title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram för 2006–2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0724

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 9.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram för 2006–2009  /* SEK/2007/0724 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 30.5.2007SEK(2007) 724 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram för 2006–2009(framlagt av kommissionen)MOTIVERING1. ALLMÄN BAKGRUNDStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att pakten hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men reformen syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad samt säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets– och tillväxtpakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets– eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram (uppdaterade) stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram (uppdaterade) konvergensprogram). Tjeckiens första konvergensprogram lämnades in i maj 2004. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 5 juli 2004, på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.2. BAKGRUND TILL BEDÖMNINGEN AV DET UPPDATERADE PROGRAMMETKommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Tjeckiens konvergensprogram, som lades fram 15 mars 2007, och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om detta program (se faktarutan när det gäller de viktigaste punkterna i bedömningen).För att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i det uppdaterade konvergensprogrammet bedöms sammanfattas i denna motivering följande:1.  Den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren.2.  Landets ställning när det gäller paktens korrigeringsaspekt (förfarandet vid alltför stora underskott).3.  Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (en sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet).4.  Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från november 2006.2.1. Den senaste ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finansernaDen tjeckiska ekonomin har gynnats av stabil tillväxt under de senaste sex åren, efter att landet kommit ur en konjunkturnedgång under slutet av 90-talet. Under de båda senaste åren har man kunnat registrera rekordnoteringar för den årliga tillväxten av ekonomin motsvarande 6 % av BNP. Situationen på arbetsmarknaden har förbättrats stadigt sedan 2004, och arbetslösheten har sjunkit till cirka 7 % under 2006. BNP per capita ligger för närvarande på 76,2 % av EU-genomsnittet. HIKP-inflationen var obetydligt över 2 % under 2006.Sedan 2004 har den årliga budgetens saldo visat på mindre underskott än riktvärdena, trots överskridanden av utgiftstaken i de medelfristiga ramarna för de offentliga finanserna, vilket huvudsakligen beror på att tillväxten blivit starkare än beräknat och att outnyttjade anslag i budgeten förts över till en reservfond.2.2. Förfarandet vid alltför stora underskott när det gäller TjeckienDen 5 juli 2004 antog rådet ett beslut enligt vilket Tjeckien hade ett alltför stort underskott i den mening som avses i artikel 104.6. Rådet riktade samtidigt en rekommendation enligt artikel 104.7 till Tjeckien där det preciserades att det alltför stora underskottet måste ha korrigerats senast 2008. Tjeckien rekommenderades särskilt att få det alltför stora underskottet att upphöra snarast möjligt genom att vidta åtgärder på medellång sikt för att på ett trovärdigt och varaktigt sätt och i enlighet med den plan för minskning av underskottet som angavs i rådets yttrande av den 5 juli 2004 om det konvergensprogram som överlämnades i maj 2004 uppnå målet att senast 2008 få underskottet att underskrida 3 % av BNP. Vidare rekommenderades Tjeckien att kraftfullt genomföra de åtgärder som redovisades i konvergensprogrammet från maj 2004, bland annat en nedskärning av lönekostnaderna för den centrala förvaltningen och utgiftsminskningar på de enskilda ministerierna, och att senast den 5 november 2004 effektivt genomföra de planerade åtgärderna för att nå riktvärdet för 2005 års underskott.Den 22 december 2004 fann kommissionen att den tjeckiska regeringen, inom tidsfristen fram till den 5 november, som svar på rådets rekommendation effektivt hade genomfört de planerade åtgärderna, och att inga ytterligare åtgärder var nödvändiga inom förfarandet vid alltför stora underskott.2.3. Bedömningen i rådets yttrande om det föregående programmetDen 24 januari 2006 antog rådet sitt yttrande om den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet för perioden 2005–2008. Rådet uttalade att ” programmet följer den väg för underskottsanpassning som fastställts i rådets rekommendationer enligt artikel 104.7.” Vidare uppmanade rådet Tjeckien att ”(i) med hänsyn till möjligheten till ett bättre budgetresultat 2005, samt utsikterna till fortsatt stark tillväxt, öka ansträngningarna att anpassa budgeten strukturellt med tanke på den lilla marginal under referensvärdet som planeras för 2008 (tidsfristen för korrigering av det alltför stora underskottet) och för att se till att målen på medellång sikt uppnås snabbare, (ii) höja budgetplaneringens kvalitet, särskilt genom att analysera orsakerna till de betydande outnyttjade medlen från tidigare budgetår och genom på medellång sikt stärka utgiftstakens roll, (iii) förbättra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, särskilt genom att påskynda pensionsreformen och genomföra reformen av vårdsystemet.”2.4. Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från november 2006Rapporten om genomförandet av Tjeckiens nationella reformprogram, som skall tas fram inom ramen för den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning, lades fram den 21 november 2006. I Tjeckiens nationella reformprogram anges följande centrala problem och prioriteringar: fortsatt reform av de offentliga finanserna, ökad konkurrenskraft för industrin ,utan att frångå kravet på en hållbar resursanvändning, och ökad flexibilitet på arbetsmarknaden.Av kommissionens bedömning av denna rapport (antagen i samband med dess årliga lägesrapport i december 2006 [2] ) framgår att Tjeckien gör vissa framsteg i genomförandet av sitt nationella reformprogram. På flera områden visar sig inga klara framsteg: några reformer har uppskjutits och andra har inte satts i gång. Den starka ekonomiska tillväxten bör dock underlätta reformarbetet. På det makroekonomiska området finns det vissa risker, särskilt för konsolideringen på medellång sikt av de offentliga finanserna och dessas långsiktiga hållbarhet med hänsyn till den demografiska utvecklingen. Även om Tjeckien generellt sett har gjort relativt goda framsteg på det mikroekonomiska området är framstegen inom forskning och utveckling måttliga. På arbetsmarknadsområdet krävs ytterligare insatser för att ta itu med den centrala uppgiften att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden.Mot bakgrund av konstaterade starka och svaga sidor rekommenderades Tjeckien att vidta åtgärder på följande områden: (i) Reformer av pensions- och sjukvårdssystemen. (ii) Samarbete mellan privata och offentliga FoU-institut. (iii) Anställningsskydd och utbildning.Faktaruta: De viktigaste punkterna i bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Är de ekonomiska antaganden som programmet bygger på rimliga? Vilket är medlemsstatens medelfristiga mål för de offentliga finanserna? Är anpassningsplanen lämplig för att uppnå detta mål? Är de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna plan tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln? I bedömningen av anpassningsplanen uppmärksammas om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider och en mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider. För de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II uppmärksammas vidare om medlemsstaten som riktvärde eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP för att uppnå sitt medelfristiga mål för de offentliga finanserna När anpassningsplanen fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått målet), eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som har uppnått målet), ingår det ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (t.ex. genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom har påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden)? Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Är medlemsstatens ekonomiska politik förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken? Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens vårprognos 2007 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man ”vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet” enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 ”Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten”. I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[3]. Graden av integration med de nationella reformprogram som medlemsstaterna överlämnat inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I sin följenot av den 7 juni 2005 till Europeiska rådet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008 framhöll Ekofinrådet att de nationella reformprogrammen borde vara förenliga med stabilitets– och konvergensprogrammen. Efterlevnaden av uppförandekoden[4], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stabilitets– och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram för 2006–2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 9.3 i denna,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.5.  Den [10 juli 2007] granskade rådet Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram, som omfattar perioden 2006–2009. Överlämnandet av uppdateringen försenades och skedde den 15 mars 2007 i stället för inom tidsfristen enligt uppförandekoden, den 1 december 2006, till följd av den inrikespolitiska situationen i Tjeckien där en ny regering fick parlamentets godkännande den 19 januari 2007 efter de allmänna valen i juni 2006.6.  Enligt programmets bakomliggande makroekonomiska scenario beräknas tillväxten av reala BNP minska från 6,1 % 2006 till 4,9 % 2007, varefter den i stort sett stabiliseras. Mot bakgrund av nu tillgängliga uppgifter verkar scenariot baseras på rimliga tillväxtantaganden. Inflationsberäkningarna i programmet verkar också vara realistiska.7.  Enligt kommissionens vårprognos 2007 beräknas underskottet i den offentliga sektorns finanser för 2006 uppgå till 2,9 % av BNP, vilket kan jämföras med målet på 3,8% av BNP i den föregående uppdateringen av konvergensprogrammet. Att underskottet blir mindre än beräknat kan bland annat tillskrivas en starkare tillväxt av BNP och sysselsättning samt att en beaktansvärd del av de outnyttjade budgetanslagen förts över till det följande budgetåret.8.  Det centrala målet för programmets medelfristiga strategi för de offentliga finanserna är att uppnå långsiktig hållbarhet, bland annat närma sig det medelfristiga målet, ett strukturellt saldo (dvs. ett konjunkturrensat saldo exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder) på 1 % av BNP. Enligt programmet beräknas det samlade underskottet öka till 4 % av BNP under 2007, huvudsakligen till följd av diskretionära ökningar av de sociala utgifterna, varefter det gradvis kommer att sjunka till 3,5 % av BNP 2008 och 3,2 % av BNP 2009. Det primära underskottet väntas minska från 2,4 % av BNP 2006 till 1,6 % av BNP 2009. Den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna efter 2007 bygger på att intäkterna ökar med 0,4 procentenheter av BNP under programperioden, vilket särskilt gäller ”övriga intäkter” (till följd av inte närmare specificerade åtgärder, som dock troligen avser överföringar från EU), något som mer än väl kommer att uppväga minskade skatter och sociala avgifter. I huvudsak är dock konsolideringen utgiftsdriven genom en konsekvent minskning av den offentliga konsumtionen, framför allt till följd av återhållsamhet med lönerna inom den offentliga sektorn, vilket mer än väl kommer att uppväga ökade offentliga investeringar och räntekostnader. I jämförelse med den föregående uppdateringen senareläggs i programmet den planerade minskningen av underskottet till under referensvärdet på 3 % av BNP med minst två år mot bakgrund av ett gynnsammare makroekonomiskt scenario. Det skall påpekas att programmet också innehåller en alternativ plan, som övervägs av regeringen, med lägre underskottsmål på 3,2 % av BNP för 2008 och 2,8 % av BNP för 2009. Detta bygger på ett flertal politiska åtgärder och på ökad flexibilitet i de offentliga finanserna genom att andelen obligatoriska utgifter minskas. Detta är dock beroende av politiska åtgärder som fortfarande inte är slutgiltigt utformade och godkända, och det är endast för de tidigare nämnda högre underskottsmålen som det i programmet anges sammanhängande och tillräckligt kvantifierade finanspolitiska ramar på medellång sikt.9.  Det strukturella underskottet, beräknat enligt den allmänt vedertagna metoden, beräknas försämras från cirka 3½ % av BNP 2006 till omkring 4½ % av BNP 2007, innan det gradvis förbättras till 3½ % av BNP 2009. Liksom i den föregående uppdateringen är programmets medelfristiga mål för de offentliga finanserna ett strukturellt underskott på 1 % av BNP. Jämfört med den föregående uppdateringen har tiden för uppnåendet av det medelfristiga målet senarelagts med ett år, till 2013. Eftersom det medelfristiga målet är mer långtgående än minimiriktmärket (ett beräknat underskott på cirka 1,5 % av BNP), bör dess uppfyllande skapa en tillräcklig säkerhetsmarginal mot ett alltför stort underskott. Målet på medellång sikt är en adekvat avspegling av skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.10.  Riskerna i programmets beräkningar av de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Det makroekonomiska scenariots risker är i stort sett neutrala, medan skatteprognoserna verkar baseras på försiktiga antaganden. Den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna bygger i mycket stor utsträckning på åtstramningar i utgifterna för offentlig konsumtion, men i programmet ges inte tillräckliga kompletterande uppgifter om hur detta skall åstadkommas. Å andra sidan har Tjeckien under senare år skaffat sig goda meriter när det gäller att nå uppsatta mål. Detta har dock underlättats av att tillväxten blivit högre än förväntat. Det finns också politiska risker till följd av att styrkeförhållandena i parlamentet är mycket jämna.11.  Utifrån denna riskbedömning verkar programmets finanspolitiska inriktning inte vara förenlig med en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2008 i enlighet med rådets rekommendation av den 5 juli 2004. Eftersom det nu råder goda tider för ekonomin och tillväxten är högre än vad som förutsågs när rådet utfärdade sin rekommendation i juli 2004 finns det gott utrymme för att intensifiera konsolideringsarbetet och uppnå en snabbare minskning av underskottet än vad som förutsågs i programmet.12.  Den offentliga bruttoskulden beräknas ha uppgått till 30,4 % av BNP under 2006, vilket ligger klart under fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Enligt programmet förutses skuldkvoten öka med nästan två procentenheter under programperioden.13.  De långsiktiga effekterna på de offentliga finanserna av befolkningens åldrande är klart större i Tjeckien än genomsnittet i EU, bland annat till följd av en betydande ökning av pensions- och sjukvårdsutgifterna som andel av BNP. Om strukturreformer genomförs, särskilt på pensions- och sjukvårdsområdena, i syfte att begränsa den betydande ökningen av de åldersrelaterade utgifterna, skulle detta minska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet. Det saldo för de offentliga finanserna som förväntas vid slutet av programperioden är klart sämre än vid tidigare prognostillfällen och medför en risk för hållbarheten i de offentliga finanserna, redan innan de långsiktiga effekterna på dessa av befolkningens åldrande tas med i beräkningen. En mer långtgående konsolidering av de offentliga finanserna än vad som planeras för närvarande skulle därför bidra till att minska riskerna för dessas hållbarhet. Sammantaget förefaller riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet vara stora i Tjeckien.14.  Konvergensprogrammet innehåller inte någon kvalitativ bedömning av de samlade effekterna enligt rapporten från november 2006 av genomförandet av det nationella reformprogrammet inom ramen för den medelfristiga strategin för de offentliga finanserna. Vidare ges inga systematiska uppgifter om de direkta budgetkostnader (eller budgetbesparingar) som de viktigaste planerade reformerna i det nationella reformprogrammet ger upphov till, med undantag av de ökade FoU-utgifterna i 2007 års budget, men beräkningarna i programmet förefaller ta hänsyn till inverkan på de offentliga finanserna av de åtgärder som beskrivs i det nationella reformprogrammet. De finanspolitiska åtgärderna i konvergensprogrammet verkar ligga i linje med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. Detta gäller särskilt förskjutningen av skattetrycket från den direkta till den indirekta beskattningen och det ökade stödet till forskning och utveckling.15.  Programmets finanspolitiska strategi överensstämmer inte med de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Detta beror framför allt på avvikelsen från den anpassningsplan som rådet angav i juli 2004 för korrigeringen av det alltför stora underskottet och de bristande framstegen i pensions- och sjukvårdsreformen.16.  När det gäller uppgiftskraven i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogram innehåller programmet alla obligatoriska uppgifter och de flesta av de frivilliga uppgifterna[6].Sammantaget är slutsatsen att programmet innebär en senareläggning av korrigeringen av det alltför stora underskottet till 2010, i stället för den tidsfrist som angavs i rådets rekommendation från juli 2004 enligt artikel 104.7, nämligen år 2008, och detta trots att tillväxtutsikterna blivit bättre och 2006 års underskott lägre än förväntat. Eftersom tillväxten är stadig skulle denna senareläggning – som är en följd av att underskottet ökar, i första hand på grund av planerade ökningar av de sociala utgifterna under 2007 – också leda till en konjunkturförstärkande expansionistisk inriktning på finanspolitiken.Mot bakgrund av denna bedömning uppmanar rådet Tjeckien att göra följande:(i) Begränsa försämringen av de offentliga finanserna under 2007 och se till att det alltför stora underskottet korrigeras på ett trovärdigt och hållbart sätt senast under år 2008.(ii) Se över utgifternas sammansättning i syfte att minska de obligatoriska utgifternas andel.(iii) Att, med hänsyn till den beräknade ökningen av de åldersrelaterade utgifterna, förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att genomföra de nödvändiga pensions- och sjukvårdsreformerna.Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningarReal BNP (förändring i %) | KP mars 2007 | 2005 6,1 | 2006 6,0 | 2007 4,9 | 2008 4,8 | 2009 4,8 |KOM maj 2007 | 6,1 | 6,1 | 4,9 | 4,9 | Uppgift saknas |KP nov. 2005 | 4,8 | 4,4 | 4,2 | 4,3 | Uppgift saknas |HIKP-inflation (i %) | KP mars 2007 | 1,6 | 2,4 | 2,6 | 2,5 | 2,5 |KOM maj 2007 | 1,6 | 2,1 | 2,4 | 2,9 | Uppgift saknas |KP nov. 2005 | 1,5 | 2,2 | 2,0 | 2,1 | Uppgift saknas |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | KP mars 20071 | -0,7 | 0,9 | 1,1 | 1,0 | 1,0 |KOM maj 20073 | -1,1 | 0,4 | 0,5 | 0,5 | Uppgift saknas |KP nov. 20051 | -0,8 | -0,1 | 0,3 | 0,8 | Uppgift saknas |Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP) | KP mars 20076 | -3,6 | -3,5 | -4,0 | -3,5 | -3,2 |KOM maj 2007 | -3,5 | -2,9 | -3,9 | -3,6 | Uppgift saknas |KP nov. 2005 | -4,8 | -3,8 | -3,3 | -2,7 | Uppgift saknas |Primärt saldo (i % av BNP) | KP mars 2007 | -2,5 | -2,4 | -2,6 | -2,0 | -1,6 |KOM maj 2007 | -2,4 | -1,8 | -2,8 | -2,6 | Uppgift saknas |KP nov. 2005 | -4,1 | -3,0 | -2,4 | -1,7 | Uppgift saknas |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | KP mars 20071 | -3,4 | -3,9 | -4,4 | -3,9 | -3,5 |KOM maj 2007 | -3,1 | -3,1 | -4,1 | -3,8 | Uppgift saknas |KP nov. 20051 | -4,5 | -3,8 | -3,4 | -3,0 | Uppgift saknas |Strukturellt saldo2 (i % av BNP) | KP mars 2007 | -3,4 | -3,9 | -4,4 | -3,9 | -3,5 |KOM maj 20074 | -2,0 | -2,8 | -4,1 | -3,8 | Uppgift saknas |KP nov. 20055 | -3,4 | -3,8 | -3,4 | -3,0 | Uppgift saknas |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | KP mars 2007 | 30.4 | 30.6 | 30.5 | 31.3 | 32.2 |KOM maj 2007 | 30.4 | 30.4 | 30.6 | 30.9 | Uppgift saknas |KP nov. 2005 | 37.4 | 37.1 | 37.9 | 37.8 | Uppgift saknas |Anmärkningar |11Kommissionens beräkningar baseras på uppgifterna i programmet. |2Konjunkturrensat saldo (liksom i föregående rader), exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. |5Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på 4,2%, 4,6%, 4,8% respektive 4,9% under perioden 2005–2008. |5Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt kommissionens vårprognos 2007. |(1,1 % av BNP 2005 och 0,2 % av BNP 2006, båda ökande underskott.) |5Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt konvergensprogrammet 2005. |(1,1 % av BNP 2005, minskande underskott.) |6Alternativa underskottsmål som bygger på ännu ej antagna beslut. |av den nya tjeckiska regeringen: 3,2 % av BNP 2008 och 2,8 % av BNP 2009. |Källor: |Konvergensprogrammet (KP), kommissionens vårprognos 2007 (KOM) och kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelande från kommissionen inför Europeiska rådets vårmöte: ”Genomförandet av den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning – Ett år av resultat”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU, 12.10.2006, KOM(2006) 574, och Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006): ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[4] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[5] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Bland annat saknas uppgifter om offentliga utgifter per verksamhetsområde för 2009.


Avis juridique important

|

31996H0738

96/738/EG: Kommissionens rekommendation av den 2 december 1996 om ett samordnat inspektionsprogram under 1997 för att säkerställa att de fastställda gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker följs (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 335 , 24/12/1996 s. 0054 - 0057

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 2 december 1996 om ett samordnat inspektionsprogram under 1997 för att säkerställa att de fastställda gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker följs (Text av betydelse för EES) (96/738/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR REKOMMENDERAT FÖLJANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker (1), senast ändrat genom direktiv 96/32/EG (2), särskilt artikel 4.3 i detta,efter samråd med Ständiga kommittén för växtskydd, ochmed beaktande av följande:I artikel 4.3 i direktiv 90/642/EEG föreskrivs att kommissionen före den 1 november varje år skall sända en rekommendation till medlemsstaterna om ett samordnat inspektionsprogram för nästföljande år för att säkerställa att de gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställts i bilaga II till nämnda direktiv följs.I artikel 4 i direktiv 90/642/EEG föreskrivs att medlemsstaterna före den 1 augusti 1996 skall sända all nödvändig information till kommissionen om genomförandet under 1995 av sina nationella inspektionsprogram och att utarbeta framåtsyftande program om utformning av och tider för de nationella inspektioner som skall utföras. I kommissionens rekommendation 96/199/EG av den 1 mars 1996 om ett samordnat inspektionsprogram under 1996 för att säkerställa att de fastställda gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker följs (3), rekommenderas att medlemsstaterna före den 1 september 1996 tillställer kommissionen sina planer för nationella övervakningsprogram under 1997. Det har dock inte varit möjligt för alla medlemsstater att framlägga sina nationella rapporter och framåtsyftande planer före dessa datum.Bilaga II till direktiv 90/642/EEG har kompletterats med listor på gränsvärden för rester av vissa bekämpningsmedel genom direktiv 93/58/EEG (4), direktiv 94/30/EG (5), direktiv 95/38/EG (6) och direktiv 96/32/EG som skall genomföras av medlemsstaterna senast den 30 april 1997 och som har ändrats genom rådets direktiv 95/61/EG (7). De harmoniserade gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester som fastställts i bilaga II bör därför bli föremål för de nationella och samordnade inspektionsprogrammen under 1997.Kommissionen har inte fått tillräckliga uppgifter för att helt kunna överblicka medlemsstaternas åtgärder för övervakning av bekämpningsmedelsrester under 1995 eller för att kunna göra en sammanställd utvärdering av medlemsstaternas planer för övervakning under 1997. Emellertid finns tillräcklig information tillgänglig för att samordna ett övervakningsprogram för specifika kombinationer av bekämpningsmedel och produkter på gemenskapsnivå. Det är andra gången ett sådant specifikt samordnat program rekommenderas, och angivande av de produkter som skall omfattas av framtida årliga specifika samordnade program är viktiga för den planering som utförs av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna. Det skall normalt gå tre år innan en och samma produkt på nytt kan omfattas av ett specifikt samordnat program.Undersökningen av ett system för statistisk beräkning av antalet prov som skall tas i den särskilda samordnade aktionen är ännu inte klar. Den undersökning inom gemenskapen av fler prover av en produkt än vad som behövde tas under 1996 kommer emellertid att göra det möjligt att med en högre grad av tillförlitlighet dra slutsatser beträffande de bekämpningsmedelsrester som upptäcks på eller i produkter. För den särskilda uppgiften under 1997 bör medlemsstaterna åtminstone ange ett målantal på 50 prover för produkter på deras egna marknader.I artikel 4.2 i direktiv 90/642/EEG föreskrivs att medlemsstaterna skall specificera de kriterier de tillämpat när de utarbetat nationella inspektionsprogram, i samband med att de tillställer kommissionen information om genomförandet under föregående år. Sådan information skall omfatta upplysningar om de kriterier som tillämpats vid fastställandet av antalet prover som skall tas och analyser som skall utföras, de rapporteringsnivåer som tillämpats och enligt vilka kriterier de har fastställts samt de kriterier som tillämpats för införande av kvalitetssäkrande åtgärder vid provtagning och kvalitetssäkring av laboratorier som utför analyser och som ännu inte har godkänts enligt rådets direktiv 93/99/EG av den 29 oktober om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel (8).För utarbetandet av kommande rekommendationer skulle det också vara till hjälp för kommissionen om medlemsstaterna i förväg informerade den om sina planerade framåtsyftande övervakningsprogram för 1998 och följande år, antingen som ett utkast eller i stora drag.Information om resultaten av övervakningsprogrammen och närmare uppgifter om planerade nationella övervakningsprogram lämpar sig särskilt väl för elektronisk/datoriserad behandling, lagring och sändning. Kommissionen har utarbetat formulär som levereras till medlemsstaterna i diskettform. Medlemsstaterna bör därför kunna sända in sina rapporter för 1996 och sina planerade nationella övervakningsprogram för 1998 till kommissionen i standardformatet. Den ytterligare utvecklingen av ett sådant standardformat företas effektivast genom att kommissionen ställer upp riktlinjer.De inspektioner och stickprovskontroller som medlemsstaterna skall företa för att säkerställa att listan med fastställda gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som avses i artikel 1.1 i direktiv 90/642/EEG följs, bör genomföras i enlighet med vad som föreskrivs i kommissionens direktiv 79/700/EEG av den 24 juli 1979 om fastställande av provtagningsmetoder för den offentliga kontrollen av bekämpningsmedelsrester i och på frukt och grönsaker (9), rådets direktiv 85/591/EEG av den 20 december 1985 om införande av gemenskapens provtagnings- och analysmetoder vid kontroll av livsmedel för mänsklig konsumtion (10) inom gemenskapen, rådets direktiv 89/397/EEG av den 14 juni 1989 om offentlig kontroll av livsmedel (11) och rådets direktiv 93/99/EEG.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA.1. att som särskild uppgift under 1997 ta prover och analysera de kombinationer av produkter och bekämpningsmedelsrester som anges i bilaga I, i ett antal som på grundval av målantalet 50 för varje produkt i lämplig mån speglar medlemsstatens, gemenskapens och tredje lands marknadsandelar av medlemsstatens marknad samt senast den 1 augusti 1998 rapportera resultaten, med angivande av de analysmetoder som tillämpats, de rapporteringsnivåer som uppnåtts och de kvalitetssäkrande åtgärder som tillämpats senast den 1 augusti 1998,2. att senast den 1 augusti 1997 tillställa kommissionen all den information som krävs enligt artikel 4.2 i direktiv 90/642/EEG om 1996 års övervakningsuppgift för att säkerställa, åtminstone genom stickprov, att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester efterföljs. Härvid skall särskilt anges2.1 resultaten av den särskilda uppgiften för 1996 som anges i punkt 5 i rekommendation 96/199/EG om ett samordnat inspektionsprogram under 1996,2.2 resultaten av deras nationella program för bekämpningsmedel som är förtecknade i bilaga II till direktiv 90/642/EEG, i förhållande till de harmoniserade gränsvärdena och, i de fall sådana ännu inte har fastställts på gemenskapsnivå, i förhållande till gällande nationella gränsvärden,2.3 de kriterier som tillämpats vid utarbetandet av deras nationella program rörande antalet prover som skall tas och analyser som skall utföras,2.4 de kriterier som tillämpats vid definition och fastställande av rapporteringsnivåer,2.5 de kvalitetssäkrande åtgärder som tillämpats vid provtagning på produkter eller förändringar av de åtgärder som rapporterats föregående år, och2.6 detaljer gällande godkännande i enlighet med bestämmelserna i artikel 3 i direktiv 93/99/EG, för de laboratorier som utför analyserna och, i de fall sådant godkännande ännu inte har givits, de kriterier som tillämpats vid införandet av kvalitetssäkrande åtgärder i dessa laboratorier,3. att senast den 1 juni 1997 tillställa kommissionen sina planer för nationella övervakningsprogram för gränsvärden för bekämpningsmedel som fastställts i direktiv 90/642/EEG för år 1998 och, så långt möjligt, för följande år.Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 2 december 1996.På kommissionens vägnarFranz FISCHLERLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 350, 14.12.1990, s. 71.(2) EGT nr L 144, 18.6.1996, s. 12.(3) EGT nr L 64, 14.3.1996, s. 18.(4) EGT nr L 211, 23.8.1993, s. 6.(5) EGT nr L 189, 23.7.1994, s. 70.(6) EGT nr L 197, 22.8.1995, s. 14.(7) EGT nr L 292, 17.12.1995, s. 27.(8) EGT nr L 290, 24.11.1993, s. 14.(9) EGT nr L 207, 15.8.1979, s. 26.(10) EGT nr L 372, 31.12.1985, s. 50.(11) EGT nr L 186, 30.6.1989, s. 23.BILAGA Gränsvärden för restsubstanser som skall övervakas i den särskilda uppgiften för 1997 enligt punkt 1 i rekommendationen >Plats för tabell>


Avis juridique important

|

32002H0627(01)

Rådets rekommendation av den 13 juni 2002 om samarbete mellan medlemsstaternas behöriga nationella myndigheter med ansvar för sektorn för privatsäkerhet

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 153 , 27/06/2002 s. 0001 - 0001

Rådets rekommendationav den 13 juni 2002om samarbete mellan medlemsstaternas behöriga nationella myndigheter med ansvar för sektorn för privatsäkerhet(2002/C 153/01)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONav följande skäl:(1) Slutsatserna från seminarierna för experter på sektorn för privatsäkerhet som hölls i Madrid den 13-17 november 2000 och i Bryssel den 6-7 september 2001 har lagts fram.(2) Den verksamhet som bedrivs av sektorn för privatssäkerhet är av betydelse för att förebygga brottslighet och skydda den inre säkerheten.(3) Det informationsflöde som verksamheten med privatsäkerhetstjänster genererar är av betydelse för dessa områden.(4) Det är nödvändigt att främja och underlätta samarbetet mellan de behöriga nationella myndigheter i medlemsstaterna som är ansvariga för sektorn för privatssäkerhet i fråga om hanteringen av dessa informationsglöden.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att medlemsstaterna1. främjar och underlättar samarbete och samarbete och samverkan mellan nationella myndigheter med ansvar för sektorn för privatsäkerhet för atta) utbyta erfarenheter om hanteringen av den information som lämnas av privatsäkerhetsföretagen i enlighet med nationell lag och som är relevant för den allmänna säkerheten,b) upprätta bästa metoder för hanteringen av den information som lämnas av privatsäkerhetsföretagen och som är relevant för den allmänna säkerheten,2. i ovannämnda syften och minst vartannat år organiserar ett möte för de nationella myndigheterna med ansvar för sektorn för privatsäkerhet.Utfärdad i Luxemburg den 13 juni 2002.På rådets vägnarM. Rajoy BreyOrdförande


title: Kommissionens rekommendation av den 6 december 2007 om riskbegränsande åtgärder för ämnena piperazin, cyklohexan, metylendifenyldiisocyanat, 2-butyn-1,4-diol, metyloxiran, anilin, 2-etylhexylakrylat, 1,4-diklorbensen, 3,5-dinitro-2,6-dimetyl-4-tert-butylacetofenon, di-(2-etylhexyl)ftalat, fenol, 5-tert-butyl-2,4,6-trinitro-m-xylen [delgivet med nr K(2007) 5901] (Text av betydelse för EES )

text:
               7.2.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 33/8

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 6 december 2007
   om riskbegränsande åtgärder för ämnena piperazin, cyklohexan, metylendifenyldiisocyanat, 2-butyn-1,4-diol, metyloxiran, anilin, 2-etylhexylakrylat, 1,4-diklorbensen, 3,5-dinitro-2,6-dimetyl-4-tert-butylacetofenon, di-(2-etylhexyl)ftalat, fenol, 5-tert-butyl-2,4,6-trinitro-m-xylen
   [delgivet med nr K(2007) 5901]
   (Text av betydelse för EES)
   (2008/98/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen (1), särskilt artikel 11.2, och
   av följande skäl:

               (1)

               Inom ramen för förordning (EEG) nr 793/93 har följande ämnen identifierats som prioriterade för riskbedömning i enlighet med kommissionens förordningar (EG) nr 1179/94 (2) (EG) nr 2268/95 (3) och (EG) nr 143/97 (4) för den första, andra respektive tredje prioriteringslistan enligt förordning (EEG) nr 793/93:

                           —

                           piperazin,

                           —

                           cyklohexan,

                           —

                           metylendifenyldiisocyanat,

                           —

                           2-butyn-1,4-diol,

                           —

                           metyloxiran,

                           —

                           anilin,

                           —

                           2-ethylhexylakrylat,

                           —

                           1,4-diklorbensen,

                           —

                           3,5-dinitro-2,6-dimetyl-4-tert-butylacetofenon,

                           —

                           di(2-etylhexyl)ftalat (DEHP),

                           —

                           Fenol,

                           —

                           5-tert-butyl-2,4,6-trinitro-m-xylen.

               (2)

               De rapporterande medlemsstater som har utsetts i enlighet med dessa förordningar har genomfört de delar av riskbedömningen som avser effekter av ämnena i fråga på människa och miljö i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 av den 28 juni 1994 om principer för bedömningen av risker för människor och miljö av existerande ämnen i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 793/93 (5) samt föreslagit en strategi för riskbegränsning i enlighet med förordning (EEG) nr 793/93.

               (3)

               Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö (SCTEE) och vetenskapliga kommittén för hälso- och miljörisker (SCHER) har rådfrågats beträffande de rapporterande staternas riskbedömning och har avgivit yttranden. Yttrandena finns på de vetenskapliga kommittéernas webbplatser.

               (4)

               Resultatet av riskbedömningen och ytterligare resultat av strategierna för riskbegränsning anges i kommissionens meddelande av den 7 februari 2008 om resultatet av riskbedömning och strategier för att minska riskerna med ämnena: piperazin, cyklohexan, metylendifenyldiisocyanat, 2-butyn-1,4-diol, metyloxiran, anilin, 2-etylhexylakrylat, 1,4-diklorbensen, 3,5-dinitro-2,6-dimetyl-4-tert-butylacetofenon, di-(2-etylhexyl)ftalat, fenol, 5-tert-butyl-2,4,6-trinitro-m-xylen (6).

               (5)

               Med utgångspunkt i riskbedömningen bör vissa riskbegränsande åtgärder rekommenderas för vissa ämnen.

               (6)

               Gemenskapens nuvarande arbetarskyddslagstiftning ska tillämpas. Den anses ge en tillfredsställande ramlagstiftning för att i erforderlig utsträckning minska riskerna för arbetstagare när det gäller dessa ämnen.

               (7)

               De riskbegränsande åtgärder som föreslås i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats enligt artikel 15.1 i förordning (EEG) nr 793/93.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1
   PIPERAZIN

         (CAS-nr 110-85-0, EINECS-nr 203-808-3)

   Riskbegränsande åtgärder för miljön

               1.

               De behöriga myndigheterna i berörda medlemsstater bör i de tillstånd som utfärdas enligt rådets direktiv 96/61/EG (7), fastställa villkor, gränsvärden för utsläpp (eller likvärdiga parametrar) eller tekniska åtgärder för piperazin, så att de berörda anläggningarna ska kunna tillämpa bästa möjliga teknik (BAT) från den 31 oktober 2007, med hänsyn till anläggningarnas tekniska standard, geografiska läge samt lokala miljöförhållanden.

               2.

               Medlemsstaterna bör noga övervaka införandet av bästa tillgängliga teknik i samband med piperazin samt rapportera all viktig utveckling till kommissionen inom ramen för informationsutbytet om bästa tillgängliga teknik.

               3.

               Lokala utsläpp i miljön ska, där så behövs, begränsas genom nationella bestämmelser så att inga miljörisker behöver befaras.

         AVSNITT 2
   METYLENDIFENYLDIISOCYANAT

         (CAS-nr 26447-40-5, EINECS-nr 247-714-0)

   Riskbegränsande åtgärder för arbetstagare

               4.

               Arbetsgivare som använder metylendifenyldiisocyanat för de användningar som kan medföra risk enligt riskbedömningen bör utgå från eventuella sektorsspecifika riktlinjer som tagits fram i medlemsstaten med utgångspunkt i de praktiska, icke-bindande riktlinjer som kommissionen har utformat i enlighet med artikel 12.2 i rådets direktiv 98/24/EG (8).

         AVSNITT 3
   2-BUTYN-1,4-DIOL

         (CAS-nr 110-65-6, EINECS-nr 203-788-6)

   Riskbegränsande åtgärder för arbetstagare

               5.

               Arbetsgivare som använder 2-Butyn-1,4-diol för de användningar som kan medföra risk enligt riskbedömningen, och särskilt i form av flingor, bör utgå från eventuella sektorsspecifika riktlinjer som tagits fram i medlemsstaten med utgångspunkt i de praktiska, icke-bindande riktlinjer som kommissionen har utformat i enlighet med artikel 12.2 i direktiv 98/24/EG.

         AVSNITT 4
   ANILIN

         (CAS-nr 62-53-3, EINECS-nr 200-539-3)

   Riskbegränsande åtgärder för arbetstagare, konsumenter och miljön

               6.

               Arbetsgivare som använder anilin i verksamhet där exponering kan förutses (t.ex. service- eller underhållsarbete i slutna system) bör utgå från eventuella sektorsspecifika riktlinjer som tagits fram i medlemsstaten med utgångspunkt i de praktiska, icke-bindande riktlinjer som kommissionen har utformat i enlighet med artikel 12.2 i direktiv 98/24/EG.

               7.

               Medlemsstaterna bör genomföra aktiv och effektiv övervakning av den nationella marknaden vad gäller förekomsten av konsumentprodukter som innehåller anilin och meddela kommissionen genom det system för snabbt informationsutbyte som inrättats genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/95/EG (9). Om det visar sig nödvändigt bör dessa produkter avlägsnas från marknaden såsom farliga i enlighet med de allmänna säkerhetsbestämmelserna i direktiv 2001/95/EG.

               8.

               För de avrinningsområden där utsläpp av anilin kan innebära en risk bör medlemsstaten upprätta miljökvalitetsnormer (MKN) och uppfylla dessa senast den 22 december 2015. De nationella åtgärderna för föroreningsbegränsning för att uppfylla miljökvalitetsnormerna ska ingå i förvaltningsplanerna för avrinningsdistriktet i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG (10).

               9.

               De behöriga myndigheterna i berörda medlemsstater bör i de tillstånd som utfärdas enligt direktiv 96/61/EG, fastställa villkor, gränsvärden för utsläpp (eller likvärdiga parametrar) eller tekniska åtgärder för anilin, så att de berörda anläggningarna ska kunna tillämpa bästa möjliga teknik (BAT) från den 31 oktober 2007, med hänsyn till anläggningarnas tekniska standard, geografiska läge samt lokala miljöförhållanden.

               10.

               Medlemsstaterna bör noga övervaka införandet av bästa tillgängliga teknik i samband med anilin samt rapportera all viktig utveckling till kommissionen inom ramen för informationsutbytet om bästa tillgängliga teknik.

               11.

               Lokala utsläpp till vattenmiljön och luftutsläpp av anilin bör, där så behövs, begränsas genom nationella bestämmelser för att förhindra/minska riskerna för miljön.

         AVSNITT 5
   DI(2-ETYLHEXYL)FTALAT (DEHP)

         (CAS-nr 117-81-7, EINECS-nr 204-211-0)

   Riskbegränsandeåtgärder för miljön

               12.

               För de avrinningsområden där utsläpp av di(2-etylhexyl)ftalat kan innebära en risk bör medlemsstaten upprätta miljökvalitetsnormer (MKN) och uppfylla dessa senast den 22 december 2015. De nationella åtgärderna för föroreningsbegränsning för att uppfylla miljökvalitetsnormerna ska ingå i förvaltningsplanerna för avrinningsdistriktet i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG.

         AVSNITT 6
   FENOL

         (CAS-nr 108-95-2, EINECS-nr 203-632-7)

   Riskbegränsande åtgärder för konsumenter och miljön

               13.

               Medlemsstaterna bör genomföra aktiv och effektiv övervakning av den nationella marknaden vad gäller förekomsten av konsumentprodukter som innehåller fenol och meddela kommissionen genom det system för snabbt informationsutbyte som inrättats genom direktiv 2001/95/EG. Om det visar sig nödvändigt bör dessa produkter avlägsnas från marknaden såsom farliga i enlighet med de allmänna säkerhetsbestämmelserna i direktiv 2001/95/EG.

               14.

               De behöriga myndigheterna i berörda medlemsstater bör i de tillstånd som utfärdas enligt direktiv 96/61/EG, fastställa villkor, gränsvärden för utsläpp (eller likvärdiga parametrar) eller tekniska åtgärder för fenol, så att de berörda anläggningarna ska kunna tillämpa bästa möjliga teknik (BAT) från den 31 oktober 2007, med hänsyn till anläggningarnas tekniska standard, geografiska läge samt lokala miljöförhållanden. De behöriga myndigheterna i berörda medlemsstater bör särskilt uppmärksamma potentiella risker vid anläggningar för tillverkning och bearbetning av fenol, vad gäller reningsverk för industriavloppsvatten som är belägna på sådana anläggningar, och avseende människor som exponeras via miljön (plantskott som förorenas av utsläpp i luften från sådana anläggningar).

               15.

               Medlemsstaterna bör noga övervaka införandet av bästa tillgängliga teknik i samband med fenol samt rapportera all viktig utveckling till kommissionen inom ramen för informationsutbytet om bästa tillgängliga teknik.

               16.

               Lokala utsläpp till miljön och reningsverk för industriavloppsvatten bör, där så behövs, begränsas genom nationella bestämmelser så att inga risker för mikroorganismer i reningsverk för industriavlopp eller för människor som exponeras via miljön kan förväntas.

         AVSNITT 7
   ADRESSATER

               17.

               Denna rekommendation riktar sig till alla branscher som importerar, framställer, transporterar, lagrar, formulerar eller på annat sätt bearbetar, använder, bortskaffar eller återvinner ämnena, samt till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 6 december 2007.

            På kommissionens vägnar

         Stavros DIMAS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 84, 5.4.1993, s. 1. Förordningen ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (2)  EGT L 131, 26.5.1994, s. 3.

      (3)  EGT L 231, 28.9.1995, s. 18.

      (4)  EGT L 25, 28.1.1997, s. 13.

      (5)  EGT L 161, 29.6.1994, s. 3.

      (6)  EUT C 34, 7.2.2008, s. 1.

      (7)  EGT L 257, 10.10.1996, s. 26. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 166/2006 (EUT L 33, 4.2.2006, s. 1).

      (8)  EGT L 131, 5.5.1998, s. 11. Direktivet ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/30/EG (EUT L 165, 27.6.2007, s. 21).

      (9)  EGT L 11, 15.1.2002, s. 4.

      (10)  EGT L 327, 22.12.2000, s. 1. Direktivet ändrat genom beslut 2455/2001/EG (EGT L 331, 15.12.2001, s. 1).


Viktigt rättsligt meddelande

|

52007DC0803(05)

Kommissionens rekommendation om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik (enligt artikel 99 i EG-fördraget)  /* KOM/2007/0803 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 11.12.2007KOM(2007) 803 slutligDEL IMEDDELANDE FRÅN KOMMISSIONEN TILL EUROPEISKA RÅDETStrategirapport om den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning: start för den nya treårsperioden (2008–2011) Att hålla förändringstempot uppeATT HÅLLA FÖRÄNDRINGSTEMPOT UPPETack vare nystarten av Lissabonstrategin 2005 och den förnyade inriktningen på tillväxt och sysselsättning har Europa kommit långt. EU:s sätt att fungera har förändrats avsevärt och varaktigt: det har upprättats ett nära partnerskap och en klar ansvarsfördelning mellan medlemsstaterna och kommissionen, vilket är ett stort framsteg.Resultaten är redan synliga. Ekonomin är i mycket bättre skick nu än 2005, och tillväxtsiffrorna är starka. Närmare 6,5 miljoner nya arbetstillfällen har skapats under de senaste två åren. Ytterligare 5 miljoner väntas tillkomma fram till 2009. Bakom dessa siffror står flera miljoner européer vars liv har förändrats till det bättre i och med att de befriats från den börda som arbetslöshet innebär.Till en del är uppgången naturligtvis konjunkturbetingad. Men de senaste årens strukturreformer i medlemsstaterna och EU inom ramen för Lissabonstrategin har också bidragit, och de är det bästa skyddet mot en konjunkturnedgång.Lissabonstrategin är EU:s redskap för att stödja förändringar. Därmed är strategin ett viktigt inslag i våra åtgärder för att bemöta globaliseringen. Den hjälper européerna att påverka de nya utmaningar och möjligheter som globaliseringen medför.Reformer är ofta svåra, och ibland impopulära. Men reformvägen är den enda rätta om vi ska kunna tillgodose de behov vi har i dag. Våra framsteg hittills bör sporra oss till nya ansträngningar under nästa treårsperiod av strategin.Det betyder att vi måste hålla förändringstempot uppe. Alltför många européer är fortfarande arbetslösa. Vi har ännu inte skapat de bästa tillväxtförutsättningarna för företagen. Europa har inte utvecklat någon samlad ansats när det gäller att främja innovation och forskning och utveckling, och den privata sektorns bidrag är fortfarande otillräckligt. EU har bara tagit de första stegen på vägen mot att bli ett utsläppssnålt samhälle. Eftersom det finns risk för en global ekonomisk avmattning är det av största vikt att fortsätta reformerna och öka våra ekonomiers motståndskraft.Lissabonstrategin förutsätter ett starkt ledarskap. När EU står för det ledarskapet låter resultaten inte vänta på sig. De prioriterade åtgärder som Europeiska rådet enades om vid vårmötet 2006 har verkligen drivit på utvecklingen. Det går nu mycket enklare och snabbare att starta företag i nästan hela Europa. Man har enats om gemensamma principer för ”flexicurity”. Detta skapar en fast grund för nya politiska impulser.Vi måste hålla reformtempot uppe och enas om en välinriktad uppsättning ambitiösa nya åtgärder. Här är några exempel på vad vi behöver åstadkomma genom samarbete:-  Sörja för att färre ungdomar lämnar skolan i förtid så att ingen hamnar på efterkälken i globaliseringens tidsålder.-  Ge Europa en ny ”femte frihet” – fri rörlighet för kunskap – så att Europa bättre kan utnyttja sin kreativa potential.-  Öka tillgången till höghastighetsinternet för att stimulera innovation och bevara en framskjuten ställning för Europa i internetåldern.-  Främja små och medelstora företag genom att anta en rättsakt för småföretag i Europa.-  Väsentligt förbättra byggnaders energiprestanda genom att använda vår omfattande upphandlingsbudget för att driva fram en förändring.-  Stärka kedjan utbildning–forskning–innovation, särskilt genom att inrätta och starta upp Europeiska institutet för teknik och innovation och genom att inleda och genomföra gemensamma teknikinitiativ.Europa har nu ett unikt tillfälle att omvandlas till ett kreativt, modernt, innovationsvänligt och utsläppssnålt samhälle med ett dynamiskt företagsklimat, en högt kvalificerad arbetsstyrka och högklassig utbildning, som underbyggs av en stark social modell. Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning bidrar till att hjälpa européerna till ökat välstånd genom sin agenda för tillgång, möjligheter och solidaritet, som kommer att göra det möjligt att dra nytta av vår öppenhet mot omvärlden och att forma globaliseringen enligt europeiska värderingar.José Manuel Durão BarrosoBryssel den 11 december 2007INNEHÅLLSFÖRTECKNING1. Inledning 52. Genomförda strukturreformer under den första treårsperioden (2005-2008) 63. Fördjupning av Lissabonstrategin under nästa treårsperiod 83.1. Fortsatt reformarbete på nationell nivå 83.2. Förstärkt samordning av den ekonomiska politiken 93.3. Reformer som behöver genomföras på gemenskapsnivå och gemenskapens Lissabonprogram 93.4. Omvärldspolitik 103.5. Integrera nationella åtgärder, gemenskapsåtgärder och internationella åtgärder, till förmån för en effektiv politik 114. Åtgärder på de fyra prioriterade områdena 124.1. Investera i människor; modernisera arbetsmarknader 124.2. Frigörande av företagens potential, särskilt de små och medelstora företagens 144.3. Investera i kunskap och innovation 154.4. Energi och klimatförändring 175. Uppföljning efter europeiska rådets vårmöte 2008 181. INLEDNINGMed nystarten för Lissabonstrategin 2005 slöt EU och medlemsstaterna upp kring ett nytt partnerskap för hållbar tillväxt och sysselsättning.Inte fullt tre år senare kan vi se tydliga resultat av detta partnerskap. Den ekonomiska tillväxten har ökat, från 1,8% 2005 till förväntat 2,9% 2007 och 2,4% 2008. Den senaste tidens uppgång är till största delen konjunkturbetingad, men strukturreformer i medlemsstaterna har också bidragit. Närmare 6,5 miljoner nya arbetstillfällen har skapats under de senaste två åren. Ytterligare 5 miljoner väntas tillkomma fram till 2009. Arbetslösheten väntas sjunka till under 7%, den lägsta nivån sedan mitten av 1980-talet. Sysselsättningsgraden, som för närvarande är 66%, har kommit en bra bit närmare det samlade Lissabonmålet på 70%. För första gången sedan tio år har en kraftigt ökad sysselsättning gått hand med en stadig produktivitetstillväxt. Levnadsstandarden i de medlemsstater som nyligen gick med i EU stiger märkbart.Men inte alla medlemsstater har satt reformeri verket lika beslutsamt. På några områden, t.ex. när det gäller att öppna marknader eller minska segmenteringen på arbetsmarknaden, har reformarbetet gått långsammare. Samtidigt håller de omgivande förutsättningarna på att bli mindre gynnsamma på grund av den globala ekonomiska avmattningen, finansiell turbulens och högre råvarupriser.Frågan hur Europa ska bemöta globaliseringen[1] diskuterades av stats- och regeringscheferna vid Europeiska rådets informella möte i Lissabon i oktober 2007. De bekräftade den förnyade Lissabonstrategins centrala roll och efterlyste en fördjupning av den under den kommande treårsperioden. De underströk också att EU bör använda strategin för att hjälpa till att påverka globaliseringen i linje med sina egna värderingar och intressen. EU:s modell för utveckling, som förenar konkurrenskraft med solidaritet och hållbarhet, och dess långa erfarenhet av ekonomisk integration kan vara en stor tillgång i samband med globaliseringen. I och med Lissabonfördragets undertecknande går EU in i en ny fas. De centrala institutionella frågorna har lösts, och EU kan nu rikta uppmärksamheten på de frågor som direkt påverkar medborgarna i det dagliga livet.I den första delen av det här meddelandet till Europeiska rådets vårmöte 2008 redovisar kommissionen sina förslag till hur strategin bör föras vidare. Kommissionen understryker vikten av makroekonomisk stabilitet, men framhåller också behovet av att kvarstående reformer genomförs, för att förbättra grundförutsättningarna för en varaktig och solid ekonomisk tillväxt i framtiden och hjälpa EU att kunna stå emot en ogynnsam utveckling av världsekonomin.I den andra delen av meddelandet bedöms de enskilda medlemsstaternas framsteg med att genomföra det nationella reformprogrammet och rådets landsspecifika rekommendationer[2]. Motsvarande bedömning görs för euroområdet sammantaget. Den tredje delen är ett följedokument med en detaljerad bedömning av framstegen på de enskilda politikområdena[3]. I ”Lissabonpaketet” ingår dessutom följande: 1. ett förslag till rekommendation till rådet att uppdatera de landsspecifika rekommendationer och de ”frågor att ge akt på” ( points to watch ) som rådet antog i maj 2007, 2. ett förslag till rekommendation till rådet att på nytt bekräfta de integrerade riktlinjerna för tillväxt och sysselsättning, 3. ett nytt Lissabonprogram på gemenskapsnivå, och 4. en analys av omorienteringen av strukturfonderna för att stödja tillväxt och sysselsättning.2. GENOMFÖRDA STRUKTURREFORMER UNDER DEN FÖRSTA TREÅRSPERIODEN (2005-2008)Det råder ett brett samförstånd om vad som måste göras, men genomförandet går olika fort fram. Alla medlemsstaterna har genomfört väsentliga reformer sedan 2005, men några har varit mera energiska i sina ansträngningar än andra. En del tecken på ”reformtrötthet” har visat sig under de senaste tolv månaderna.På den positiva sidan kan noteras att budgetunderskotten har minskat från 2,5% av BNP 2005 till beräknat 1,1% 2007, och att den offentliga skuldsättningen har sjunkit från 62,7% 2005 till strax under 60% 2007. Tillfället att utnyttja de relativt goda tillväxtförutsättningarna för att minska strukturella underskott har emellertid inte till fullo tagits till vara, särskilt i euroområdet.Samtidigt som tillväxtförutsättningarna förbättrats har obalanser gradvis byggts upp i några medlemsstater. Stora underskott i bytesbalansen och tecken på överhettning, förlust av konkurrenskraft, ökad skuldsättning hos hushållen och snabbt stigande huspriser vittnar om detta.Euron har blivit en viktig stabiliserande faktor. Den bidrar till en väl fungerande inre marknad, till gagn för euroområdet och för hela EU. Den beräknade potentiella BNP-tillväxten i euroområdet har sedan 2005 ökat med 0,2 procentenheter till 2,25%, vilket delvis beror på effekterna av strukturreformer.Produktivitetstillväxten var 1,5% 2006 jämfört med en årlig ökningstakt på 1,2% mellan 2000 och 2005. Men Europa sackar fortfarande efter jämfört med andra ledande ekonomier, både i fråga om investeringar i informations- och kommunikationsteknik och när det gäller att använda sådan teknik i produktivitetshöjande syfte. Öppnandet av nätverksindustrier och nätverkstjänster för konkurrens har gått långsamt, och det finns fortfarande betydande hinder för marknadsinträde. Några medlemsstater släpar efter när det gäller att införliva inremarknadsdirektiv. Ansträngningarna för att förbättra reglerna för immateriella och industriella rättigheter och att påskynda standardiseringsarbetet har inte burit frukt.EU:s program för bättre lagstiftning håller på att införas steg för steg, men många medlemsstater har ännu inte börjat använda de nödvändiga hjälpmedlen, t.ex. konsekvensbedömningar eller metoder för att mäta och minska den administrativa bördan.I nästan alla medlemsstaterna är det numera lättare och billigare att starta företag. En dynamisk, företagarvänlig kultur saknas emellertid fortfarande i Europa som helhet. De insatser som görs för att förbättra företagsklimatet är alltför ofta punktvisa och ingår inte som led i en samlad strategi för att främja de små och medelstora företagens tillväxt. Medlemsstaterna har ställt upp mål som innebär att de tänker öka sina investeringar i forskning och utveckling (FoU) avsevärt, vilket skulle hjälpa EU att närma sig målet om 3% av BNP senast 2010, men deras ambition avspeglas ännu inte i verkligheten.Sysselsättningstillväxten har varit imponerande, även om den kommit vissa regioner och vissa grupper mindre till del. Medlemsstaterna har börjat reformera sina pensions- och förtidspensionssystem. Detta har bidragit till att sysselsättningsgraden hos äldre arbetstagare ökat kraftigt och varaktigt, även om målet på 50% ännu inte riktigt nåtts. Sysselsättningsgraden hos kvinnor har ökat väsentligt (den är nu 57,2% och närmar sig målet på 60%), men medlemsstaterna bör vidta ytterligare åtgärder för att främja jämställdhet på arbetsmarknaden.Omkring hälften av medlemsstaterna har utarbetat eller håller på att utarbeta riktlinjer på basis av den s.k. flexicuritymodellen. Men det rör sig fortfarande inte om någon samlad politisk ansats. En tydlig trend till övergång från passiv till aktiv marknadspolitik kan konstateras. Medlemsstaterna är vidare i färd med att reformera sina sociala trygghetssystem, särskilt genom ändringar i skatte- och bidragssystemen, för att skapa en balanserad avvägning mellan rättigheter och skyldigheter. Flexiblare anställningsavtal för speciella kategorier (t.ex. de som är nya på arbetsmarknaden) har införts, men har inte understötts tillräckligt med ökade möjligheter att förvärva ny kompetens som kan göra det lättare att gå vidare på arbetsmarknaden. Den svårare uppgiften, att reformera reglerna för andra slags anställningskontrakt, har ägnats föga uppmärksamhet. Många arbetsmarknader är därför fortfarande segmenterade, med ett gott skydd för den som har fast arbete men mer otrygga villkor för den som är anställd på kontrakt med ovissa framtidsutsikter.Principen om livslångt lärande har långtifrån slagit igenom, särskilt för lågutbildade, dvs. de som mest skulle behöva omfattas. Utbildningssystemens förmåga att anpassa sig efter arbetsmarknadens behov är ännu inte tillräcklig.EU har tagit de första stegen på vägen mot att bli ett utsläppssnålt samhälle. Framsteg har gjorts när det gäller att uppfylla det Kyotomål som gäller för EU totalt, och vid Europeiska rådets vårmöte 2007 satte EU upp ambitiösa mål för att minska utsläppen av växthusgaser och öka andelen förnybar energi fram till 2020.De enskilda medlemsstaternas framsteg redovisas i detalj i del II av meddelandet.3. FÖRDJUPNING AV LISSABONSTRATEGIN UNDER NÄSTA TREÅRSPERIODEU:s ekonomi är i bättre skick nu än 2005, men EU går in i Lissabonsstrategins nya treårsperiod i ett läge med avtagande global tillväxt och med de risker som är förenade med finansiell turbulens och stigande olje- och råvarupriser. Det här är därför en lämplig tidpunkt att besluta att fördjupa genomförandet av strategin, för att öka framtidstron och stärka de ekonomiska grundförutsättningarna att kunna stå emot en eventuell konjunkturnedgång.3.1. Fortsatt reformarbete på nationell nivåDen viktigaste uppgiften för medlemsstaterna under nästa treårsperiod blir att genomföra kvarstående reformer, särskilt på de områden som omfattas av de landsspecifika rekommendationerna eller ”frågorna att ge akt på”.Eftersom det tar tid att genomföra reformer och dröjer innan man kan se resultatet av dem, föreslår kommissionen att de nuvarande rekommendationerna behålls i stort sett oförändrade men anpassas med hänsyn till framstegen sedan de antogs våren 2007.För att den nya generationen av program inom ramen för EU:s sammanhållningspolitik ska få största möjliga effekt på tillväxt och sysselsättning har det beslutats att 60% av medlen[4] ska ”öronmärkas” och anslås för att stödja nationella reformprogram. Ett belopp på 347 miljarder euro kommer att stå till förfogande för sammanhållning för perioden 2007–2013. Till detta kommer ungefär 160 miljarder euro i form av nationell offentlig och privat medfinansiering. Totalt kommer 70 miljarder euro att satsas varje år till och med 2013, främst för att stödja de nationella reformprogrammen. Programplaneringsfasen har avslutats, och det gäller nu att se till att utgifterna motsvarar de ”öronmärkta” åtagandena och inte hamnar inom lägre prioriterade områden.Lokala och regionala myndigheter är redan aktivt engagerade i den förnyade Lissabonstrategin genom sin medverkan i programplanering och genomförande av ”öronmärkta” sammanhållningsprogram. Ytterligare ansträngningar är emellertid nödvändiga för att få en bredare krets av aktörer engagerade och för att intensifiera utbytet av erfarenheter, idéer och bästa praxis. Ett sådant utbyte har redan visat sig vara en viktig styrkefaktor i strategin. Kommissionen välkomnar i detta sammanhang Europaparlamentets, Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs och Regionkommitténs stora intresse särskilt av att följa i vilken utsträckning olika berörda parter engageras i strategin.3.2. Förstärkt samordning av den ekonomiska politikenMedlemsstaternas ekonomier är i hög grad beroende av varandra. Mycket står att vinna om alla rör sig i samma riktning och om reformer anpassas tidsmässigt. Den nya styrningen av Lissabonstrategin, med tonvikt på partnerskap mellan EU och medlemsstaterna, har visat sig effektiv. De integrerade riktlinjerna är ett viktigt medel för närmare samordning av den ekonomiska politiken inom ramen för den förnyade Lissabonstrategin. Riktlinjerna fungerar som en allmän ram inom vilken medlemsstater på olika utvecklingsnivåer och med olika sociala system och institutionella strukturer kan driva sina egna nationella reformprogram, och de är tillräckligt breda för att möjliggöra anpassningar med hänsyn till förändrade politiska betingelser. Det råder ett brett samförstånd bland medlemsstaterna och berörda parter om att riktlinjerna inte bör ändras och att tyngdpunkten fortsatt bör ligga på genomförandet[5].Kommissionen föreslår därför att de nuvarande riktlinjerna får fortsätta att gälla under nästa treårsperiod, men att man uppdaterar de förklarande anmärkningar som beskriver i vilket sammanhang de bör genomföras. Man bör t.ex. lägga större tonvikt vid åtgärder som syftar till att investera mera i människor och modernisera arbetsmarknader. Medlemsstaterna bör se över det nationella reformprogrammet och se till att det uppdateras inför den nya treårsperioden. De bör också fortsätta att engagera många olika parter i arbetet med att utforma och genomföra programmet.Erfarenheterna från de gångna tre åren visar att det finns ett behov av ökad samordning av reformerna. Kommissionen föreslår därför att medlemsstaterna, som led i den multilaterala övervakningsprocessen i rådet, ska diskutera sina specifika åtgärder med anledning av de landsspecifika rekommendationerna och ”frågorna att ge akt på”. För att strukturera diskussionen bör varje medlemsstat redovisa en kort handlingsplan och ange vilka åtgärder den kommer att vidta för att följa upp rekommendationerna eller ”frågorna att ge akt på”. Denna handlingsplan bör vara en del av genomföranderapporten.Argumenten för att samordna reformer är ännu starkare i euroområdet. I samband med sin översyn av hur den ekonomiska och monetära unionen (EMU) fungerar kommer kommissionen att föra fram förslag till effektivare samordning och styrning inom euroområdet. Översynen görs med anledning av tioårsdagen av EMU:s tillkomst och kommer att läggas fram före sommaren 2008.3.3. Reform er som behöver genomföras på gemenskapsnivå och gemenskapens LissabonprogramGemenskapens nya Lissabonprogram är gemenskapens bidrag till den förnyade Lissabonstrategin. Det ska ses som motsvarigheten till de nationella reformprogrammen och anger vilka åtgärder på gemenskapsnivå som ger det högsta mervärdet till medlemsstaternas reformer och får de största effekterna på tillväxt och sysselsättning. En del av åtgärderna inom programmet får antas av kommissionen, men de flesta måste antas av rådet och Europaparlamentet och ska där behandlas med förtur. Det krävs en samlad politisk kraftansträngning från alla EU-institutionernas sida i syfte att komma överens om dessa åtgärder under de närmaste tre åren till stöd för ökad tillväxt och sysselsättning. Gemenskapens Lissabonprogram redovisas i sin helhet i ett separat meddelande.På gemenskapsnivå är det viktigt att undanröja kvarstående brister på den inre marknaden, särskilt på tjänsteområdet, så att det blir möjligt att dra full fördel av de reformer som genomförs på nationell nivå. Kommissionen har nyligen lagt fram sin vision om 2000-talets inre marknad[6]. Några av de föreslagna åtgärderna kommer att hanteras inom ramen för gemenskapens Lissabonprogram. De syftar till att stärka konsumenternas och småföretagens ställning och förbättra genomförandet och tillämpningen av inremarknadsreglerna, bl.a. genom att det inrättas ”inremarknadscentrum” på nationell nivå och införs en regelbunden övervakning av prisutvecklingen för konsumtionsvaror. Genom åtgärder som syftar till bättre efterlevnad av konsumentlagstiftningen blir det lättare för konsumenterna att välja mellan olika producenter, vilket främjar konkurrensen.3.4. OmvärldspolitikEU måste skydda sina medborgare, intressen och värden . Men protektionism är inte lösningen. EU är världens främsta handelsmakt och största investerare. EU:s öppenhet ger företagen lägre råvarukostnader, konsumenterna lägre priser och ett bredare utbud att välja från och företagen incitament att förbättra sin konkurrenskraft. Öppenheten leder till nya investeringar.Lissabonstrategin genomförs i en värld som håller på att globaliseras. Detta måste avspeglas i större utsträckning i genomförandet. Det kan ske på flera olika sätt.-  EU bör använda alla sina instrument för att se till att dess öppenhet bevaras och motsvaras av ett ökat tillträde till tredjelandsmarknader för EU-företag.Multilaterala förhandlingar (särskilt ett framgångsrikt slutförande av handelsförhandlingarna inom ramen för Doharundan) och befintliga bilaterala handelsöverenskommelser måste utnyttjas för att öppna nya marknadsmöjligheter och undanröja tariffära och andra handelshinder[7]. De bör också utnyttjas för att nå regelbaserade överenskommelser som främjar höga normer för socialt skydd och miljöskydd. Kommissionen kommer varje år att rapportera om situationen när det gäller marknadstillträde och ange i vilka länder och sektorer det fortfarande finns betydande hinder. Om så är fallet bör detta normalt föranleda samråd med de berörda länderna, och om problemen kvarstår bör man överväga att utnyttja gemenskapens handelsinstrument eller att vidta åtgärder i Världshandelsorganisationen (WTO). Förbättrat tillträde till upphandlingsmarknader, effektivare åtgärder för att se till att bestämmelser om immateriella rättigheter efterlevs, sund konkurrens och marknadstillträde för små och medelstora företag kommer att ägnas särskild uppmärksamhet.-  EU bör intensifiera sin dialog med viktiga tredjeländer för att arbeta fram lösningar som gynnar båda parter, främja högre standarder och verka för större överensstämmelse i fråga om regler och föreskrifter.Tack vare sina erfarenheter från den inre marknaden kan EU bidra med speciell sakkunskap som kan vara till nytta för EU:s viktigaste samarbetspartner (t.ex. när det gäller marknadsintegration, socialt skydd, sysselsättning och arbetstagares rättigheter, hälsovård, miljöskydd, konkurrensregler och tull). Diskussionerna med tredjeländer kan också leda fram till lösningar på områden som har stor betydelse för EU (t.ex. marknadstillträde, energi, klimatförändring, hantering av migration, arbete under anständiga villkor, tekniska normer, immateriella rättigheter och politik för små och medelstora företag). Nya samarbetsformer och samarbetsmetoder, som tar hänsyn till varje partners särdrag, bör utvecklas. Det transatlantiska ekonomiska råd som nyligen inrättades är ett exempel på detta. Länderna i EU:s närområde bör ägnas särskild uppmärksamhet.3.5. Integrer a nationella åtgärder, gemenskapsåtgärder och internationella åtgärder, till förmån för en effektiv politikVid Europeiska rådets vårmöte 2006 kom stats- och regeringscheferna överens om fyra prioriterade områden som skulle vara hörnstenarna i den förnyade Lissabonstrategin (kunskap och innovation, frigörande av företagens potential, investeringar i humankapital samt energi och klimatförändring). Det finns ett inbördes samband mellan dessa områden. Om de hanteras parallellt får man en integrerad politisk strategi.På vart och ett av dessa fyra områden godkändes vid vårmötet ett begränsat antal specifika, konkreta åtgärder som skulle genomföras före utgången av den första treårsperioden. Vi kan nu konstatera att medlemsstaterna har uppnått goda resultat när det gäller genomförandet. Så är det till exempel nu i alla utom ett fåtal medlemsstater möjligt att starta företag inom en vecka, tack vare att företagen bara behöver vända sig till ett enda kontaktställe (en s.k. one-stop shop ). Överenskommelse har träffats om en gemensam uppsättning principer för ”flexicurity”. När det gäller att minska den administrativa bördan har Europeiska rådets beslut om en 25-procentig minskning som mål gett kraftiga impulser till åtgärder. De här exemplen visar att den förnyade Lissabonstrategin kan användas för att ge företag och medborgare direkta och konkreta fördelar. Europeiska rådet har därmed en fast grund att stå på för att ge fortsatta impulser till Lissabonstrategins genomförande och för att enas om ett begränsat antal fortsatta åtgärder som bör genomföras fram till 2010.Den förnyade strategin bygger på partnerskap. Det betyder att varje nivå måste ta sin del av ansvaret när det gäller att tackla de gemensamma utmaningarna. De prioriterade områdena utgör en gemensam ram för de åtgärder som måste vidtas på olika nivåer. Om en åtgärd måste genomföras av medlemsstaterna bör den tas in i det nationella reformprogrammet. Om den förutsätter ett agerande på gemenskapsnivå bör den genomföras inom ramen för gemenskapens Lissabonprogram. Många av åtgärderna kan dessutom bara genomföras om de stöds av en framåtsyftande yttre politik som kan hjälpa EU att påverka globaliseringen och dra nytta av de möjligheter den erbjuder.4. ÅTGÄRDER PÅ DE FYRA PRIORITERADE OMRÅDENA4.1. Investera i människor ; modernisera arbetsmarknader"Flexicurity” handlar om balanserad avvägning mellan flexibilitet och trygghet på arbetsmarknaden. Det är en modell som syftar till att alla medborgare ska omfattas av en hög grad av sysselsättningstrygghet, dvs. lätt kunna finna ett bra arbete i alla skeden av sitt yrkesverksamma liv. Flexicurity gör det lättare för både arbetstagare och arbetsgivare att ta tillvara de möjligheter som globaliseringen ger. Efter den överenskommelse som träffats mellan arbetsmarknadens parter uppmanas Europeiska rådet att godkänna kommissionens förslag till gemensamma principer om ”flexicurity”[8]. Medlemsstaterna bör nu genomföra dessa principer och anpassa dem till sina egna specifika förhållanden.Bemödandena att bekämpa fattigdom och socialt utanförskap och att integrera marginaliserade befolkningsgrupper, särskilt genom en aktiv integrationspolitik, måste öka. Fattigdomsminskning är en central aspekt av den förnyade Lissabonstrategin, med dess tyngdpunkt på tillväxt och sysselsättning och på åtgärder som syftar till att satsa på människors kunskaper och förmåga och att skapa lika möjligheter, tillräckligt socialt skydd och arbetstillfällen av god kvalitet. Insatserna för att hjälpa lågutbildad arbetskraft, invandrare och funktionshindrade måste också intensifieras, särskilt genom att stödja kompetensutveckling.Att investera mer i utbildning och kompetensutveckling under människans hela livscykel är inte bara avgörande för att Europa ska kunna hävda sig i globaliseringen. Det är också ett av de mest effektiva sätten att bekämpa fattigdom och bristande jämlikhet. Barn utvecklar redan i mycket unga år förmågan att inhämta kunskaper under resten av livet. Senare, i primär- och sekundärskola, blir tillräcklig läskunnighet en förutsättning för fortsatta framsteg. En av fem 15-åringar i Europa har emellertid bristande läskunnighet. En av sex ungdomar i åldersgruppen 18–24 år lämnar skolan i förtid och har bara grundskoleutbildning. De har därför stora svårigheter att komma in på arbetsmarknaden och gå vidare där. Många hamnar i långtidsarbetslöshet. Europa har inte gjort några större framsteg när det gäller målen på detta område. Det krävs därför beslutsamma ansträngningar för att höja ungdomars grundkompetens och drastiskt minska antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid. Vad det handlar om är att koncentrera resurserna under ett antal år så att en nivåförbättring uppnås.Studier i ett annat land kan vara en viktig stimulans för personlig utveckling och ökade språkkunskaper. Tack vare Erasmusprogrammet har närmare två miljoner ungdomar i Europa kunnat studera utomlands. Ännu fler ungdomar bör få möjlighet att omfattas så att studier utomlands så småningom blir ett reguljärt inslag i universitets- och högskoleutbildning.Om man ser till att kvalifikationer som människor skaffar sig på arbetsplatsen erkänns i hela Europa kommer deras incitament att fortsätta att skaffa sig ny kompetens under hela sitt yrkesverksamma liv att kraftigt öka. Den nyligen antagna europeiska ramen för kvalifikationer kommer att bidra till detta, förutsatt att medlemsstaterna snabbt kopplar sina nationella kvalifikationssystem och kvalifikationsramar till denna europeiska ram.Kompetensutveckling och livslångt lärande gör det lättare att genomföra program för ”flexicurity” genom att öka flexibiliteten, anställningstryggheten och rörligheten på arbetsmarknaden. För att det ska bli möjligt att möta de krav som ett aktivt åldrande ställer och bemöta både företagens produktivitetskrav och arbetstagarnas intresse av anställningsbarhet krävs en mera konsekvent och målinriktad fortbildningspolitik. Europeiska socialfonden kan bidra med betydande belopp till insatser för det ändamålet.Mer arbete måste läggas ned på att göra prognoser över framtida kompetenskrav och följa upp behovsutvecklingen. Inom allt fler sektorer konstateras nu en akut brist på arbetskraft och kompetens. Europa kommer därför att behöva förbättra arbetskraftens rörlighet, regionalt och nationellt, och fastställa en politik för reglerad invandring. En sådan politik måste kompletteras med åtgärder för att förbättra invandrarnas integration i arbetsliv och samhälle.I samband med översynen av den inre marknaden har kommissionen också redovisat sin vision om ett Europa som främjar tillgång, möjligheter och solidaritet. Ett brett offentligt samråd har inletts för att få in synpunkter i de här viktiga frågorna. Resultatet kommer att tjäna som underlag för den förnyade sociala agenda som ska antas före halvårsskiftet 2008.Investera mer i människor genom en livscykelinriktad syn på arbete och utbildning , modernisera arbetsmarknaderna och öka integreringen i samhälletÅtgärder på gemenskapsnivå:- Kommissionen kommer före halvårsskiftet 2008 att lägga fram förslag om en förnyad social agenda som kommer att bygga på tillgång, möjligheter och solidaritet, beakta Europas nya sociala verklighet och särskilt omfatta frågor som ungdom, utbildning, migration och demografi.- Kommissionen kommer att lägga fram förslag om hur kompetensbrist kan motverkas genom förbättrade prognoser för och uppföljning av framtida kompetenskrav i Europa .- Kommissionen kommer under 2008 att lägga fram förslag till en gemensam invandringspolitik .Medlemsstaterna bör- genomföra de överenskomna principerna om ” flexicurity ” genom att fastställa nationella färdplaner i de nationella reformprogrammen före utgången av 2008,- öka tillgången till barnomsorg av god kvalitet och till ett överkomligt pris, i överenstämmelse med nationella mål och gemenskapsmål,- upprätta handlingsplaner och fastställa mål för att väsentligt minska antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid och förbättra grundläggande läskunnighet ,- koppla nationella och regionala program till Erasmusprogrammet i syfte att öka antalet elever som deltar i internationellt utbyte,- senast 2010 upprätta nationella ramar för kvalifikationer som är anpassade till den europeiska ramen.4.2. Frigörande av företagens potential, särskilt de små och medelstora företagensFöretagsklimatet i Europa har förbättrats som ett resultat av att medlemsstaterna genomför besluten från Europeiska rådets vårmöte 2006 om att införa ett enda kontaktställe ( one-stop shop ) och minska den tid det tar att starta företag till högst en vecka. EU måste nu gå vidare och enas om en integrerad strategi som riktar in sig på de hinder som små och medelstora företag ställs inför i övriga faser av sin utveckling, en strategi som gör det möjligt för fler småföretag att växa till större företag som kan konkurrera med framgång på globala marknader. Denna strategi skulle kunna tas in i en rättsakt för småföretag där man fastställer såväl principer som konkreta åtgärder med syfte att understödja små och medelstora företag under hela livscykeln.En åtgärd som har hög prioritet för Europeiska unionen är att avhjälpa de stora brister som fortfarande finns på den inre marknaden, särskilt på tjänsteområdet, så att man kan dra full fördel av de reformer som görs på nationell nivå. Ett fullständigt införlivande av tjänstedirektivet enligt tidsplanen kommer inte bara att skapa en verklig inre marknad för tjänster utan också ge ett utmärkt tillfälle att rationalisera förfaranden, minska byråkrati, underlätta marknadstillträde och påskynda införandet av interoperabla tillämpningar inom e-förvaltning.EU:s program för bättre lagstiftning börjar ge resultat. Målet är att minska de administrativa bördorna med 25% inom EU totalt sett. Medlemsstaterna har åtagit sig att ställa upp motsvarande ambitiösa mål på nationell nivå. Modernisering av den offentliga förvaltningen, särskilt införande av interoperabla tillämpningar inom informations- och kommunikationsteknik, är en viktig aspekt när det gäller att förbättra företagsklimatet för små och medelstora företag och en underskattad källa till innovation. Många myndigheter har i samband med programmet för bättre lagstiftning redan anpassat sig till de allt större förväntningarna: de behandlar företag och medborgare som kunder, tillämpar ny teknik, främjar social innovation och genomför organisatoriska förändringar i syfte att tillhandahålla öppna, förutsägbara tjänster och effektiva överprövningsmöjligheter. Kommissionen kommer att verka för att det sker ett utbyte av goda exempel på detta område.Frigörande av företagens potentialÅtgärder på gemenskapsnivå:- Anta en rättsakt för småföretag i Europa som fastställer en integrerad strategi för att frigöra de små och medelstora företagens tillväxtpotential i alla faser av deras livscykel.- Närma sig målet att minska den administrativa bördan i EU med 25% fram till 2012 och genomföra ett ambitiöst program för regelförenkling.- Stärka den inre marknaden , öka konkurrensen på tjänsteområdet och vidta ytterligare åtgärder för att integrera marknaderna för finansiella tjänster.Medlemsstaterna bör- uthålligt och på ett konsekvent sätt bemöda sig om att införliva tjänstedirektivet före utgången av 2009; slutföra den analytiska genomgången av nationell lagstiftning före utgången av 2008 och parallellt inrätta ett enda kontaktställe, införa elektroniska förfaranden och upprätta ett effektivt system för gränsöverskridande samarbete mellan myndigheter,- före Europeiska rådets vårmöte 2008 fastställa och tillkännage nationella mål för minskningen av den administrativa bördan ,- till fullo utnyttja de möjligheter att fortsätta att modernisera offentlig förvaltning som införlivandet av tjänstedirektivet och genomförandet av programmet för bättre lagstiftning ger.4.3. Investera i kunskap och innovationSom en följd av Europeiska rådets beslut vid vårmötet 2006 har medlemsstaterna fastställt mål och vidtagit åtgärder för att öka investeringarna i forskning och utveckling. Europeiska forskningsrådet och flera gemensamma teknikinitiativ har kommit till på grundval av förslag från kommissionen. Europeiska institutet för teknik och innovation väntas inleda sin verksamhet 2009. Inom ramen för de nya sammanhållningsprogrammen kommer mer än 85 miljarder euro att ställas till förfogande för investeringar i kunskap och innovation.De här åtgärderna är en bra början, men det krävs mycket mer för att Europa ska förverkliga sina ambitioner. Medlemsstaterna bör vidta ytterligare åtgärder för att nå de mål för investeringar i forskning och utveckling (FoU) som de har ställt upp för år 2010. Detta är desto mer angeläget som investeringarna i FoU 2006 inte ökade i samma takt som BNP och deras andel av BNP därför sjönk något det året.Globaliseringen leder till att forskning och utveckling i allt större utsträckning förläggs till andra delar av världen. Kostnaderna för att skydda innovationer och hävda rättigheter till innovationer är fortfarande för höga i Europa. Licenser för innehållsdistribution är fortfarande nationellt baserade. Förfarandena för att fastställa kompatibla standarder är alldeles för långsamma. Spektrum hanteras fortfarande på ett fragmenterat sätt, vilket hämmar utvecklingen av nya högteknologiska produkter och gränsöverskridande tjänster. Alltför många hinder, även rättsliga, står i vägen för samarbete mellan universitet, forskningsinstitut, företag och forskare. Detta inverkar också negativt på en av Europas traditionella styrkefaktorer: människors kreativitet och innovationsförmåga.Förr att trenden ska vändas behöver Europa en ”femte frihet” – fri rörlighet för kunskap – som komplement till de fyra befintliga, dvs. fri rörlighet för varor, för tjänster, för personer och för kapital. Denna ”femte frihet” skulle påskynda EU:s övergång till att bli en nyskapande och kreativ kunskapsekonomi:-  En aspekt är att åstadkomma ett verkligt europeiskt forskningsområde, där det inte bara finns rambetingelser som främjar och belönar innovation utan där man också ser till att EU:s och medlemsstaternas FoU-program kompletterar varandra, där resurser fördelas i konkurrens och inriktas på spetsforskning, där det är lätt för universitet och företag att samarbeta, där examina erkänns till fullo och där studenter, akademiker, forskare och högutbildad arbetskraft kan röra sig fritt och lätt samarbeta med det internationella forskarsamhället.-  Europa måste vidare lägga samman sina resurser för att skapa en ny generation av storskaliga inrättningar för de laboratorier och instrument som kommer att bli absolut nödvändiga om Europa ska kunna fortsätta att ligga i täten inom spetsforskning under de närmaste årtiondena. Ett gemensamt program har överenskommits som identifierar prioriterade hjälpmedel i forskningen, alltifrån lasrar, teleskop och utrustning för utforskning av haven till databaser för cancerforskning. Ingen medlemsstat har resurser nog att ensam bekosta dessa projekt, och därför måste det nu fattas beslut på nationell nivå om hur man kan gå samman för att förverkliga dem.-  Informations- och kommunikationsteknik baserad på höghastighetsinternet är av central betydelse när det gäller att höja produktiviteten och främja innovation i Europa. Alltför många småföretag och medborgare är ännu inte uppkopplade till höghastighetsinternet, vilket hämmar deras utveckling och innovationspotential. Vid sidan av åtgärder för att öka konkurrensen på telekommarknaderna är det också nödvändigt att utarbeta planer på nationell nivå som garanterar att 30% av Europas befolkning kan ha uppkoppling till höghastighetsinternet senast 2010.Förverkliga den ”femte friheten”: fri rörlighet för kunskapÅtgärder på gemenskapsnivå:- Förbättra de viktigaste rambetingelserna för innovation genom att införa en integrerad jurisdiktion för patent och ett enhetligt, ekonomiskt överkomligt patent; förbättra det för närvarande splittrade regelverket om immateriella rättigheter, särskilt för att underlätta innehållsdistribution; påskynda införandet av kompatibla standarder; eftersträva gemensam spektrumhantering; förbättra tillgången till riskkapital.- Undanröja hinder för gränsöverskridande rörlighet för forskare med hjälp av ett europeiskt ”forskarpass”.- Samla EU:s och medlemsstaternas FoU-resurser i syfte att effektivisera resursanvändningen , genom att före utgången av 2008 komma överens om vilka områden som ska omfattas av gemensamma program och genom att senast 2010 inleda gemensamma ansökningsomgångar.- Inleda arbetet med att skapa en ny generation av forskningsinrättningar av världsklass genom att före utgången av 2009 upprätta färdplaner för att sätta igång 35 gemensamt överenskomna projekt[9]. Inleda samtal med berörda internationella partner 2008 om projekt med global räckvidd.- Öka konkurrensen på området höghastighetsinternet genom att anta översynen av regelverket för telekommunikationsområdet senast i maj 2009.Medlemsstaterna bör- på ett bättre sätt samordna sina ansträngningar för att förbättra rambetingelserna för innovation ,- ange hur de ras nationella mål för investeringar i forskning och utveckling (2010) ska förverkligas och hur deras strategier på forsknings- och utvecklingsområdet kommer att bidra till förverkligandet av ett europeiskt forskningsområde,- undanröja hinder för forskares rörlighet mellan offentliga och privata forskningscentrum,- före utgången av 2008 upprätta nationella strategier i vilka anges den nya generation av forskningsinrättningar av världsklass som de kommer att delta i,- som en del av det nationella reformprogrammet fastställa nationella mål för användningen av höghastighetsinternet [10]; målsättningen är att 30% av EU:s befolkning och samtliga skolor ska ha uppkoppling till höghastighetsinternet senast 2010.4.4. Energi och klimatförändringEuropeiska rådet förband sig vid sitt vårmöte 2007 att omvandla Europa till ett utsläppssnålt samhälle med säker tillgång till hållbar och konkurrenskraftig energi. Man enades om ambitiösa mål för att minska utsläppen av växthusgaser, förbättra energieffektiviteten och öka användningen av förnybar energi fram till 2020. Under nästa treårsperiod gäller det att införa de ramar och instrument som krävs för att uppnå målen och att verka internationellt för att man ska komma överens om lika ambitiösa åtgärder inom FN:s ram.Hela ekonomin måste mobiliseras för att dessa långtgående mål ska kunna nås. Marknadsbaserade instrument, som systemet för handel med utsläppsrätter för växthusgaser, fungerar som incitament för företagen att minska sina utsläpp på det mest kostnadseffektiva sättet. Ett stärkt system för utsläppshandel bör kompletteras med åtgärder för att uppnå rättsligt bindande nationella mål för utsläpp av växthusgaser och förnybara energikällor. Här handlar det om både målinriktad reglering, effektiv användning av ekonomiska styrmedel, t.ex. subventioner, skatteincitament och upphandling, och åtgärder som ger ökad öppenhet och klarhet, t.ex. märkning och miljöredovisning. Snabbast kan man nå resultat på området energieffektivitet, där den offentliga sektorn kan spela en viktig roll genom att gå före. Alla dessa ansträngningar måste kompletteras med uthålliga investeringar inom forskning och utveckling och ett aktivt anammande av ny teknik, i linje med kommissionens förslag till strategisk plan för energiteknik[11].En mera konkurrenskraftig och bättre integrerad energimarknad kommer att avsevärt bidra till att EU får säker tillgång till hållbar och konkurrenskraftig energi. Detta förutsätter nya investeringar för att förbättra infrastrukturer och sammankopplingar av energinät, en bättre lagerhantering, solidaritetsmekanismer och en mera diversifierad energisammansättning. Samtidigt måste all politik anpassas med hänsyn till klimatförändringens effekter. Klimatförändringen kan hållas inom godtagbara gränser genom beslutsamma, världsomfattande åtgärder, men den kan inte stoppas. Detta faktum måste beaktas i politiken, som måste inriktas på att minimera de sociala, miljömässiga och ekonomiska konsekvenserna. Den måste också, för att öka EU-företagens konkurrenskraft, ta tillvara de möjligheter som ny teknik erbjuder.Omvandla Europa till ett utsläppssnålt och energieffektivt samhälleÅtgärder på gemenskapsnivå:Anta förslag till lagstiftning för att fullborda den inre marknaden för el och för gas och anta förslagspaketet om klimatförändring , i syfte att införa ramarna för att fram till 2020 minska utsläppen av växthusgaser med minst 20% och öka andelen förnybar energi till 20%.- Främja en industripolitik som syftar till en mer hållbar produktion och konsumtion och lägger tonvikten vid förnybar energi och utsläppssnåla och energieffektiva produkter, tjänster och teknik.- Se över energiskattedirektivet i i syfte att koppla det närmare till EU:s energi- och miljömål.- Skärpa kraven i direktivet om byggnaders energiprestanda .Medlemsstaterna bör- se över sina ekonomiska styrmedel , bl.a. skatter, subventioner och avgifter, för att se till att de bidrar till att bekämpa klimatförändringen på ett kostnadseffektivt sätt,- anmoda upphandlande myndigheter att systematiskt ta med energieffektivitet bland kriterierna för kontraktstilldelning vid offentlig upphandling.- fastställa bindande mål för minskad energiförbrukning i offentliga byggnader,- förbättra sammankopplingen av energinät .5. UPPFÖLJNING EFTER EUROPEISKA RÅDETS VÅRMÖTE 2008Den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning ger redan resultat. Europa har numera en gemensam integrerad agenda, en uppsättning instrument för att tillsammans angripa gemensamma utmaningar och en effektiv årlig övervakning vid Europeiska rådets vårmöte av framstegen.Allt finns därmed på plats för att Europeiska rådet ska kunna inleda en ambitiös ny treårsperiod vid vårmötet 2008 genom att-  godkänna de åtgärder på de fyra prioriterade områdena som anges i avsnitt 4,-  på nytt bekräfta de integrerade riktlinjerna för de kommande tre åren,-  godkänna kommissionens förslag till landsspecifika rekommendationer och ”frågor att ge akt på”,-  uppmana medlemsstaterna att genomföra kvarstående reformer i det nationella reformprogrammet och se till att programmet uppdateras inför den nya treårsperioden; uppmana medlemsstaterna att som en del av den årliga genomföranderapporten lägga fram en konkret handlingsplan för rådet och kommissionen, där de redovisar de särskilda åtgärder som de kommer att vidta med anledning av de landsspecifika rekommendationerna och ”frågorna att ge akt på”, tillsamman med en tidsplan,-  godkänna gemenskapens nya Lissabonprogram,-  uppmana medlemsstaterna att samarbeta med nationella och regionala parlament i syfte att årligen anordna debatter om hur det nationella reformprogrammet och de landsspecifika rekommendationerna genomförs,-  uppmana medlemsstaterna att se till att sammanhållningsfonderna används i enlighet med bestämmelserna om ”öronmärkning” av medlen så att de får största möjliga effekt på tillväxt och sysselsättning,-  uppmuntra de nationella samordnarna för Lissabonstrategin att fortsätta att utbyta erfarenheter från reformarbetet, särskilt på de fyra prioriterade områdena, och från bemödandena att i ökad utsträckning engagera berörda parter,-  uppmana Europaparlamentet att spela en aktiv roll under den kommande treårsperioden, även genom dialog med nationella parlament.1 "Det europeiska intresset – För framgång i en globaliserad värld" - KOM(2007) 581.[1] Rådets rekommendation 2007/209/EG av den 27 mars 2007 (EUT L 92, 3.4.2007).[2] Sysselsättningsdelen utgör stommen i den gemensamma sysselsättningsrapporten. Meddelandets tredje del innehåller också en sammanfattning av halvtidsutvärdering av tillväxtinitiativet.[3] De öronmärkta medlen ska motsvara minst 60% i regioner som kan få stöd från konvergensprogrammen och 75% i de relativt sett mer välmående regioner som kan få stöd från programmen för konkurrenskraft och sysselsättning. Dessa tröskelvärden gäller på frivillig basis för de medlemsstater som anslutit sig till EU efter maj 2004.[4] Evaluation of the Integrated Guideline Package for Growth and Jobs , utkast till slutrapport, oktober 2007, Eureval and Rambøll Management samt rådets (Ecofin) slutsatser från mötet den 13 november 2007.[5] En inre marknad för framtidens Europa - KOM(2007) 724.[6] Ett konkurrenskraftigt Europa i världen – Ett bidrag till EU:s tillväxt- och sysselsättningsstrategi - KOM(2006) 567.[7] Gemensamma principer för ”flexicurity”: Fler och bättre arbetstillfällen med en kombination av flexibilitet och trygghet - KOM(2007) 359.[8] Europeiska strategiska forumet för forskningsinfrastruktur (ESFRI), den europeiska strategin för forskningsinfrastruktur, 2006 års rapport samt rådets slutsatser av den 21 och 22 maj 2007.[9] Kommissionen kommer att följa upp hur internetekonomin i EU utvecklas. Det kommer att ske med hjälp av ett index för bredbandsanvändning, som kommer att börja tillämpas 2008.[10] Mot en strategisk EU-plan för energiteknik - KOM(2006) 847.