemsstaterna sträva efter att göra det möjligt att avvisa sådana ärenden i ett tidigt skede. De bör även sträva efter att fastställa andra rättsmedel mot rättegångsmissbruk, närmare bestämt en möjlighet att ålägga sökande som har missbrukat rättegångsförfarandet i syfte att hindra deltagande i den offentliga debatten att bära samtliga rättegångskostnader, att besluta om skadestånd till fysiska eller juridiska personer som har lidit skada på grund av sådana rättsprocesser, samt att utdöma effektiva, proportionerliga och avskräckande böter för den part som väckt talan i sådana rättsprocesser. Det främsta syftet med att ge domstolarna möjlighet att utdöma böter är att avskräcka potentiella sökande från att missbruka rättegångsförfarandet i syfte att hindra deltagande i den offentliga debatten. Sådana böter bör stå i proportion till de inslag av rättegångsmissbruk som har identifierats. När domstolarna fastställer bötesbeloppet bör de ta hänsyn till den skadliga eller avskräckande inverkan på deltagande i den offentliga debatten som rättsprocesserna kan ha, bland annat med avseende på rättsanspråkets karaktär, om sökanden har inlett flera eller samordnade rättsprocesser i liknande ärenden och om det har gjorts försök att skrämma, trakassera eller hota svaranden.

                  (21)

                  Medlemsstaterna bör sträva efter att i sin nationella lagstiftning införa liknande skyddsåtgärder för inhemska ärenden som de som ingår i EU-rättsakter för att motverka uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten när det gäller civilrättsliga mål med gränsöverskridande implikationer. Detta skulle ge ett konsekvent och effektivt skydd mot sådana rättsprocesser och bidra till att förhindra att fenomenet får fäste i unionen.

                  (22)

                  Medlemsstaterna bör framför allt se över sina nuvarande rättsliga ramar när det gäller förtal för att säkerställa att begrepp och definitioner inte kan åberopas av målsägande mot journalister eller människorättsförsvarare i samband med uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten.

                  (23)

                  För att förhindra en avskräckande inverkan på deltagande i den offentliga debatten bör medlemsstaterna säkerställa att bötesbeloppen för förtal inte är orimliga eller oproportionerliga. De bör framför allt utgå från Europarådets riktlinjer och rekommendationer (15) med avseende på den rättsliga ramen för förtal, i synnerhet straffrätten. I detta sammanhang uppmanas medlemsstaterna att avskaffa fängelsestraff för förtal i sina rättsliga ramar. I sin resolution 1577 (2007) (16) uppmanade Europarådets parlamentariska församling medlemsstater som fortfarande har fängelsestraff för förtal att utan dröjsmål avskaffa dem, även om de inte tillämpas i praktiken. Medlemsstaterna uppmanas även att främja användning av förvaltnings- eller civilrätten för att hantera förtalsmål, under förutsättning att dessa bestämmelser har en mindre repressiv verkan än bestämmelserna i straffrätten (17).

                  (24)

                  Förtalsmål bör bara handläggas enligt ett straffrättsligt förfarande som en sista utväg; förvaltnings- eller civilrättsliga förfaranden bör användas i första hand i linje med riktlinjerna från internationella organisationer. FN:s människorättsråd (18) och Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (19) har rekommenderat att förtal ska strykas ur den straffrättsliga lagstiftningen. Även Europarådet har framfört reservationer i detta sammanhang (20).

                  (25)

                  Rätten till skydd av personuppgifter konkretiseras närmare i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 (21). Rätten till skydd av personuppgifter är inte en absolut rättighet. I artikel 85 i den allmänna dataskyddsförordningen föreskrivs att medlemsstaterna i lag ska förena rätten till skydd av personuppgifter med yttrande- och informationsfriheten, inbegripet behandling som sker för journalistiska ändamål eller för akademiskt, konstnärligt eller litterärt skapande.

                  (26)

                  Medlemsstaterna bör uppmana självreglerande organ och juristsamfund att om nödvändigt anpassa sina yrkesetiska regler, inbegripet uppförandekoder, till denna rekommendation. Medlemsstaterna bör i relevanta fall även säkerställa att uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten omfattas av de yrkesetiska regler, samt tillhörande disciplinära sanktioner, som ska hindra eller förbjuda juridiska yrkesgrupper från att agera på ett sätt som kan utgöra rättegångsmissbruk eller strida mot deras andra yrkesmässiga förpliktelser avseende rättsprocessens integritet. Detta bör åtföljas av lämpliga upplysnings- och utbildningsinsatser för att öka kunskaperna om och effekterna av befintliga yrkesetiska regler som är relevanta när det gäller uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten.

                  (27)

                  De juridiska yrkesgrupperna är nyckelaktörer i uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, eftersom de antingen företräder målsägande, åtalar enskilda personer eller dömer i tvister. Det är därför av yttersta vikt att de har de kunskaper och den kompetens som krävs för deras uppdrag. Medlemsstaterna bör stödja och tillhandahålla utbildningsmöjligheter för de juridiska yrkesgrupperna. Utbildning kan bidra väsentligt till att öka deras kunskaper och förmåga att upptäcka uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, inbegripet fall där tredjeländer är inblandade, och vidta lämpliga åtgärder. Sådan utbildning bör riktas till domstolsväsendet och dess personal på alla nivåer – domare, åklagare och övrig personal på domstolar och åklagarmyndigheter – men även till andra juridiska yrkesgrupper som har anknytning till domstolsväsendet eller på annat sätt deltar i rättskipningen, oavsett hur de definieras i nationell lagstiftning, deras rättsliga status eller interna organisation, på regional och lokal nivå, där uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten kan behandlas i första instans. Utbildningen bör även riktas till andra juridiska yrkesgrupper, till exempel behöriga advokater. Utveckling av lokal utbildningskapacitet kan bidra till utbildningens långsiktiga hållbarhet.

                  (28)

                  Om även journalister, ledamöter i pressnämnder, mediearbetare och människorättsförsvarare omfattas av sådan utbildning kan det göra det lättare för dem att inse när de ställs inför sådana rättsprocesser och ge dem kritisk juridisk kompetens för att minska risken att utsättas för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten eller ge dem bättre kunskaper att hantera dem. Det kan även bidra till en kunnig rapportering om munkavleprocesser. Utbildningen för journalister bör även omfatta de etiska normer och riktlinjer som fastställs av nationella press- eller medienämnder. För att bidra till en allmän kapacitetsuppbyggnad och stärka institutionernas agerande mot uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten kan utbildningen även involvera dataskyddsmyndigheter, nationella människorättsinstitutioner, ombudsmannainstitutioner och statliga medietillsynsorgan.

                  (29)

                  Institutioner som erbjuder juristutbildning och juristsamfund är särskilt väl lämpade att tillhandahålla utbildning om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, samt att fastställa mål för sådan utbildning och bedöma vilken utbildningsmetod som är lämpligast. Om juridiska yrkeskategorier tillhandahåller utbildning för andra juridiska yrkeskategorier kan alla lära sig som grupp genom att utbyta erfarenheter och utveckla ett ömsesidigt förtroende. Utbyten av relevant praxis på europeisk nivå bör uppmuntras, bland annat med stöd från kommissionen och med deltagande av det europeiska nätverket för rättslig utbildning. Det är av yttersta vikt att juridiska yrkesgrupper och deras samfund deltar i alltifrån utarbetande av behovsanalyser till utvärdering av resultat för att säkerställa att utbildningen är ändamålsenlig och hållbar.

                  (30)

                  Utbildningen bör ta upp yttrande- och informationsfrihet och andra grundläggande rättigheter enligt Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt nationell lagstiftning, och innefatta praktisk vägledning om tillämpning av relevant rättspraxis, begränsningar av och kopplingar mellan grundläggande rättigheter, inbegripet yttrandefrihet, rättssäkerhetsgarantier och andra relevanta bestämmelser i den nationella lagstiftningen. Särskild hänsyn bör tas till Europarådets handbok för jurister om skyddet av rätten till yttrandefrihet enligt konventionen (22).

                  (31)

                  Utbildningen bör bland annat ta upp personuppgiftsskydd, som kan åberopas i samband med uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten. Den bör även ta upp informationsmanipulering och inblandning genom exempelvis desinformation.

                  (32)

                  Utbildningen bör utgå från nationella rättsliga ramar och nationell kontext. Om dessa kombineras på ett strukturerat och sammanhållet sätt med vägledning från Europarådet, vittnesmål från personer som utsatts för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, samt bästa praxis från andra medlemsstater kan detta bidra till att målen med utbildningen om uppenbart ogrundade rättsprocesser och rättegångsmissbruk uppnås. Utbildningen kan även användas för att främja utbyte av bästa praxis mellan medlemsstaterna.

                  (33)

                  För att nå ut till en större målgrupp och erbjuda stöd bör utbildningen om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten dra optimal nytta av ny teknik, till exempel onlineutbildning. Tillgång till e-resurser, uppdaterat utbildningsmaterial och fristående inlärningsverktyg avseende relevant lagstiftning och vägledning skulle komplettera de positiva effekterna av sådan utbildningsverksamhet.

                  (34)

                  För att skapa synergieffekter med liknande initiativ för utbildning av juridiska yrkesgrupper kan utbildningsmoduler om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten ingå i utbildning om närliggande ämnen, såsom yttrandefrihet och etiska riktlinjer. Användning av befintliga material och utbildningsmetoder bör uppmuntras, däribland de som tillhandahålls genom den europeiska e-juridikportalen, Unescos globala verktygslåda för rättsliga aktörer (23) och Europarådets onlineutbildning i mänskliga rättigheter för jurister (HELP, Human Rights Education for Legal Professionals) (24).

                  (35)

                  Om kursplanerna för jurist- och journalistutbildningar omfattar uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten får jurister och journalister bättre förutsättningar att känna igen sådana rättsprocesser och de kunskaper som krävs för att agera, samtidigt som det främjar utveckling av expertis och professionell kompetens bland föreläsarna. Denna kunskap skulle kunna tillhandahållas av högre lärosäten genom kompletterande kurser och seminarier under de sista åren av ett utbildningsprogram, till exempel för jurist- och journaliststuderande.

                  (36)

                  Medlemsstaterna bör stödja upplysningskampanjer om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten som organiseras av nationella organ, däribland nationella människorättsinstitutioner och det civila samhällets organisationer.

                  (37)

                  Informationsverksamhet om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten kan ske i form av publikationer, meddelanden, offentliga möten, konferenser, workshoppar och webbinarier.

                  (38)

                  Personer som är måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten har ofta svårt att hitta information om tillgängliga stödresurser. För att göra det lättare att hitta organisationer som kan ge stöd i fall av uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk, och för att säkerställa ett effektivt stöd mot sådana processer, bör information samlas in och vara tillgänglig kostnadsfritt på en och samma plats. Medlemsstaterna bör därför inrätta en nationell kontaktpunkt som ska samla in och dela med sig av information om tillgängliga resurser.

                  (39)

                  Ett underliggande syfte med upplysningsinsatser när det gäller uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten bör vara att öka medvetenheten om vikten av ett offentligt rum som möjliggör demokratisk delaktighet och där medborgarna kan ta del av både en mångfald av åsikter och tillförlitlig, saklig information.

                  (40)

                  Upplysningskampanjerna bör samordnas med de nationella kontaktpunkterna och andra behöriga myndigheter för att säkerställa att de får avsedd verkan. Kampanjerna bör även eftersträva synergieffekter med andra upplysningskampanjer om närliggande ämnen – till exempel främjandet av en öppen, fri och rättvis debatt – och skyddet av rätten till yttrandefrihet bör integreras med upplysningsinsatser för att uppmuntra medborgardelaktighet, åsiktspluralism och tillgång till tillförlitlig information. I relevanta fall bör synergieffekter även eftersträvas med insatser för att stärka mediernas motståndskraft, informationskunskap, journalistiska normer och faktakontroll i samband med åtgärder mot desinformation, informationsmanipulering och inblandning, däribland från utlandet. Målgruppen kan bland annat vara mediearbetare, jurister och medlemmar i civilsamhällets organisationer, yrkesgrupper som arbetar med kommunikation, akademiker, tankesmedjor, politiker, offentliganställda, myndigheter och privata företag.

                  (41)

                  Medlemsstaterna bör med alla medel de anser vara lämpliga sträva efter att säkerställa tillgång till information om rättssäkerhetsgarantier och andra skyddsåtgärder i sina nationella rättsliga ramar, inbegripet information om de organisationer som kan ge stöd i fall som rör uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten.

                  (42)

                  Sådana stödresurser kan omfatta advokatbyråer som kostnadsfritt försvarar personer som är måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, juridiska institutioner vid universitet som tillhandahåller sådant stöd, organisationer som registrerar och rapporterar om munkavleprocesser, samt organisationer som tillhandahåller ekonomiskt och annat stöd till de som är måltavlor för uppenbart ogrundade eller oskäliga rättsprocesser.

                  (43)

                  Personer som blir måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten måste vara väl rustade för sådana rättsprocesser. Det är därför nödvändigt att medlemsstaterna bygger upp en kapacitet för att kunna erbjuda stöd till dessa personer. Medlemsstaterna bör erbjuda finansiering och informera om den finansiering som finns tillgänglig på unionsnivå för organisationer som tillhandahåller vägledning och stöd för personer som blir måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk.

                  (44)

                  En mer systematisk övervakning av uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten är nödvändig för att bättre tackla detta fenomen. Data som samlas in bör innehålla tillräcklig information för att myndigheter och andra berörda aktörer ska kunna kvantifiera och förstå fenomenet, bland annat för att kunna ge rätt stöd till de utsatta. Medlemsstaterna bör med hänsyn till sina institutionella arrangemang när det gäller domstolsstatistik (25) ge en eller flera myndigheter i uppdrag att samla in och aggregera data om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten vid de nationella domstolarna. Dessa myndigheter kan samla in data från flera berörda aktörer. För att underlätta insamlingen kan de myndigheter som fått i uppdrag att samla in data inrätta kontaktpunkter, så att rättsliga myndigheter, yrkessamfund, icke-statliga organisationer, människorättsförsvarare, journalister och andra berörda parter kan utbyta data om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk. Medlemsstaterna bör ge en av dessa myndigheter i uppdrag att samordna informationen och rapportera aggregerade data som samlats in på nationell nivå till kommissionen varje år, vilket ska påbörjas senast före utgången av 2023. Medlemsstaterna bör säkerställa ansvarighet när det gäller de data som samlas in. För detta ändamål bör de säkerställa att insamlingen av data sker i enlighet med yrkesmässiga standarder och att de myndigheter som ansvarar för datainsamlingen och statistiken har en tillräcklig grad av oberoende. Kraven på uppgiftsskydd måste efterlevas.

                  (45)

                  När medlemsstaterna ger sina myndigheter i uppdrag att samla in och rapportera data kan de sträva efter att skapa synergieffekter med relevanta instrument gällande rättsstatsprincipen och skyddet av grundläggande rättigheter. Om det finns nationella institutioner för de mänskliga rättigheterna kan dessa spela en viktig roll, liksom exempelvis ombudsmannamyndigheter, jämlikhetsorgan eller behöriga myndigheter som utsetts enligt Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/1937 (26). Nationella kontaktpunkter som tillhandahåller en översikt över stödresurser och organisationer eller myndigheter som fått i uppdrag att samla in och rapportera data kan ingå i samma organisation om hänsyn tas till de krav och kriterier som beskrivs i denna rekommendation.

                  (46)

                  De myndigheter som fått i uppdrag att samla in data bör offentliggöra information om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten i tillgängliga format på sina webbplatser och, i relevanta fall, via andra lämpliga kanaler. De bör i detta sammanhang säkerställa att de grundläggande rättigheterna respekteras fullt ut, däribland rätten till privatliv och skydd av personuppgifter, vad gäller de personer som medverkar i uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten.

                  (47)

                  För att fastställa hur länge uppenbart ogrundade rättsprocesser eller fall av rättegångsmissbruk pågår bör om möjligt exakta uppgifter samlas in om de händelser, handlingar eller åtgärder som inledde och avslutade rättsprocesserna och de datum då de inträffade. I relevanta fall bör insamlade data även omfatta information om ärendets bakgrund, till exempel om det har förekommit upprepade rättsprocesser mot samma svarande eller av samma målsägande.

                  (48)

                  Vid behov skulle den EU-expertgrupp mot munkavleprocesser som inrättats av kommissionen (27) kunna ge stöd till utarbetandet av jämförbara kriterier som enkelt kan tillämpas av de myndigheter som medlemsstaterna har gett i uppdrag att samla in och rapportera data om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten.

                  (49)

                  EU-expertgruppen mot munkavleprocesser stöder utbyte och spridning av praxis och kunskaper bland juridiska yrkesgrupper om strategiska rättsprocesser för att hindra offentlig debatt. Den skulle bland annat kunna ge myndigheterna tekniskt stöd för att inrätta kontaktpunkter, ta fram utbildningsmaterial och organisera juridiskt bistånd.

                  (50)

                  Programmet för medborgare, jämlikhet, rättigheter och värden, som inrättades genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/692 (28), har till syfte att skydda och främja de rättigheter och värden som fastställs i fördragen och stadgan. För att värna och utveckla demokratiska samhällen baserade på rättsstatsprincipen omfattar programmet bland annat finansiering av kapacitetsuppbyggnad och upplysning om bestämmelserna i stadgan, inbegripet yttrandefriheten. I det program för rättsliga frågor som inrättades genom förordning (EU) 2021/692 (29) föreskrivs bland annat en möjlighet att finansiera verksamhet i samband med rättslig utbildning som syftar till att främja en gemensam rättslig kultur och en kultur baserad på rättsstatsprincipen samt att stödja och främja ett konsekvent och effektivt genomförande av unionens rättsliga instrument som är relevanta i samband med programmet.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

         INNEHÅLL

                  1.

                  Denna rekommendation ger vägledning för att medlemsstaterna ska kunna vidta effektiva, lämpliga och proportionerliga åtgärder för att motverka uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, samt skydda framför allt journalister och människorättsförsvarare mot sådana processer, med full respekt för demokratiska värden och grundläggande rättigheter.

         TILLÄMPLIGA REGELVERK

                  2.

                  Medlemsstaterna bör som allmän regel säkerställa att deras tillämpliga rättsliga ramar innehåller nödvändiga skyddsåtgärder för att hantera uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, med full respekt för demokratiska värden och grundläggande rättigheter, inbegripet rätten till en opartisk domstol och rätten till yttrandefrihet.

                  3.

                  Medlemsstaterna bör sträva efter att säkerställa att det finns rättssäkerhetsgarantier som gör det möjligt att i ett tidigt skede avvisa uppenbart ogrundade rättsprocesser som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten. De bör även sträva efter att tillhandahålla andra rättsmedel mot rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, närmare bestämt en möjlighet att ålägga sökande som har missbrukat rättegångsförfarandet i syfte att hindra deltagande i den offentliga debatten att bära samtliga rättegångskostnader, att besluta om skadestånd till fysiska eller juridiska personer som har lidit skada på grund av sådana rättsprocesser, samt att utdöma effektiva, proportionerliga och avskräckande böter för den part som väckt talan i sådana rättsprocesser.

                  4.

                  Medlemsstaterna bör sträva efter att i sin nationella lagstiftning införa liknande skyddsåtgärder för inhemska ärenden som de som ingår i EU-rättsakter för att motverka uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten när det gäller civilrättsliga mål med gränsöverskridande implikationer.

                  5.

                  Medlemsstaterna bör säkerställa att deras förtalsbestämmelser inte har någon omotiverad inverkan på yttrandefriheten, förekomsten av en öppen, fri och pluralistisk mediemiljö eller deltagande i den offentliga debatten.

                  6.

                  Medlemsstaterna bör säkerställa att deras förtalsbestämmelser, inbegripet rättsbegreppen i dessa, är tillräckligt tydliga för att minska risken för att de missbrukas.

                  7.

                  Medlemsstaterna bör även säkerställa att bötesbeloppen i för förtal inte är orimliga eller oproportionerliga. Medlemsstaterna bör ta största möjliga hänsyn till Europarådets riktlinjer och rekommendationer (30) med avseende på den rättsliga ramen för förtal, i synnerhet straffrätten. I detta sammanhang uppmanas medlemsstaterna att avskaffa fängelsestraff för förtal i sina rättsliga ramar. Medlemsstaterna uppmanas att främja användning av förvaltnings- eller civilrätten för att hantera förtalsmål, under förutsättning att dessa bestämmelser har en mindre repressiv verkan än bestämmelserna i straffrätten (31).

                  8.

                  Medlemsstaterna bör sträva efter en tillräcklig överensstämmelse i sin lagstiftning mellan rätten till skydd av personuppgifter och rätten till yttrande- och informationsfrihet för att förena dessa två rättigheter enligt kravet i artikel 85.2 i förordning (EU) 2016/679.

                  9.

                  Medlemsstaterna bör vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att de yrkesetiska reglerna för juridiska yrkesgruppers uppträdande och de disciplinära påföljderna för överträdelser av dessa regler omfattar lämpliga åtgärder för att avskräcka från uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten. Medlemsstaterna bör uppmana självreglerande organ och juristsamfund att anpassa sina yrkesetiska regler, inbegripet sina uppförandekoder, till denna rekommendation. Lämpliga upplysnings- och utbildningsinsatser rekommenderas också.

         UTBILDNING

                  10.

                  Medlemsstaterna bör stödja möjligheter till utbildning om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten för juridiska yrkesgrupper, däribland domare och övrig personal på alla nivåer inom rättsväsendet, behöriga advokater och personer som kan bli måltavlor för sådana rättsprocesser. Utbildningen bör inriktas på att bygga upp expertkunskap för att upptäcka sådana rättsprocesser och agera på lämpligt sätt.

                  11.

                  Medlemsstaterna bör uppmana juristsamfund och institutioner som erbjuder juristutbildning att erbjuda utbildning om hur uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten ska hanteras. Kommissionen kommer att uppmana utbildningsanordnare på europeisk nivå, däribland det europeiska nätverket för rättslig utbildning, att erbjuda sådan utbildning. Juridiska yrkesgrupper och deras samfund bör vara delaktiga i att utveckla, organisera, utföra och utvärdera utbildningen.

                  12.

                  Utbildningen bör inbegripa relevanta aspekter av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Den bör ge praktisk vägledning om hur unionsrätten, nationell rättspraxis, rättspraxis vid Europeiska unionens domstol och rättspraxis vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna bör tillämpas, hur det säkerställs att begränsningar av utövandet av yttrandefriheten uppfyller de krav som föreskrivs i artikel 52 i stadgan respektive artikel 10.2 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna samt hur yttrande- och informationsfriheten bör kopplas till andra grundläggande rättigheter.

                  13.

                  Utbildningen bör även omfatta eventuella rättssäkerhetsgarantier mot uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, samt jurisdiktion och relevant tillämplig lagstiftning om grundläggande rättigheter, samt straff-, förvaltnings-, civil- och handelsrätt.

                  14.

                  Utbildningen bör även ta upp medlemsstaternas skyldighet enligt förordning (EU) 2016/679 att i lag förena personuppgiftsskyddet med rätten till yttrande- och informationsfrihet. Den bör omfatta de regler som medlemsstaterna antagit för detta ändamål och de särskilda undantag eller avvikelser från förordning (EU) 2016/679 som är tillämpliga på behandling av uppgifter för journalistiska ändamål eller för akademiskt, konstnärligt eller litterärt skapande (32). Vederbörlig hänsyn bör tas till de frågor som framgår av bilagan till denna rekommendation.

                  15.

                  Medlemsstaterna bör överväga att kombinera denna utbildning med utbildning om yttrandefrihet och rättsetik.

                  16.

                  Utbildning för journalister, andra mediearbetare och människorättsförsvarare bör stärka deras förmåga att hantera uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten. Den bör inriktas på hur de kan upptäcka uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, hur de bör agera om de blir måltavlor för sådana processer och vilka rättigheter och skyldigheter de har, så att de kan vidta nödvändiga åtgärder för att skydda sig mot sådana processer. Utbildning för journalister bör även omfatta de etiska normer och riktlinjer som fastställs av nationella press- eller medienämnder.

                  17.

                  Medlemsstaterna bör uppmana högre lärosäten att inkludera kunskap om identifiering av uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten i sina läroplaner, särskilt för jurist- och journalistutbildningar.

                  18.

                  Utbildningen kan omfatta vittnesmål från personer som varit måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten. Den kunskap som byggts upp inom ramen för EU-expertgruppen mot munkavleprocesser kan användas i utbildningen för att främja utbytet av erfarenheter bland medlemsstaterna.

         UPPLYSNINGSINSATSER

                  19.

                  Medlemsstaterna uppmanas att stödja initiativ av exempelvis nationella människorättsinstitutioner och det civila samhällets organisationer som syftar till att öka medvetenheten och organisera informationskampanjer om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten. Särskild uppmärksamhet bör ägnas personer som kan bli måltavlor för sådana rättsprocesser.

                  20.

                  Upplysningsinsatserna bör syfta till att på ett enkelt och lättfattligt sätt förklara vad uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten är, så att sådana processer blir lätta att känna igen.

                  21.

                  Upplysningsinsatserna bör omfatta information om befintliga stödstrukturer, däribland de nationella kontaktpunkter som samlar in och delar med sig av information om tillgängliga resurser. Insatserna bör även ge en tydlig översikt över de rättsliga försvarslinjer som finns tillgängliga enligt nationella ramar i samband med uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten och hur de kan användas på ett effektivt sätt.

                  22.

                  Upplysningskampanjer för att bekämpa negativa attityder, stereotyper och fördomar kan också ta upp uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten.

                  23.

                  Upplysningsinsatser om rätten till yttrandefrihet som riktar sig till exempelvis mediearbetare, juridiska yrkesgrupper, medlemmar i civilsamhällets organisationer, akademiker, tankesmedjor, kommunikationsexperter, offentliganställda, politiker, myndigheter och privata företag bör främja ökade kunskaper om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten och vilka effekter de kan få.

         STÖDMEKANISMER

                  24.

                  Medlemsstaterna bör säkerställa att personer som blir måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten har tillgång till individuellt och oberoende stöd. Medlemsstaterna bör därför identifiera och stödja organisationer som ger vägledning och stöd till sådana personer. Det kan handla om juristsamfund, medie- och pressnämnder, paraplyorganisationer för människorättsförsvarare, sammanslutningar på unionsnivå och nationell nivå, advokatbyråer som kostnadsfritt försvarar personer som är måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, juridiska institutioner vid universitet och andra icke-statliga organisationer.

                  25.

                  Varje medlemsstat bör inrätta en kontaktpunkt som samlar in och delar med sig av information om alla organisationer som ger vägledning och stöd till personer som är måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten.

                  26.

                  Medlemsstaterna uppmuntras att dra nytta av finansiering på nationell nivå och unionsnivå för att ge ekonomiskt stöd och att informera om den finansiering som finns tillgänglig på unionsnivå för organisationer som ger vägledning och stöd till personer som är måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten, i synnerhet för att säkerställa att de har tillräckliga resurser för att snabbt kunna agera mot sådana rättsprocesser.

                  27.

                  Medlemsstaterna bör säkerställa att rättsligt bistånd till rimlig kostnad är lätt tillgängligt för svarande i uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten.

                  28.

                  Medlemsstaterna bör främja utbyte av information och bästa praxis mellan organisationer som ger vägledning och stöd till personer som blir måltavlor för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten.

         INSAMLING AV DATA, RAPPORTERING OCH ÖVERVAKNING

                  29.

                  Medlemsstaterna bör med hänsyn till sina institutionella arrangemang för domstolsstatistik ge en eller flera myndigheter i uppdrag att, med full respekt för kraven på uppgiftsskydd, samla in och aggregera data om uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten inom deras jurisdiktion. Medlemsstaterna bör säkerställa att det finns en myndighet som är ansvarig för att samordna informationen och rapportera aggregerade data som samlats in på nationell nivå till kommissionen varje år, vilket ska påbörjas senaste före utgången av 2023, med full respekt för kraven på uppgiftsskydd. Kommissionen kommer att offentliggöra en årlig sammanfattning av de data som tagits emot.

                  30.

                  Vid behov kan EU-expertgruppen mot munkavleprocesser stödja utarbetande och optimal användning av standarder och mallar för datarapportering.

                  31.

                  De data som avses i punkt 29 bör omfatta

                              a)

                              antalet fall av uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten som inletts under det relevanta året,

                              b)

                              antalet fall av uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten som avvisats i ett tidigt skede under det relevanta året från och med 2022 (både ärenden som avvisats i sak och av formella skäl),

                              c)

                              antalet rättsprocesser, ordnade per typ av svarande (t.ex. journalist, människorättsförsvarare eller presstjänst),

                              d)

                              antalet rättsprocesser, ordnade per typ av målsägande (t.ex. politiker, privatperson eller företag, eller huruvida målsäganden är utländsk),

                              e)

                              antal fall där deltagande i den allmänna debatten har föranlett rättsprocesser,

                              f)

                              uppgifter om de skadestånd som målsägande inledningsvis har begärt,

                              g)

                              en beskrivning av de olika rättsliga grunder som åberopats av målsägande och relaterade siffor,

                              h)

                              uppgifter om rättsprocessernas längd som omfattar alla instanser,

                              i)

                              uppgifter om gränsöverskridande aspekter, och

                              j)

                              andra data, om bland annat domstolens kostnader för rättsprocesserna och, i relevanta och tillämpliga fall, uppgifter om målens historiska bakgrund.

                  32.

                  Den myndighet som säkerställer samordning i enlighet med punkt 29 bör offentliggöra uppgifterna i lätt tillgängliga format på sin webbplats och i relevanta fall via andra lämpliga kanaler, och samtidigt vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa skyddet av rättigheterna för de som har utsatts för uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten.

         SLUTBESTÄMMELSER

                  33.

                  Medlemsstaterna bör dra full nytta av det finansiella stöd som finns tillgängligt på unionsnivå för att genomföra de särskilda bestämmelserna i denna rekommendation och informera om de möjligheter till finansiering som finns tillgängliga för offentliga och privata enheter, inbegripet civilsamhällets organisationer, i synnerhet inom ramen för programmet för medborgare, jämlikhet, rättigheter och värden och programmet för rättsliga frågor.

                  34.

                  Medlemsstaterna bör i enlighet med bestämmelserna om uppgiftsskydd och senast före utgången av 2023, samt därefter på begäran, lämna in en rapport till kommissionen om genomförandet av denna rekommendation med aggregerade data på medlemsstatsnivå. Vid behov kommer kommissionen att inleda diskussioner med medlemsstaterna och berörda aktörer i relevanta forum om de insatser och åtgärder som vidtagits för att tillämpa rekommendationen.

                  35.

                  Senast fem år efter dagen för antagandet kommer kommissionen att bedöma effekterna av denna rekommendation på utvecklingen i Europeiska unionen när det gäller uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten. På denna grund kommer kommissionen att avgöra om ytterligare åtgärder krävs för att säkerställa ett tillräckligt skydd för personer som blir måltavlor för sådana processer, varvid hänsyn ska tas till slutsatserna i kommissionens rapporter om rättsstatsprincipen och annan relevant information, inklusive externa uppgifter.

         Utfärdad i Bryssel den 27 april 2022.

               På kommissionens vägnar

            Didier REYNDERS

               Ledamot av kommissionen

         (1)  Se till exempel domen av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna av den 14 september 2010, Dink/Turkiet (ansökningarna nr 2668/07, 6102/08, 30079/08, 7072/09 och 7124/09), punkt 137. Se även, angående de positiva skyldigheterna enligt artikel 10 i konventionen, rapporten från utredningstjänsten vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna, https://www.echr.coe.int/documents/research_report_article_10_eng.pdfI.

         (2)  Se domen av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna av den 7 december 1976, Handyside/Förenade kungariket (ansökan nr 5493/72), punkt 49.

         (3)  Se domen av Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna av den 15 februari 2005, Steel och Morris/Förenade kungariket (ansökan nr 68416/01), punkt 89.

         (4)  I rekommendation CM/Rec(2022)4 från Europarådets ministerkommitté om främjande av en gynnsam miljö för god journalistik i den digitala tidsåldern föreskrivs att journalistik av hög kvalitet som vilar på yrkesetiska grunder och antar olika former beroende på geografisk, rättslig och samhällelig kontext tjänar det dubbla syftet att dels agera som allmänhetens väktare i demokratiska samhällen, dels bidra till allmänhetens medvetenhet och upplysning, https://search.coe.int/cm/pages/result_details.aspx?objectid=0900001680a5ddd0. I resolution 2213 (2018) om journalisters ställning i Europa, som antogs av Europarådets parlamentariska församling, sägs vad gäller professionella journalister att de har i uppdrag att ge allmänheten information i allmänna eller specifika frågor av intresse på ett så ansvarsfullt och objektivt sätt som möjligt, https://search.coe.int/cm/pages/result_details.aspx?objectid=0900001680a5ddd0

         (5)  Academic network on European citizenship rights, Ad hoc request – SLAPP in the EU context, 29 maj 2020, https://ec.europa.eu/info/sites/default/files/ad-hoc-literature-review-analysis-key-elements-slapp_en.pdf, s. 4 och Academic network on European citizenship rights, Strategic Lawsuits Against Public Participation (SLAPP) in the European Union: A comparative study, 30 juni 2021, https://ec.europa.eu/info/files/strategic-lawsuits-against-public-participation-slapp-european-union-comparative-study_en.

         (6)  P9_TA(2020)0320. I denna resolution upprepade parlamentet även villkoren i sin resolution av den 28 mars 2019 (P8_TA(2019)0328).

         (7)  P9_TA(2021)0451.

         (8)  Sedan 2015 har Europarådets plattform underlättat sammanställningen och spridningen av information om allvarliga problem när det gäller mediefrihet och journalisters säkerhet i Europarådets medlemsstater. De deltagande partnerorganisationerna – inbjudna icke-statliga organisationer och journalistförbund – anmäler brott mot mediefriheten och offentliggör årliga rapporter om situationen för mediefriheten och journalisters säkerhet i Europa. Europarådets medlemsstater förväntas agera och hantera problemen och informera plattformen om vilka åtgärder som vidtagits till följd av anmälningarna. Den låga svarsfrekvensen bland Europarådets medlemsstater, vilka även är medlemsstater i EU, visar att mer måste göras, https://www.coe.int/en/web/media-freedom.

         (9)  Under 2021 offentliggjordes 282 anmälningar på plattformen för att främja skyddet av journalistik och journalisters säkerhet (coe.int), varav flera gällde juridisk skrämseltaktik, dvs. opportunistiskt, godtyckligt eller okynnesprocessande genom åberopande av bland annat lagar om förtal, bekämpning av terrorism, nationell säkerhet, huliganism eller bekämpning av extremism. I 2021 års årliga rapport från partnerorganisationerna till Europarådets plattform för att främja skyddet av journalistik och journalisters säkerhet noterades en ökning under 2020 jämfört med året innan, i fråga om både antal och berörda jurisdiktioner som är medlemmar i Europarådet – 1680a2440e (coe.int).

         (10)  Ministerkommitténs rekommendation CM/Rec(2016)4 till medlemsstaterna om skydd för journalistik och säkerhet för journalister och andra medieaktörer, https://search.coe.int/cm/Pages/result_details.aspx?ObjectId=09000016806415d9#_ftn1.

         (11)  COM(2020) 580 final av den 30 september 2020.

         (12)  COM(2021) 700 final av den 20 juli 2021.

         (13)  COM(2020) 790 final av den 3 december 2020.

         (14)  Kommissionens rekommendation (EU) 2021/1534 av den 16 september 2021 om säkerställande av journalisters och andra mediearbetares skydd, säkerhet och egenmakt i Europeiska unionen (EUT L 331, 20.9.2021, s. 8).

         (15)  Se bland annat parlamentariska församlingens resolution 1577 Towards decriminalisation of defamation (2007) (Mot avkriminalisering av förtal), https://assembly.coe.int/nw/xml/XRef/Xref-XML2HTML-en.asp?fileid=17588&lang=en, parlamentariska församlingens rekommendation 1814 Towards decriminalisation of defamation (2007) (Mot avkriminalisering av förtal), https://assembly.coe.int/nw/xml/XRef/Xref-XML2HTML-en.asp?fileid=17587&lang=en, undersökningen Freedom of expression and defamation. A study of the case-law of the European Court of Human Rights (2012) (Yttrandefrihet och förtal. En undersökning av rättspraxis vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna) från Europarådets generalsekretariat, https://rm.coe.int/study-on-the-alignment-of-laws-and-practices-concerning-alignment-of-l/16804915c5, och Europarådets senaste undersökning av rättspraxis vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (2016), https://rm.coe.int/CoERMPublicCommonSearchServices/DisplayDCTMContent?documentId=09000016806ac95b.

         (16)  Resolution 1577 (2007) från Europarådets parlamentariska församling av den 4 oktober 2007 om avkriminalisering av förtal, https://assembly.coe.int/nw/xml/XRef/Xref-XML2HTML-en.asp?fileid=17588&lang=en.

         (17)  Se även allmän kommentar nr 34 artikel 19 från FN:s människorättsråd om åsikts- och yttrandefrihet av den 12 september 2011, https://www2.ohchr.org/english/bodies/hrc/docs/gc34.pdf och den särskilda rapporten om juridiska trakasserier och missbruk av rättssystemet mot medierna som offentliggjordes av representanten för mediefrihet inom Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa den 23 november 2021, https://www.osce.org/files/f/documents/c/f/505075_0.pdf.

         (18)  Allmän kommentar nr 34 artikel 19 från FN:s människorättsråd om åsikts- och yttrandefrihet av den 12 september 2011, https://www2.ohchr.org/english/bodies/hrc/docs/gc34.pdf.

         (19)  Särskild rapport av den 23 november 2021 om rättsliga trakasserier och missbruk av rättssystemet mot medierna från representanten för mediefrihet inom Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa, https://www.osce.org/files/f/documents/c/f/505075_0.pdf.

         (20)  Ministerkommitténs rekommendation CM/Rec(2016)4 till medlemsstaterna om skydd för journalistik och säkerhet för journalister och andra medieaktörer, se punkt 6.

         (21)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 4.5.2016, s. 1).

         (22)  A handbook for legal practitioners on protecting the right to freedom of expression under the European Convention on Human Rights (2017), Europarådet, https://rm.coe.int/handbook-freedom-of-expression-eng/1680732814.

         (23)  Global toolkit for judicial actors: international legal standards on freedom of expression, access to information and safety of journalists (2021), https://unesdoc.unesco.org/ark:/48223/pf0000378755.

         (24)  https://www.coe.int/en/web/help/home.

         (25)  Se de riktlinjer för rättsstatistik som Europarådets kommission för effektivisering av rättsväsendet fastställde vid sitt tolfte plenarsammanträde (Strasbourg, 10–11 december 2008) – CEPEJ-GT-EVAL (coe.int).

         (26)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/1937 av den 23 oktober 2019 om skydd för personer som rapporterar om överträdelser av unionsrätten (EUT L 305, 26.11.2019, s. 17).

         (27)  Register över kommissionens expertgrupper och liknande organ (europa.eu).

         (28)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2021/692 av den 28 april 2021 om inrättande av programmet för medborgare, jämlikhet, rättigheter och värden och om upphävande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1381/2013 och rådets förordning (EU) nr 390/2014 (EUT L 156, 5.5.2021, s. 1).

         (29)  Förordning (EU) 2021/692 syftar till att bidra till utvecklingen av ett europeiskt område med rättvisa och att stärka demokratin, rättsstatsprincipen och skyddet av grundläggande rättigheter.

         (30)  Se bland annat parlamentariska församlingens resolution 1577 Towards decriminalisation of defamation (2007) (Mot avkriminalisering av förtal), https://assembly.coe.int/nw/xml/XRef/Xref-XML2HTML-en.asp?fileid=17588&lang=en, parlamentariska församlingens rekommendation 1814 Towards decriminalisation of defamation (2007) (Mot avkriminalisering av förtal), https://assembly.coe.int/nw/xml/XRef/Xref-XML2HTML-en.asp?fileid=17587&lang=en, undersökningen Freedom of expression and defamation. A study of the case-law of the European Court of Human Rights (2012) (Yttrandefrihet och förtal. En undersökning av rättspraxis vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna) från Europarådets generalsekretariat, https://rm.coe.int/study-on-the-alignment-of-laws-and-practices-concerning-alignment-of-l/16804915c5, och Europarådets senaste undersökning av rättspraxis vid Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (2016), https://rm.coe.int/CoERMPublicCommonSearchServices/DisplayDCTMContent?documentId=09000016806ac95b.

         (31)  Vid sidan av Europarådets arbete (se föregående fotnot) finns det en allt större internationell enighet om att avkriminalisera förtal. Se allmän kommentar nr 34 artikel 19 från FN:s människorättsråd om åsikts- och yttrandefrihet av den 12 september 2011, https://www2.ohchr.org/english/bodies/hrc/docs/gc34.pdf och den särskilda rapporten om juridiska trakasserier och missbruk av rättssystemet mot medierna som offentliggjordes av representanten för mediefrihet inom Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa den 23 november 2021, https://www.osce.org/files/f/documents/c/f/505075_0.pdf.

         (32)  Mer information om införlivandet av artikel 85 i den allmänna dataskyddsförordningen finns i arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar, s. 26.

         BILAGA
         Inslag som kan ingå i utbildning om åberopande av personuppgiftsskydd i samband med uppenbart ogrundade rättsprocesser eller rättegångsmissbruk som syftar till att hindra deltagande i den offentliga debatten (strategiska rättsprocesser för att hindra offentlig debatt eller munkavleprocesser):

                     —

                     Lagstiftning som antas av medlemsstaterna för att förena rätten till skydd av personuppgifter med rätten till yttrande- och informationsfrihet, vilken ska föreskriva undantag från bestämmelserna i artikel 85.2 i den allmänna dataskyddsförordningen vid behandling av uppgifter för journalistiska ändamål eller för akademiskt, konstnärligt eller litterärt skapande, om de är nödvändiga för att förena dessa två rättigheter.

                     —

                     När det gäller utövandet av den registrerades rättigheter fastställs i artikel 12.5 i den allmänna dataskyddsförordningen att den personuppgiftsansvarige får vägra att tillmötesgå begäranden som är uppenbart ogrundade eller orimliga (eller ta ut en rimlig avgift).

                     —

                     Rätten till rättelse enligt artikel 16 i den allmänna dataskyddsförordningen gäller endast situationer där personuppgifterna är felaktiga. Rätten att komplettera ofullständiga personuppgifter är dessutom inte automatisk, utan beror på ändamålet med behandlingen.

                     —

                     När det gäller utövandet av rätten till radering (”rätten att bli bortglömd”) föreskrivs i den allmänna dataskyddsförordningen att denna rätt inte ska gälla i den utsträckning som behandlingen är nödvändig för att utöva rätten till yttrande- och informationsfrihet (artikel 17.3 a i den allmänna dataskyddsförordningen).

                     —

                     För att förhindra forumshopping föreskrivs i artikel 79.2 i den allmänna dataskyddsförordningen att talan mot en personuppgiftsansvarig eller ett personuppgiftsbiträde – t.ex. en journalist, en människorättsförsvarare, en civilsamhällesaktör eller ett medieföretag – får väckas vid domstolarna i den medlemsstat där den personuppgiftsansvarige eller personuppgiftsbiträdet är etablerad eller, såvida inte den personuppgiftsansvarige eller personuppgiftsbiträdet är en myndighet i en medlemsstat som agerar inom ramen för sin myndighetsutövning, där den registrerade har sin hemvist. Denna bestämmelse lämnar inget utrymme för att väcka talan om en överträdelse av dataskyddsreglerna vid domstolar när det inte föreligger något samband med behandlingen av personuppgifter, journalistens eller medieföretagets etableringsort eller målsägandens hemvist, inbegripet vad gäller skadeståndsanspråk.