title: Rekommendation till rådet om FN:s generalförsamlings 65:e session Europaparlamentets rekommendation till rådet av den 25 mars 2010 om den 65:e sessionen i FN:s generalförsamling (2010/2020(INI))

text:
               7.1.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               CE 4/49

         Torsdagen den 25 mars 2010Rekommendation till rådet om FN:s generalförsamlings 65:e session
   P7_TA(2010)0084
   Europaparlamentets rekommendation till rådet av den 25 mars 2010 om den 65:e sessionen i FN:s generalförsamling (2010/2020(INI))
   2011/C 4 E/08

      Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

   med beaktande av förslaget till rekommendation till rådet från Alexander Graf Lambsdorff för ALDE-gruppen om EU:s prioriteringar för den 65:e sessionen i FN:s generalförsamling (B7-0243/2009),
   med beaktande av Europaparlamentets förslag till rekommendation till rådet av den 24 mars 2009 om EU:s prioriteringar för den sextiofjärde sessionen i FN:s generalförsamling (1),
   med beaktande av EU:s prioriteringar inför Förenta nationernas 64:e generalförsamling, vilka antogs av rådet den 9 juni 2009 (10809/09),
   med beaktande av den 64:e sessionen i FN:s generalförsamling, särskilt generalförsamlingens resolutioner ”Towards global partnerships” (2), ”Women in development” (3), ”International Strategy for Disaster Reduction” (4), ”Harmony with Nature” (5), ”Situation of human rights in the Islamic Republic of Iran” (6), ”Promotion of equitable geographical distribution in the membership of the human rights treaty bodies” (7), ”Enhancement of international cooperation in the field of human rights” (8), ”Globalisation and its impact on the full enjoyment of all human rights” (9), ”Strengthening United Nations action in the field of human rights through the promotion of international cooperation and the importance of non-selectivity, impartiality and objectivity” (10), ”Promotion of a democratic and equitable international order” (11), ”Rights of the child” (12), ”The girl child” (13), ”Report of the Human Rights Council” (14), ”Protection of global climate for present and future generations of humankind” (15), ”Comprehensive Nuclear-Test-Ban Treaty” (16), ”Towards a nuclear-weapon-free world: accelerating the implementation of nuclear disarmament commitments” (17), ”Nuclear disarmament” (18), ”Promotion of multilateralism in the area of disarmament and non proliferation” (19),
   med beaktande av FN:s millennieutvecklingsmål och EU-medlemsstaternas biståndsåtaganden för att bekämpa hunger och fattigdom,
   med beaktande av 2010 års utvärderingskonferens mellan parterna i fördraget om förhindrande av spridning av kärnvapen och utvärderingarna av millennieutvecklingsmålen, FN:s råd för mänskliga rättigheter och den fredsbyggande kommissionen,
   med beaktande av FN:s ramkonvention om klimatförändringar (UNFCCC) och Kyotoprotokollet till den,
   med beaktande av sin resolution av den 16 december 2009 om utsikterna för utvecklingsagendan från Doha efter WTO:s sjunde ministermöte (20),
   med beaktande av sin resolution av den 25 november 2009 om EU:s strategi inför Köpenhamnskonferensen om klimatförändringar (COP 15) (21),
   med beaktande av sin resolution av den 22 oktober 2009 om främjande av demokrati i EU:s yttre förbindelser (22),
   med beaktande av sin resolution av den 8 oktober 2009 om effekterna av den globala finansiella och ekonomiska krisen på utvecklingsländerna och utvecklingssamarbetet (23),
   med beaktande av sin resolution av den 7 maj 2009 om jämställdhetsperspektivet i EU:s yttre förbindelser samt freds- och nationsuppbyggnad (24),
   med beaktande av sin resolution av den 24 april 2009 om icke-spridning och framtiden för fördraget om icke-spridning av kärnvapen (NPT) (25),
   med beaktande av sin förklaring av den 22 april 2009 om kampanjen ”Säg NEJ till våld mot kvinnor” (26),
   med beaktande av sin resolution av den 24 mars 2009 om millennieutvecklingsmålavtalen (27),
   med beaktande av sin resolution av den 9 juni 2005 om en reform av Förenta nationerna (28),
   med beaktande av artiklarna 121.3 och 97 i arbetsordningen,
   med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikesfrågor och yttrandet från utskottet för utveckling (A7-0049/2010), och av följande skäl:

               A.

               FN, vars legitimitet grundar sig på det globala medlemskapet, har fortfarande en central roll för att utforma och stärka det globala beslutsfattandet och möta de globala utmaningarna genom genuint multilaterala metoder som grundar sig på internationell rätt, FN-stadgans principer och det gemensamma åtagandet att genomföra de mål som antogs vid FN:s världstoppmöte 2005.

               B.

               Europeiska unionen eftersträvar multilateralt samarbete och ett stärkande av FN. EU bör därför driva på ansträngningarna för att reformera organisationen, och även i fortsättningen verka för att FN ska spela en viktig internationell roll.

               C.

               FN:s säkerhetsråd har i dag en struktur som inte svarar mot 2000-talets realiteter och behov. FN:s generalsekreterare anser att reformeringen av säkerhetsrådet ingår i de pågående ansträngningarna att skapa en bredare representation i detta oumbärliga organ, och göra dess arbete effektivare.

               D.

               EU och dess medlemsstater är FN:s viktigaste bidragsgivare och svarar för omkring 40 procent av FN:s budgetbehov, mer än 40 procent av kostnaderna för alla fredsbevarande insatser, 12 procent av soldaterna och mer än hälften av grundfinansieringen av FN:s fonder och program.

               E.

               I yttre förbindelser och internationella forum kommer Europeiska unionen enligt Lissabonfördraget nu att företrädas av vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik (”den vice ordföranden/höga representanten”), med stöd av EU:s nya diplomattjänst. Genom Lissabonfördraget ändras också prioriteringarna för unionens utrikespolitik. Bland annat ska de olika delarna av unionens yttre åtgärder integreras bättre, framför allt utvecklingspolitiken.

               F.

               EU kommer att ersätta Europeiska kommissionen som observatör i FN:s generalförsamling och andra FN-organ, som part i ett antal FN-konventioner samt i vissa enstaka sammanhang som medlem, t.ex. i FN:s organ för livsmedels- och jordbruksfrågor.

               G.

               EU:s medlemsstater hade nyligen olika syn på det lämpliga i att medverka vid konferensen för översyn av åtagandena från Durbankonferensen mot rasism. Andra meningsskiljaktigheter har uppkommit om EU:s övervakning av Kinas respekt för mänskliga rättigheter inom ramen för FN:s råd för mänskliga rättigheter, samt vid omröstningen om Goldstonerapporten. Allt detta har minskat EU:s inflytande och förmåga att få gehör för sina värderingar inom ramen för FN.

               H.

               Ökad och okontrollerad spridning av kärnvapen utgör ett allt store hot för den fria världen. Vid den kommande utvärderingskonferensen om fördraget om icke-spridning av kärnvapen kommer en central punkt att vara stärkandet av icke-spridningsfördragets samtliga tre pelare, det vill säga icke-spridning, nedrustning och samarbete kring den civila användningen av kärnkraft.

               I.

               Genom att år 2000 stödja millenniedeklarationen om utveckling åtog sig Europeiska unionen att före 2015 halvera den extrema fattigdomen i världen och att framför allt arbeta för fortsatta framsteg beträffande de åtta millennieutvecklingsmålen.

               J.

               De institutionella nydaningarna i fråga om könsfördelning inom FN bör kunna bidra till att uppnå en holistisk och samstämd hållning vad gäller integrering av ett jämställdhetsperspektiv och ökning av kvinnornas egenmakt.

               K.

               Förhandlingar förs om ett vittomfattande och rättsligt bindande internationellt avtal om klimatförändringar för tiden efter 2012. Förhandlingarna torde utmynna i ett avtal som ska undertecknas i Mexico City i december 2010. Klimatförändringar kan medföra en ökad risk för konflikter om naturtillgångar.

         1.   Europaparlamentet riktar följande rekommendationer till rådet:

         Europeiska unionen i FN

               a)

               Rådet uppmanas att genom en utökad dialog med viktiga partnerländer stärka den verkliga multilateralismen för att på så sätt skapa ett starkare FN. Rådet uppmanas också att utveckla den gemensamma, enhetliga och konsekventa EU-hållning inom FN som tredje parter förväntar sig.

               b)

               Rådet uppmanas att försöka att inom FN framhäva sig som en ärlig medlare mellan olika medlemsgrupper för att främja samförstånd och bättre konsekvens mellan FN:s tre pelare (fred och säkerhet, utveckling och mänskliga rättigheter). Rådet uppmanas dessutom att i sina bilaterala dialoger aktivt främja och systematiskt ta upp vikten av verklig multilateralism.

               c)

               Rådet uppmanas att främja lösningar som gör unionens stärkta utrikespolitiska roll och ökade ansvar synligare bland FN:s medlemsstater, särskilt genom en skälig tilldelning av talartid och initiativrätten i FN:s generalförsamling. Rådet uppmanas också att i stor utsträckning använda alla de verktyg som står till EU:s förfogande när det gäller yttre åtgärder, för att på så sätt vidta verksamma och samstämda EU-åtgärder inom FN, och se till att EU:s delegation till FN i New York har vad den behöver, särskilt i fråga om personal, för att kunna utöva sin stärkta roll.

               d)

               Rådet uppmanas att se till att EU framför sin ståndpunkt genom att tala med en röst, och att dra lärdom av klimatkonferensen i Köpenhamn i december 2009.

               e)

               Rådet uppmanas att se till att unionens värden och intressen företräds på ett ändamålsenligt och samstämt sätt i FN. I detta sammanhang bör rådet försöka se till att förslag till nomineringar till viktiga FN-tjänster, som lämnas av EU-medlemsstater och som EU-medlemsstaterna kommit överens om, får unionens fulla stöd. Rådet uppmanas vidare att framhäva sig själv som en sammanhållande kraft som, i synnerhet i viktiga omröstningar, är förmögen att uppnå resultat och på så sätt även uppnå enighet.

               f)

               Rådet uppmanas att sträva efter att utöka samarbetet och dialogen med den nya amerikanska administrationen liksom med nya globala och regionala stormakter som Kina, Indien och Brasilien, med målet att upprätta en gemensam plan och hitta gemensamma lösningar på globala utmaningar genom att arbeta multilateralt.

               g)

               Rådet uppmanas att, med tanke på EU:s nya möjligheter till intern samordning och yttre representation, förbättra unionens långsiktiga planering, särskilt när det gäller kommande viktiga FN-evenemang, såsom utvärderingen av millennieutvecklingsmålen och 2010 års utvärderingskonferens om fördraget om icke-spridning av kärnvapen, samt 2011 års utvärderingar av FN:s råd för mänskliga rättigheter och den fredsbyggande kommissionen.

         Globalt styre och reform av FN

               h)

               Rådet uppmanas att inta en ledande roll i den pågående debatten om globalt styre och se till att det finns tydliga broar mellan det arbete som bedrivs inom G20 respektive FN, som är det legitima organet för globala åtgärder.

               i)

               Rådet uppmanas att anmoda den vice ordföranden/höga representanten att ta fram en mer samstämd ståndpunkt från EU:s medlemsstater om reformeringen av FN:s säkerhetsråd och förespråka denna ståndpunkt i FN. Rådet uppmanas att framhålla att EU:s mål fortfarande är att få en plats i ett utvidgat säkerhetsråd.

               j)

               Rådet uppmanas att anmoda den vice ordföranden/höga representanten att ta fram en mer samstämd ståndpunkt från EU:s medlemsstater om reformeringen av FN:s säkerhetsråd och förespråka denna ståndpunkt i FN. Rådet uppmanas att framhålla att EU:s mål fortfarande är att få en plats i det utökade säkerhetsrådet.

               k)

               Rådet uppmanas att verka för att nationella och transnationella parlament i större utsträckning deltar i FN:s verksamhet. Målet ska vara att stärka den demokratiska underbyggnaden hos FN och FN:s program och byråer, och att stödja initiativ i den riktningen från det civila samhället och från parlamenten.

               l)

               Rådet uppmanas att öka sina ansträngningar för att göra FN:s generalförsamling aktivare när det gäller att tillsammans med viktiga partnerländer vidta gemensamma åtgärder genom att se till att förslag från de tillfälliga arbetsgrupperna och rekommendationer från FN-tjänstemän, såsom ordföranden för den 64:e sessionen i FN:s generalförsamling, omvandlas till konkreta åtgärder som kan stärka generalförsamlingens roll, auktoritet, resultat och effektivitet, samt förbättra insynen i dess arbete.

               m)

               Rådet uppmanas att bidra till genomförandet av den nya könsfördelningen och de relevanta institutionella nydaningarna för att snarast möjligt skapa en enda och mer samstämd enhet som arbetar för att främja jämställdhet samt skydd och egenmakt för kvinnor, bland annat i konflikter och i situationer efter kriser.

         Fred och säkerhet

               n)

               Rådet uppmanas att fullt ut stödja FN:s generalsekreterares ansträngningar för att bättre klargöra vad principen att ansvara för skydd (Responsibility to Protect, R2P) innebär, och uppmuntra att den tillämpas.

               o)

               Rådet uppmanas att stödja medlemsstaternas initiativ att anta en FN-resolution om kemiska stridsmedel som dumpas i havet och den risk som detta utgör för miljön, hälsan, säkerheten och ekonomin. Rådet uppmanas vidare att verka för ett stärkt internationellt och regionalt samarbetet på området, med utbyte av information, erfarenheter och tekniska lösningar på frivillig basis.

      Krishantering, fredsbevarande och fredsbyggande

               p)

               Rådet uppmanas att bidra till att förstärka FN:s fredsbevarande kapacitet för att minska risken för en alltför stor belastning och att främja införlivandet av det fredsbyggande konceptet i åtgärder som avser att skapa fred. Rådet uppmanas också att inta en ledande roll för att finna en ny linje för FN:s fredsbevarande genom att framhålla de synergieffekter som kan uppnås mellan civila och militära åtgärder och genom att förbättra samordningen mellan olika regionala partner, särskilt EU och Afrikanska unionen.

               q)

               Rådet uppmanas att inom ramen för partnerskapet mellan EU och FN förbättra de gemensamma insatserna inom FN:s fredsuppdrag. Det uppmanas också att uppmuntra de relevanta FN-organen att ytterligare stärka de fredsskapande partnerskapen på internationell och regional nivå, i synnerhet för att se till att de begränsade resurserna används på bästa möjliga sätt.

               r)

               Rådet uppmanas att arbeta för en samstämd EU-hållning och vidta åtgärder rörande 2011 års utvärdering av den fredsbyggande kommissionen. Rådet uppmanas också att stödja arbetet för att utöka den fredsbyggande kommissionens roll när det gäller att underlätta och garantera hållbara fredsavtal och stärka dess rådgivande roll gentemot säkerhetsrådet.

               s)

               Rådet uppmanas att fortsätta att verka för att EU och FN ska samarbeta när det gäller återhämtningen efter krisen, och sträva efter att hitta helhetslösningar för att bevara freden, förebygga konflikter och ta itu med de många politiska, ekonomiska, sociala och miljömässiga förhållanden som bidrar till att förvärra samhällskonflikter.

      Kärnvapennedrustning, icke-spridning, konventionell nedrustning och vapenkontroll samt kampen mot terrorism

               t)

               Rådet uppmanas att på ett samstämt, konsekvent och effektivt sätt samarbeta med EU:s medlemsstater för att uppnå ett gott resultat vid 2010 års utvärderingskonferens om fördraget om icke-spridning av kärnvapen, och att eftersträva målet om den fullständiga kärnvapennedrustning som avses i FN:s säkerhetsråds resolution 1887, och därmed stödja målet om en kärnvapenfri värld och nedrustning som genomförs under rigorös och verksam internationell övervakning. Rådet uppmanas att fördjupa sin dialog med alla kärnvapenmakter för att få till stånd en gemensam dagordning med en tidsplan och uppnå målet att gradvis minska och eventuellt helt och hållet avveckla lagret av kärnstridsspetsar, samtidigt som man förbättrar kontrollmedlen. Rådet uppmanas att verka för att fördraget om totalförbud mot kärnvapenprov ratificeras och träder i kraft.

               u)

               Rådet uppmanas att stödja den amerikanska administrationens uttalade åtagande i fråga om global kärnvapennedrustning, vilket understöds av president Obamas vision om en värld utan kärnvapen. Rådet uppmanas att välkomna de initiativ som vissa av EU:s medlemsstater har tagit till att förhandla fram ett tillbakadragande av kärnvapen från europeiskt territorium, med oinskränkt samarbete från rysk sida så att tillbakadragandet sker på ett proportionerligt sätt.

               v)

               Rådet uppmanas att framhålla behovet av verksam vapenkontroll, däribland av handeldvapen och ammunition som innehåller utarmat uran, och att stödja bredare samt framhålla behovet av mer realistiska och verksamma nedrustningsinsatser och nedrustningsåtgärder. Rådet uppmanas att understryka vikten av att till fullo genomföra konventionen om förbud mot kemiska vapen, konventionen om förbud mot biologiska och kemiska vapen, konventionen om multipelbomber och konventionen om förbud mot truppminor. Rådet bör samtidigt betona behovet av att ytterligare skärpa de internationella mekanismer som förhindrar spridningen av massförstörelsevapen.

               w)

               Rådet uppmanas att stärka samarbetet och samordningen med viktiga partnerländer för att tillsammans och med full respekt för internationell rätt och mänskliga rättigheter bekämpa terrorismen. Rådet uppmanas att stödja FN:s multilaterala terroristbekämpningsinsatser (inklusive åtgärder för att få FN:s terroristförteckning att svara mot de normer som fastställs i internationell människorättslagstiftning) och det konkreta genomförandet av FN:s globala strategi för terroristbekämpning. Det uppmanas dessutom att öka ansträngningarna för att nå en uppgörelse om internationell terrorism och underteckna en omfattande konvention mot denna, och att föra ett nära samarbete i de fall då gisslans liv står på spel.

         Utveckling och klimatförändringar

               x)

               Rådet uppmanas att inta en ledande ställning när det gäller att göra FN:s utvecklingsbistånd verksammare, eftersom den nuvarande uppdelningen kan leda till att FN gradvis marginaliseras som en central utvecklingsaktör. Rådet uppmanas vidare att kräva en konsekventare programplanering från FN:s sida och en operationell ram som ger FN:s utvecklingsbistånd så stor effekt som möjligt.

               y)

               Rådet uppmanas att kräva att krisen inte får bli en förevändning för att avstå ifrån eller skjuta upp nödvändiga globala åtgärder mot klimatförändringar och miljöförstöring. Vår reaktion på krisen måste i stället utgöra en möjlighet att lägga grunden till en ny, modern, miljövänlig ekonomi. I detta sammanhang bör initiativet om en ”grön” ekonomi, som togs av FN:s miljöprogram, stödjas helhjärtat, samtidigt som de diskussioner om en ”ny grön giv” som hör ihop med detta uppmuntras.

               z)

               Rådet uppmanas att framhålla behovet av hållbar ekonomisk tillväxt och utveckling.

               aa)

               Rådet uppmanas att bekräfta principen om att utvecklingspolitik bör utformas tillsammans med de mottagande länderna.

      Millennieutvecklingsmålen

               ab)

               Rådet uppmanas att inför utvärderingskonferensen om millennieutvecklingsmålen åter bekräfta sitt åtagande att uppnå millennieutvecklingsmålen senast 2015. Rådet bör uppmana samtliga partnerländer att göra detsamma, med tanke på att flera givarländer inte uppfyller de löften de gav 2005 om det årliga biståndet och att de övergripande framstegen har gjorts i för långsam takt för att man ska kunna uppnå målen före 2015.

               ac)

               Rådet uppmanas att utöva ett starkt ledarskap inför plenarmötet på hög nivå om millennieutvecklingsmålen och att särskilt föra fram följande målsättningar:

                           —

                           En bekräftelse av att man åtminstone ska ha uppfyllt millennieutvecklingsmålen senast 2015 och ett åtagande om att bekämpa alla försök att urvattna, försvaga eller skjuta upp de löften som getts.

                           —

                           En överenskommelse mellan industri- och utvecklingsländerna om snabbare åtgärder, inklusive tydliga och konkreta planer och åtaganden, eftersom millennieutvecklingsmålen är långt ifrån uppnådda och över en miljard människor fortfarande lever i extrem fattigdom – en siffra som dessutom förväntas stiga.

                           —

                           En tydlig signal om att en ny och ännu mer ambitiös agenda för att utrota fattigdomen kommer att antas före 2015, så att man garanterar fortsatta ansträngningar för att snarast utrota fattigdomen.

                           —

                           Insatser för en bättre samordning mellan FN:s organ och en mer samstämmig operativ ram inom FN för att undvika uppsplittring så att millennieutvecklingsmålen kan uppnås.

               ad)

               Rådet uppmanas att så tydligt som möjligt påpeka att uppnåendet av millennieutvecklingsmålen inte bara är en moralisk plikt, utan att det även i hög grad kommer att bidra till att främja välstånd, säkerhet och social rättvisa internationellt.

               ae)

               Rådet uppmanas att understryka att det internationella samfundet måste anstränga sig ytterligare för att ta itu med de negativa konsekvenser som den globala ekonomiska krisen och klimatförändringarna har för utvecklingsländerna. Det uppmanas vidare att föreslå innovativa finansieringsmekanismer, som t.ex. en internationell skatt på finansiella transaktioner.

               af)

               Rådet uppmanas att göra konkreta åtaganden för att förbättra samordningen, garantera mer samstämmiga åtgärder och uppfylla utvecklingsmål 8 samt för att minska finansieringsunderskottet, så att 2010 års mål från Gleneagles om att anslå cirka 154 miljarder dollar (enligt 2008 års prisnivå) till utvecklingsbistånd kan uppnås.

               ag)

               Rådet uppmanas att inom ramen för plenarmötet på hög nivå om millennieutvecklingsmålen bekräfta sitt gemensamma åtagande om att anslå 0,7 procent av BNI till utvecklingsbistånd senast 2015, på grundval av tydliga och bindande tidsplaner för varje medlemsstat.

               ah)

               Rådet uppmanas att kräva att medel som avsatts för millennieutvecklingsmålen inte används för att hantera den ekonomiska krisens eller klimatförändringarnas effekter, utan att man i stället tar fram ytterligare medel och vidtar effektivare åtgärder för att uppnå målen på de områden där extremt små framsteg gjorts, till exempel millennieutvecklingsmål 5 (om mödravård) och utvecklingsmål 4 (om barnadödlighet). Rådet uppmanas också att fokusera på att återuppta arbetet med att nå millennieutvecklingsmålen enligt en fastställd plan och vägkarta för perioden 2010-2015.

         Klimatförändringar

               ai)

               Rådet uppmanas att främja en debatt om den kommande konferensen mellan parterna i FN:s ramkonvention om klimatförändringar (COP 16) i Mexiko i december 2010 och att börja skapa samförstånd om antagandet av ett nytt bindande internationellt klimatavtal för perioden efter 2012.

               aj)

               Rådet uppmanas att undvika de organisatoriska och strukturella misstag som gjordes vid COP 15 i Köpenhamn, där man misslyckades med att komma fram till ett internationellt bindande avtal. Detta bör man göra genom att föreslå särskilda röstningsregler grundade på betydande majoriteter, så att det blir lättare att få förhandlingarna att framskrida.

         Mänskliga rättigheter

      Institutionella frågor

               ak)

               Rådet uppmanas att anmoda den vice ordföranden/höga representanten att med en enda röst föra EU-medlemsstaternas talan i människorättsfrågor. Rådet uppmanas också att anmoda varje enskild medlemsstat att uttryckligen stödja dessa eniga ståndpunkter från EU:s sida, för att på så sätt ge dem mer tyngd. Därvid ska det i enlighet med artikel 21 i EU-fördraget beaktas att unionens åtgärder i internationella sammanhang bland annat ska utgå ifrån principerna om de mänskliga rättigheternas och grundläggande friheternas universalitet och odelbarhet, och att dess yttre åtgärder bland annat syftar till att verka för demokrati och mänskliga rättigheter.

               al)

               Rådet uppmanas att, genom att i ett tidigt skede föra en omfattande dialog med EU:s medlemsstater och inom ramen för FN-medlemskapet, komma fram till en effektiv och framåtsyftande förhandlingsstrategi och en gemensam ståndpunkt i fråga om 2011 års utvärdering av FN:s råd för mänskliga rättigheter (MR-rådet) och beakta att översynen av dess arbetsmetoder kommer att genomföras i Genève, medan överläggningarna om organets status kommer att ske i New York. Rådet uppmanas att stärka det tredje utskottet som med sitt universella medlemskap kan utgöra en kommunikationskanal i de människorättsärenden som diskuteras inom FN:s råd för mänskliga rättigheter, mot bakgrund av att det tredje utskottet också skulle kunna uppväga MR-rådets brister.

               am)

               Rådet rekommenderas att komma överens med partner i olika regioner när det gäller MR-rådets översyn av medlemsskapskriterierna och de riktlinjer som ska användas i samband med valet av FN:s råd för mänskliga rättigheter, och främja ett stärkande av MR-rådet och de särskilda förfarandena utan att organets institutionella konstruktion modifieras, samtidigt som man behåller den oberoende roll som innehas av den höge kommissarien för mänskliga rättigheter. Rådet uppmanas också att stödja möjligheten för FN:s råd för mänskliga rättigheter att ta upp särskilda människorättskränkningar genom landspecifika resolutioner.

               an)

               Rådet uppmanas att stödja den nya assisterande generalsekreteraren vid kontoret för FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter när det gäller integreringen av människorättsaspekterna i viktiga politiska och administrativa beslut vid FN:s högkvarter i New York.

      Människorättsfrågor

               ao)

               Rådet uppmanas att starkt förespråka att FN:s generalförsamling tar upp landspecifika situationer i sina resolutioner samtidigt som man bör undvika att använda yrkanden om passivitet (No Action Motions).

               ap)

               Rådet uppmanas att gå i spetsen för att främja och slå vakt om mänskliga rättigheter, exempelvis utsatta gruppers och minoriteters rättigheter, yttrande- och mediafrihet, religionsfrihet, barnets rättigheter, skyddet av människorättsaktivister och samarbete med det civila samhället.

               aq)

               Rådet uppmanas att starkt förespråka att människorättsfrågor prioriteras vid utarbetandet av åtgärder mot den globala finansiella konjunkturnedgången. I många länder där möjligheten att åtnjuta mänskliga rättigheter är starkt inskränkt, eller helt obefintlig, slår konjunkturnedgången oproportionerligt hårt mot de delar av befolkningen som redan är marginaliserade.

               ar)

               Rådet uppmanas att inrikta sig på att stärka den globala utvecklingen som pekar på ett avskaffande av dödsstraffet, genom att försöka se till att en resolution om dödsstraffet antas. Rådet uppmanas att stödja alla ansträngningar för att avskaffa tortyr, och särskilt att uppmuntra antagandet av det fakultativa protokollet till FN:s konvention mot tortyr.

      Integrering av jämställdhetsperspektiv och egenmakt för kvinnor

               as)

               Rådet uppmanas att ge fler kvinnor egenmakt så att de kan fullgöra den viktiga roll de har när det gäller att bidra till hållbar fred, säkerhet och försoning, och att främja deras delaktighet vid medling och konfliktlösning, bland annat med tanke på den förestående tioårsdagen för FN:s säkerhetsråds resolution 1325. Rådet uppmanas också att uppmuntra de EU-medlemsstater som ännu inte har skridit till verket i detta hänseende, att lägga fram nationella handlingsprogram för genomförandet av resolutionen.

               at)

               Rådet uppmanas att visa sitt starka engagemang för FN:s säkerhetsråds resolution 1325, som antogs 2000, genom att medverka vid högtidlighållandet av dess tioårsdag.

               au)

               Rådet uppmanas att med bestämdhet och med alla medel bekämpa användningen av våldtäkt och sexuellt våld som krigsvapen och förespråka att dessa brott måste bestraffas som krigsbrott och brott mot mänskligheten och att offren för sådana brott ska kunna få hjälp genom särskilda stödprogram. Rådet uppmanas också att stödja FN:s generalsekreterares nyligen utsedda särskilda företrädare i frågor som rör kampen mot sexuellt våld i konflikter.

         Slutliga rekommendationer

               av)

               Rådet uppmanas att arbeta för att en specifik fråga förs upp på dagordningen för den 65:e sessionen i FN:s generalförsamling, nämligen den som rör samarbete mellan FN, de regionala församlingarna, de nationella parlamenten och Interparlamentariska unionen (IPU) för att stimulera debatten om hur parlamentsledamöterna, de nationella parlamenten och de regionala parlamentariska församlingarna kan spela en aktivare roll i FN, detta i enlighet med det beslut som fattades vid den 63:e sessionen i FN:s generalförsamling i dess resolution om ”Samarbete mellan Förenta nationerna och interparlamentariska unionen” (A/RES/63/24).

         *
   * *
   2.   Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till den vice ordföranden/höga representanten, rådet och, för kännedom, till kommissionen.

      (1)  Antagna texter, P6_TA(2009)0150.

      (2)  A/RES/64/223.

      (3)  A/RES/64/217.

      (4)  A/RES/64/200.

      (5)  A/RES/64/196.

      (6)  A/RES/64/176.

      (7)  A/RES/64/173.

      (8)  A/RES/64/171.

      (9)  A/RES/64/160.

      (10)  A/RES/64/158.

      (11)  A/RES/64/157.

      (12)  A/RES/64/146.

      (13)  A/RES/64/145.

      (14)  A/RES/64/143.

      (15)  A/RES/64/73.

      (16)  A/RES/64/69.

      (17)  A/RES/64/57.

      (18)  A/RES/64/53.

      (19)  A/RES/64/34.

      (20)  Antagna texter, P7_TA(2009)0110.

      (21)  Antagna texter, P7_TA(2009)0089.

      (22)  Antagna texter, P7_TA(2009)0056.

      (23)  Antagna texter, P7_TA(2009)0029.

      (24)  Antagna texter, P6_TA(2009)0372.

      (25)  Antagna texter, P6_TA(2009)0333.

      (26)  Antagna texter, P6_TA(2009)0259.

      (27)  Antagna texter, P6_TA(2009)0152.

      (28)  EUT C 124 E, 25.5.2006, s. 549.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Österrikes nationella reformprogram 2016 med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/57

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Österrikes nationella reformprogram 2016 med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/14)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, där Österrike konstaterades vara en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Österrike, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten 2016 för Österrike offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Österrike hade lyckats genomföra de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och uppnå sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskning som föreskrivs i artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultaten av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Österrike inte har makroekonomiska obalanser.

               (3)

               Den 26 april 2016 lade Österrike fram sitt nationella reformprogram för 2016 och den 27 april 2016 sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               I stabilitetsprogrammet anges att den exceptionella flyktingströmmen kommer att få en betydande inverkan på budgeten, och i programmet ingår uppgifter som visar på dessa extra budgetkostnaders art och omfattning. Enligt kommissionen uppgick de aktuella extra utgifterna till 0,09 % av BNP 2015, och för närvarande beräknas de uppgå till 0,26 % av BNP 2016. Beloppen innebär en höjning av de beräknade kostnaderna i den preliminära budgetplanen för 2016, där det ingick ytterligare utgifter på cirka 0,08 % av BNP 2015 och 0,16 % av BNP 2016. Bestämmelserna i artiklarna 5.1 och 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 lämnar utrymme för att ta hänsyn till dessa extra utgifter, eftersom flyktingströmmen är en exceptionell händelse som har stor inverkan på Österrikes offentliga finanser och den finanspolitiska hållbarheten inte äventyras av att medlemsstaten tillåts avvika från anpassningsbanan för att nå det medelfristiga budgetmålet. Österrike låg 2015 på sitt medelfristiga budgetmål men utnyttjade då inte möjligheten till en tillfällig avvikelse. För att säkerställa likabehandling mellan Österrike och länder som ännu inte har uppnått sina medelfristiga budgetmål, kommer Österrike tillåtas att avvika från sitt medelfristiga budgetmål under 2016 och 2017 med det belopp som ansågs berättigat för 2015. Vad gäller möjliga ytterligare avvikelser under 2016 görs den slutliga bedömningen, som inkluderar de berättigade beloppen, under våren 2017 utifrån uppgifter från de österrikiska myndigheterna.

               (6)

               Österrike omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av övergångsreglerna för skuldkriteriet. I stabilitetsprogrammet 2016 förväntar sig regeringen att det totala underskottet kommer att försämras till 1,6 % av BNP 2016, och därefter gradvis förbättras till 0,4 % av BNP 2020. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,45 % av BNP fram till 2016 och därefter reviderat till ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP från och med 2017 – förväntas uppnås från 2018 och framåt. Baserat på det omräknade strukturella saldot kommer dock det medelfristiga budgetmålet att nås först 2019. Enligt stabilitetsprogrammet förväntades den offentliga skuldkvoten nå en topp på 86,2 % av BNP 2015 och därefter successivt minska till 76,6 % av BNP 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Men de åtgärder som ska stödja de planerade underskottsmålen från 2017 och framåt har inte beskrivits tillräckligt. På grundval av kommissionens vårprognos 2016 finns det en risk för en viss avvikelse 2016. Om den ytterligare inverkan på grund av den exceptionella flyktingström som beräknas för 2016 också räknas bort från bedömningen, kan Österrike förväntas följa bestämmelserna i stabilitets- och tillväxtpakten 2016. Om inga politiska förändringar görs finns det risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningen 2017. Den förväntade avvikelsen 2017 skulle dock inte längre vara av betydelse med hänsyn till den ytterligare beviljade avvikelsen på grund av den exceptionella flyktingströmmens inverkan på budgeten. Österrike förväntas följa övergångsreglerna för skuldkriteriet under 2016 och, efter övergångsperiodens slut, uppnå riktvärdet för skuldminskning under 2017. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2016, att det finns en risk för att Österrike inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det kommer därför att krävas ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnaden under 2016 och 2017.

               (7)

               Det är fortfarande otydligt vilken effekt den nyligen genomförda skattereformen kommer att ha på budgeten. När åtgärder vidtas för att säkerställa finanspolitisk hållbarhet bör man ta hänsyn till det faktum att skattetrycket på arbete, trots senare tids reformer, är fortsatt högt och att Österrike har en hög skattekil i jämförelse med andra EU-länder. Samtidigt underanvänds mer tillväxtvänliga skattekällor som gör det möjligt att lätta på skattetrycket på arbete. Detta problem skulle kunna minskas om man sänker skattetrycket på arbete och lägger över en del av detta på andra källor med mindre negativ inverkan på tillväxten.

               (8)

               Sysselsättningen bland personer i åldersgruppen 55–64 år låg 2015 på 46,3 % (EU-genomsnittet var 53,3 %) och Österrike hamnade på nittonde plats i jämförelse med andra EU-länder. Sedan 2014 har det vidtagits ytterligare åtgärder för att höja den faktiska pensionsåldern, och dessa har haft en viss effekt. Det återstår att se om de här åtgärderna kan vända på tendensen i Österrike där den faktiska pensionsåldern på medellång sikt släpar efter unionsgenomsnittet. I och med att den förväntade livslängden ökar, blir även pensionstiden längre. Höjningen av den lagstadgade pensionsåldern för kvinnor, som ska bli densamma som för män, kommer att göras stegvis mellan 2024–2033. I Österrike är den lagstadgade pensionsåldern inte knuten till den ökande förväntade livslängden. Kommissionen beräknar att pensionskostnaderna 2040 kommer att ha ökat med 0,8 % av BNP i jämförelse med 2013. Långsiktigt (2060) förväntas pensionskostnaderna att öka med 0,5 % av BNP. Även hälso- och sjukvårdskostnaderna förväntas öka under perioden 2013–2040 med 1 % av BNP, och fram till 2060 med 1,3 % av BNP. Detta i kombination med den förväntade kostnadsökningen för långvarig vård och omsorg innebär en medelhög risk för Österrikes finanspolitiska hållbarhet.

               (9)

               Budgetsystemen inom de olika nivåerna av den offentliga förvaltningen (federal, statlig och lokal nivå) är komplicerade, och inom flera olika politikområden, t.ex. hälso- och sjukvård, är ansvarsområdena för inkomster och utgifter inte anpassade till varandra. Samtidigt som uppgifter från OECD (2014) visar att de regionala och lokala myndigheterna har politiska ansvarsområden som motsvarar utgifter som uppgår till 16 % av BNP, motsvarar andelen regionala och lokala skatter bara 2 % av BNP. Det här är kostsamt och kan ha en negativ inverkan på budgetdisciplinen. Det förs just nu förhandlingar om fördelningen av inkomster mellan de tre förvaltningsnivåerna för perioden som inleds 2017, vilket ger tillfälle att åtgärda detta.

               (10)

               Österrike är historiskt sett ett av de länder som har lägst arbetslöshet i unionen. Arbetslösheten har dock ökat sedan 2011, och 2015 nådde den 5,7 %. Även ungdomsarbetslösheten är låg: 10,6 % av arbetskraften i åldern 15–24 år 2015. Österrike har dessutom en hög sysselsättningsgrad. Men trots att andelen kvinnor som arbetar (70,2 %) ligger över EU-genomsnittet, är det en relativt stor andel kvinnor som arbetar deltid på grund av att de måste ta hand om barn eller äldre. Detta bidrar till en av EU:s största löneskillnader mellan kvinnor och män, och ger en stor skillnad i kvinnors och mäns pensioner. För äldre arbetstagare (55–64 år) ligger sysselsättningsgraden under EU-genomsnittet.

               (11)

               Österrike har redan överskridit sina nationella Europa 2020-mål för utbildning. Andelen unga med högst grundskoleutbildning var 7,3 % 2015 och andelen invånare med högre utbildning var 38,7 %. Dock påverkas utbildningsresultatet i hög grad av den socioekonomiska bakgrunden. Rörligheten mellan generationer inom utbildning är bland de lägsta bland de OECD-länder där uppgifter finns om detta. Andelen elever som hoppar av skolan bland elever med invandrarbakgrund är nästan tre gånger så hög som bland elever som inte har invandrarbakgrund, och integrationen av unga flyktingar och migranter i skolpliktig ålder och uppåt i utbildningssystemet är en utmaning.

               (12)

               Samtidigt som de österrikiska bankerna står inför svårigheter på både inhemska och utländska marknader, har tillsynsåtgärder på nationell och europeisk nivå varit till hjälp för att ta itu med risker orsakade av sämre kvalitet på tillgångarna i centrala, östra och sydöstra Europa. I fråga om omstruktureringen och avvecklingen av krisdrabbade finansinstitut, har de finanspolitiska riskerna redan räknats in i de offentliga finanserna. Även om det inte är möjligt att utesluta ytterligare risker, verkar dessa begränsade till efterdyningar från krisen och endast beröra ett fåtal specifika institut.

               (13)

               Österrikes investeringsnivå är högre än EU-genomsnittet för samtliga delar av BNP utom bostäder. Men investeringarna har varit låga i Österrike sedan 2012, trots att företagens likviditet är stabil och finansieringsvillkoren goda. För att stimulera investeringar och tillväxt bör administrativa svårigheter och hinder åtgärdas. Till exempel verkar rättsliga hinder och administrativa bördor för tillhandahållande av tjänster inte uppmuntrande för den som vill starta ett nytt företag. Vad gäller de hinder som finns för att starta flertjänstföretag, en punkt som togs upp i de landsspecifika rekommendationerna för 2015, har Österrike börjat titta på förbättringar men ännu inte fattat några beslut. Inom företagstjänster uppstår specifika utmaningar genom de begränsande tillståndskraven och, när det gäller vissa yrken, begränsningar för rättslig form och aktieinnehav, vilket leder till en låg marknadsdynamik och negativ produktionstillväxt. Den handlingsplan som Österrike lämnade in efter den ömsesidiga utvärderingen, och som gäller tillträdet till och utövandet av reglerade yrken, innehåller bara ett fåtal förslag på åtgärder, men det finns uppenbart utrymme för mer ambitiösa förslag.

               (14)

               Den stora flyktingströmmen till Österrike under det senaste året har fått ett antal sociala och ekonomiska följdverkningar för landet. På kort sikt kommer flyktingströmmen att öka de offentliga utgifterna och skapa större inhemsk efterfrågan, vilket leder till ökad BNP, men på medellång sikt kommer dess effekt på sysselsättningen och tillväxten att bero på hur väl flyktingarna integreras i samhället och på arbetsmarknaden, även genom utbildningsstöd. Frågan står högt på den politiska agendan både på unionsnivå och på nationell nivå, och kommer att övervakas och utvärderas ingående, även i landsrapporten för 2017.

               (15)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Österrikes ekonomiska politik, och offentliggjorde den i landsrapporten för 2016. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Österrike har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Österrike utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (16)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Österrike att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Säkerställa att avvikelsen från det medelfristiga budgetmålet 2016 och 2017 begränsas till vad som tillåts på grund av den exceptionella flyktingströmmens inverkan på budgeten 2015 och därmed uppnå en årlig finanspolitisk korrigering om 0,3 % av BNP 2017, såvida inte de medelfristiga budgetmålen kan uppnås med mindre ansträngning. Säkerställa hållbarheten i hälso- och sjukvårdssystemet och pensionssystemet genom att koppla den lagstadgade pensionsåldern till den förväntade livslängden. Förenkla, rationalisera och effektivisera de finanspolitiska sambanden och ansvarsområdena mellan de olika nivåerna inom den offentliga förvaltningen.

               2.

               Förbättra kvinnors deltagande på arbetsmarknaden. Vidta åtgärder för att förbättra utbildningsnivån hos ungdomar från utsatta grupper, särskilt de med utländsk bakgrund.

               3.

               Minska de administrativa och rättsliga hindren för investeringar, t.ex. begränsande tillståndskrav och begränsningar i fråga om rättsliga former och aktieinnehav, och hinder för att skapa flertjänstföretag, särskilt inom tjänstesektorn.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Estlands nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram för 2012–2017

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/21

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Estlands nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram för 2012–2017
   2013/C 217/06
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för social skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (3) om Estlands nationella reformprogram för 2012 och avgav ett yttrande om Estlands stabilitetsprogram för 2012–2015.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inleder den europeiska planeringsterminen 2013 för samordning av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Estland inte identifierades som en medlemsstat som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 30 april 2013 lade Estland fram sitt nationella reformprogram för 2013 och sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2017. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Baserat på bedömningen av stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är rimligt för perioden 2013–2014, då den reala BNP-ökningen väntas uppgå till i genomsnitt ca 3,3 %. Enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2013 kommer tillväxten att uppgå till 3,5 % under 2013–2014. Estland uppnådde ett nominellt budgetunderskott på 0,3 % av BNP för 2012. I stabilitetsprogrammet bekräftas det föregående medelfristiga budgetmålet i form av ett strukturellt överskott. Detta är mer ambitiöst än vad som krävs enligt stabilitets- och tillväxtpakten. Eftersom Estlands strukturella saldo utgjordes av ett överskott 2012 uppnådde Estland sitt medelfristiga budgetmål ett år tidigare än vad som angavs i dess program för 2012–2015. Budgetstrategins mål enligt stabilitetsprogrammet för 2012–2017 är att föra en hållbar finanspolitik som främjar en balanserad tillväxt, genom att stanna kvar vid det medelfristiga budgetmål samtidigt som tillräckliga finanspolitiska buffertar ackumuleras och skattetrycket på arbete minskas. Det planerade nominella budgetunderskottet på 0,5 % av BNP för 2013 ska enligt stabilitetsprogrammet förbättras under prognosperioden, så att det upphör 2014 och därefter övergår till ett överskott. Enligt en övergripande bedömning av det omräknade strukturella saldot, inklusive en analys av utgiftsriktmärket enligt stabilitets- och tillväxtpakten, kommer Estland inte att avvika avsevärt från det medelfristiga budgetmålet under 2013 och återgå till ett strukturellt överskott 2014. Skuldkvoten ligger långt under 60 % av BNP och kommer enligt stabilitetsprogrammet sannolikt att efter 2013 sjunka till omkring 9 % av BNP under 2015–2016. Estland planerar att under 2013 införa en regel om ett strukturellt budgetsaldo i linje med kraven i fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom Ekonomiska och monetära unionen, undertecknad den 2 mars 2012 i Bryssel. Denna regel om ett strukturellt budgetsaldo bör kompletteras av en förstärkning av de fleråriga utgiftsmålens bindande karaktär så snart som den regeln har införts.

               (10)

               När det gäller arbetsmarknaden fortsätter sysselsättningen att stiga, även om den alltjämt hindras av flaskhalsar i form av ihållande ungdomsarbetslöshet och långtidsarbetslöshet, kompetensglapp, och ökande brist på arbetskraft, inbegripet minskning av arbetskraften på grund av långvariga hälsoproblem. Socialförsäkringssystemet borde bli mer flexibelt och riktat, och tillhandahålla stödtjänster och incitament till arbetslösa och inaktiva personer som skulle kunna få anställning igen, samtidigt som aktiveringsåtgärderna borde förstärkas så att de når de som mest behöver dem. De familjepolitiska utgifternas kostnadseffektivitet skulle kunna förbättras på ett budgetneutralt sätt, bland annat genom att förmåner omfördelas från föräldraförmåner till mer effektiva åtgärder som barnomsorg, vilket väntas få positiva effekter på kvinnors sysselsättning. Den ekonomiska utvecklingen i olika regioner måste hanteras på ett mer samordnat sätt så att resultaten blir mer synliga.

               (11)

               När det gäller utbildning har Estland till viss del infört rådets rekommendationer från 2012: en reform av den högre utbildningen antogs 2012 och en ny allsidig reform av yrkesutbildning och fortbildning ska antas under 2013. Man bör särskilt uppmärksamma att arbetsmarknadens parter involveras i tillräcklig grad så att ett fullgott antal lärlingsplatser inom yrkesutbildningen skapas. Man har ännu inte uppfyllt det viktiga åtagandet att rationalisera tillhandahållandet av högstadie- och gymnasieutbildning. Man måste ta itu med den alltjämt relativt höga ungdomsarbetslösheten mot bakgrund av den höga andelen personer som inte har yrkesutbildning. Tillträdet till livslångt lärande för lågkvalificerade arbetstagare är ännu inte tillräckligt bra och åtgärder för arbetslösa unga personer motsvarar inte alltid arbetsmarknadens behov på ett trovärdigt sätt. Den låga graden av samarbete mellan den offentliga forskningen och ekonomin är alltjämt en utmaning för produktivitetstillväxten och konkurrenskraften. Internationalisering och prioritering av forsknings- och innovationssystemet fortsätter att vara en utmaning, med tanke på ekonomins ringa storlek.

               (12)

               Landets energiintensitet är fortsatt mycket hög. Även om regeringen har vidtagit vissa åtgärder behöver insatserna fortsätta och utökas, med ytterligare tonvikt på renovering av bostadsbyggnader. Estlands nybilsflotta är den mest energiintensiva i EU och konsumtionsmönstren ändras inte trots de höjda punktskatterna på bränsle. Om ytterligare insatser inte görs kommer Estland sannolikt inte att uppnå sitt utsläppsmål i fråga om växthusgaser, särskilt inte om inget görs inom transport- och bostadssektorn. Estlands energimarknad är fortsatt relativt isolerad, med tanke på att förbindelserna till andra länder är otillräckliga.

               (13)

               Tillhandahållandet av de tjänster som lokala myndigheter enligt lag måste tillhandahålla är i flertalet sektorer otillfredsställande, i synnerhet när det gäller långtidsvård, familjestöd, utbildning och transport, detsamma gäller för lokala stödåtgärder för att säkerställa effektivt tillhandahållande av hälso- och sjukvårdstjänster. Detta är en följd av de lokala myndigheternas låga administrativa kapacitet och glappet mellan de intäkter de får och de ansvarsområden de tilldelats. Någon genomförbar plan för att förbättra den lokala förvaltningen har ännu inte fastställts.

               (14)

               Kommissionens har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Estlands ekonomiska politik. Den har bedömt både det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Estland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen avspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

               (15)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (5) avspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (16)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer till de medlemsstater som har euron som valuta (6). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Estland även säkerställa ett fullständigt och snabbt genomförande av dessa rekommendationer.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Estland att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2020:

               1.

               Föra en tillväxtvänlig finanspolitik och upprätthålla en sund finanspolitisk position enligt plan och garantera efterlevnad av det medelfristiga budgetmålet under hela perioden för stabilitetsprogrammet. Komplettera den planerade regeln om ett strukturellt budgetsaldo med mer bindande fleråriga utgiftsregler inom ramen för budgetramen på medelfristig sikt och fortsätta att effektivisera de offentliga utgifterna.

               2.

               Öka incitamenten att arbeta genom att göra de olika befintliga socialförsäkringssystemen mer konsekventa och genom att öka flexibiliteten vid tilldelning av sociala förmåner och göra dem mer riktade. Förbättra tillhandahållandet av sociala tjänster, däribland barnomsorg, samtidigt som familjepolitikens ändamålsenlighet och kostnadseffektivitet höjs. Förstärka aktiveringsåtgärderna för att göra det lättare för långtidsarbetslösa och personer som mottar invaliditetsförmåner eller ersättning för arbetsoförmåga att återvända till arbetsmarknaden. Etablera samordnade åtgärder för att gynna ekonomisk utveckling i regioner som kännetecknas av hög arbetslöshet.

               3.

               Fortsätta insatserna för att utbildningssystemen ska bli mer anpassade till arbetsmarknadens behov, bland annat genom att i högre grad involvera arbetsmarknadens parter och genomföra riktade åtgärder för att ta itu med ungdomsarbetslöshet. Avsevärt höja lågkvalificerade arbetstagares deltagande i livslångt lärande. Intensifiera insatserna för att fastställa prioriteringar för och internationalisera forsknings- och innovationssystemen och utöka samarbetet mellan företag, institut för högre utbildning och forskningsinstitut.

               4.

               Förbättra energieffektiviteten, särskilt inom byggnads- och transportsektorn, och stärka miljöincitamenten i fråga om fordon och avfall. Påskynda utvecklingen av gränsöverskridande energiförbindelser, för att diversifiera energiförsörjningen och främja konkurrens på energimarknaden.

               5.

               Uppnå bättre balans mellan lokala myndigheters intäkter och de ansvarsområden de tilldelats. Höja lokala myndigheters effektivitet och säkerställa att lokala offentliga tjänster av god kvalitet tillhandahålls.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (3)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 25.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (6)  Se sidan 97 i detta nummer av EUT.