title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 11 december 2015 om att erkänna och fastställa kontracykliska buffertvärden för exponeringar gentemot tredjeländer (ESRB/2015/1)

text:
               12.3.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 97/1

         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
   av den 11 december 2015
   om att erkänna och fastställa kontracykliska buffertvärden för exponeringar gentemot tredjeländer
   (ESRB/2015/1)
   (2016/C 97/01)
   EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artikel 3.2 b, d, och f samt artiklarna 16–18,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG (2), särskilt artiklarna 138 och 139,
   med beaktande av Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2011/1 av den 20 januari 2011 om arbetsordningen för Europeiska systemrisknämnden (3), särskilt artikel 15.3 e och artiklarna 18–20, och
   av följande skäl:

               (1)

               Under den globala finanskrisen har en av de mest destabiliserande faktorerna varit att de finansiella chockerna mot realekonomin har förstärkts procykliskt genom banksystemet och finansmarknaderna. Om det uppstår en konjunkturnedgång efter en period av alltför stor kredittillväxt kan detta leda till stora förluster inom banksektorn och starta en ond cirkel. De åtgärder som kreditinstituten vidtar för att stärka sina balansräkningar kan i det läget begränsa kredittillgången för realekonomin, vilket förvärrar konjunkturnedgången och försvagar deras balansräkningar ytterligare.

               (2)

               Kontracykliska kapitalbuffertar är avsedda att balansera sådana procykliska effekter genom att öka banksektorns motståndskraft. Kraven på kontracykliska kapitalbuffertar är en del av den nya globala regleringsstandarden för bankkapitalkrav (Basel III-reglerna) som utfärdades av Baselkommittén för banktillsyn (BCBS) i december 2010 och genomfördes i unionen genom direktiv 2013/36/EU. Genom att förstärka de kontracykliska kapitalbuffertarna kan utsedda myndigheter eller enheter kräva att banksektorn bygger upp extra kapital under sådana perioder då systemriskerna ökar till följa av en alltför hög kredittillväxt. Om sådana risker materialiseras kan myndigheterna sänka det kontracykliska buffertvärdet och tillåta att bufferten används för att absorbera oväntade förluster. Detta gör det möjligt för banksektorn att upprätthålla utlåningen till realekonomin och följa de lagstadgade kapitalkraven.

               (3)

               Utlåning över nationsgränderna gör att de kontracykliska kapitalbufferterna har internationell betydelse. Förluster kan uppstå från exponeringar som den inhemska banksektorn har gentemot tredjeländer. Sådana förluster kan bli avsevärda om ett tredjeland till vilket en medlemsstats inhemska banksektor har betydande exponeringar går in i en konjunkturnedgång efter en period med alltför stor kredittillväxt.

               (4)

               Ramverket Basel III om kontracykliska kapitalbuffertar är utformat på ett sådant sätt att denna internationella aspekt beaktas. Enligt ramverket bör olika jurisdiktioner erkänna varandras kontracykliska buffertvärden. Om en myndighet i en jurisdiktion ökar det kontracykliska buffertvärdet för att skydda sin inhemska banksektor från en alltför hög kredittillväxt, bör myndigheter i andra jurisdiktioner tillämpa samma kontracykliska buffertvärde för exponeringarna som deras inhemska banker har gentemot det landet. Enligt ramverket ska bankerna beräkna sina buffertkrav utifrån var deras exponeringar befinner sig geografiskt. Med beaktande av vissa övergångsbestämmelser uppställer ramverket Basel III krav på obligatoriska arrangemang för ömsesidighet avseende kontracykliska buffertvärden upp till 2,5 procent. Om dessa tillämpas konsekvent i alla jurisdiktioner skulle denna ömsesidighet skydda banksektorn i en viss jurisdiktion från de risker som utgår från en alltför hög kredittillväxt i andra jurisdiktioner.

               (5)

               Eftersom BCBS standarder inte är rättsligt bindande kommer olika jurisdiktioner eventuellt inte att genomföra de kontracykliska kapitalbufferterna på samma sätt. De kan försena genomförandet eller inte genomföra dem alls. I unionen framgår det av artikel 136 i direktiv 2013/36/EU hur de utsedda myndigheterna ska fastställa kontracykliska buffertvärden för inhemska exponeringar. Ytterligare anvisningar om hur kontracykliska buffertvärden ska fastställas för inhemska exponeringar, enligt kravet i artikel 135 i direktiv 2013/36/EU, framgår av Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2014/1 (4). I unionen finns det alltså en gemensam rättslig ram för att undvika alternativet att inte vidta några åtgärder, och från och med 2016 kommer det att vara obligatoriskt att fastställa kontracykliska buffertvärden för inhemska exponeringar. Det är dock oklart huruvida och i vilken utsträckning tredjeländer som inte är medlemmar i Baselkommittén för banktillsyn kommer att genomföra de kontracykliska kapitalbufferterna.

               (6)

               De utsedda myndigheterna är behöriga att skydda sin banksektor från sådana risker som utgår från en alltför stor kredittillväxt i tredjeländer. Enligt artikel 139 i direktiv 2013/36/EU får utsedda myndigheter i vissa fall fastställa ett kontracykliskt buffertvärde för exponeringar gentemot ett tredjeland som nationellt auktoriserade institut måste tillämpa vid beräkningen av sin institutspecifika kontracykliska kapitalbuffert. En utsedd myndighet kan agera i situationer då ett kontracykliskt buffertvärde för ett tredjeland inte har fastställts och offentliggjorts av den berörda tredjelandsmyndigheten för det tredjelandet, eller om den anser att det buffertvärde som fastställts av den berörda tredjelandsmyndigheten är otillräckligt för att på ett tillfredsställande sätt skydda den inhemska banksektorn mot risker i samband med en alltför stor kredittillväxt i det aktuella tredjelandet.

               (7)

               Om kontracykliska buffertvärden för exponeringar mot tredjeländer fastställs utan samordning leder detta till olika kapitalkrav inom unionen för exponeringar gentemot samma tredjeland och samma risker. När utvecklingen i ett tredjeland analyseras kan utsedda myndigheter dra olika slutsatser om huruvida kredittillväxten i det landet är alltför stor och huruvida åtgärder måste vidtas för att minska riskerna för deras inhemska banksystem. Även om utsedda myndigheter gör samma riskbedömning kan de komma fram till olika slutsatser avseende hur stort det kontracykliska buffertvärdet behöver vara för att reducera risken.

               (8)

               Om kontracykliska buffertvärden för exponeringar mot tredjeländer godkänns utan samordning kan detta också leda till olika kapitalkrav inom unionen. Erkännande av kontracykliska buffertvärden som fastställts av andra utsedda myndigheter eller av en relevant tredjelandsmyndighet krävs i unionsrätten för värden upp till 2,5 procent, med beaktande av övergångsbestämmelser under perioden 2016–2019 i enlighet med artikel 160 i direktiv 2013/36/EU. I enlighet med rekommendation ESRB/2014/1 bör de utsedda myndigheterna generellt erkänna kontracykliska buffertvärden som är högre än de obligatoriska nivåerna, men detta gäller bara för sådana kontracykliska buffertvärden som fastställs av utsedda myndigheter i andra jurisdiktioner inom unionen, inte för sådana som fastställs av relevanta tredjelandsmyndigheter för tredjeländer. Detta innebär att det sätt på vilket kontracykliska buffertvärden som fastställs av relevanta tredjelandsmyndigheter godkänns kan skilja sig åt mellan olika jurisdiktioner inom unionen. Detta medför att, särskilt före 2019, vissa utsedda myndigheter kan välja att tillämpa övergångsbestämmelser medan andra utsedda myndigheter väljer att göra avsteg från dessa. Från och med 2019 kan sedan vissa utsedda myndigheter välja att frivilligt erkänna kontracykliska buffertvärden som är högre än 2,5 procent, medan andra väljer att inte göra detta.

               (9)

               Olika kapitalkrav inom unionen för exponeringar gentemot samma tredjeland och samma risker är oönskade, eftersom detta skulle medföra olika spelregler inom unionen och möjliggöra regelarbitrage. Kreditinstitut i sådana jurisdiktioner i unionen med lägre kontracykliska buffertvärden avseende exponeringar gentemot ett visst tredjeland än vad som tillämpas på andra håll i unionen skulle få ett incitament att vinna marknadsandelar genom att öka sin utlåning till det tredjelandet. En dylik ökning i utlåning skulle kunna medföra att kreditinstitut i en viss jurisdiktion får stora, koncentrerade exponeringar gentemot ett visst tredjeland. På längre sikt kan sådana olika spelregler och de därav resulterande incitamenten för regelarbitrage hota den finansiella stabiliteten i unionen.

               (10)

               Europeiska systemrisknämnden (ESRB) bör spela en aktiv roll för att säkerställa att, avseende ett visst tredjeland, samma kontracykliska buffertvärden för exponeringar gentemot tredjeländer normalt tillämpas i hela unionen. ESRB har ett uttryckligt mandat för att uppnå enhetlighet för detta enligt artikel 139.3 i direktiv 2013/36/EU. ESRB anser att den bör främja ett gemensamt tillvägagångssätt inom hela unionen för att erkänna och fastställa kontracykliska buffertvärden för exponeringar gentemot tredjeländer.

               (11)

               Denna rekommendation har målet att säkerställa att samma kontracykliska buffertvärde för exponeringar gentemot ett visst tredjeland normalt tillämpas i hela unionen. Detta omfattar att a) utsedda myndigheter godkänner ett kontracykliskt buffertvärde som fastställts av en relevant tredjelandsmyndighet för det tredjelandet, b) utsedda myndigheter fastställer kontracykliska buffertvärden för exponeringar gentemot tredjeländer, c) utsedda myndigheter sänker de kontracykliska buffertvärdena om riskerna i ett visst tredjeland avtar eller materialiseras och d) de utsedda myndigheterna informerar om det kontracykliska buffertvärdet för exponeringar gentemot ett tredjeland.

               (12)

               Rekommendation A ska säkerställa att utsedda myndigheter i normalfallet godkänner samma kontracykliska buffertvärde som fastställts av en viss tredjelandsmyndighet för det tredjelandet. Utgångspunkten för detta är kraven enligt unionsrätten att fullt ut erkänna kontracykliska buffertvärden upp till 2,5 procent, med beaktande av övergångsbestämmelser. Det rekommenderas att utsedda myndigheter samordnar sitt erkännande av kontracykliska buffertvärden som är högre än 2,5 procent genom ESRB. I sådana fall kommer ESRB att utfärda en rekommendation med riktlinjer till utsedda myndigheter om huruvida och i vilken utsträckning det högre kontracykliska buffertvärdet som fastställts av ett tredjeland bör erkännas. Medan kontracykliska buffertvärden som fastställs av länder som är medlemmar i Baselkommittén för banktillsyn granskas av ESRB:s sekretariat, bör utsedda myndigheter informera ESRB när ett tredjeland som inte är medlem i Baselkommittén för banktillsyn fastställer ett kontracykliskt buffertvärde som överstiger 2,5 procent. Det rekommenderas också att utsedda myndigheter informerar ESRB om det uppstår tvivel om huruvida en åtgärd som antagits av ett tredjeland bör erkännas enligt direktiv 2013/36/EU som en kontracykliska kapitalbuffert. I sådana fall kommer ESRB att utfärda en rekommendation med anvisningar.

               (13)

               Rekommendation B ska säkerställa att utsedda myndigheter, när det utövar sin befogenhet att fastställa kontracykliska buffertvärden för exponeringar gentemot ett tredjeland, tillämpar samma värde. Utsedda myndigheter anmodas att utöva sina befogenheter enligt artikel 139 i direktiv 2013/36/EU. De utsedda myndigheterna bör särskilt fastställa till vilka tredjeländer som banksystemet i deras jurisdiktion har betydande exponeringar. De bör också granska huruvida det finns tecken på en alltför stor kredittillväxt i dessa tredjeländer. De utsedda myndigheter bör informera ESRB om de finner sådana tecken i de tredjeländer som de granskar och de anser att man bör fastställa ett kontracykliskt buffertvärde för exponeringar gentemot det tredjelandet. Om ESRB anser att åtgärderna bör samordnas inom unionen kommer den att utfärda en rekommendation till de utsedda myndigheterna om det lämpliga kontracykliska buffertvärdet för exponeringar gentemot det aktuella tredjelandet.

               (14)

               Rekommendation C ska säkerställa att, om det kontracykliska buffertvärdet för exponeringar gentemot ett visst tredjeland bör sänkas eftersom riskerna har antingen avtagit eller inträffat, samma kontracykliska buffertvärde tillämpas i hela unionen. I sådana fall bör de utsedda myndigheterna, när de sänker det kontracykliska buffertvärdet för exponeringar gentemot ett visst tredjeland, tillämpa samma metoder som när det kontracykliska buffertvärdet höjdes. Detta innebär att, om utsedda myndigheter har godkänt eller fastställt ett kontracykliskt buffertvärde för exponeringar gentemot ett tredjeland i enlighet med en ESRB-rekommendation, de bör samarbeta med ESRB för att fastställa det lämpliga kontracykliska buffertvärdet för exponeringar gentemot det tredjelandet när landet i fråga sänker det kontracykliska buffertvärdet. I sådana fall kommer ESRB att utfärda en rekommendation med riktlinjer till utsedda myndigheter om det lämpliga kontracykliska buffertvärdet för exponeringar gentemot det aktuella tredjelandet. Medan kontracykliska buffertvärden som fastställs av länder som är medlemmar i Baselkommittén för banktillsyn granskas av ESRB, bör utsedda myndigheter informera ESRB när ett tredjeland som inte är medlem i Baselkommittén för banktillsyn sänker det kontracykliska buffertvärdet. Det rekommenderas vidare att utsedda myndigheter som godkänt eller fastställt ett kontracykliskt buffertvärde för exponeringar gentemot ett tredjeland i enlighet med en ESRB-rekommendation, bör informera ESRB om de anser att riskerna i det landet har antingen har avtagit eller materialiseras.

               (15)

               Rekommendation D ska säkerställa att beslut om kontracykliska buffertvärden för exponeringar gentemot tredjeländer blir kända i hela unionen. Detta gör det lättare att hantera allmänhetens förväntningar, att samordna de utsedda myndigheternas åtgärder samt förbättra makrotillsynspolitikens trovärdighet, ansvarighet och effektivitet. För detta ändamål bör de utsedda myndigheterna tillämpa de principer som framgår av rekommendation ESRB/2014/1 avseende information om kontracykliska buffertvärden för inhemska exponeringar samt för att erkänna, fastställa och sänka kontracykliska buffertvärden för exponeringar mot tredjeländer.

               (16)

               Enligt artikel 136 i direktiv 2013/36/EU ska varje medlemsstat utse en offentlig myndighet eller ett offentligt organ som ska ansvara för att fastställa och erkänna kontracykliska buffertvärden. Därutöver tilldelas Europeiska centralbanken särskilda uppgifter genom rådets förordning (EU) nr 1024/2013 (5). ECB får bl.a. ställa högre krav än de nationella utsedda myndigheterna för de kontracykliska kapitalbuffertarna som deltar i den gemensamma tillsynsmekanismen, och har alla de befogenheter och skyldigheter som utsedda myndigheter har enligt tillämplig unionsrätt. För detta begränsade syfte anses ECB vara en utsedd myndighet.

               (17)

               ESRB:s rekommendationer offentliggörs efter det att styrelsen har informerat rådet om sin intention att göra detta och rådet getts möjlighet att agera.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1

      REKOMMEDATIONER

      Rekommendation A – erkännande av kontracykliska buffertvärden som fastställts av tredjelandsmyndigheter

               1.

               Om en relevant utsedd myndighet fastställer ett kontracykliskt buffertvärde för det tredjelandet som överstiger 2,5 procent, bör utsedda myndigheter snarast informera ESRB och inhämta dess synpunkter avseende ett enhetligt erkännande i hela unionen, utom i fall där buffertvärdet avser ett land som är medlem i Baselkommittén för banktillsyn (BCBS) eller om ESRB redan fått kännedom om det berörda kontracykliska buffertvärdet genom en annan utsedd myndighet. Utsedda myndigheter bör använda mall 1 i bilaga I till denna rekommendation för att informera ESRB.

               2.

               Om en utsedd myndighet är osäker på huruvida en viss åtgärd som antagits av en tredjelandsmyndighet bör erkännas enligt direktiv 2013/36/EU som en kontracykliska kapitalbuffert, bör den utsedda myndigheten snarast informera ESRB, utom i fall där ESRB redan informerats av en annan utsedd myndighet. Utsedda myndigheter bör använda mall 1 i bilaga I till denna rekommendation för att informera ESRB.

      Rekommendation B – att fastställa ett kontracykliskt buffertvärde för exponeringar mot tredjeländer

               1.

               Utsedda myndigheter bör årligen identifiera väsentliga tredjeländer. Detta bör bl.a. baseras på kvantitativ information om de exponeringar som nationellt auktoriserade institut hat gentemot tredjeländer. Utsedda myndigheter bör under andra kvartalet varje år lämna in en förteckning över väsentliga tredjeländer till ESRB med hjälp av mallen i bilaga II till denna rekommendation.

               2.

               De utsedda myndigheterna bör bevaka risker som utgår från en alltför stor kredittillväxt i de väsentliga tredjeländer som identifierats enligt punkt 1 minst en gång per år, med undantag för sådana länder som redan bevakas av ESRB i enlighet med beslut ESRB/2015/3 (6). De utsedda myndigheterna bör informera ESRB om fall där de beslutar att inte bevaka ett väsentligt tredjeland eftersom landet redan bevakas av ESRB i enlighet med beslut ESRB/2015/3. Utsedda myndigheter bör använda mallen i bilaga II till denna rekommendation för att informera ESRB om sådana fall.

               3.

               De utsedda myndigheterna bör informera ESRB om situationer där de anser att en relevant tredjelandsmyndighet bör fastställa och offentliggöra ett kontracykliska buffertvärdet för det tredje landet, eller om det kontracykliska buffertvärdet som fastställts och offentliggjorts av en relevant tredjelandsmyndighet för det tredjelandet är otillräckligt för att på ett tillfredsställande sätt skydda inhemska finansinstitut från risker i samband med en alltför stor kredittillväxt i det aktuella tredjelandet. Utsedda myndigheter bör använda mall 1 i bilaga I till denna rekommendation för att informera ESRB om sådana fall.

      Rekommendation C – att sänka kontracykliska buffertvärden för exponeringar mot tredjeländer

               1.

               Om ett kontracykliskt buffertvärde som fastställts av en relevant utsedd myndighet för det tredjelandet erkänns utifrån en ESRB-rekommendation, och den relevanta tredjelandsmyndigheten sänker det kontracykliska buffertvärdet, bör utsedda myndigheter snarast informera ESRB för att inhämta dess synpunkter avseende ett enhetligt erkännande eller fastställande av de nya, lägre kontracykliska buffertvärdena, utom i fall där buffertvärdet avser ett land som är medlem i Baselkommittén för banktillsyn (BCBS) eller om ESRB redan informerats om det nya lägre kontracykliska buffertvärdet genom en annan utsedd myndighet. Utsedda myndigheter bör använda mallen i bilaga I till denna rekommendation för att informera ESRB om sådana fall.

               2.

               Om en relevant tredjelandsmyndighet sänker det kontracykliska buffertvärdet som gäller för exponeringar gentemot det tredjelandet utifrån en ESRB-rekommendation, bör utsedda myndigheter snarast informera ESRB och inhämta dess synpunkter huruvida ett lägre kontracykliskt buffertvärde ska tillämpas på exponeringar gentemot det tredjelandet, utom i fall där buffertvärdet avser ett land som är medlem i Baselkommittén för banktillsyn (BCBS) eller om ESRB redan informerats om det nya lägre kontracykliska buffertvärdet genom en annan utsedd myndighet. Utsedda myndigheter bör använda mallen i bilaga I till denna rekommendation för att informera ESRB om sådana fall.

               3.

               Om det kontracykliska buffertvärdet som gäller för exponeringar gentemot ett tredjeland fastställts utifrån en ESRB-rekommendation och den utsedda myndigheten anser att riskerna antingen avtar eller materialiseras, bör den utsedda myndigheten snarast informera ESRB och inhämta dess synpunkter huruvida ett lägre kontracykliskt buffertvärde bör tillämpas på exponeringar gentemot det tredjelandet, utom i fall där ESRB redan informerats om detta genom en annan utsedd myndighet. Utsedda myndigheter bör använda mall 1 i bilaga I till denna rekommendation för att informera ESRB om sådana fall.

      Rekommendation D – information om beslut om att erkänna och fastställa kontracykliska buffertvärden för exponeringar gentemot tredjeländer

   Utsedda myndigheter bör ändra sina strategier och ramverk för kommunikation som tagits fram i enlighet med princip 5 i rekommendation A i avsnitt 1 i rekommendation ESRB/2014/1, så att de inkluderar beslut om att erkänna och fastställa kontracykliska buffertvärden för exponeringar gentemot tredjeländer.
   AVSNITT 2

      GENOMFÖRANDE

   1.   Tolkning

   I denna rekommendation gäller följande definitioner:

               a)

                  kontracykliskt buffertvärde: den betydelse som framgår av artikel 128.7 i direktiv 2013/36/EU.

               b)

                  utsedd myndighet: den betydelse som framgår av rekommendation ESRB/2014/1.

               c)

                  nationellt auktoriserat institut: ett institut som har auktoriserats i den medlemsstat för vilken en särskilt utsedd myndighet är ansvarig för att fastställa det kontracykliska buffertvärdet.

               d)

                  betydande exponering: en exponering som kan medföra väsentliga förluster för nationellt auktoriserade institut i en viss jurisdiktion, och medföra negativa konsekvenser för den finansiella stabiliteten i den jurisdiktionen.

               e)

                  väsentligt tredjeland: ett tredjeland gentemot vilket nationellt auktoriserade institut har betydande exponeringar.

               f)

                  relevant tredjelandsmyndighet: en offentlig myndighet eller ett offentligt organ som ansvarar för att fastställa kontracykliska buffertvärden i ett tredjeland.

               g)

                  tredjeland: en jurisdiktion utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

         2.   Kriterier för efterlevnad

   Adressaterna bör rapportera vilka åtgärder som vidtas med anledning av denna rekommendation, eller på lämpligt sätt motivera eventuell passivitet. Rapporterna bör som minimum innehålla

               a)

               information om de åtgärder som vidtagits och när de vidtagits,

               b)

               en bedömning huruvida vidtagna åtgärder uppnått målen med denna rekommendation, och

               c)

               en ingående motivering av varför man avstått från att vidta åtgärder eller gjort avsteg från denna rekommendation, inklusive eventuella orsaker för en försenad rapportering.

         3.   Uppföljning

               1.

               Adressaterna ska rapportera till ESRB, rådet och kommissionen vilka åtgärder som de vidtar med anledning av denna rekommendation, eller på lämpligt sätt motivera eventuell passivitet, med beaktande av de tidsfrister som framgår nedan.

               2.

                  Rekommendation A – de utsedda myndigheterna ska snarast genomföra rekommendation A.1 och A.2 om den situation som avses i den relevanta rekommendationen inträffar, och rapportera till ESRB senast den 31 december 2020 om genomförandet av rekommendation A.1 och A.2.

               3.

                  Rekommendation B – de utsedda myndigheterna ska

                           a)

                           senast den 31 december 2016 lämna en förteckning till ESRB med de kriterier som uppställts för bedöma hur väsentliga tredjeländer är för att genomföra rekommendation B.1,

                           b)

                           snarast genomföra rekommendation B.1 om den situation som avses i den rekommendationen inträffar och senast den 31 december 2020 rapportera till ESRB om genomförandet av rekommendation B.1,

                           c)

                           senast den 31 december 2016 rapportera till ESRB hur de bevakar de risker som utgår från en alltför stor kredittillväxt i de väsentliga tredjeländer för att genomföra rekommendation B.2,

                           d)

                           snarast genomföra rekommendation B.3 om den situation som avses i den rekommendationen inträffar och senast den 31 december 2020 rapportera till ESRB om genomförandet av rekommendation B.3.

               4.

                  Rekommendation C – de utsedda myndigheterna ska snarast genomföra rekommendationerna C.1, C.2 och C.3 om den situation som avses i den relevanta rekommendationen inträffar, och senast den 31 december 2020 rapportera till ESRB om genomförandet av rekommendationerna C.1, C.2 och C.3.

               5.

                  Rekommendation D – de utsedda myndigheterna ska senast den 31 december 2016 rapportera till ESRB om genomförandet av rekommendation D.

               6.

               Styrelsen kommer att besluta när denna rekommendation behöver ses över eller uppdateras mot bakgrund av de erfarenheter som görs när man fastställer och erkänner kontracykliska buffertvärden för exponeringar gentemot tredjeländer i enlighet med direktiv 2013/36/EU eller mot bakgrund av utvecklingen av internationellt överenskommen praxis.

         4.   Granskning och utvärdering

               a)

               ESRB-sekretariatet ska

                           i.

                           stödja adressaterna, bl.a. genom att underlätta samordnad rapportering genom att tillhandahålla förlagor och vid behov ytterligare information om tillvägagångssätt och tidsfrister för efterlevnad,

                           ii.

                           verifiera att adressaterna följer reglerna, inklusive hjälpa dem när dessa så önskar, och rapportera om efterlevnaden till styrelsen.

               b)

               Styrelsen ska bedöma åtgärder och förklaringar som rapporteras av adressater och bedöma huruvida denna rekommendation har följts samt huruvida adressaterna har motiverat sin passivitet på ett lämpligt sätt.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 11 december 2015.

         Mario DRAGHI

            ESRB:s ordförande

      (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

      (2)  EUT L 176, 27.6.2013, s. 338.

      (3)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

      (4)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2014/1 av den 18 juni 2014 om riktlinjer för fastställandet av kontracykliska buffertvärden (EUT C 293, 2.9.2014, s. 1).

      (5)  Rådets förordning (EU) nr 1024/2013 av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (EUT L 287, 29.10.2013, s. 63).

      (6)  Den engelska versionen finns på ESRB:s webbplats www.esrb.europa.eu

      BILAGA I
      ESRB TEMPLATE FOR RECOGNITION OR SETTING OF COUNTERCYCLICAL BUFFER RATES
      [NAME OF THE THIRD COUNTRY]

                     COMMUNICATING AUTHORITY

                  [NAME OF THE DESIGNATED AUTHORITY]

                     DESCRIPTION OF COUNTERCYCLICAL CAPITAL BUFFER MEASURE

                     Please describe the countercyclical capital buffer measure that is the subject matter of this communication as well as the countercyclical buffer rate that was set by the relevant third-country authority.

                     (Example: countercyclical buffer rate set at 0,625 % in THIRD COUNTRY XYZ with an implementation date of DD/MM/YYYY)

                     PURPOSE OF COMMUNICATION

                              ☐

                                 Recognition of a countercyclical buffer rate set by a relevant third-country authority in excess of 2,5 %, as provided in Recommendation A(1)

                              ☐

                                 Recognition of a countercyclical buffer rate set by a relevant third-country authority when it is unclear whether or not it can be recognised under the Union framework, as provided in Recommendation A(2)

                              ☐

                                 Setting of a countercyclical buffer rate for exposures to a third country in the event of inaction/insufficient action by the relevant third-country authority, as provided in Recommendation B(3)

                              ☐

                                 Setting of a countercyclical buffer rate for exposures to a third country that is higher than the countercyclical buffer rate set by the relevant third-country authority, as provided in Recommendation B(3)

                              ☐

                                 Setting or recognition of a countercyclical buffer rate at a lower rate by the relevant third-country authority when an ESRB recommendation had already been issued for recognition of the previous rate, as provided in Recommendation C(1)

                              ☐

                                 Setting or recognition of a countercyclical buffer rate at a lower rate by the relevant third-country authority when an ESRB recommendation had already been issued for setting a rate for exposures to that third country, as provided in Recommendation C(2)

                              ☐

                                 Setting of a countercyclical buffer rate for exposures to a third country at a rate lower than the previous rate already established by an ESRB recommendation and where there are signs of risks from excessive credit growth materialising or abating, as provided in Recommendation C(3).

                     HAS THE DESIGNATED AUTHORITY OF THE THIRD COUNTRY ASKED FOR RECOGNITION?

                              ☐

                                 YES

                              ☐

                                 NO

                              ☐

                                 DO NOT KNOW

                              ☐

                                 N/A

                     DESIRED TIMEFRAME FOR THE ESRB TO REACH A DECISION

                     OTHER RELEVANT INFORMATION

                     CONTACT DETAILS OF THE AUTHORITY

                     Please provide an e-mail address and telephone number for the relevant contact in your institution.

            The designated authority representing a Union jurisdiction should notify/inform the ESRB by sending the completed template to notifications@esrb.europa.eu

      BILAGA II
      ESRB TEMPLATE TO IDENTIFY
      MATERIAL THIRD COUNTRIES FOR
      [NAME OF THE UNION JURISDICTION]

                     NOTIFYING AUTHORITY

                     MATERIAL THIRD COUNTRIES

                     METHODOLOGY USED FOR IDENTIFYING A MATERIAL THIRD COUNTRY

                     Please describe the methodology used pursuant to Articles 3 and 4 of Decision ESRB/2015/3

                     [COUNTRY 1] – ___%

                     […] – ___%

                     [COUNTRY …N] – ___%

                     MATERIAL THIRD COUNTRIES NOT BEING MONITORED

                     Please provide details of cases where the notifying authority decided not to monitor a material third country because the ESRB is already monitoring it pursuant to Decision ESRB/2015/3

                     [COUNTRY 1]

                     OTHER RELEVANT INFORMATION USED TO IDENTIFY A MATERIAL THIRD COUNTRY

                     CONTACT DETAILS AT THE NOTIFYING AUTHORITY

                     Please provide an e-mail address and telephone number for the relevant contact in your institution.

            The designated authority representing a Union jurisdiction should notify the ESRB by sending the completed template to notifications@esrb.europa.eu
      This information should be provided annually during the second quarter of the year.


Avis juridique important

|

52004SC0829

Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens konvergensprogram 2004-2007  /* SEK/2004/0829 slutlig */

Rekommendation till RÅDETS YTTRANDE enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens konvergensprogram 2004-2007(framlagd av kommissionen)MOTIVERINGEnligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen och samordningen av den offentliga sektorns finanser [1] skall icke-deltagande medlemsstater, dvs. sådana som inte har infört den gemensamma valutan, överlämna konvergensprogram till rådet och kommissionen för det regelbundna multilaterala övervakningsförfarande som avses i artikel 99 i fördraget.[1]  EGT L 209, 2.8.1997. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsen:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/main_en.htm.Enligt artikel 9 i förordningen skall rådet granska dessa program på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté som inrättas genom artikel 114 i fördraget (Ekonomiska och finansiella kommittén). Rådet skall med stöd av kommissionens rekommendation och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén avge ett yttrande efter att ha granskat programmet. Enligt förordningen skall medlemsstaterna årligen lägga fram uppdaterade program, som också kan granskas av rådet enligt samma förfaranden.De tio länder som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 har beviljats undantag och deltar därför ännu inte i det gemensamma valutasamarbetet. De har åtagit sig att överlämna sina konvergensprogram senast den 15 maj 2004 och en första uppdatering av dem mot slutet av år 2004.Tjeckiens konvergensprogram för perioden 2004-2007 överlämnades den 13 maj 2004. Kommissionen har gjort en teknisk utvärdering av programmet med beaktande av uppgifterna i vårprognoserna 2004 samt uppförandekoden [2] och de principer som fastställs i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 27 november 2002 om bättre samordning av finanspolitiken [3]. Denna utvärdering ger anledning till följande bedömning:[2]  Reviderat yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning, godkänt av Ekofinrådet den 10 juli 2001.[3]  KOM(2002) 668 slutlig, 27.11.2002.Tjeckiens första konvergensprogram för perioden 2004-2007 överlämnades den 13 maj 2004. I konvergensprogrammet tillkännages avsikten att gå med i eurosamarbetet runt 2009-2010, under förutsättning att Maastricht-kriterierna är uppfyllda och en tillräckligt hög nivå av real konvergens kan uppnås. Myndigheterna planerar att begränsa tiden för deltagande i ERM II till två år.Det tjeckiska programmet stämmer endast delvis överens med "uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning" [4]. Framför allt är inte de statistiska standarderna enligt ESA 95 helt uppfyllda och kvaliteten på uppgifterna enligt ESA 95 om inkomsterna och utgifterna inom de funktionella undersektorerna och övriga undersektorer av den offentliga sektorn behöver förbättras ytterligare.[4]  För nominella BNP-nivåer användes i konvergensprogrammet inte de senaste uppgifterna ur rapporten om de offentliga finanserna från mars 2004, vilket återspeglar en brist på samordning mellan finansministeriet och det tjeckiska statistikorganet. Uppdaterade tabeller med nya uppgifter om BNP sändes den 2 juni 2004 och bedömningen av programmet grundar sig på dessa uppdaterade uppgifter.Underskottet i den offentliga sektorns finanser ökade till 12,9 % av BNP 2003 (5,9 % av BNP om man undantar en mycket stor enstaka transaktion som sammanhänger med bokföring av statliga garantier), och överskred således fördragets referensvärde på 3 % av BNP. Kommissionen inledde förfarandet vid alltför stora överskott beträffande Tjeckien den 12 maj 2004 genom att anta en rapport enligt artikel 104.3 i fördraget. Ekonomiska och finansiella kommittén lämnade sitt yttrande om rapporten den 24 maj. Den [5 juli] 2004 väntas rådet med stöd av två rekommendationer från kommissionen besluta att ett alltför stort underskott föreligger i Tjeckien och lämna rekommendationer till Tjeckien för att få denna situation att upphöra.Enligt det makroekonomiska scenario som läggs fram i programmet förväntas real BNP-tillväxt bli 2,8 % 2004 och påföljande år något högre, för att 2007 nå 3,5 %, vilket är något högre än den potentiella BNP-tillväxt som har räknats fram av de tjeckiska myndigheterna. Detta är lägre än siffrorna i kommissionens vårprognos för åren 2004-2005 och lägre än den prognos för åren 2004-2007 som har utarbetats av en grupp oberoende ekonomiska bedömare som har upprättats av finansministeriet. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet kan således anses vara försiktigt. Investeringar och privat konsumtion förväntas bli de viktigaste drivkrafterna bakom tillväxten. I programmet läggs även två alternativa scenarier fram, med olika antaganden om utvecklingen av tre viktiga yttre faktorer: yttre efterfrågan, växelkurs och oljepriser. Basscenariot har använts som referens för bedömningen av de finanspolitiska beräkningarna, eftersom det bygger på försiktiga antaganden om tillväxten.Inflationen minskade från över 10 % i januari 1998, som är det år då inflationsmål först infördes, till nära 0-inflation i mitten av 2002. Priserna sjönk under större delen av 2003 och började stiga igen 2004. Den senaste tidens förändringar av momsen och ökningar av reglerade priser väntas bidra till en ökning av inflationen (HIKP) till 2,8 % på helårsbasis. Mellan januari 1999 och mitten av 2002 ökade korunan i värde gentemot euron. Denna trend vände tillfälligt mellan mitten på 2002 och början av 2004. I takt med den minskade inflationen minskade räntorna på valutamarknaderna och avkastningen på obligationer betydligt mellan 1998 och 2003. De långa obligationsräntorna föll t.o.m. tillfälligt under gängse EU-nivåer under 2002 och 2003. Den tjeckiska monetära politiken bygger på inflationsmål i kombination med ett kontrollerat system med flytande valuta. Den tjeckiska nationalbanken aviserade en förändring av inflationsmålet den 1 januari 2006, från en gradvis minskande bandbredd till ett mål på 3 % ± 1 procentenhet.Programmet har som mål att underskottet i den offentliga sektorns finanser skall minska successivt från 5,9 % 2003 (den stora engångstransaktionen icke medräknad) till 3,3 % 2007. Det framgår även av programmet att enligt den plan för minskning av underskottet som har lagts fram skall det alltför stora underskottet vara fullständigt undanröjt 2008. Konsolideringen av finanspolitiken skall enligt planeringen uppnås genom nedskärningar av utgiftskvoten (med cirka 3,5 procentenheter), som mer än uppväger minskningen av inkomstkvoten (på cirka 0,8 procentenheter). Det är den centrala förvaltningen som kommer att bidra mest till utgiftsminskningen. För vissa av åtgärderna krävdes rättsliga förfaranden för att de skulle kunna träda i kraft under 2004. Parlamentet antog undan för undan de lagar och andra författningar som behövdes under andra halvåret 2003 och i april 2004, t.ex. lagen om förändringar av moms och punktskatter och lagarna om införandet av besparingar vad gäller pensioner och sjukförsäkringsutgifter. Åtgärderna tillämpades i och med 2004 års budget. Andra åtgärder, särskilt för att stimulera tillväxt, förbereds av regeringen för att kunna antas från och med januari 2005. Inga konkreta beslut har fattats om andra planerade åtgärder, exempelvis mot skatteflykt och i syfte att förbättra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, som en reform av pensions- och hälsovårdssystemen.Inom den makroekonomiska ram som programmet bygger på förefaller anpassningen av de offentliga finanserna trovärdig. Riskerna i samband med de finanspolitiska beräkningarna verkar i stort sett välbalanserade. Det försiktiga makroekonomiska scenariot lämnar däremot utrymme för att inkomsterna skulle kunna bli högre och att utgifterna skulle kunna bli lägre än planerat. Det är å andra sidan osäkert vilken effekt de många skatteförändringar som kommer att införas samtidigt under 2004 kommer att ha på de ekonomiska aktörernas beteende. Dessutom måste man fortfarande fatta beslut om viktiga besparingsåtgärder, framför allt beträffande offentlig konsumtion. Planen för anpassningen är inte överdrivet optimistisk i avsaknad av grundläggande reformer av de sociala utgifterna och med hänsyn tagen till den planerade återhämtningen.Reformerna av utgifterna och inkomsterna åtföljs av en ny institutionell ram för budgetplanering. De nya reglerna skall enligt planerna antas under sommaren 2004 och regeringen har för avsikt att tillämpa dessa nya regler redan vid utarbetandet av budgeten för 2005. Den största institutionella innovationen är införandet av finanspolitiska mål på grundval av tak för de offentliga utgifterna på medellång sikt. För varje årlig budget för år n kommer parlamentet att godkänna nominella utgiftstak för åren n+1 och n+2. Eventuella senare förändringar av dessa tak är endast tillåtna i situationer som är uttryckligen nämnda i lagen om budgetregler (gränserna kan exempelvis höjas med utgiftsbelopp motsvarande samfinansieringar från EU).I programmet förväntas skuldkvoten öka från 37,6 % 2003 till 41,7 % av BNP 2007. Den främsta drivkraften bakom den växande skuldkvoten kommer att vara det primära underskottet, men dess bidrag förväntas minska från 4,1 % 2004 till 1,7 % 2007 till följd av den finanspolitiska konsolideringen. Mellan 2003 och 2005 förväntas skuldkvoten öka med 2 procentenheter. Detta är 2,8 procentenheter lägre än enligt kommissionens prognoser, som pekar mot högre primära utgifter och måttligare effekter av anpassningen av lagerflödena på grund av en mindre optimistisk syn på de framtida inkomsterna från privatiseringar.I programmet granskas regeringens strukturreformprogram, som tar fasta på förbättringar av företags- och investeringsklimatet och på att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden och sysselsättningen. I programmet redogörs även för åtgärder som i stort sett återspeglar de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken inom dessa områden.Det finns en allvarlig risk för att obalanser kan uppstå i Tjeckiens offentliga finanser när ekonomin måste bära kostnaderna för en åldrande befolkning. En ogynnsam demografisk utveckling kommer framför allt att leda till stora ökningar av utgifterna för pensioner samt hälso- och sjukvård. Politiska åtgärder aviseras i programmet som syftar till att balansera dessa risker, bl.a. förändringar av olika inslag i pensions- samt hälso- och sjukvårdssystemen, men dessa åtgärder kan komma att visa sig otillräckliga för att säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. I en situation med snabbt ökande offentlig skuldkvot, är det för att hållbarhet på lång sikt skall kunna säkerställas avgörande att primära överskott kan uppnås och bibehållas. Den finanspolitiska strategi som bygger på en gradvis konsolidering under programperioden behöver även kompletteras med åtgärder som är direkt inriktade på att tackla den väntade kraftiga ökningen av åldersrelaterade utgifter, bland annat en övergripande reform av pensions- samt hälso- och sjukvårdssystemen.Tabell: Jämförelse av centrala makroekonomiska och finansiella prognoser>Plats för tabell>Med utgångspunkt i denna bedömning har kommissionen antagit den bifogade rekommendationen till rådets yttrande över Tjeckiens konvergensprogram och överlämnar den till rådet.Rekommendation till RÅDETS YTTRANDE enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens konvergensprogram 2004-2007EUROPEISKA UNIONENS RÅD AVGER FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken [5], särskilt artikel 9.3 i denna,[5]  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsen http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/main_en.htm.med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.Den [5 juli 2004] granskade rådet Tjeckiens konvergensprogram, som omfattar perioden 2004-2007. Programmet uppfyller endast delvis kraven i "uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning". Framför allt behöver kvaliteten på uppgifterna enligt ENS 95 om både den funktionella inkomstfördelningen och inkomsterna och utgifterna inom undersektorer av den offentliga sektorn förbättras ytterligare.Den finanspolitiska strategi som programmet bygger på har som mål att underskottet i den offentliga sektorns finanser skall minskas från 12,9 % av BNP 2003 (5,9 % av BNP om man undantar en mycket stor enstaka transaktion som sammanhänger med bokföring av statliga garantier) till 3,3 % av BNP 2007. Det framgår även av programmet att enligt den plan för minskning av underskottet som har lagts fram skall det alltför stora underskottet vara fullständigt undanröjt 2008. Målet skall uppnås genom finanspolitiska konsolideringsåtgärder som till stor del har antagits under 2003 och 2004. Enligt programmet kommer minskningen av de offentliga inkomsterna i förhållande till BNP att mer än uppvägas av nedskärningarna av den offentliga utgiftskvoten. På inkomstsidan innebär programmet en förskjutning från direkt till indirekt beskattning. På utgiftssidan planeras enligt programmet en minskning av transfereringar och subventioner samt av offentlig konsumtion. Enligt programmet kommer de offentliga investeringarna att öka något i förhållande till BNP.Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet bygger på försiktiga tillväxtantaganden, nämligen en tillväxt med 2,8 % 2004, som därefter kommer att öka något för att nå 3,5 % 2007. Detta scenario har använts som referensscenario för bedömningen av de finanspolitiska beräkningarna. Inflationsprognosen förefaller vara realistisk.Enligt programmet kommer underskottet att minska till 3,3 % av BNP 2007 och därefter fortsätta minska. De mellanliggande målen är 5,3 % av BNP 2004, 4,7 % av BNP 2005 och 3,8 % av BNP 2006. Riskerna i samband med de finanspolitiska beräkningarna verkar i stort sett balanserade. Det försiktiga makroekonomiska scenariot lämnar däremot utrymme för att inkomsterna skulle kunna bli högre och att utgifterna skulle kunna bli lägre än planerat. Det är å andra sidan osäkert vilken effekt de många skatteförändringar som kommer att införas samtidigt under 2004 kommer att ha på de ekonomiska aktörernas beteende. Dessutom måste man fortfarande fatta beslut om viktiga besparingsåtgärder, framför allt beträffande offentlig konsumtion. Den finanspolitiska strategin i programmet verkar räcka till för att kunna minska underskottet under tröskelvärdet på 3 % av BNP fram till 2008.Skuldkvoten ökar med 4,1 procentenheter under programperioden och kommer att nå 41,7 % av BNP 2007. Utvecklingen av skuldkvoten kan bli mindre gynnsam än beräknat med tanke på den möjliga framtida utvecklingen av stock/flödesjusteringarna, särskilt de lägre framtida inkomsterna från privatisering.Tjeckien står inför allvarliga problem i form av att obalanser kan uppstå i samband med att ekonomin måste bära kostnaderna för en åldrande befolkning. Det är viktigt att det görs framsteg mot ett tillräckligt primärt överskott för att säkerställa att de offentliga finanserna vilar på en hållbar grund. Den finanspolitiska strategi som bygger på en gradvis konsolidering under programperioden behöver även kompletteras med åtgärder som är direkt inriktade på att tackla den väntade kraftiga ökningen av åldersrelaterade utgifter, bland annat en övergripande reform av pensions- samt hälso- och sjukvårdssystemen.* * *Den [5 juli 2004] beslutade rådet på grundval av rekommendationer från kommissionen i enlighet med artikel 104.6 i fördraget att det föreligger ett alltför stort underskott i Tjeckien och gav enligt artikel 104.7 i fördraget rekommendationer till Tjeckien i syfte att få denna situation att upphöra i vilka rådet uttryckte sina finanspolitiska råd.Prognostiserade nyckeltal i Tjeckiens konvergensprogram>Plats för tabell>


Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Greklands uppdaterade stabilitetsprogram 2005-2008


title: Rekommendation från kommissionen till rådet om godkännande av ett avtal mellan Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) och Republiken Kazakstans regering om samarbete avseende fredlig användning av kärnenergi

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52006DC0617

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 24.10.2006KOM(2006) 617 slutligREKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom godkännande av ett avtal mellan Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) och Republiken Kazakstans regering om samarbete avseende fredlig användning av kärnenergiREKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom godkännande av ett avtal mellan Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) och Republiken Kazakstans regering om samarbete avseende fredlig användning av kärnenergi1. INLEDNINGI det partnerskaps- och samarbetsavtal[1] som ingåtts mellan EU och Republiken Kazakstan (nedan ”Kazakstan”) anges det i artikel 18 att Europeiska atomenergigemenskapen och Kazakstan bör sluta ett avtal om handel med kärnämne.Den 27 juni 2000 antog rådet ett beslut om förhandlingsdirektiv[2] till kommissionen för ett avtal om kärntekniskt samarbete mellan Euratom och Kazakstan.Den 18 januari 2001 överlämnade kommissionen ett första utkast till avtalet till de kazakstanska myndigheterna med förslag om att förhandlingarna skulle inledas.Förhandlingarna pågick till september 2006 då parterna enades om texten.Syftet med avtalet är att fullborda det nuvarande samarbetet kring kärnsäkerhet och kärnfusion genom att etablera ett samarbete kring fredlig användning av kärnenergi mellan EU och Kazakstan, som är en potentiellt viktig leverantör av uran.2. AVTALETS BETYDELSEDetta avtals betydelse grundar sig i första hand på ekonomiska behov. I Kazakstan finns omkring 20 % av världens kända urantillgångar, vilket innebär att landet är världens tredje största uranproducent, i volym mätt. Man har också utvecklat kärnteknisk verksamhet på ett flertal områden, i huvudsak inom uranindustrin och uranforskning.Euratoms intresse för att underteckna detta avtal ligger i att Kazakstan är en potentiellt stor leverantör av naturligt uran. I dag utgör direktimporten av uran från Kazakstan till EU bara 3 % av den totala uranimporten. Under de senaste åren har dock importvolymen av uran från Kazakstan ökat (en tredubbling under 2005 jämfört med 2004) och den väntas fortsätta att öka. Avtalet gäller inledningsvis tio år. Detta skulle potentiellt innebära några hundra miljoner euro i handelsvärde.En främjad handel på det kärntekniska området understöder gemenskapens politik för en tryggad energiförsörjning och en diversifiering av energikällorna. Avtalet skulle innebära att europeiska företag som är verksamma inom uranbrytning och handel med uran enklare får tillgång till den kazakstanska marknaden. För närvarande är det bara ett europeiskt företag som har lyckats ingå partnerskap med ett kazakstanskt företag för uranbrytning.Föreliggande avtal skulle dessutom ånyo understryka Republiken Kazakstans, gemenskapens och EU-medlemsstaternas regeringars förpliktelse om icke-spridning liksom den skärpta och strikta tillämpningen av kärnämnes- och exportkontroll och fysiska skyddsåtgärder.3. GRUNDDRAGEN I AVTALETSyftet med avtalet är att etablera ett samarbete avseende fredlig användning av kärnenergi mellan Euratom och Kazakstan. Samarbetet gäller främst kärnsäkerhet, kontrollerad kärnfusion, kärnteknisk forskning och utveckling samt handel med kärnämne och tillhandahållande av tjänster i samband med kärnbränslecykeln (artikel 3). Tillämpningsområdet kan utvidgas efter överenskommelse mellan parterna (artikel 8).Avtalet bygger på två avtal på områdena kärnsäkerhet och kärnfusion som trädde i kraft i juni 2003[3] respektive april 2004[4] (artiklarna 4 och 5).I avtalet preciseras metoderna för samarbetet mellan Euratom och Kazakstan när det gäller kärnteknisk forskning och utveckling och vad detta skall omfatta (artikel 6). Samarbetet omfattar kärnteknisk verksamhet, främst inom medicin och industri. Det täcker även bedömning av kärnenergins miljöpåverkan. Samarbetet kan ske i form av utbyte av information, experter och kärnteknisk utrustning samt genom gemensamma undersökningar och gemensam verksamhet. Innan konkreta projekt genomförs kan mer detaljerade överenskommelser ingås som innehåller olika bestämmelser. Kostnaderna för verksamheten skall bäras av den part som ådrar sig dem.Handel med kärnämne behandlas särskilt (artikel 7). Avtalet innehåller en rad bestämmelser där det fastställs kriterier för överföring av kärnämne och hur man löser konfliktsituationer. Det understryks att kärnämne skall användas för fredliga ändamål och i överensstämmelse med avtalen om kärnämneskontroll (för gemenskapen: Euratoms kärnämneskontroll i enlighet med Euratomfördraget och IAEA:s kärnämneskontroll med tilläggsprotokoll[5], samt enskilda trepartsavtal mellan Euratom, IAEA och medlemsstaterna[6], Frankrike[7] och Förenade kungariket[8]; för Kazakstan: IAEA:s kärnämneskontroll[9] med tilläggsprotokoll). Överföringar skall ske i överensstämmelse med bestämmelserna i den internationella konventionen om fysiskt skydd av kärnämne[10].Avtalet bekräftar vidare principerna om fri rörlighet för kärnämne inom gemenskapen, garanterar att handeln med kärnämne och tillhandahållandet av därmed förbundna tjänster mellan parterna kommer att ske till marknadspriser, och administrativa hinder, t.ex. import- och exporttillstånd, som skulle hindra överföringar av kärnämne på parternas territorium avskaffas.Frågor som rör immateriella rättigheter (artikel 10) behandlas ingående i avtalen om samarbete på områdena kärnsäkerhet och kontrollerad kärnfusion.Parterna åtar sig att organisera regelbundna samråd inom ramen för partnerskaps- och samarbetsavtalet (artikel 11). Partnerskaps- och samarbetsavtalet kommer även att användas för att bilägga eventuella tvister som rör tillämpningen eller tolkningen av detta avtal.Avtalet gäller inledningsvis i tio år, och samarbetet kan sägas upp, helt eller delvis, tillfälligt eller slutgiltigt, om någon av de viktigare bestämmelserna överträds (artikel 13).4. SAMMANFATTNINGKommissionen anser att avtalet mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Republiken Kazakstan om samarbete avseende fredlig användning av kärnenergi, vars antagande föreslås,-  överensstämmer med rådets förhandlingsdirektiv av den 26 juni 2000,-  bekräftar de båda parternas entydiga förpliktelse om icke-spridning och en hög kärnsäkerhetsnivå för att garantera en fredlig och säker användning av kärnenergi,-  överensstämmer med gemenskapens politik för en tryggad energiförsörjning,-  tillsammans med de avtal mellan de båda parterna som redan undertecknats i fråga om kärnfusion och kärnsäkerhet kommer att utgöra ett samlat paket för samarbete på det kärntekniska området,-  kommer att stärka de handelsmässiga och politiska förbindelserna mellan EU och Republiken Kazakstan.Kommissionen rekommenderar därför rådet att, i enlighet med artikel 101 andra stycket i fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, godkänna det som bilaga bifogade avtalet mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Republiken Kazakstans regering om samarbete avseende fredlig användning av kärnenergi.BILAGAAVTAL OM SAMARBETE OM FREDLIG ANVÄNDNING AV KÄRNENERGI MELLAN EUROPEISKA ATOMENERGIGEMENSKAPEN OCH REPUBLIKEN KAZAKSTANS REGERINGEuropeiska atomenergigemenskapen, nedan kallad ”gemenskapen”,och Republiken Kazakstans regering, nedan kallad ”Kazakstans regering”,båda nedan även kallade ”parten” respektive ”parterna”,SOM ERINRAR OM att det i partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, och Republiken Kazakstan, som trädde i kraft den 1 juli 1999, fastställs att handel med kärnämne skall omfattas av bestämmelserna i ett särskilt avtal som skall ingås mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Kazakstans regering,SOM BEAKTAR att parterna undertecknat samarbetsavtalet mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Republiken Kazakstan på kärnsäkerhetsområdet och avtalet om samarbete mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Republiken Kazakstan på området för kontrollerad kärnfusion, som trädde i kraft den 1 juni 2003 respektive den 13 april 2004,SOM BEAKTAR att alla medlemsstater i gemenskapen och Republiken Kazakstan är parter i fördraget om icke-spridning av kärnvapen, nedan kallat ”icke-spridningsfördraget”,SOM BEAKTAR att gemenskapen, dess medlemsstater och Republiken Kazakstan har förbundit sig att sörja för att forskning kring, utveckling av och fredlig användning av kärnenergi sker på ett sätt som är förenligt med målen i icke-spridningsfördraget,SOM BEAKTAR att kärnämneskontroll tillämpas i gemenskapen både enligt kapitel VII i avdelning II i fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, nedan kallat ”Euratomfördraget”, och enligt avtal om kärnämneskontroll som ingåtts mellan gemenskapen, dess medlemsstater och Internationella atomenergiorganet, nedan kallat ”IAEA”, och i Republiken Kazakstan enligt det avtal mellan Republiken Kazakstan och Internationella atomenergiorganet om kärnämneskontroll i samband med icke-spridningsfördraget som trädde i kraft den 11 augusti 1995, nedan kallat ”avtalet om kärnämneskontroll”,SOM BEAKTAR att gemenskapen, dess medlemsstater och Kazakstans regering ånyo uttalar sitt stöd för IAEA och för dess förstärkta system för kärnämneskontroll,SOM BEAKTAR att parterna skall underlätta handel med kärnämne sinsemellan eller mellan bemyndigade personer eller företag som är etablerade på gemenskapens och Republiken Kazakstans respektive territorier för att tillgodose det ömsesidiga intresset hos producenter, företag som är delaktiga i kärnbränslecykeln, allmännyttiga företag och konsumenter,SOM BEAKTAR att de åtaganden skall beaktas som regeringen i gemenskapens enskilda medlemsstater och Republiken Kazakstans regering har gjort inom Nuclear Suppliers Group,SOM BEAKTAR att grunden för samarbete mellan parterna inom den civila kärnenergisektorn bör förstärkas genom ett ramavtal,HAR ENATS OM FÖLJANDE.Artikel 1DEFINITIONERI detta avtal avses med1. kärnämne: varje kärnråmaterial eller speciellt klyvbart material enligt definitionen i artikel XX i IAEA:s stadgar,2. gemenskapen: bådea) den juridiska person som skapats genom fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen, och som är part i detta avtal, ochb) de territorier som omfattas av samma fördrag,3. behöriga myndigheter hos parterna:a) för gemenskapen: Europeiska kommissionen,b) för Kazakstans regering: kommittén för kärnenergi inom Republiken Kazakstans ministerium för energi och minerala resurser.Vid eventuella förändringar skall parterna underrätta varandra genom diplomatiska kanaler.Artikel 2SYFTESyftet med detta avtal är att tillhandahålla en ram för samarbete mellan parterna när det gäller fredlig användning av kärnenergi och på så sätt även generellt sett stärka samarbetet mellan gemenskapen och Republiken Kazakstan på grundval av gemensam nytta och ömsesidighet utan att det påverkar parternas respektive befogenheter.Artikel 3SAMARBETETS OMFATTNING1. Parterna får samarbeta på det sätt som anges i artiklarna 4-8 nedan inom följande områden när det gäller fredlig användning av kärnenergi:a) Kärnsäkerhet (artikel 4).b) Kontrollerad kärnfusion (artikel 5).c) Forskning och utveckling inom andra områden av fredlig användning av kärnenergi än de som avses i punkt 1 a och b i denna artikel (artikel 6).d) Handel med kärnämne och tillhandahållande av tjänster i samband med kärnbränslecykeln (artikel 7).e) Andra områden som är relevanta för föremålet för detta avtal (artikel 8).2. Det samarbete mellan parterna som avses i denna artikel får även bedrivas mellan därtill bemyndigade personer och företag som är etablerade i gemenskapen och i Republiken Kazakstan.Artikel 4KÄRNSÄKERHETSamarbetet på kärnsäkerhetsområdet skall bedrivas i enlighet med det avtal om samarbete mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Republiken Kazakstan på kärnsäkerhetsområdet som trädde i kraft den 1 juni 2003.Artikel 5KONTROLLERAD KÄRNFUSIONSamarbetet på området kontrollerad kärnfusion skall bedrivas i enlighet med det avtal om samarbete mellan Europeiska atomenergigemenskapen och Republiken Kazakstan på området för kontrollerad kärnfusion som trädde i kraft den 13 april 2004.Artikel 6FORSKNING OCH UTVECKLING PÅ ANDRA OMRÅDEN AV FREDLIG ANVÄNDNING AV KÄRNENERGI1. Samarbetet skall, enligt överenskommelse mellan parterna, omfatta kärnteknisk forskning och utveckling som är av ömsesidigt intresse för parterna även utöver sådan verksamhet som avses i artiklarna 4 och 5, i den mån som sådan verksamhet omfattas av deras respektive program.2. Samarbetet kan bland annat inbegripa följande områden:a) Kärnenergitillämpningar inom medicin och industri, inklusive elproduktion.b) Kärnenergins miljöpåverkan.c) Varje annat område för kärnteknisk forskning och utveckling, enligt överenskommelse mellan parterna, i den mån sådan verksamhet omfattas av deras respektive program.3. Samarbetet skall bedrivas främst genoma) utbyte av teknisk information via rapporter, besök, seminarier, tekniska möten m.m.,b) personalutbyte mellan deltagande laboratorier och/eller organ, även för utbildningsändamål,c) utbyte av prover, material, instrument och apparatur för försöksverksamhet,d) ett väl avvägt deltagande i gemensamma undersökningar och gemensam verksamhet.4.a) I den utsträckning som bedöms vara nödvändig skall genomförandebestämmelser rörande omfattning och villkor för samarbete i konkreta projekt överenskommas av parternas behöriga myndigheter i enlighet med gemenskapens och Republiken Kazakstans respektive lagstiftning.b) Sådana genomförandebestämmelser kan bland annat omfatta finansiering, fördelning av ledningsansvar och detaljerade föreskrifter om informationsspridning och immateriella rättigheter.5. Såvida inte parterna särskilt avtalar annorlunda, skall kostnaderna för verksamheten inom ramen för samarbetet bäras av respektive part som ådrar sig dem.Artikel 7HANDEL MED KÄRNÄMNE OCHTILLHANDAHÅLLANDE AV DÄRMED FÖRBUNDNA TJÄNSTER1. Kärnämne som överförs mellan parterna, antingen direkt eller via tredjeland, skall omfattas av detta avtal så snart det omfattas av gemenskapens eller Republiken Kazakstans territoriella jurisdiktion, under förutsättning att den avsändande parten, på förhand eller vid tidpunkten för överföringen, har underrättat den mottagande parten skriftligen i enlighet med förfaranden som fastställs i ett administrativt avtal som skall upprättas av behöriga myndigheter hos parterna.2. Kärnämne som avses i punkt 1 skall omfattas av bestämmelserna i detta avtal till dess atta) man har fastställt, i enlighet med bestämmelserna om upphörande av kärnämneskontroll i det relevanta avtal som avses i punkt 6 b, att det inte längre är användbart för någon kärnteknisk verksamhet som omfattas av kärnämneskontroll, eller att det i praktiken har upphört att vara återvinningsbart,b) det hamnar utanför gemenskapens eller Republiken Kazakstans jurisdiktion i enlighet med punkt 6 e, ellerc) parterna skriftligen är överens om att det inte längre skall omfattas av detta avtal.3. Varje överföring av kärnämne som genomförs inom ramen för samarbetet skall ske i enlighet med gemenskapens, dess medlemsstaters och Republiken Kazakstans relevanta internationella åtaganden i fråga om sådan fredlig användning av kärnenergi som avses i punkt 6.4. Handel med kärnämne och tillhandahållande av därmed förbundna tjänster mellan parterna skall ske till marknadspriser.5. Parterna skall, vid sin inbördes handel med kärnämne, försöka undvika konfliktsituationer som kräver handelsinriktade skyddsåtgärder. Om det i samband med denna handel ändå skulle uppstå problem som allvarligt skulle äventyra livskraften hos gemenskapens eller Republiken Kazakstans kärntekniska industri, däribland uranbrytning, får respektive part begära samråd som skall hållas så snart som möjligt inom ramen för en för ändamålet inrättad kommitté; förfarandet för kallelse samt under vilken tidsperiod och på vilken deltagarnivå samråden skall genomföras, skall fastställas av parterna.Om ingen ömsesidigt godtagbar lösning på dessa problem kan nås under samrådet, får den part som begärt samrådet vidta erforderliga handelsinriktade skyddsåtgärder för att i enlighet med gemenskapens och Republiken Kazakstans lagstiftning och de principer i den internationella rätten som är tillämpliga i sammanhanget lösa problemen eller mildra deras följder.Genomförandet av punkt 5 skall ske utan att det påverkar tillämpningen av Euratomfördraget eller tillhörande sekundärlagstiftning.6. Följande villkor skall gälla för överföringar av kärnämne:a) Kärnämnet skall användas för fredliga ändamål, och inte för kärnladdningar eller för forskning om eller utveckling av sådana laddningar.b) Kärnämnet skall omfattas av följande:1) I gemenskapen: Euratoms kärnämneskontroll i enlighet med Euratomfördraget och IAEA:s kärnämneskontroll i enlighet med nedanstående avtal om kärnämneskontroll, i tillämpliga delar och i deras eventuellt ändrade eller nya lydelse, i den mån det krävs enligt icke-spridningsfördraget:-  Avtalet mellan gemenskapens kärnvapenfria stater, Euratom och IAEA som trädde i kraft den 21 februari 1977 (offentliggjort i dokument INFCIRC/193).-  Avtalet mellan Frankrike, Euratom och IAEA som trädde i kraft den 12 september 1981 (offentliggjort i dokument INFCIRC/290).-  Avtalet mellan Förenade kungariket, Euratom och IAEA som trädde i kraft den 14 augusti 1978 (offentliggjort i dokument INFCIRC/263).Dessa avtal har senare kompletterats med tilläggsprotokoll som trädde i kraft den 30 april 2004 på grundval av det dokument som offentliggjorts som INFCIRC/540 ( Model protocol Additional to the Agreement(s) between state(s) and IAEA for the Application of Safeguards [modell för tilläggsprotokoll till avtalet/avtalen mellan stat(er) och IAEA för tillämpning av kärnämneskontroll]).2) I Republiken Kazakstan: Det avtal om kärnämneskontroll som trädde i kraft den 11 augusti 1995 (offentliggjort i dokument INFCIRC/504), kompletterat med ett tilläggsprotokoll till avtalet mellan Republiken Kazakstan och IAEA om genomförande av kärnämneskontroll i överensstämmelse med icke-spridningsfördraget som undertecknades den 6 februari 2004 och som bygger på det dokument som offentliggjorts som INFCIRC/540 ( Model Protocol Additional to the Agreement(s) between State(s) and the IAEA for the Application of Safeguards – [modell för tilläggsprotokoll till avtalet/avtalen mellan stat(er) och IAEA för tillämpning av kärnämneskontroll]).c) I händelse av att tillämpningen av något av de avtal med IAEA som avses i punkt 6 b av någon anledning skulle upphöra tillfälligt eller slutgiltigt inom gemenskapen eller i Republiken Kazakstan, skall den berörda parten ingå ett avtal med IAEA innebärande samma verkan och tillämpningsområde som de avtal om kärnämneskontroll som avses i punkt 6 b 1 eller 6 b 2, eller, om detta inte är möjligt,skall gemenskapen, för sin del, tillämpa kärnämneskontroller som bygger på Euratoms system för kärnämneskontroll, med samma verkan och tillämpningsområde som de avtal om kärnämneskontroll som avses i punkt 6 b 1 eller, om detta inte är möjligt,skall parterna träffa överenskommelser om tillämpning av kärnämneskontroller, med samma verkan och tillämpningsområde som de avtal om kärnämneskontroll som avses i punkt 6 b 1 eller 6 b 2.d) Fysiska skyddsåtgärder skall vidtas i sådan utsträckning att man åtminstone uppfyller de kriterier som fastställs i bilaga C till IAEA:s dokument INFCIRC/254/rev. 6/del 1 ( Guidelines for Nuclear Transfers [riktlinjer för överföring av kärnämne]), inklusive eventuella senare revideringar. Vid sidan av detta dokument kommer gemenskapens medlemsstater, eller Europeiska kommissionen allt efter omständigheterna, och Republiken Kazakstan vid tillämpningen av de fysiska skyddsåtgärderna att tillämpa rekommendationerna i IAEA:s dokument INFCIRC/225/REV.4 rättad version ( Physical Protection of Nuclear Material and Nuclear Facilities [fysiskt skydd av kärnämne och kärnutrustning]), inklusive eventuella revideringar. Internationella transporter skall omfattas av bestämmelserna i den internationella konventionen om fysiskt skydd av kärnämne ( International Convention on the Physical Protection of Nuclear Material – IAEA-dokument INFCIRC/274/Rev. 1), så som den eventuellt revideras och godkänns av parterna och gemenskapens medlemsstater, och av IAEA:s föreskrifter om säker transport av radioaktiva ämnen (IAEA Regulations for the Safe Transport of Radioactive Materials, IAEA Safety Standards Series TS-R-1/ST-1, reviderad), i deras lydelse efter eventuella revideringar och införlivande i gemenskapens och Republiken Kazakstans lagstiftning.e) Återöverföringar av allt kärnämne som omfattas av denna artikel så att det hamnar utanför gemenskapens eller Republiken Kazakstans jurisdiktion får endast ske i enlighet med de riktlinjer för överföring av kärnämne (Guidelines for Nuclear transfers) som fastställs i IAEA-dokument INFCIRC/254/Rev.6/del 1, inklusive eventuella senare revideringar.7. Administrativa bestämmelser om handel, industriell verksamhet eller förflyttning av kärnämne på gemenskapens eller Republiken Kazakstans territorium får inte användas för att begränsa handeln eller för att hindra någon parts kommersiella intressen när det gäller fredlig användning av kärnenergi, vare sig internationellt eller i hemlandet.Bestämmelserna i detta avtal får inte användas för att hämma den fria rörligheten för kärnämne inom gemenskapens territorium.Genomförandet av punkt 7 skall ske utan att det påverkar tillämpningen av Euratomfördraget eller tillhörande sekundärlagstiftning.8. Utan hinder av en tillfällig eller slutgiltig uppsägning av detta avtal av något skäl, skall punkt 6 fortsätta att gälla så länge något kärnämne som omfattas av dessa bestämmelser finns kvar under någondera partens jurisdiktion, eller till dess att beslut har fattats i enlighet med punkt 2.Artikel 8ANDRA OMRÅDEN SOM ÄR RELEVANTA FÖR FÖREMÅLET FÖR DETTA AVTAL1. Parterna får, inom ramen för sina respektive behörighetsområden, komma överens om samarbete inom annan verksamhet på kärnenergiområdet.2. För gemenskapen måste verksamheten omfattas av relevanta handlingsprogram och svara mot de villkor som fastställs för dem, t.ex. inom områden som säkerhetsskydd, säker transport av kärnämne, kärnämneskontroll eller industriellt samarbete för att främja vissa aspekter av säkerheten i kärntekniska anläggningar.3. Vidare gäller bestämmelserna i artikel 6.4 för detta samarbete.Artikel 9TILLÄMPLIG LAGSTIFTNINGSamarbetet enligt detta avtal skall ske i enlighet med de lagar och andra författningar som är tillämpliga inom gemenskapen och i Republiken Kazakstan samt med de internationella avtal som parterna ingått.Artikel 10IMMATERIELLA RÄTTIGHETERAnvändning och spridning av information, immateriella rättigheter, patent och upphovsrättigheter som är förknippade med samarbetet inom ramen för detta avtal skall ske i enlighet med bilagorna till de samarbetsavtal på områdena kärnsäkerhet och kontrollerad kärnfusion som avses i artiklarna 4 och 5 i detta avtal.Artikel 11SAMRÅD OCH SKILJEDOM1. Parterna skall organisera regelbundna samråd inom ramen för partnerskaps- och samarbetsavtalet för att övervaka samarbetet enligt detta avtal, såvida de inte kommer överens om särskilda sätt att genomföra samråd.2. Tvister som rör tillämpningen eller tolkningen av detta avtal får biläggas i enlighet med artikel 88 i partnerskaps- och samarbetsavtalet.Artikel 12Bilaterala avtal om kärntekniskt samarbete1. Bestämmelserna i detta avtal skall ersätta bestämmelserna i sådana gällande bilaterala avtal mellan enskilda medlemsstater i gemenskapen och Republiken Kazakstan där det föreskrivs rättigheter och skyldigheter som ingår i detta avtal.2. I den mån bestämmelserna i sådana bilaterala avtal mellan enskilda medlemsstater i gemenskapen och Republiken Kazakstan medför rättigheter och skyldigheter för Republiken Kazakstan och respektive medlemsstat utöver dem som följer av detta avtal, skall dessa rättigheter och skyldigheter fortsätta att tillämpas inom ramen för de bilaterala avtalen i fråga.Artikel 13IKRAFTTRÄDANDE OCH VARAKTIGHET1. Detta avtal träder i kraft den dag som parterna fastställer dess ikraftträdande genom utväxling av diplomatiska noter om att nödvändiga förfaranden för detta har slutförts, och det skall gälla under en tid av tio år.2. Därefter skall detta avtal automatiskt förlängas med fem år i taget, såvida inte någon av parterna genom skriftlig underrättelse begär uppsägning av avtalet. Avtalet skall upphöra att gälla inom sex månader från den dag då den andra parten mottog underrättelsen.3. Om någondera parten eller en medlemsstat i gemenskapen bryter mot någon av de viktigare bestämmelserna i detta avtal får den andra parten, efter skriftligt varsel om detta, helt eller delvis, tillfälligt eller slutgiltigt, säga upp samarbetet enligt detta avtal. Innan en part vidtar en sådan åtgärd skall parterna samråda i syfte att uppnå en överenskommelse om vilka korrigeringsåtgärder som skall vidtas och om en tidsplan för dessa åtgärder. Sådana åtgärder skall vidtas endast om de överenskomna åtgärderna inte har vidtagits inom överenskommen tid eller, om en överenskommelse inte har kunnat nås, efter en tid som parterna fastställer.Artikel 14Om parterna kommer överens om detta kan ändringar i form av protokoll infogas som en integrerad del av avtalet.Detta avtal är upprättat i två exemplar på danska, engelska, estniska, finska, franska, grekiska, italienska, lettiska, litauiska, maltesiska, nederländska, polska, portugisiska, slovakiska, slovenska, spanska, svenska, tjeckiska, tyska, ungerska och kazakiska, vilka alla texter är lika giltiga. {rumänska och bulgariska}Utfärdat i ............................... den ………………………………….För EUROPEISKA ATOMENERGIGEMENSKAPEN | För REPUBLIKEN KAZAKSTANS REGERING |[1] EUT L 196, 28.7.1999.[2] Beslut 9114/1/00 (C), 19.6.2000.[3] EUT L 89, 26.3.2004.[4] EUT L 143, 7.6.2005.[5] INFCIRC/540.[6] Ej offentliggjort. INFCIRC 193, 14.9.1973.[7] Ej offentliggjort. INFCIRC 290, december 1981.[8] Ej offentliggjort. INFCIRC 263, oktober 1978.[9] INFCIRC/504.[10] IAEA-dokument INFCIRC/274/rev.1.


				|

		52014PC0685

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om Kroatiens anslutning till konventionen av den 29 maj 2000, upprättad av rådet på grundval av artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater jämte protokollet av den 16 oktober 2001 /* COM/2014/0685 final - 2014/0321 (NLE) */

			   	MOTIVERING
Genom 2012 års anslutningsakt för Kroatien[1] infördes ett förenklat
system för anslutning till de konventioner (och protokoll) som medlemsstaterna
har ingått på grundval av artikel 34 (tidigare artikel K.3) i fördraget om
Europeiska unionen. Det är inte längre nödvändigt, som tidigare var fallet, att
förhandla och slutföra särskilda anslutningsprotokoll (som ska ratificeras av
de 28 medlemsstaterna). Enligt artiklarna 3.4 och 3.5 i anslutningsakten ska
Kroatien helt enkelt ansluta sig till dessa konventioner och protokoll i kraft
av anslutningsakten.
Enligt artiklarna 3.4 och 3.5 i
anslutningsakten ska rådet anta ett beslut för att fastställa vilken dag dessa
konventioner ska träda i kraft för Kroatiens och för att göra alla de
anpassningar som krävs för den nya medlemsstatens anslutning till dessa
konventioner (främst att dessa konventioner antas på det kroatiska språket så
att även denna språkversion äger samma giltighet).  Rådet ska vidta åtgärder på
rekommendation av kommissionen efter att ha hört Europaparlamentet.
Bilaga I till anslutningsakten innehåller en
förteckning över de berörda sex konventionerna och protokollen på området
rättsliga och inrikes frågor.
Förteckningen omfattar konventionen av den 29
maj 2000, upprättad av rådet på grundval av artikel 34 i fördraget om
Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska
unionens medlemsstater, jämte protokollet av den 16 oktober 2001,
upprättat av rådet i enlighet med artikel 34 i fördraget om Europeiska
unionen, till konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan
Europeiska unionens medlemsstater.
Syftet med kommissionens rekommendation till
ett rådsbeslut är att i enlighet med artiklarna 3.4 och 3.5 i anslutningsakten
göra de anpassningar som krävs på grund av Kroatiens anslutning till ovannämnda
konventioner och protokoll.
2014/0321 (NLE)
Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om Kroatiens anslutning till konventionen av
den 29 maj 2000, upprättad av rådet på grundval av artikel 34 i fördraget om
Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska
unionens medlemsstater jämte protokollet av den 16 oktober 2001
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionen,
 med beaktande av Kroatiens anslutningsakt, särskilt artikel 3.4 och
3.5,
med beaktande av kommissionens rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets yttrande[3],
och av följande skäl:
(1)       Konventionen, upprättad av rådet på grundval av artikel 34 i
fördraget om Europeiska unionen, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan
Europeiska unionens medlemsstater (nedan kallad konventionen om ömsesidig
rättslig hjälp), undertecknades i Bryssel den 29 maj 2000 och trädde i
kraft den 23 augusti 2005.
(2)       Konventionen om ömsesidig
rättslig hjälp kompletterades med protokollet av den 16 oktober 2001, upprättat
av rådet i enlighet med artikel 34 i fördraget om Europeiska unionen,
till konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska
unionens medlemsstater (nedan kallat protokollet om ömsesidig rättslig hjälp),
och trädde i kraft den 5 oktober 2005.
(3)       Enligt artikel 3.4 i
2011 års anslutningsakt ska Kroatien ansluta sig till de konventioner och
protokoll som har ingåtts mellan medlemsstaterna och som finns förtecknade i
bilaga I till anslutningsakten. För Kroatiens del ska de träda i
kraft den dag som rådet fastställer. Förteckningen i bilaga I innefattar
konventionen om ömsesidig rättslig hjälp och protokollet om ömsesidig rättslig
hjälp.
(4)       I enlighet med artikel 3.5 i
anslutningsakten ska rådet göra alla anpassningar som krävs på grund av
anslutningen till dessa konventioner och protokoll.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Konventionen om ömsesidig rättslig hjälp
träder i kraft den första dagen i den första månaden efter dagen för
antagandet av detta beslut mellan Kroatien och de medlemsstater för vilka
konventionen gäller vid den tidpunkten.
Protokollet om ömsesidig rättslig hjälp träder
i kraft den första dagen i den första månaden efter dagen för antagandet av
detta beslut mellan Kroatien och de medlemsstater för vilka protokollet
gäller vid den tidpunkten.
Artikel 2
Texten till konventionen om ömsesidig rättslig
hjälp och protokollet om ömsesidig rättslig hjälp, som upprättats på kroatiska
språket, ska vara giltiga på samma villkor som de övriga texterna till
konventionen om ömsesidig rättslig hjälp och protokollet om ömsesidig rättslig
hjälp.
Artikel 3
Detta beslut får
verkan tjugo dagar efter det att det har offentliggjorts i Europeiska unionens
officiella tidning.
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EUT
L 112, 24.4.2012, s. 10.
[2]               EUT
C [...], [...], s. [...].
[3]               EUT C [...], [...], s. [...].


title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om Bulgariens nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Bulgariens konvergensprogram 2015

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/28

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om Bulgariens nationella reformprogram 2015, med avgivande av rådets yttrande om Bulgariens konvergensprogram 2015
   (2015/C 272/08)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 godkände Europeiska rådet kommissionens förslag om en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på stärkt samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 14 juli 2015 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik och den 21 oktober 2010 antogs ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3). Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation (4) om Bulgariens nationella reformprogram för 2014 och avgav ett yttrande om Bulgariens uppdaterade konvergensprogram för 2014.

               (4)

               Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Bulgarien angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)

               Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Bulgarien. Den innehöll en bedömning av hur väl Bulgarien hade lyckats med de landspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014. Landsrapporten innehåller också resultaten av den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Bulgarien har makroekonomiska obalanser. Det är särskilt turbulensen inom finanssektorn under 2014 som har skapat oro över praxisen i inhemskt ägda banker, vilket kan få betydande konsekvenser för finanssektorn och den allmänna makroekonomiska stabiliteten. Bland de makroekonomiska risker som förtjänar närmare uppmärksamhet finns utlandsställningen som fortfarande är negativ men håller på att förbättras, företagens alltför höga skuldsättning och den svaga anpassningen av arbetsmarknaden.

               (7)

               Den 30 april 2015 lade Bulgarien fram sitt nationella reformprogram för 2015 och sitt konvergensprogram för 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Bulgarien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I sitt konvergensprogram för 2015 planerar regeringen att hålla kvar det nominella underskottet på 2,8 % av BNP under 2015. Därefter har regeringen för avsikt att successivt minska underskottet till 1,3 % av BNP till 2018. I enlighet med konvergensprogrammet planerar regeringen att ha uppfyllt det medelfristiga målet om ett strukturellt underskott på 1 % av BNP år 2018. Den offentliga skuldkvoten förväntas öka under programperioden och nå närmare 31 % av BNP år 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska beräkningar är rimligt. Åtgärderna som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2016 och framåt har dock ännu inte beskrivits tillräckligt. Enligt kommissionens vårprognos 2015 förutses att utgiftsökningarna netto hålla sig inom riktmärket under 2015. Med hänsyn till försämringen av den strukturella balansen (1,7 % av BNP 2014), finns det dock risk för en viss avvikelse från kravet under perioden 2014–2015. Under 2016 finns det risk för en betydande avvikelse, eftersom utgiftsökningarna netto överskrider riktmärket med 0,9 % av BNP. Ytterligare åtgärder kommer därför att behövas för båda dessa år. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av konvergensprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2015, att det finns en risk att Bulgarien inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (9)

               Efterlevnaden av skattelagstiftningen är fortfarande ett stort problem i Bulgarien. Det behövs en omfattande strategi för efterlevnad av skattelagstiftningen, vilken bör baseras på en grundlig riskanalys, en systematisk konsekvensbedömning av redan vidtagna åtgärder och ett nära samarbete mellan olika skattemyndigheter.

               (10)

               Bulgarien står inför ett antal utmaningar på hälso- och sjukvårdsområdet, bland annat dålig hälsa, låg finansiering och allvarliga effektivitetsbrister i resursanvändningen. Den förväntade livslängden ligger långt under unionens genomsnitt och den förväntade livslängden vid födseln är bland de lägsta i unionen. Systemet bygger fortfarande på en överdimensionerad sjukhussektor. Även om finansieringen av primär- och öppenvården i nominella termer har fått ökad betydelse under senare år, är den fortfarande ganska begränsad. Finansieringssystemet för hälso- och sjukvård är enligt avtal skyldigt att ersätta sjukhusen för behandlingar till i förväg fastställda priser, vilket uppmuntrar sjukhusen att ge läkarvård som inte är nödvändig eller anpassad till patienten. En nationell vårdstrategi antogs under 2014 men det saknas en tydlig genomförandeplan för den.

               (11)

               Oron inom banksektorn sommaren 2014 avslöjade institutionella och tillsynsmässiga svagheter. Att tillsynsmyndigheten inte upptäckte de betydande problemen i Bulgariens fjärde största bank, Corporate Commercial Bank (KTB), tyder på brister i tillsynsrutinerna inom finanssektorn och förbiseende av koncentrationsrisken. Detta har underminerat banktillsynens trovärdighet och även lett till betänkligheter vad gäller tillståndet i andra delar av finanssektorn. Likviditetskrisen i juni 2014 drev fram en ingående revision av KTB som ledde till att KTB:s banklicens återkallades. De garanterade insättningarna uppgick till 4,4 % av BNP och betalades ut först efter en lång försening.

               (12)

               De aktiva arbetsmarknadsåtgärderna är inte tillräckligt utvecklade, varken vad gäller omfattning eller målstyrning. Uppdelningen på olika byråer utgör en stor utmaning när det gäller att erbjuda ersättning och tjänster till arbetslösa och ej yrkesverksamma. Samordningen mellan arbetsförmedlingar och socialförsäkringsmyndigheter har inte lett till effektiva och integrerade åtgärder till hjälp för de mest utsatta. Andelen ungdomar som varken arbetar eller studerar och inte heller har kontakt med arbetsförmedlingen är hög i Bulgarien, och dessa ungdomar står därmed utanför arbetsmarknadens aktiveringsåtgärder. Största delen av arbetslösheten i Bulgarien är långtidsarbetslöshet, vilket tyder på att den är mer strukturell än konjunkturbetingad. Även om den bulgariska minimilönen i nominella termer är den lägsta i unionen har den ökat avsevärt sedan 2011, och regeringen planerar ytterligare stora ökningar under de närmaste åren. Sådana radikala diskretionära förändringar i regeringens lönesättningspolitik skulle kunna leda till snedvridningar på arbetsmarknaden. Det finns heller inga klara riktlinjer för hur minimilöner ska fastställas. Systemet skapar därför osäkerhet om huruvida rätt balans uppnås mellan att å ena sidan främja sysselsättning och konkurrenskraft, och å andra sidan säkra arbetsinkomsten. Fattigdom och social utestängning är fortfarande ett problem eftersom Bulgariens nivå av materiell fattigdom är bland de högsta i unionen. Det är särskilt den romska befolkningen som lider av stor fattigdom och social utestängning. Majoriteten av de unga romerna varken arbetar eller studerar. Inskrivningarna i förskoleverksamhet är låg bland romska barn och närmare en fjärdedel av de romska barnen i åldern 7–15 år går inte i skolan.

               (13)

               Utbildningssystemens dåliga kvalitet och begränsade relevans för arbetsmarknaden hämmar tillgången till arbetskraft med lämplig kompetens. Andelen vuxna som deltar i livslångt lärande är bland de lägsta i unionen. Efter många års försening har Bulgarien ännu inte reformerat lagen om skolutbildning, och genomförandet av den nationella strategin för att förebygga att unga avbryter sin skolgång efter grundskolan har bara börjat. Den nationella strategin för yrkesutbildning (2014–2020) och en ny strategi för högre utbildning antogs 2015. Dessa strategier bör bidra till att förbättra utbildningssystemet, göra det mer relevant för ekonomin och främja innovation och sysselsättning.

               (14)

               Under våren 2015 har regeringen lagt fram ett förslag till pensionsreform. Pensionssystemets tillräcklighet och hållbarhet beror på reformer som uppmuntrar till och stöder ett längre yrkesliv med färre avbrott. Under 2013 konstaterades det att 1,2 miljoner pensionärer fick en pension som låg under den nationella fattigdomsgränsen. De främsta orsakerna till låga pensioner är tidig pensionsålder och korta inbetalningsperioder. Den snabbt åldrande befolkningen i Bulgarien gör att situationen troligen kommer att förvärras i framtiden. Bulgarien bör därför hålla nere ökningen av åldersrelaterade utgifter för att på så sätt bidra till de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, och man bör även genomföra kraftfulla pensionsreformer.

               (15)

               Ett oberoende, högkvalitativt och effektivt rättsväsende och effektiva metoder för att bekämpa korruption är viktiga hörnstenar för en investeringsvänlig affärsmiljö. Till de större utmaningarna på detta område hör bristen på övergripande samordning, institutionella brister och dåliga resultat när det gäller att verkställa fällande domar i domstolen. Dessa viktiga områden ska omfattas av samarbets- och kontrollmekanismen.

               (16)

               Insolvensreglerna i Bulgarien har varit ineffektiva, vilket har ökat osäkerheten bland marknadsaktörerna och minskat landets generella attraktionskraft på investerare. Insolvensfallen tar längre tid än i andra jämförbara länder och antalet indrivningar är lågt. Behovet av ett effektivt regelverk för att hantera insolvens bör också ses mot bakgrund av de icke-finansiella företagens höga skuldsättning i Bulgarien och ett sådant regelverks betydelse för att underlätta processen med att minska skuldsättningen.

               (17)

               Strategier för att reformera den offentliga förvaltningen och införa e-förvaltning antogs under 2014. Det kommer att krävas en stark politisk styrning och samordning för att genomföra dessa strategier. Trots tidigare satsningar är kvaliteten på de offentliga tjänsterna låg. Insatserna för att öka insynen och minska byråkratin begränsas av att e-förvaltningen inte är tillräckligt utvecklad. De offentliga upphandlingsförfarandena utgör ett särskilt problem, eftersom de hindras av att den rättsliga ramen ofta ändras och att den administrativa kapaciteten är otillräcklig. Förhandskontrollen av anbudsförfaranden görs ofta på ett formalistiskt sätt. Samtidigt görs överlappande efterhandskontroller, som ibland resulterar i bedömningar som skiljer sig åt. Bristen på insyn i anbudsförfarandet beror också på att man inte lyckats installera alla plattformar för e-upphandling. Oegentligheter i offentliga upphandlingsförfaranden har tidigare lett till stora förseningar i genomförandet av EU:s fondprogram. Det har också gett negativa effekter för företagen och hållit tillbaka välbehövliga förbättringar av infrastrukturen. En flerårig strategi för att komma till rätta med de främsta svagheterna i systemet för offentlig upphandling antogs i juli 2014. I strategin anges ett tydligt tidsschema för de konkreta åtgärder som ska vidtas under 2015 och 2016. Detta måste genomföras.

               (18)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Bulgariens ekonomiska politik och offentliggjort den i 2015 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Bulgarien fått under tidigare år. Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Bulgarien, utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (20)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–3 och 5 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Bulgarien att under 2015 och 2016 vidta följande åtgärder:

               1.

               Undvika en strukturell försämring i de offentliga finanserna under 2015 och åstadkomma en anpassning på 0,5 % av BNP under 2016. Vidta kraftfulla åtgärder för att förbättra skatteuppbörden och motverka den svarta ekonomin, på grundval av en omfattande riskanalys och en bedömning av tidigare åtgärder. Förbättra hälso- och sjukvårdssystemets kostnadseffektivitet, framför allt genom att se över prissättningen på hälso- och sjukvård och genom att stärka öppenvård och primärvård.

               2.

               Senast i december 2015 ha genomfört en systemomfattande oberoende översyn av tillgångarnas kvalitet och ett genomgripande stresstest med interna bedömningar från bankerna, i nära samarbete med EU:s organ. Genomföra en portföljöversyn på områdena pensionsfonder och försäkringar. Granska och stärka tillsynen inom banker och annan verksamhet inom finanssektorn, inbegripet att stärka ramarna för resolution av banker och insättningsgaranti. Förbättra ägarstyrningen inom finansinstitut, bland annat genom att hantera koncentrationsrisken och exponeringen mot närstående parter.

               3.

               Utveckla en integrerad metod för grupper i arbetsmarknadens utkant, särskilt äldre arbetstagare och ungdomar som varken arbetar eller studerar. I samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis upprätta en öppen mekanism för att fastställa minimilönen och minimiavgifter till socialförsäkringssystemet mot bakgrund av dessa faktorers effekt på fattigdomen bland förvärvsarbetande, sysselsättning och konkurrenskraft.

               4.

               Anta reformen av lagen om skolutbildning och öka de mindre gynnade barnens deltagande i skolundervisningen, särskilt romska barn, genom att förbättra tillgången till undervisning av hög kvalitet under de tidiga skolåren.

               5.

               I syfte att förbättra investeringsklimatet förbereda en omfattande reform av insolvensreglerna med utgångspunkt i internationell bästa praxis och expertis, framför allt för att förbättra mekanismerna för förfaranden före insolvens och rekonstruktionsförfaranden utanför domstol.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (4)  Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Bulgariens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Bulgariens konvergensprogram 2014 (EUT C 247, 29.7.2014, s. 7).

      (5)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.