title: Rådets rekommendation av den 11 juli 2017 om Kroatiens nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Kroatiens konvergensprogram 2017

text:
               9.8.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 261/41

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 11 juli 2017
   om Kroatiens nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Kroatiens konvergensprogram 2017
   (2017/C 261/10)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Kroatien var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)

               Landsrapporten 2017 för Kroatien offentliggjordes den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Kroatien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011, vars resultat också offentliggjordes den 22 februari 2017. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Kroatien har alltför stora makroekonomiska obalanser. Särskilt rörde sig den offentliga skuldkvoten under 2016 nedåt, men den offentliga skulden är utsatt för valutarisker, och riskerna för den finanspolitiska hållbarheten är fortsatt höga på medellång sikt. Den privata sektorns skuldsättning har sjunkit, men är fortfarande hög, särskilt företagens, och den är utsatt för stora växelkursrisker. Den finansiella sektorn är rustad att stödja återhämtningen, men den förblir utsatt för valutaorsakade kreditrisker, och andelen nödlidande lån är fortfarande hög. Arbetslösheten sjunker snabbt som ett resultat av måttligt nyskapande av arbetstillfällen och en krympande arbetskraft. Slutligen hålls produktiva investeringar och ökande produktivitet tillbaka av ett tungrott företagsklimat.

               (3)

               Den 27 april 2017 lade Kroatien fram sitt nationella reformprogram för 2017 och sitt konvergensprogram för samma år. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa den bestämmelsen.

               (5)

               Efter upphävandet av förfarandet vid alltför stora underskott omfattas Kroatien av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. I sitt konvergensprogram för 2017 planerar regeringen en successiv förbättring av den offentliga sektorns saldo från -0,8 % av BNP 2016 till 0,5 % av BNP 2020. Det medelfristiga budgetmålet på -1,75 % av BNP i strukturella termer nåddes med bred marginal 2016, och det (omräknade (4)) strukturella saldot väntas nå det medelfristiga budgetmålet 2017 och 2018, men utan marginal. Därefter förväntas det bli lite bättre igen. Enligt konvergensprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten sjunka ytterligare till 72,1 % 2020 efter att ha nått en topp på 86,7 % av BNP 2015. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är gynnsamt, särskilt med hänsyn till de negativa effekterna av de ekonomiska svårigheter som Kroatiens största privata företag, Agrokor, står inför och som prognoserna i programmet inte beaktar. Krisen i Agrokor innebär också direkta risker för budgetprognoserna. Dessutom har de åtgärder som behövs för att stödja de planerade underskottsmålen från 2017 och framåt ännu inte beskrivits fullständigt.

               (6)

               Den 12 juli 2016 rekommenderade rådet Kroatien att åstadkomma en årlig finanspolitisk anpassning på minst 0,6 % av BNP på väg mot det medelfristiga budgetmålet 2017. Resultatuppgifter, som visar på en betydande förbättring av det totala saldot för 2016, tyder på att Kroatien redan har nått sitt medelfristiga budgetmål för det året. Enligt kommissionens vårprognos 2017 förväntas det strukturella saldot ligga över det medelfristiga budgetmålet för 2017, trots att det sjönk från -0,3 % av BNP 2016 till -1,7 % av BNP 2017. För 2018 rekommenderas det att Kroatien behåller sitt medelfristiga budgetmål. Enligt kommissionens vårprognos 2017 väntas det strukturella saldot sjunka ytterligare till -2,1 % av BNP, vilket tyder på en risk för en viss avvikelse från det medelfristiga budgetmålet. Enligt prognoserna kommer Kroatien att iaktta reglerna för skuldkriteriet 2017 och 2018. Rådet anser överlag att Kroatien måste vara redo att vidta ytterligare åtgärder 2018 för att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (7)

               Kroatiens ram för finanspolitisk styrning visar på brister. Den nya lagen om finanspolitiskt ansvar, som förväntas stärka budgetramen och den finanspolitiska kommitténs oberoende och mandat, har ännu inte antagits. Ändringen av budgetlagen, som syftar till att stärka den medelfristiga budgetramen och ta itu med ändringarna av budgetplanerna både centralt och lokalt, har försenats. Tillförlitligheten hos de prognoser som ligger till grund för budgetplanerna är fortsatt liten.

               (8)

               Kroatien har förhållandevis låga intäkter från periodiskt återkommande fastighetsskatter. Intäkterna uppbärs av de lokala myndigheterna i form av avgifter knutna till fastigheter, men hur avgifterna beräknas och vad de har för täckning varierar kraftigt. Intäkterna är också beroende av den mindre effektiva beskattningen av överlåtelser av fastigheter. Som uppföljning till upprepade landsspecifika rekommendationer och inom ramen för skattereformen från slutet av 2016 kommer vissa lokalt uttagna avgifter och skatter att från och med 2018 ersättas med en periodisk fastighetsskatt beräknad på grundval av fem parametrar som ger ett uppskattat värde av fastigheten. Det uppfattas som ett första steg mot en helt värdebaserad, periodisk fastighetsskatt.

               (9)

               Kroatiens ökade offentliga finansieringsbehov och den offentliga skuldens exponering för valutarisker framhäver vikten av tillförlitliga finansieringskällor och försiktig riskhantering. Som svar på en landsspecifik rekommendation antogs i början av 2017 en skuldförvaltningsstrategi för statsförvaltningen som täcker perioden 2017–2019. Den antogs tre år efter det att den tidigare strategin hade löpt ut. Det institutionella upplägget för förvaltningen av statsskulden, inbegripet kommunikation med marknaderna, riskhantering och regelbunden uppdatering av strategin, är bristfälligt. Transaktioner utanför budgeten som eventuellt kan påverka skulden beaktas inte heller i tillräcklig utsträckning.

               (10)

               Den kroatiska arbetsmarknaden har fortsatt att återhämta sig under senare tid, men arbetslösheten är fortfarande hög med en hög andel långtidsarbetslösa. Parallellt med lågt och avtagande arbetskraftsdeltagande innebär detta att det finns en stor outnyttjad arbetskraftsreserv. Arbetskraftsdeltagandet under 2016 minskade särskilt bland lågutbildade arbetstagare i den mest aktiva åldern, eftersom befolkningen i arbetsför ålder krympte till följd av att människor blir äldre och utvandringen ökat.

               (11)

               Andelen människor som står utanför arbetskraften är förhållandevis hög bland dem som kan komma i fråga för förtida pension. Den period som människor betalar in till pensionssystemet är kort vilket medför att det nu och i framtiden inte kommer att finnas tillräckliga pensionsmedel, vilket betyder att äldre löper risk att drabbas av fattigdom. Det finns många möjligheter att ta ut förtida pension, eventuellt redan fem år före den lagstadgade pensionsåldern. De ekonomiska incitamenten att arbeta fram till den lagstadgade pensionsåldern är svaga. Aviserade åtgärder för att främja en längre tid i arbetslivet har inte genomförts. Ansvar för omsorg om närstående bidrar till lågt deltagande på arbetsmarknaden, särskilt bland medelålders kvinnor. Det råder brist på formell barnomsorg, skillnaderna mellan regionerna är stora och anställningskontrakten ger inte mycket flexibilitet för att jämka ihop arbete och omsorg. Idag är den lagstadgade pensionsåldern 61 år och nio månader för kvinnor och 65 år för män. Utjämningen och höjningen av den lagstadgade pensionsåldern sker långsamt med siktet inställt på 67 år för bägge könen 2038. Man överväger att påskynda denna process, men ännu har inga beslut fattats. Pensionssystemet ger rätt till gynnsammare villkor för människor som arbetar i vissa kategorier av yrken som anses tunga och farliga och inom vissa sektorer. De kroatiska myndigheterna har gjort en översyn av de tunga och farliga yrkena, men reglerna har ännu inte harmoniserats.

               (12)

               Enligt de senaste uppgifterna från 2015 befann sig nästan 30 % av befolkningen i riskzonen för fattigdom eller social utestängning. Det sociala trygghetssystemet uppvisar brister när det gäller ändamålsenlighet och rättvisa, något som beror på att kriterierna för rätt till förmåner inte är enhetliga, att den geografiska täckningen är splittrad, att det saknas samordning mellan de behöriga myndigheterna och att det råder brist på öppenhet. År 2016 spenderades bara 0,6 % av BNP på minimiinkomstprogrammet som riktar sig till de fattigaste hushållen. Reformplanerna, som omfattade omfördelning av ansvarsområden mellan institutionerna och harmonisering av kriterierna för rätt till förmåner, har gått i stå.

               (13)

               Att skaffa de färdigheter som behövs på arbetsmarknaden är en viktig förutsättning för anställningsbarhet. Deltagandet i vuxenutbildning är mycket lågt, och detsamma gäller utgifterna och täckningen för aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder, omskolning och livslångt lärande. Den yrkesinriktade utbildningen inriktas inte i tillräckligt stor utsträckning på äldre och lågkvalificerade arbetstagare och långtidsarbetslösa, vilka har särskilt svårt att hitta anställning. Beredningen av lagstiftning för att förbättra kvaliteten på institutioner, program och undervisning inom vuxenutbildningen har försenats.

               (14)

               Tillräckliga baskunskaper är avgörande för att människor ska kunna hitta och behålla bra och fasta arbeten samt för att delta fullt ut i det ekonomiska och sociala livet. Internationella undersökningar visar på allvarliga brister när det gäller baskunskaper, tillämpad naturvetenskap och matematik bland 15-åriga kroatiska skolbarn. Som en del av strategin för utbildning, naturvetenskap och teknik lanserades 2015 en reform av läroplanerna inriktad på att förbättra innehållet och undervisningen i fråga om överförbara färdigheter. Efter blandade reaktioner från berörda parter omarbetades reformen av läroplanerna och genomförandet försenades rejält. Processen måste nu gå vidare med de ursprungliga målen i sikte. Kroatien antog nyligen en strategi för yrkesinriktad utbildning. Detta förväntas leda till en uppdatering av läroplanerna för yrkesutbildning, mer arbetsplatsförlagt lärande och bättre kvalitet på undervisningen. Systemet för erkännande och validering av icke-formellt och informellt lärande har ännu inte införts.

               (15)

               Den geografiska och funktionella fragmenteringen av den offentliga förvaltningen inverkar negativt på tjänsteutbudet och på de offentliga utgifternas lönsamhet. Den nuvarande ansvarsfördelningen och de finanspolitiska relationerna mellan olika nivåer i den offentliga förvaltningen leder inte till ett ändamålsenligt och rättvist utbud av offentliga tjänster, särskilt inom hälso- och sjukvård, utbildning och socialt bistånd. Den övergripande reformen av den offentliga förvaltningen är försenad. Lagstiftning för att omfördela uppgifter mellan de centrala och de lokala myndigheterna har ännu inte antagits, och systemet med statliga organ måste strömlinjeformas. I början av 2017 meddelade de kroatiska myndigheterna att en arbetsgrupp hade bildats för att utarbeta lagstiftning om finansiering på regional eller lokal nivå.

               (16)

               Splittrad lönesättning i offentlig förvaltning hindrar fortfarande genomsynlighet inom lönesättningen, likabehandlingen samt statens kontroll av kostnaden för offentliganställdas löner med tillhörande risk för spridningseffekter till ekonomin i stort. I februari 2017 antog regeringen allmänna riktlinjer för förhandling och uppföljning av kollektivavtal i den offentliga sektorn, men harmoniseringen av reglerna för lönesättning har skjutits upp till 2018.

               (17)

               Statligt ägda företag är i genomsnitt mindre produktiva än privata företag, vilket tyder på svagheter i deras förvaltning. De inverkar negativt på resurseffektiviteten och bidrar till låg produktivitetstillväxt i ekonomin. Under det senaste året har långsamma framsteg gjorts mot att öppna statsägda företag för privat ägande. Bättre uppföljning av dessa företags resultat och styrelsernas ansvar, även offentligt ägda företag på lokal nivå, skulle bidra till att förbättra förvaltningen av dem.

               (18)

               Den kroatiska banken för återuppbyggnad och utveckling (HBOR) spelar en nyckelroll när det gäller att genomföra unionens finansieringsinstrument och särskilt investeringsplanen för Europa. För att lyckas helt i denna roll måste dess öppenhet och ansvarstagande svara mot högt ställda krav. De kroatiska myndigheterna planerar att låta oberoende revisorer göra en oberoende kvalitetsöversyn av bankens kreditportfölj mot slutet av 2017. Baserat på resultaten kommer bankens rättsliga ram och förvaltningsstruktur att ses över.

               (19)

               Företagen dignar under höga kostnader förorsakade av reglering. Ett stort antal skatteliknande avgifter, varav många statistiskt betraktas som skatter, gör företagsklimatet komplicerat. Som svar på en landsspecifik rekommendation fattade regeringen sommaren 2016 beslut om att avskaffa 13 och sänka 11 skatteliknande avgifter, men genomförandet går sakta. Företagen fortsätter att kämpa med en tung administrativ börda. En handlingsplan för att minska den administrativa bördan antogs och omfattade åtta regleringsområden, men den har ännu inte genomförts.

               (20)

               Investeringarna tog fart igen 2016 efter en kraftig minskning under krisen. Men trots gynnsamma makroekonomiska och finansiella villkor, håller betydande flaskhalsar tillbaka en hållbarare återhämtning i investeringar. Den offentliga förvaltningens svagheter, byråkratin för företagare, det långsamma genomförandet av strategin mot korruption, den restriktiva regleringen i viktiga infrastruktursektorer och den starka statliga närvaron i ekonomin tynger ner företagsklimatet.

               (21)

               Modernisering av yrkesregleringarna kan främja arbetskraftens rörlighet och bidra till lägre priser för yrkesmässiga tjänster och därmed höja tillväxtpotentialen. Kroatiens lagstiftning för tjänsteleverantörer och reglerade yrken har varit restriktiv, särskilt för advokater. Sommaren 2016 antog regeringen en handlingsplan för att ersätta och modernisera olämplig reglering, vilken dock var begränsad i omfång och inte tillräckligt detaljerad.

               (22)

               Kvaliteten och effektiviteten i rättsväsendet är avgörande för företagsklimatet. Eftersläpningen minskar men förfarandena i första instans är långa i handels-, civil- och brottmål. Elektronisk registrering och hantering av domstolshandlingar skulle kunna förbättra rättsväsendet avsevärt, men det har ännu inte införts. Handelsrätternas domare har inte tillgång till registren på nätet. Detta påverkar effektiviteten i insolvensförfarandena. Domar är sällan tillgängliga på nätet, och det finns utrymme för att förbättra arbetsgången vid handelsrätterna i första instans.

               (23)

               Banksektorn har fortfarande en solid kapitalgrund och lönsamheten återhämtade sig 2016 efter det att lånen i schweiziska franc omvandlades till lån i euro 2015. De nödlidande lånen minskar sedan en tid i andel av samtliga lån, men de utgör fortfarande en stor andel, särskilt bland icke-finansiella företag. Nedgången förefaller bero på försäljning, liksom på de progressiva och automatiska kraven på avsättning som infördes 2013. Som en del av den nya skattereformen införde regeringen också nya skatteregler för avskrivning av nödlidande lån; detta som svar på en landsspecifik rekommendation. Effekterna av den kräver noggrann övervakning. Effektiviteten av det nyligen omarbetade regelverket vid insolvens när det gäller att underlätta avveckling av nödlidande lån kräver också noggrann övervakning.

               (24)

               Kommissionen har inom ramen för 2017 års europeiska planeringstermin gjort en omfattande analys av Kroatiens ekonomiska politik och redogjort för den i 2017 års landsrapport. Den har även bedömt konvergensprogrammet för 2017, det nationella reformprogrammet för 2017 samt uppföljningen av de rekommendationer Kroatien har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Kroatien utan också huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (25)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet för 2017, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (26)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet för 2017 och konvergensprogrammet för 2017. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Kroatien att under 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.

               Fortsätta att föra en finanspolitik som är förenlig med kraven i den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten, vilket innebär att landet står fast vid det medelfristiga budgetmålet under 2018. Senast i september 2017 stärka budgetplaneringen och den fleråriga budgetramen, även genom att stärka den finanspolitiska kommitténs oberoende och uppdrag. Vidta nödvändiga åtgärder för att införa den värdebaserade fastighetsskatten. Stärka regelverket för förvaltningen av statsskulden, även genom att säkerställa årligen återkommande uppdateringar av skuldförvaltningsstrategin.

               2.

               Motverka förtida pensionering, påskynda övergången till den högre lagstadgade pensionsåldern och anpassa pensionsreglerna för särskilda grupper till reglerna för det allmänna systemet. Förbättra samordning och insyn när det gäller sociala förmåner.

               3.

               Förbättra vuxenutbildningen, särskilt för äldre arbetstagare, lågutbildade och långtidsarbetslösa. Påskynda reformen av utbildningssystemet.

               4.

               Minska fragmenteringen och förbättra fördelningen av uppgifter och befogenheter inom den offentliga förvaltningen för att öka effektiviteten och minska regionala skillnader i utbudet av offentliga tjänster. I samråd med arbetsmarknadens parter harmonisera regelverket för lönesättningen i den offentliga sektorn.

               5.

               Påskynda avyttringen av statsägda företag och andra statliga tillgångar samt förbättra styrningen av statsägda företag. Väsentligt minska den börda på företagen som beror på kostnader för reglering och på administrativa bördor. Avlägsna rättsliga restriktioner som försvårar tillgången till och utövandet av reglerade yrken samt till yrkesmässiga tjänster och företagstjänster. Förbättra kvaliteten och effektiviteten i rättsväsendet, särskilt genom att minska tidsåtgången för civil- och handelsrättsliga mål.

      Utfärdad i Bryssel den 11 juli 2017.

            På rådets vägnar

         T. TÕNISTE

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


				|

		52013PC0544

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om godkännande av kommissionens ingående på Europeiska atomenergigemenskapens vägnar av ett protokoll till stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Montenegro, å andra sidan, med anledning av Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen /* COM/2013/0544 final - 2013/ () */

			   	MOTIVERING
Den 24 september 2012
bemyndigade rådet kommissionen att på Europeiska unionens och dess
medlemsstaters samt Republiken Kroatiens vägnar inleda förhandlingar med
Montenegro om ingående av ett protokoll till stabiliserings- och
associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å
ena sidan, och Republiken Montenegro, å andra sidan, med anledning av
Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen.
Förhandlingarna inleddes den 22
november 2012 efter samråd med Montenegro om tekniska frågor. Ytterligare
förhandlingsomgångar ägde rum den 25 januari 2013 och den 7 mars 2013.
Protokollet paraferades av kommissionen och Montenegros regering den 16 maj
2013. Texten till det paraferade protokollet bifogas.
Kommissionen föreslår att rådet
fattar beslut om undertecknande och provisorisk tillämpning av protokollet på
Europeiska unionens vägnar och ingår protokollet på Europeiska unionens och
dess medlemsstaters vägnar. Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom) är också
part i stabiliserings- och associeringsavtalet. Vad gäller ingåendet av
protokollet på Europeiska atomenergigemenskapens vägnar föreslår kommissionen
att rådet ger sitt godkännande, i enlighet med artikel 101 andra stycket i
fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen.
Enligt artikel 101 i
Euratomfördraget ska beslutet om att underteckna avtalet antas av kommissionen,
och beslutet om att ingå avtalet antas av kommissionen med rådets godkännande.
Det är därför nödvändigt att anta separata beslut om EU:s respektive Euratoms
undertecknande och ingående av protokollet.
För ingående av protokollet på
Europeiska atomenergigemenskapens vägnar föreslår kommissionen att rådet
–
ger sitt godkännande i enlighet med artikel 101
andra stycket i fördraget om upprättandet av Europeiska atomenergigemenskapen.
Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om godkännande av kommissionens ingående på
Europeiska atomenergigemenskapens vägnar av ett protokoll till stabiliserings-
och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras
medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Montenegro, å andra sidan, med
anledning av Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT
FÖLJANDE
med beaktande av fördraget om upprättandet av
Europeiska atomenergigemenskapen, särskilt artikel 101 andra stycket,
med beaktande av kommissionens rekommendation,
och
av följande skäl:
(1)
Den 24 september 2012 bemyndigade rådet
kommissionen inleda förhandlingar med Montenegro om ingående av ett protokoll till
stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och
deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Montenegro, å andra sidan, med
anledning av Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen.
(2)
Dessa förhandlingar har framgångsrikt avslutats.
(3)
Protokollet bör därför ingås även på Europeiska
atomenergigemenskapens vägnar i frågor som omfattas av Euratomfördraget.
(4)
Undertecknandet och ingåendet av protokollet är
föremål för ett separat förfarande när det gäller frågor som omfattas av
fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens
funktionssätt.
(5)
Kommissionens ingående av protokollet på Europeiska
atomenergigemenskapens vägnar bör godkännas.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Enda artikel
Kommissionens ingående, på Europeiska
atomenergigemenskapens vägnar, av protokollet till stabiliserings- och
associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å
ena sidan, och Republiken Montenegro, å andra sidan, med anledning av
Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen (nedan kallat protokollet)
godkänns härmed.
Texten till protokollet åtföljer rådets beslut
om undertecknande och provisorisk tillämpning av ett protokoll till
stabiliserings- och associeringsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och
deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Montenegro, å andra sidan, med
anledning av Republiken Kroatiens anslutning till Europeiska unionen
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande


title: Kommissionens rekommendation av den 18 oktober 2011 om definitionen av nanomaterial Text av betydelse för EES

text:
               20.10.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 275/38

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 18 oktober 2011
   om definitionen av nanomaterial
   (Text av betydelse för EES)
   (2011/696/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               I kommissionens meddelande av den 7 juni 2005Nanovetenskap och nanoteknik. En handlingsplan för Europa 2005–2009
                   (1) redogörs för en serie enskilda och sammanlänkade åtgärder för att omgående inleda en säker, samordnad och ansvarsfull strategi för nanoteknik och nanovetenskap.

               (2)

               Kommissionen har i överensstämmelse med åtagandena i handlingsplanen gjort en noggrann genomgång av relevant unionslagstiftning för att fastställa de befintliga reglernas tillämplighet på potentiella risker med nanomaterial. Resultatet av genomgången presenterades i kommissionens meddelande av den 17 juni 2008Lagstiftning om nanomaterial
                   (2). I meddelandet drogs slutsatsen att termen nanomaterial inte nämns uttryckligen i unionslagstiftningen, men att den befintliga lagstiftningen i princip täcker nanomaterialens potentiella hälso-, säkerhets- och miljörisker.

               (3)

               Europaparlamentet efterlyste i sin resolution av den 24 april 2009 om lagstiftning om nanomaterial (3) en heltäckande, vetenskapligt baserad definition av nanomaterial i gemenskapslagstiftningen.

               (4)

               Definitionen i denna rekommendation bör användas som en referens för att fastställa om ett material bör betraktas som ett nanomaterial för lagstiftnings- och policysyften i unionen. Definitionen av termen nanomaterial i unionslagstiftningen bör baseras uteslutande på storleken på de partiklar som ingår i ett material, utan hänsyn till fara eller risk. Denna definition, baserad endast på storlek hos ett material, täcker naturliga, oavsiktligt framställda och avsiktligt tillverkade material.

               (5)

               Definitionen av termen nanomaterial bör baseras på tillgänglig vetenskaplig kunskap.

               (6)

               Det är i många fall svårt att mäta storlek och storleksfördelning i nanomaterial och olika mätmetoder kan ge resultat som inte går att jämföra. Harmoniserade mätmetoder måste utvecklas för att säkerställa att definitionens tillämpning leder till jämförbara resultat för olika material och över tid. Innan harmoniserade mätmetoder har tagits fram bör bästa tillgängliga alternativa metoder tillämpas.

               (7)

               I rapporten från Europeiska kommissionens gemensamma forskningscentrum Considerations on a Definition of Nanomaterials for Regulatory Purposes
                   (4) föreslås att en definition av nanomaterial bör avse partikulära nanomaterial, vara allmänt tillämplig i unionslagstiftning och vara förenlig med definitioner som används i andra delar av världen. Storleken bör vara den enda definierande egenskapen, vilket innebär att det krävs en klar definition av nanoskalans gränser.

               (8)

               Kommissionen uppdrog åt vetenskapliga kommittén för nya och nyligen identifierade hälsorisker (SCENIHR) att ge vetenskapliga synpunkter på vilka faktorer som bör beaktas vid utformningen av en definition av termen nanomaterial för lagstiftningsändamål. Yttrandet Scientific Basis for the Definition of the Term ”Nanomaterial” var föremål för ett offentligt samråd 2010. I sitt yttrande av den 8 december 2010 (5) drog SCENIHR slutsatsen att storlek är universellt tillämplig på nanomaterial och den mest lämpliga mätstorheten. Ett definierat storleksintervall skulle underlätta en enhetlig tolkning. Som undre gräns föreslogs 1 nm. Som en allmänt överenskommen övre gräns används ofta 100 nm, men det finns inga vetenskapliga argument för att använda just detta värde. Användningen av ett enda övre gränsvärde kan vara alltför begränsande för klassificering av nanomaterial och det är möjligt att en flexiblare ansats kan vara att föredra. För lagstiftningsändamål bör även antalsstorleksfördelningen beaktas och definitionen preciseras med hjälp av medelstorlek och storlekens standardavvikelse. Storleksfördelningen för ett material bör anges som storleksfördelning baserad på antalskoncentration (dvs. antalet objekt inom ett givet storleksintervall dividerat med det totala antalet objekt) och inte som massfraktionen nanopartiklar i nanomaterialet, eftersom en liten massfraktion kan innehålla det största antalet partiklar. SCENIHR identifierade specifika fall där definitionens tillämpning kan underlättas genom användning av den specifika ytan per volym som substitut för att avgöra om ett material faller inom det definierade nanostorleksintervallet.

               (9)

               Internationella standardiseringsorganisationen definierar termen nanomaterial som material som har en eller flera yttre dimensioner i nanoskala eller en inre struktur eller ytstruktur i nanoskala. Termen nanoskala definieras som storleksintervallet från cirka 1 nm till 100 nm (6).

               (10)

               Antalsstorleksfördelningen bör täcka att nanomaterial typiskt sett består av många partiklar i olika storlek med en viss fördelning. Om antalsstorleksfördelningen inte specificeras är det svårt att avgöra om ett visst material uppfyller definitionen när endast en del av partiklarna är mindre än 100 nm. Denna utgångspunkt är förenlig med SCENIHR:s yttrande att ett materials partikelfördelning bör presenteras som storleksfördelning baserad på antalskoncentration (dvs. partikelantal).

               (11)

               Det finns ingen entydig vetenskaplig grund för att föreslå ett visst värde för storleksfördelningen under vilket material som innehåller partiklar i storleksintervallet 1–100 nm inte väntas uppvisa egenskaper som är specifika för nanomaterial. Den vetenskapliga rekommendationen var att använda en statistisk metod baserad på standardavvikelse med ett tröskelvärde på 0,15 %. Mot bakgrund av den stora förekomsten av material som skulle omfattas av ett sådant tröskelvärde, och behovet att skräddarsy definitionens tillämpningsområde för användning i lagstiftning, bör emellertid tröskelvärdet sättas högre. Ett nanomaterial såsom det definieras i denna rekommendation bör till minst 50 % bestå av partiklar med en storlek mellan 1 nm och 100 nm. Enligt SCENIHR:s rekommendation kan även ett litet antal partiklar i intervallet 1–100 nm i vissa fall motivera en särskild bedömning. Det skulle dock vara missvisande att kategorisera sådana material som nanomaterial. Trots det kan det finnas specifika fall i lagstiftningen där det av hänsyn till miljö, hälsa, säkerhet eller konkurrenskraft är motiverat att använda ett tröskelvärde under 50 %.

               (12)

               Agglomererade eller aggregerade partiklar kan uppvisa samma egenskaper som fria partiklar. Det kan också finnas fall där partiklar frigörs från agglomerat eller aggregat under ett nanomaterials livscykel. Definitionen i denna rekommendation bör därför inkludera partiklar i agglomerat eller aggregat när de ingående partiklarna är i storleksintervallet 1–100 nm.

               (13)

               Det är för närvarande möjligt att mäta den specifika ytan för torra fasta material eller pulver med kväveadsorptionsmetoden (BET-metoden). I dessa fall kan den specifika ytan användas som substitut för att identifiera potentiella nanomaterial. Ny vetenskaplig kunskap kan göra det möjligt att använda denna och andra metoder på andra typer av material i framtiden. Det kan finnas brister i överensstämmelsen mellan mätningar av specifik yta och antalsstorleksfördelning för olika material. Därför bör det anges att resultat avseende antalsstorleksfördelning bör användas i första hand och att specifik yta inte kan användas för att visa att ett material inte är ett nanomaterial.

               (14)

               Den tekniska och vetenskapliga utvecklingen går i snabb takt. Definitionen inklusive deskriptorer bör därför ses över senast i december 2014 för att säkerställa att den motsvarar behoven. Vid översynen bör särskilt bedömas om antalsstorleksfördelningens tröskelvärde på 50 % bör höjas eller sänkas och om det är lämpligt att inkludera material med inre struktur eller ytstruktur i nanoskala såsom komplexa nanomaterial för nanokomponenter, däribland nanoporösa material och nanokompositmaterial som används i vissa sektorer.

               (15)

               Om det är möjligt och tillförlitligt bör riktlinjer och standardiserade mätmetoder samt kunskap om typiska koncentrationer av nanopartiklar i representativa uppsättningar material tas fram för att underlätta definitionens tillämpning i specifika lagstiftningssammanhang.

               (16)

               Den definition som anges i denna rekommendation bör inte påverka eller avspegla tillämpningsområdet för någon enskild unionsrättsakt eller för andra bestämmelser som kan fastställa ytterligare krav för dessa material, inklusive riskhanteringskrav. Det kan i vissa fall vara nödvändigt att utesluta vissa material från tillämpningsområdet för viss lagstiftning eller vissa lagbestämmelser även om de faller inom definitionen. Det kan likaså vara nödvändigt att inkludera ytterligare material, exempelvis vissa material med en storlek under 1 nm eller över 100 nm i tillämpningsområdet för viss lagstiftning eller vissa lagbestämmelser som är avsedda för nanomaterial.

               (17)

               Mot bakgrund av de särskilda omständigheter som råder inom läkemedelssektorn och de specialiserade nanostrukturerade system som redan används, bör definitionen i denna rekommendation inte påverka användningen av uttrycket nano vid definitionen av vissa läkemedel och medicintekniska produkter.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstater, unionsorgan och ekonomiska aktörer uppmanas att använda följande definition av termen nanomaterial vid antagande och genomförande av lagstiftning samt strategi- och forskningsprogram som rör nanotekniska produkter.

               2.

                  Nanomaterial är ett naturligt, oavsiktligt framställt eller avsiktligt tillverkat material som innehåller partiklar i fritt tillstånd eller i form av aggregat eller agglomerat och där minst 50 % av partiklarna i antalsstorleksfördelningen har en eller flera yttre dimensioner i storleksintervallet 1–100 nm.
               I särskilda fall, och om det är motiverat av hänsyn till miljö, hälsa, säkerhet eller konkurrenskraft, får antalsstorleksfördelningens tröskelvärde på 50 % ersättas med ett tröskelvärde mellan 1 och 50 %.

               3.

               Med avvikelse från punkt 2 bör fullerener, grafenflagor och kolnanorör med enkel vägg med en eller flera yttre dimensioner under 1 nm betraktas som nanomaterial.

               4.

               Vid tillämpning av punkt 2 gäller följande definitioner för partikel, agglomerat och aggregat:
               a)   partikel: ett mycket litet stycke materia med definierade fysikaliska gränser.
               b)   agglomerat: en samling svagt sammanhållna partiklar eller aggregat där den yttre ytarean är ungefär lika med summan av de enskilda komponenternas ytarea.
               c)   aggregat: en partikel bestående av starkt sammanhållna eller förenade partiklar.

               5.

               Om det är tekniskt möjligt och krävs i särskild lagstiftning får överensstämmelse med definitionen i punkt 2 fastställas på grundval av specifik yta. Ett material bör anses falla inom definitionen i punkt 2 om materialets specifika yta är större än 60 m2/cm3. Ett material som på grundval av sin antalsstorleksfördelning är ett nanomaterial bör dock anses motsvara definitionen i punkt två även om materialets specifika yta är mindre än 60 m2/cm3.

               6.

               Senast i december 2014 ska definitionen i punkterna 1–5 ses över mot bakgrund av erfarenheten och den vetenskapliga och tekniska utvecklingen. Översynen bör särskilt inriktas på om antalsstorleksfördelningens tröskelvärde på 50 % bör höjas eller sänkas.

               7.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna, unionsorgan och ekonomiska aktörer.

      Utfärdad i Bryssel den 18 oktober 2011.

            På kommissionens vägnar

         Janez POTOČNIK

            Ledamot av kommissionen

      (1)  KOM(2005) 243 slutlig.

      (2)  KOM(2008) 366 slutlig.

      (3)  P6_TA(2009)0328.

      (4)  EUR 24403 EN, juni 2010.

      (5)  http://ec.europa.eu/health/scientific_committees/emerging/docs/scenihr_o_032.pdf.

      (6)  http://cdb.iso.org.


               14.5.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 144/2

         Rekommendation om rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 2532/98 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner
   (ECB/2014/19)

      (framlagd av Europeiska centralbanken)

   (2014/C 144/02)
   MOTIVERING
   I.   INLEDNING

   Den 23 november 1998 antog Europeiska unionens råd rådets förordning (EG) nr 2532/98 (1). Med beaktande av de erfarenheter som har gjorts efter flera års tillämpning av förordning (EG) nr 2532/98 inom Europeiska centralbankens (ECB) olika kompetensområden och det faktum att ECB fick utökad befogenhet att förelägga sanktioner genom rådets förordning (EU) nr 1024/2013 (2) bör vissa ändringar av förordning (EG) nr 2532/98 nu övervägas. För detta ändamål måste det förfarande som anges i artikel 129.4 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt följas.
   II.   ALLMÄNT

   För att utföra de uppgifter som ECB tilldelas genom förordning (EU) nr 1024/2013 får banken enligt artikel 18 i förordningen förelägga administrativa sanktionsavgifter ”i de fall kreditinstitut, finansiella holdingföretag eller blandade finansiella holdingföretag uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett krav i, direkt tillämpliga akter i unionsrätten för vilket det för behöriga myndigheter enligt tillämplig unionsrätt ska ges möjlighet att ålägga administrativa sanktionsavgifter” (3), samt sanktioner ”vid överträdelse av ECB:s förordningar eller beslut” (4) (nedan tillsammans kallade administrativa sanktioner). När det gäller överträdelser av nationell rätt i samband med den gemensamma tillsynsmekanismen (SSM) är de nationella behöriga myndigheterna alltjämt behöriga att förelägga administrativa sanktioner, men får endast förelägga sådana sanktioner för kreditinstitut som står under ECB:s direkta tillsyn om ECB begär att de ska inleda förfaranden för detta ändamål.
   Principer och förfaranden för att förelägga administrativa sanktionsavgifter för överträdelser av direkt tillämplig unionsrätt enligt artikel 18.1 i förordning (EU) nr 1024/2013 fastställs i förordning (EU) nr 1024/2013 samt i Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 468/2014 (ECB/2014/17) (5). Enligt artikel 18.7 i förordning (EU) nr 1024/2013 får ECB förelägga sanktioner vid överträdelse av ECB:s förordningar och beslut i enlighet med förordning (EG) nr 2532/98. I artikel 18.4 i förordning (EU) nr 1024/2013 fastställs att ECB ska tillämpa artikel 18 i enlighet med de akter som avses i artikel 4.3 första stycket i förordning (EU) nr 1024/2013 inbegripet i förekommande fall de förfaranden som anges i förordning (EG) nr 2532/98.
   Mot denna bakgrund är det särskilt viktigt att skapa ett enhetligt regelverk för ECB:s föreläggande av alla de administrativa sanktioner som avser utförandet av dess tillsynsuppgifter enligt förordning (EU) nr 1024/2013.
   Vissa av reglerna i förordning (EG) nr 2532/98 är inte heller desamma som i förordning (EU) nr 1024/2013. Det gäller framför allt de övre gränserna för böter och viten, förfarandereglerna samt preskriptionstiderna enligt förordning (EG) nr 2532/98.
   Därför rekommenderas följande ändringar av förordning (EG) nr 2532/98:

               a)

               En ny artikel 1a bör införas för att fastställa vissa allmänna principer för administrativa sanktioner som föreläggs av ECB avseende tillsynsuppgifter och sanktioner avseende icke-tillsynsuppgifter, samt ange de olika bestämmelsernas tillämpningsområden.

               b)

               En ny artikel 4a–c bör införas när det gäller regelverket för administrativa sanktionsavgifter som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter. Syftet med denna nya artikel är att skilja mellan regelverket för de administrativa sanktioner som ECB förelägger inom ramen för sina tillsynsuppgifter och de bestämmelser som gäller för sanktioner som ECB får förelägga inom ramen för sina icke-tillsynsrelaterade uppgifter. Därigenom kan det säkerställas att ett enda regelverk gäller för alla de administrativa sanktioner som ECB förelägger på tillsynsområdet, samtidigt som reglerna i förordning (EU) nr 1024/2013 beaktas.

               c)

               Ytterligare ändringar bör göras för att säkerställa att de principer och förfaranden som gäller för föreläggande av sanktioner enligt artiklarna 2–4 i förordning (EG) nr 2532/98 är förenliga med dem som gäller när ECB förelägger administrativa sanktioner inom ramen för sina tillsynsuppgifter enligt förordning (EU) nr 1024/2013.

         III.   KOMMENTARER TILL ARTIKLARNA

   Artikel 1 – Definitioner
   Definitionen av viten
   Definitionen av viten bör ändras av två olika skäl. För det första bör det, i likhet med andra unionsrättsliga bestämmelser inom detta område (6), tydligt anges att ECB får använda viten inte bara som straff för en fortsatt överträdelse, utan även för att ålägga företag att uppfylla sina förpliktelser enligt en ECB-förordning eller ett ECB-beslut. För det andra innehåller den nuvarande definitionen en hänvisning till artikel 3.1 andra stycket i förordning (EG) nr 2532/98 när det gäller underrättelse om ett beslut med krav på att överträdelsen upphör. Eftersom ett annat beslutsförfarande bör gälla för de sanktioner som föreläggs inom ramen för ECB:s tillsynsuppgifter, bör det införas en hänvisning till ett sådant förfarande i definitionen.
   Till följd av detta bör definitionen av ”sanktioner” också ändras så att hänvisningen till att viten som föreläggs ”till följd av ett åsidosättande” stryks.
   Artikel 1a – Allmänna principer och tillämpningsområde
   Även om villkoren för ECB:s rätt att förelägga sanktioner mot företag som inte uppfyller sina förpliktelser enligt ECB:s förordningar och beslut fastställs i förordning (EG) nr 2532/98, i enlighet med artikel 34.3 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, bör vederbörlig hänsyn tas till förordning (EU) nr 1024/2013, som innehåller en rad olika bestämmelser som är av direkt relevans för ECB:s befogenhet att förelägga administrativa sanktioner inom ramen för dess tillsynsuppgifter. Även om det principiellt sett är bestämmelserna i förordning (EG) nr 2532/98 som gäller för alla sanktioner som ECB har rätt att förelägga för överträdelser av ECB:s förordningar eller beslut, bör vissa bestämmelser i förordning (EG) nr 2532/98 som står i strid med förordning (EU) nr 1024/2013 i fråga om föreläggande av administrativa sanktioner inom ramen för ECB:s tillsynsuppgifter antingen inte tillämpas eller också ändras.
   ECB ska ha rätt att offentliggöra varje beslut om att förelägga en administrativ sanktion inom ramen för sina tillsynsuppgifter eller en sanktion inom ramen för sina icke-tillsynsrelaterade uppgifter, oavsett om det har överklagats eller inte, så att samma regler för offentliggörande gäller för samtliga ECB:s beslut. För sådana offentliggöranden ska ECB tillämpa tillämplig unionsrätt, oberoende av nationella lagar eller förordningar, och måste i enlighet därmed överväga om offentliggörandet av ett beslut står i proportion till omfattningen av den sanktion eller den administrativa sanktion som föreläggs, och även överväga vilken inverkan offentliggörandet kommer att få på det finansiella systemets stabilitet.
   Artikel 2 – Sanktioner
   Artikel 2.4 innehåller en hänvisning till det förfarande som anges i artikel 3.4 i förordning (EG) nr 2532/98, som inte bör tillämpas i fråga om föreläggande av administrativa sanktioner inom ramen för ECB:s tillsynsuppgifter. Det bör därför införas en hänvisning till det beslutsförfarande som anges i artikel 4b.
   Artikel 3 – Förfaranderegler
   Hänvisningen i artikel 3.1 första meningen om att ECB:s direktion ska vara det organ som är behörigt att inleda ett förfarande avseende åsidosättande bör strykas så att ECB, genom en förordning som ska antas enligt artikel 6.2, kan fastställa vilket internt organ som bör utreda ett påstått åsidosättande. ECB:s direktion ska alltjämt ha behörighet att anta beslut om att förelägga en sanktion, om inte annat anges i den nya artikel 4b.
   Artikel 3.10 bör ändras så att den inte bara avser uppgifter som anförtrotts Europeiska centralbankssystemet utan även uppgifter som anförtrotts ECB enligt artikel 127.6 i fördraget. Artikel 3.10 sista meningen bör ändras så att den även avspeglar ECB:s nya tillsynsbehörighet.
   Artikel 4a – Särskilda regler för de övre gränserna för sanktioner som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter
   Den övre gränsen för de administrativa sanktionsavgifter som ECB får förelägga enligt artikel 18.1 i förordning (EU) nr 1024/2013 för överträdelser av direkt tillämplig unionsrätt ligger betydligt högre än vad som tillåts enligt förordning (EG) nr 2532/98. Denna skillnad anses inte vara befogad eftersom ett åsidosättande av en ECB-förordning eller ett ECB-beslut inte nödvändigtvis är av mindre allvarlig karaktär än en överträdelse av direkt tillämplig unionsrätt. Samma övre gränsvärden bör därför gälla för samtliga administrativa sanktioner som ECB förelägger för de kreditinstitut som står under dess tillsyn inom ramen för den gemensamma tillsynsmekanismen. Den övre gränsen för de viten som ECB förelägger på tillsynsområdet bör också ändras enligt ovanstående.
   Som ett resultat av detta bör artikel 2.1 inte tillämpas för administrativa sanktioner som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter.
   Artikel 4b – Särskilda förfaranderegler för sanktioner som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter
   I artikel 25.2 i förordning (EU) nr 1024/2013 fastställs separationsprincipen, som innebär att de uppgifter som ECB tilldelas genom förordning (EU) nr 1024/2013 ska utföras åtskilt från ECB:s penningpolitiska uppgifter och alla dess övriga uppgifter. Enligt denna artikel bör förordning (EG) nr 2532/98 ändras för att möjliggöra ett beslutsförfarande som inbegriper tillsynsnämnden och ECB-rådet, i överensstämmelse med artikel 26 i förordning (EU) nr 1024/2013, vad gäller föreläggande av administrativa sanktioner på tillsynsområdet. Detta skulle även vara i linje med Basel Committee on Banking Supervision’s Core Principles for Effective Banking Supervision
       (7) och behovet att säkerställa att de myndigheter som förelägger sanktioner för enheter också är tillsynsmyndigheter för dessa enheter.
   Om en fysisk eller juridisk person begär omprövning av ett beslut som har fattats av ECB-rådet om att förelägga en administrativ sanktion på tillsynsområdet i enlighet med artikel 24 i förordning (EU) nr 1024/2013, ska detta beslut omprövas av den administrativa omprövningsnämnden, förutsatt att det riktas till den personen eller direkt och personligen berör den personen. Förordning (EG) nr 2532/98 bör därför ändras för att möjliggöra ett omprövningsförfarande som inbegriper ECB:s administrativa omprövningsnämnd, i överensstämmelse med artikel 24 i förordning (EU) nr 1024/2013, vad gäller föreläggande av administrativa sanktioner på tillsynsområdet.
   Mot denna bakgrund bör artikel 3.1–8 inte tillämpas för administrativa sanktioner som föreläggs inom ramen för ECB:s tillsynsuppgifter.
   Artikel 4c – Särskilda tidsgränser för administrativa sanktioner som föreläggs på tillsynsområdet
   Tidsgränserna för föreläggande och verkställande av sanktioner som avser ECB:s icke-tillsynsrelaterade uppgifter har visat sig fungera väl, vilket särskilt kan förklaras med den förhållandevis enkla utredning som görs för att avgöra om ett åsidosättande har ägt rum, t.ex. överträdelse av kraven på minimireserver (kassakrav), reglerna för att säkerheter ska godtas och kraven på statistikrapportering. Men eftersom utredningarna av påstådda åsidosättanden på tillsynsområdet är mer komplexa, bör längre tidsgränser gälla för befogenheten att förelägga och verkställa administrativa sanktioner inom detta område än för sanktioner som avser icke-tillsynsrelaterade uppgifter. Detta är även i linje med de tidsgränser som fastställs i förordning (EG) nr 1/2003 om tillämpning av konkurrensreglerna. Eftersom samma tidsgränser bör gälla för alla administrativa sanktioner som ECB får förelägga företag på tillsynsområdet, oavsett om dessa administrativa sanktioner avser en överträdelse av ett ECB-beslut eller en ECB-förordning eller en överträdelse av direkt tillämplig unionsrätt, bör de tidsgränser som anges i artikel 4c gälla för alla administrativa sanktioner som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter.
   Reglerna för att dessa tidsgränser tillfälligt ska upphöra eller helt avbrytas bör regleras i enlighet med detta, även med tanke på att förfaranden avseende åsidosättande på tillsynsområdet skulle kunna överlappa med brottsutredningar och straffrättsliga förfaranden som avser samma sakförhållanden.
   Mot denna bakgrund bör artikel 4 inte tillämpas för administrativa sanktioner som föreläggs inom ramen för ECB:s tillsynsuppgifter.

      Rekommendation om:

         ”RÅDETS FÖRORDNING
         om ändring av förordning (EG) nr 2532/98 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner
         EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 132.3,
         med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 34.3,
         med beaktande av Europeiska centralbankens rekommendation,
         med beaktande av Europaparlamentets yttrande,
         med beaktande av Europeiska kommissionens yttrande,
         i enlighet med det förfarande som anges i artikel 129.4 i fördraget och i artikel 41 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, och
         av följande skäl:

                     (1)

                     I förordning (EG) nr 2532/98 (8) fastställs, i enlighet med artikel 34.3 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad ECBS-stadgan), begränsningar och villkor för att Europeiska centralbanken (ECB) ska få förelägga böter eller viten för företag som underlåter att fullgöra sina skyldigheter enligt ECB:s förordningar och beslut.

                     (2)

                     ECB har tillämpat förordning (EG) nr 2532/98 för att förelägga sanktioner inom ECB:s olika kompetensområden, bl.a. för att genomföra unionens penningpolitik, för att främja väl fungerande betalningssystem samt för att samla in statistiska uppgifter.

                     (3)

                     Enligt rådets förordning (EU) nr 1024/2013 (9) får ECB förelägga sådana kreditinstitut som står under dess tillsyn a) administrativa sanktionsavgifter om dessa institut bryter mot ett krav som framgår av direkt tillämplig unionsrätt, och b) sanktioner om det rör sig om en överträdelse av en ECB-förordning eller ett ECB-beslut (nedan tillsammans kallade administrativa sanktioner).

                     (4)

                     Enligt artikel 18.7 i förordning (EU) nr 1024/2013 får ECB, för att utföra de uppgifter som banken tilldelas genom denna förordning, förelägga sanktioner i enlighet med förordning (EG) nr 2532/98 vid överträdelse av ECB:s förordningar eller beslut.

                     (5)

                     Förordning (EU) nr 1024/2013 innehåller en rad olika bestämmelser som är av direkt relevans för ECB:s befogenhet att förelägga administrativa sanktioner inom ramen för dess tillsynsuppgifter. Vissa av bestämmelserna i förordning (EG) nr 2532/98 står då i strid med förordning (EU) nr 1024/2013. Det är därför nödvändigt att fastställa vilka regler i förordning (EG) nr 2532/98 som bör ändras för att skapa ett enhetligt regelverk för ECB:s föreläggande av sanktioner inom ramen för de tillsynsuppgifter som banken tilldelas genom förordning (EU) nr 1024/2013.

                     (6)

                     ECB bör offentliggöra beslut om administrativa sanktionsavgifter för överträdelser av direkt tillämplig unionsrätt samt sanktioner för överträdelser av ECB:s förordningar eller beslut, både på och utanför tillsynsområdet, förutsatt att ett sådant offentliggörande inte står i orimlig proportion till de sanktioner som föreläggs ett företag, eller äventyrar de finansiella marknadernas stabilitet.

                     (7)

                     Den övre gränsen för böter som ECB får förelägga ett företag för att det underlåter att uppfylla sina förpliktelser enligt en ECB-förordning eller ett ECB-beslut på tillsynsområdet bör inte avvika från den övre gränsen för de böter som ECB får förelägga ett företag för en överträdelse av direkt tillämplig unionsrätt, så att det säkerställs att lika allvarliga överträdelser behandlas på samma sätt. Samma övre gränser bör därför gälla för alla böter som ECB förelägger inom ramen för sina tillsynsuppgifter.

                     (8)

                     ECB bör kunna förelägga viten för företag för att ålägga dem att uppfylla sina förpliktelser enligt ECB:s förordningar eller beslut på tillsynsområdet eller få ett fortsatt åsidosättande att upphöra. Den övre gränsen för viten bör vara densamma som gäller för böter på tillsynsområdet.

                     (9)

                     I artikel 25 i förordning (EU) nr 1024/2013 fastställs separationsprincipen, som innebär att ECB ska utföra de uppgifter som banken tilldelas genom förordning (EU) nr 1024/2013 utan inverkan på och åtskilt från dess penningpolitiska eller övriga uppgifter. För att stärka denna separationsprincip har det i enlighet med artikel 26 inrättats en tillsynsnämnd, som bland annat ansvarar för att utarbeta utkast till beslut åt ECB-rådet på tillsynsområdet. Enligt de villkor som fastställs i artikel 24 i den förordningen ska dessutom ECB-rådets beslut omprövas av den administrativa omprövningsnämnden. Med beaktande av separationsprincipen och inrättandet av tillsynsnämnden och den administrativa omprövningsnämnden bör två olika förfaranden tillämpas: a) i de fall då ECB överväger att förelägga administrativa sanktioner inom ramen för sina tillsynsuppgifter ska beslut om detta fattas av ECB-rådet på grundval av ett fullständigt utkast till beslut från tillsynsnämnden och omprövas av den administrativa omprövningsnämnden, och b) i de fall då ECB överväger att förelägga sanktioner inom ramen för sina icke-tillsynsrelaterade uppgifter ska beslut om detta fattas av ECB:s direktion och omprövas av ECB-rådet.

                     (10)

                     Eftersom det är en komplex process att utreda överträdelser på tillsynsområdet, bör längre tidsgränser gälla för befogenheten att förelägga och verkställa administrativa sanktioner som hör samman med ECB:s tillsynsuppgifter än för sanktioner som avser ECB:s icke-tillsynsrelaterade uppgifter. Reglerna för att dessa tidsgränser tillfälligt ska upphöra eller helt avbrytas bör fastställas i enlighet med detta, även med tanke på att förfaranden avseende åsidosättande på tillsynsområdet skulle kunna överlappa med brottsutredningar och straffrättsliga förfaranden som avser samma sakförhållanden.

                     (11)

                     Förordning (EG) nr 2532/98 bör ändras i enlighet med detta.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
         Artikel 1
         Ändringar
         Förordning (EG) nr 2532/98 ska ändras på följande sätt:

                     1.

                     Artikel 1 ska ändras på följande sätt:

                                 a)

                                 Punkt 6 ska ersättas med följande:
                                 ’viten: belopp som ett företag måste betala antingen som straff eller också för att ålägga de berörda personerna att uppfylla sina förpliktelser enligt ECB:s tillsynsförordningar och tillsynsbeslut vid fortsatt åsidosättande. Viten ska beräknas för varje dag av fortsatt åsidosättande a) sedan företag underrättats om ett beslut med krav på att ett sådant åsidosättande ska upphöra i enlighet med det förfarande som fastställs i artikel 3.1 andra stycket eller b) när det fortsatta åsidosättandet omfattas av artikel 18.7 i förordning (EU) nr 1024/2013 av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (10), i enlighet med det förfarande som anges i artikel 4b i denna förordning,

                                    (10)  EUT L 287, 29.10.2013, s. 63.’"

                                 b)

                                 Punkt 7 ska ersättas med följande:
                                 ’sanktioner: böter och viten.’

                     2.

                     Följande artikel 1a ska införas:
                     ’Artikel 1a
                     Allmänna principer och tillämpningsområde
                     1.   Denna förordning ska tillämpas på ECB:s föreläggande av sanktioner mot företag som inte uppfyller de förpliktelser som ECB:s beslut eller förordningar ålägger dem, om inget annat uttryckligen fastställs.
                     2.   Reglerna för ECB:s föreläggande av administrativa sanktionsavgifter inom ramen för dess tillsynsuppgifter för överträdelser av direkt tillämplig unionsrätt samt för ECB:s föreläggande av sanktioner för överträdelser av ECB:s förordningar och beslut (nedan tillsammans kallade administrativa sanktioner) ska avvika från de regler som fastställs i artiklarna 2–4 i enlighet med artikel 4a–c.
                     3.   ECB får offentliggöra ett beslut om att förelägga ett företag administrativa sanktionsavgifter för överträdelser av direkt tillämplig unionsrätt respektive sanktioner för överträdelser av ECB:s förordningar eller beslut, såväl på som utanför tillsynsområdet, oavsett om beslutet har överklagats eller inte. ECB ska genomföra detta offentliggörande i enlighet med tillämplig unionsrätt, oberoende av eventuella nationella lagar eller förordningar och, när tillämplig unionsrätt utgörs av direktiv, av den nationella lagstiftningen som införlivar dessa direktiv.’

                     3.

                     I artikel 2 ska punkt 4 ersättas med följande:
                     ’4.   Närhelst åsidosättandet består i att företaget inte uppfyllt en förpliktelse ska en sanktion inte befria företaget från fullgörandet, såvida inte det beslut som antas i överensstämmelse med artikel 3.4 uttryckligen anger annat.’

                     4.

                     Artikel 3 ska ändras på följande sätt:

                                 a)

                                 Den första meningen i punkt 1 ska ändras på följande sätt:
                                 ’Beslutet om huruvida ett förfarande avseende åsidosättande ska inledas ska fattas av ECB, på dess eget initiativ eller på begäran av den medlemsstats nationella centralbank i vars jurisdiktion det påstådda åsidosättandet skett.’

                                 b)

                                 Punkt 10 ska ersättas med följande:
                                 ’Om ett åsidosättande uteslutande har samband med en uppgift som ECBS eller ECB anförtrotts enligt fördraget och ECBS-stadgan, kan ett förfarande avseende åsidosättande inledas endast på grundval av denna förordning, oavsett om det finns någon nationell lag eller förordning som föreskriver ett separat förfarande. Om ett åsidosättande även berör ett eller flera områden som ligger utanför behörigheten för ECBS eller ECB, ska rätten att inleda ett förfarande avseende åsidosättande på grundval av denna förordning vara oberoende av varje rätt som en behörig nationell myndighet har att inleda separata förfaranden som avser sådana områden utanför behörigheten för ECBS eller ECB. Denna bestämmelse ska inte påverka tillämpningen av straffrätt eller nationell rätt som avser tillsynsbefogenheterna i deltagande medlemsstater, i överensstämmelse med förordning (EU) nr 1024/2013.’

                     5.

                     Följande artikel ska införas som artikel 4a–c:
                     ’Artikel 4a
                     Särskilda regler för de övre gränserna för sanktioner som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter
                     1.   Genom undantag från artikel 2.1 ska följande gränser tillämpas för ECB:s föreläggande av böter och viten vid åsidosättanden avseende beslut och förordningar som har antagits av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter.

                                 a)

                                 Böter: Den övre gränsen ska vara två gånger beloppet för den vinst som har erhållits eller de förluster som har undvikits genom åsidosättandet, i fall där dessa kan fastställas, eller 10 % av företagets totala årsomsättning.

                                 b)

                                 Viten: Den övre gränsen ska vara 5 % av den genomsnittliga dagliga omsättningen för varje dag som åsidosättandet pågår. Viten kan föreläggas för högst sex månader från och med den dag som anges i beslutet om föreläggande av vite.

                           2.   Vid tillämpning av punkt 1 ska följande definitioner gälla: a) årsomsättning: en juridisk persons årsomsättning, enligt definitionen i tillämplig unionsrätt, enligt den senast tillgängliga årsredovisningen för denna person. I fall där företaget är ett dotterföretag till ett moderföretag ska den relevanta totala årsomsättningen vara den totala årsomsättning som följer av den senast tillgängliga konsoliderade årsredovisningen för det yttersta moderföretaget i den koncern som står under ECB:s tillsyn. b) genomsnittlig daglig omsättning: årsomsättningen, enligt definitionen som anges under punkt a, delat med 365.
                     Artikel 4b
                     Särskilda förfaranderegler för sanktioner som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter
                     1.   Genom undantag från artikel 3.1–8 ska de regler som fastställs i denna artikel tillämpas på åsidosättanden avseende beslut och förordningar som har antagits av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter.
                     2.   Efter det att förfarandet avseende åsidosättande har handlagts enligt de regler som fastställts av ECB enligt artikel 6.2, ska tillsynsnämnden lägga fram ett fullständigt utkast till beslut för ECB-rådet om att förelägga det berörda företaget en sanktion, i överensstämmelse med det förfarande som anges i artikel 26.8 i förordning (EU) nr 1024/2013. Innan tillsynsnämnden lägger fram det fullständiga utkastet till beslut för ECB-rådet ska det genomföras en utfrågning om det åsidosättande som det berörda företaget påstås ha gjort sig skyldigt till.
                     3.   Det berörda företaget ska ha rätt att begära att den administrativa omprövningsnämnden ska ompröva det beslut som ECB-rådet har fattat enligt punkt 2, i överensstämmelse med det förfarande som fastställs i artikel 24 i förordning (EU) nr 1024/2013.
                     Artikel 4c
                     Särskilda tidsgränser för administrativa sanktioner som föreläggs av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter
                     1.   Med avvikelse från vad som sägs i artikel 4 ska rätten att fatta ett beslut om att förelägga en administrativ sanktion med avseende på åsidosättanden av direkt tillämpliga akter i unionsrätten samt av beslut och förordningar som har antagits av ECB inom ramen för dess tillsynsuppgifter upphöra att gälla fem år efter det att åsidosättandet har skett eller, i fall av fortsatt åsidosättande, fem år efter det att detta har upphört.
                     2.   Varje åtgärd som vidtas av ECB med avseende på utredningen eller förfarandet för ett åsidosättande ska leda till att tidsfristen enligt punkt 1 avbryts. Preskriptionstiden ska avbrytas från och med den dag då den berörda enhet som står under tillsyn underrättas om åtgärden. Varje avbrott medför att tidsfristen börjar löpa på nytt. Tidsgränsen får emellertid inte flyttas fram mer än tio år efter det att åsidosättandet har skett eller, i fall av fortsatt åsidosättande, tio år efter det att detta har upphört.
                     3.   De tidsgränser som beskrivs i föregående punkter kan förlängas om a) ett beslut från ECB-rådet är föremål för omprövning av den administrativa omprövningsnämnden eller för överklagandeförfaranden vid EU-domstolen, eller b) straffrättsliga förfaranden pågår mot det berörda företaget i fråga om dessa sakförhållanden. I sådana fall ska de tidsgränser som anges i föregående punkter förlängas med den tid som krävs för att administrativa omprövningsnämnden eller EU-domstolen ska ompröva beslutet eller avsluta de straffrättsliga förfarandena mot det berörda företaget.
                     4.   En åtgärd från ECB i syfte att verkställa betalning av eller villkor för den administrativa sanktion som föreläggs ska leda till att preskriptionstiden för verkställandet avbryts. ECB:s rätt att verkställa ett beslut om att förelägga en administrativ sanktion ska upphöra att gälla fem år efter det att detta beslut har fattats. Preskriptionstiden för att verkställa administrativa sanktioner ska tillfälligt avbrytas

                                 a)

                                 till dess att tidsfristen för att betala den administrativa sanktion som föreläggs har löpt ut,

                                 b)

                                 om verkställandet av betalningen av den administrativa sanktion som föreläggs tillfälligt ska avbrytas enligt ett beslut av ECB-rådet eller EU-domstolen.’

               Artikel 2
         Denna förordning ska träda i kraft den [datum].

            Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördraget.”

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 16 april 2014.

         Mario DRAGHI

            Ecb:s ordförande

      (1)  Rådets förordning (EG) nr 2532/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner (EGT L 318, 27.11.1998, s. 4). Europeiska centralbanken hade dessförinnan för rådet lagt fram sin rekommendation ECB/1998/9 avseende rådets förordning (EG) om ECB:s befogenhet att ålägga sanktioner (EGT C 246, 6.8.1998, s. 9)

      (2)  Rådets förordning (EU) nr 1024/2013 av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (EUT L 287, 29.10.2013, s. 63).

      (3)  Artikel 18.1 i förordning (EU) nr 1024/2013.

      (4)  Artikel 18.7 i förordning (EU) nr 1024/2013.

      (5)  Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 468/2014 av den 16 april 2014 om upprättande av ramen för samarbete inom den gemensamma tillsynsmekanismen mellan Europeiska centralbanken och nationella behöriga myndigheter samt med nationella utsedda myndigheter (ramförordning om den gemensamma tillsynsmekanismen (SSM) (ECB/2014/17). (EGT C 141, 14.5.2014, s. 1).

      (6)  Se t.ex. artikel 4 andra stycket i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 946/2012 av den 12 juli 2012 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1060/2009 om kreditvärderingsinstitut när det gäller förfaranderegler för böter som åläggs kreditvärderingsinstitut av Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten, samt bestämmelser om rätten till försvar och tidsfrister (EUT L 282, 16.10.2012, s. 23), artikel 66.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av den 4 juli 2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (EUT L 201, 27.7.2012, s. 1), artikel 16.1 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 646/2012 av den 16 juli 2012 med närmare bestämmelser om böter och viten vid bristande överensstämmelse med bestämmelser i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 216/2008 (EUT L 187, 17.7.2012, s. 29), artikel 36 b.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 513/2011 av den 11 maj 2011 om ändring av förordning (EG) nr 1060/2009 om kreditvärderingsinstitut (EUT L 145, 31.5.2011, s. 30), artikel 25.1 b i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 216/2008 av den 20 februari 2008 om fastställande av gemensamma bestämmelser på det civila luftfartsområdet och inrättande av en europeisk byrå för luftfartssäkerhet, och om upphävande av rådets direktiv 91/670/EEG, förordning (EG) nr 1592/2002 och direktiv 2004/36/EG (EUT L 79, 19.3.2008, s. 1), artikel 15 i rådets förordning (EG) nr 139/2004 av den 20 januari 2004 om kontroll av företagskoncentrationer (EG:s koncentrationsförordning) (EUT L 24, 29.1.2004, s. 1), artikel 24 i rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget (EUT L 1, 4.1.2003, s. 1).

      (7)  Se princip 1, särskilt det grundläggande kriteriet 6 b, och princip 11, särskilt det grundläggande kriteriet 7, i Basel Committee on Banking Supervision’s Basel Core Principles for an Effective Banking Supervision, september 2012, som båda fastställer att i ett effektivt system för banktillsyn ska varje myndighet som deltar i tillsynen över banker och bankkoncerner ha tydliga ansvarsområden och mål, vilket också inbegriper att tillsynsmyndigheten ska ha befogenhet att förelägga en rad olika sanktioner, samt att tillsynsmyndigheten ska disponera över tillräckliga tillsynsverktyg för att kunna vidta korrigerande åtgärder vid rätt tidpunkt, vilket inbegriper att förelägga sanktioner för banker. Finns på webbplatsen för Banken för internationell betalningsutjämning (BIS), www.bis.org.

      (8)  Rådets förordning (EG) nr 2532/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens befogenhet att förelägga sanktioner (EGT L 318, 27.11.1998, s. 4).

      (9)  Rådets förordning (EU) nr 1024/2013 av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (EUT L 287, 29.10.2013, s. 63).


				|

		52013DC0368

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Maltas nationella reformprogram för 2013 och med avgivande av rådets yttrande om Maltas stabilitetsprogram för 2012–2016 /* COM/2013/0368 final - 2013/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Maltas nationella reformprogram för 2013
och med avgivande av rådets yttrande om Maltas stabilitetsprogram för 2012–2016

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 godkände
Europeiska rådet kommissionens förslag om att inleda en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt kallad Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden
där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och
konkurrenskraft i Europa.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet
med utgångspunkt i kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 29 juni 2012 fattade
stats- och regeringscheferna beslut om en tillväxt- och sysselsättningspakt som
ger en enhetlig ram för insatser nationellt, inom EU och euroområdet. Den
innehåller alla tillgängliga medel, instrument och politik. Europeiska rådet
fattade beslut om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig
särskilt att uppnå målen i strategin Europa 2020 och genomföra de
landsspecifika rekommendationerna.
(4)       Den 6 juli 2012 antog rådet
en rekommendation om Maltas nationella reformprogram för 2012 och avgav sitt
yttrande om Maltas uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2015.
(5)       Den 28 november 2012 antog
kommissionen den årliga tillväxtöversikten[6]
som markerar inledningen på 2013 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen rapporten
om varningsmekanismen[7],
på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011. I rapporten angavs Malta som en av
de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)       Den 14 mars 2013 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Rådet betonade behovet
av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande konsolidering av de
offentliga finanserna, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja
tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala
följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(7)       Den 10 april 2013
offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning[8] av Malta i enlighet med artikel
5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att
Malta har makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och politiska
åtgärder. I synnerhet kräver utvecklingen inom banksektorn och
fastighetsmarknaden nära övervakning. De offentliga finansernas långsiktiga
hållbarhet kräver politisk uppmärksamhet.
(8)       Den 30 april 2013 lade Malta
fram sitt stabilitetsprogram för 2013 som omfattar perioden 2012–2016 och sitt
nationella reformprogram för 2013. För att ta hänsyn till de båda programmens
inbördes samband har dessa bedömts samtidigt.
(9)       På grundval av bedömningen av
stabilitetsprogrammet för 2012 i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97
anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för
programmets beräkningar av de offentliga finanserna är rimligt. Rådet upphävde
den 4 december 2012 sitt beslut om förekomsten av ett alltför stort underskott
i Malta, med anledning av korrigeringen under 2011, som enligt kommissionens
höstprognos från 2012 föreföll hållbar. Under 2012 redovisade Malta dock ett
underskott i de offentliga finanserna på 3,3 % av BNP, som igen låg över
referensvärdet på 3 % av BNP. Målet i den budgetstrategi som beskrivs i
programmet är att gradvis minska underskottet från 3,3 % av BNP år 2012
till 0,8 % av BNP år 2016, vilket innebär ett gradvist framsteg mot målet
på medelång sikt. I programmet bekräftas målet på medellång sikt med en
balanserad ställning i strukturella termer, vilket är mer ambitiöst än kraven i
stabilitets- och tillväxtpakten, men målet planeras inte uppnås inom
programperioden. Underskottsmålet för 2013 i programmet förutsätter en relativt
stor ökning av skatteinkomster, vilket inte helt förklaras i det underliggande
makroekonomiska scenariot. Vidare saknas uppgifter om närmare åtgärder, vilket
också är fallet under påföljande år. Följaktligen är förändringen i det
planerade (omräknade) struktursaldot betydligt högre än i kommissionens
prognos. Enligt den senare förbättras struktursaldot med bara ¼ procentenheter
av BNP år 2013 och bara marginellt under 2014, under antagandet om en
oförändrad politik. Den offentliga skulden beräknas ligga kvar på över
60 % av BNP under hela programperioden. De nationella myndigheterna
beräknar att skulden ökar till 74,2 % av BNP år 2014 och därefter börjar
minska till 70 % fram till 2016. I kommissionens vårprognos för 2013
väntas skuldkvoten öka något snabbare, till 74,9 % år 2014, eftersom det
primära underskottet föväntas fortsätta öka. Mot bakgrund av korrigeringen av
det alltför stora underskottet under 2011 befinner sig Malta i en treårig
övergångsperiod vad gäller tillämpningen av riktmärket för skuldminskning, som
inleddes 2012. Malta gjorde inte tillräckliga framsteg mot förenlighet med
skuldkriteriet under 2012 och beräknas inte heller göra det under 2013–2014.
Även om Maltas finanspolitiska ram är ganska flexibel stöder inte dess
icke-bindande natur och korta tidsplan för den finanspolitiska planeringen en
sund ställning för de offentliga finanserna. Direktiv 2011/85/EU om
budgetramverk har ännu inte införlivats och en bestämmelse om strukturell
budgetbalans, som anges i fördraget om stabilitet, samordning och styrning, har
ännu inte införts i den nationella lagstiftningen.  I stabilitetsprogrammet
anges regeringens avsikt att inrätta ett finanspolitiskt råd, men inga konkreta
planer har lagts fram.
(10)     Skattemoral och skatteflykt
fortsätter att vara en utmaning för kvaliteten på de offentliga finanserna.
Myndigheterna har infört ett antal relevanta åtgärder och ytterligare åtgärder
håller på att utarbetas, men genomförandet måste noga övervakas eftersom
konkreta resultat ännu återstår att nå. Skatteincitamenten för företagen att
dra på sig skulder är fortfarande mycket höga. Under 2012 hade Malta den näst
största skillnaden i skattebehandling mellan skuld och finansiering av nya
investeringar med eget kapital. Denna fördel med skuldsättning kan leda till
allför hög andel lånat kapital i företagen och ineffektiv fördelning av
kapital. Malta är en av få medlemsstater utan bestämmelser som ska motverka
fördelarna med skuldsättning.
(11)     Malta står fortfarande inför
utmaningar vad gäller de offentliga finansernas hållbarhet mot bakgrund av den
budgetinverkan som den åldrande befolkningen medför och som i betydande
utsträckning beräknas överstiga genomsnittet i EU. Ökningen av pensionsutgifter
står för mer än hälften av den totala beräknade ökningen av åldersrelaterade
utgifter, medan den lagstadgade pensionsåldern fortsätter att vara låg jämfört
med andra medlemsstater och den ökning av pensionsåldern som lagstiftades genom
2006 års reform genomförs långsamt. En ytterligare reform krävs för att
säkerställa hållbarheten, tillräckliga pensioner och rättvisa mellan
generationer. Diskussioner har hållits med arbetsmarknadens parter men inga
konkreta förslag om ytterligare pensionsreformer har lagts fram. Äldre
arbetstagares sysselsättningsrad är låg och en omfattande strategi för aktivt
åldrande bör utarbetas. Begränsad tillgång till primärvård kan i kombination
med den åldrande befolkningen leda till höga hälsovårdsutgifter på lång sikt.
Den förvaltningsmässiga kapaciteten på området offentlig upphandling är
bristfällig, vilket leder till komplicerade och långa förfaranden.
(12)     Åtgärder som vidtas för att
minska avhopp från skolan, däribland välkomnas de senaste förberedelserna av en
strategi för att förhindra avhopp från skolan, också för att minska gapet
mellan efterfrågan och utbudet av kompetens. Hur ändamålsenlig strategin blir
kommer att bero på om den genomförs på ett korrekt sätt och i rätt tid, vilket
kräver noggann övervakning. Den otillräckliga kopplingen mellan utbildning och
arbetsmarknadens behov är ett stort hinder. Att skapa ett enda lärlingssystem
som omfattar fler kvalificeringsnivåer förväntas också främja en arbetskraft
som anpassas till marknadens behov.
(13)     Malta har också vidtagit
åtgärder för att öka kvinnornas deltagande i arbetskraften, särskilt för att
öka möjligheterna att förena arbete och familjeansvar. Kvinnornas
sysselsättningsgrad fortsätter att stiga genom att man också drar fördel av en
gynnsam gruppeffekt. Det finns dock utrymme för förbättring: kvinnornas
sysselsättningsgrad är fortfarande låg, föräldraansvaret inverkar fortfarande i
stor utsträckning på kvinnornas deltagande på arbetsmarknaden och skillnaderna
i sysselsättning mellan könen är de högsta i EU. Att främja flexibla
arbetsformer och överkomlig barnomsorg och aktiviteter efter skolan för en
större andel av befolkningen kan bidra till att ytterligare öka kvinnornas
sysselsättningsgrad.
(14)     Maltas mekanism för
levnadskostnadsjustering har särskilda egenskaper som verkar minska alla
eventuella negativa effekter av det samlade utfallet på arbetsmarknaden och
lönejusteringarna: mekanismen ger en schablonökning som bara delvis kompenserar
för inflation på löner som ligger över den baslön som används som
referensvärde, det finns undantagsklausuler på mikro och makronivå och
löneförhandlingarna är helt decentraliserade.  I händelse av kraftig
lågkonjunktur utgör systemet fortfarande en potentiell utmaning vad gäller
reallönernas flexibilitet och hindrar därigenom anpassningen på arbetsmarknaden
och hämmar konkurrenskraften. Volatiliteten på priserna på vissa komponenter i
det prisindex som används i mekanismen, särskilt energipriser, kan pressa upp
inflationen genom löne-prisspiraler. Därför kommer insamlingen av uppgifter om
löner och produktivitet på sektorsnivå och en nära övervakning av påverkan på
löneindexeringssystemet att vara avgörande för att minska de potentiella
riskerna. De maltesiska myndigheterna bör noga övervaka mekanismens inverkan på
ekonomin och stå beredda att reformera den.
(15)     Maltas konkurrenskraft
fortsätter att befinna sig i riskzonen mot bakgrund av den mycket begränsade
diversifieringen och bristande miljöprestanda vad gäller dess energiutbud som
leder till höga elavgifter. Den allvarliga ekonomiska situationen för den främsta
energileverantören (Enemalta) bidrar till denna osäkerhet, men
elanslutningen med Sicilien förväntas lätta på situationen efter 2014. Man
fortsätter att fullfölja ett antal initiativ, såsom solcellsenergi, men andelen
förnybara energikällor är fortsatt mycket låg och stora projekts
genomförbarhet, som utvecklingen av vindkraftsparker, verkar stå på spel. Framsteg
konstaterades vad gäller energieffektivitet, särskilt för offentliga byggnader,
som ges stöd genom unionens finansiering. Maltas transportsystems
miljöprestanda är också bristfällig. Malta skulle gynnas av en omfattande
transportstrategi som söker förbättra kollektivtrafiken, vägnätet, systemets
koldioxidutsläpp och uppmuntra användningen av andra typer av transport än
personbilar.
(16)     Maltas banksektor är mycket
stor jämfört med den inhemska ekonomin. Även om detta särskilt beror på banker
som inte har affärer med landets egna medborgare som sin kärnverksamhet och
banker med inriktning på internationell verksamhet, vilka har begränsad exponering
mot den inhemska ekonomin, krävs en fortsatt strikt tillsyn av dem för att
förhindra att deras verksamhet inverkar negativt på den finansiella
stabiliteten. Inhemska banker fortsätter att ha en hög exponering på
fastighetsmarknaden medan särskilda avsättningar till förlustreserven är
relativt låga. Strategiska diskussioner har hållits men dessa måste omvandlas
till lämpliga lagstiftningsåtgärder. Rättsväsendet lider av ineffektivitet som
utgör ytterligare en risk för den ekonomiska stabiliteten. Den långa tid som
krävs för att lösa insolvensärenden försvårar ett effektivt verkställande av
säkerhetsinnehavarnas rättigheter. I tider med ekonomiska påfrestningar kan
detta öka bördorna i bankernas balansräkningar, öka förlusterna och leda till
behov av rekapitalisering.
(17)     Inom ramen för den europeiska
planeringsterminen har kommissionen genomfört en omfattande analys av Maltas
ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella
reformprogrammet samt lagt fram en fördjupad granskning. Kommissionen har
beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Malta utan även i vilken utsträckning som EU:s regler
och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet av att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att beakta synpunkter på
EU-nivå när framtida nationella beslut fattas. Kommissionens rekommendationer
inom ramen för den europeiska planeringsterminen avspeglas i rekommendationerna
1 till 6 nedan.
(18)     Mot bakgrund av denna
bedömning har rådet granskat Maltas stabilitetsprogram och dess yttrande[9] avspeglas särskilt i
rekommendation 1 nedan.
(19)     Mot bakgrund av kommissionens
fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella
reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Rådets rekommendationer enligt
artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 avspeglas i rekommendationerna 2 och 5
nedan.
(20)     I samband med den europeiska
planeringsterminen har kommissionen också genomfört en analys av den ekonomiska
politiken i euroområdet som helhet. Utifrån denna grund har rådet utfärdat
särskilda rekommendationer som riktas till de medlemsstater som har euron som
valuta. Malta bör också säkerställa att dessa rekommendationer genomförs fullt
ut och i tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Malta att vidta
följande åtgärder under perioden 2013–2014:
1.           Specificera och genomföra de
åtgärder som krävs för att uppnå de årliga strukturella anpassningar som anges
i rådets rekommendationer enligt förfarandet vid alltför stora underskott för
att korrigera det alltför stora underskottet fram till 2014 på ett hållbart och
tillväxtfrämjande sätt och begränsa tillgången till engångsåtgärder och
tillfälliga åtgärder. Efter att ha korrigerat det alltför stora underskottet,
fullfölja strukturella anpassningsinsatser i lämplig takt för att nå målet på
medellång sikt fram till 2017. Införa en bindande, regelbaserad flerårig
finanspolitisk ram under 2013. Säkerställa konkreta resultat genom de åtgärder
som vidtagits för att höja skattemoralen och bekämpa skatteflykt, samt vidta
åtgärder för att minska fördelarna med skuldsättning vid företagsbeskattning.
2.           Säkerställa långsiktig
hållbarhet i de offentliga finanserna, reformera pensionssystemet för att
begränsa de beräknade utgiftsökningarna, också genom att påskynda en höjning av
den lagstadgade pensionsåldern genom att införa en koppling mellan den
lagstadgade pensionsåldern och förväntad livslängd samt uppmuntra privat
pensionssparande. Vidta åtgärder för att främja äldre arbetstagares anställningsbarhet
genom att utveckla och genomföra en omfattande strategi för aktivt åldrande.
Fullfölja hälsovårdsreformer för att öka sektorns kostnadseffektivitet,
särskilt genom att stärka tillgången till offentlig primärvård. Förbättra
effektiviteten och minska de offentliga förfarandenas längd vid upphandling.
3.           Fortsatta strategiska
insatser för att minska avhopp från skolan, särskilt genom att inrätta ett
omfattande övervakningssystem och öka utbildningens anpassning till
arbetsmarknadens behov genom att åtgärda brister i kompetens, också genom den
tillkännagivna reformen av lärlingssystemet. Fortsätta ge stöd för att
förbättra kvinnors deltagande på arbetsmarknaden genom att främja flexibla
arbetsformer, särskilt genom att öka tillgången på överkomlig barnomsorg och
aktiviteter efter skolan.
4.           Fortsatta insatser för att
diversifiera energimix och energikällor, särskilt genom att öka användningen av
förnybar energi och i tid fullborda elanslutningen med Sicilien. Bibehålla
insatserna för att främja energieffektiviteten och minska utsläppen från
transportsektorn.
6.           Vidta åtgärder för att
ytterligare stärka bestämmelserna om avsättningar till förlustreserven i
banksektorn för att minska potentiella risker till följd av exponeringen på
fastighetsmarknaden. Bibehålla strategiinsatserna för att säkra en strikt
tillsyn av banksektorn, inbegripet av banker som inte har affärer med landets
egna medborgare som sin kärnverksamhet och banker med inriktning på
internationell verksamhet. Förbättra rättsväsendets effektivitet, exempelvis
genom att minska den tid som behövs för att handlägga insolvensärenden.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2013) final [to be updated with 2013 ref.].
[4]               P7_TA(2013)0052 och P7_TA(2013)0053.
[5]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) xx final.
[9]               Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.