title: Kommissionens rekommendation av den 29 maj 2008 om riskbegränsande åtgärder för ämnena kadmium och kadmiumoxid [delgivet med nr K(2008) 2243] (Text av betydelse för EES)

text:
               14.6.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 156/22

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 29 maj 2008
   om riskbegränsande åtgärder för ämnena kadmium och kadmiumoxid
   [delgivet med nr K(2008) 2243]
   (Text av betydelse för EES)
   (2008/446/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av rådets förordning (EEG) nr 793/93 av den 23 mars 1993 om bedömning och kontroll av risker med existerande ämnen (1), särskilt artikel 11.2, och
   av följande skäl:

               (1)

               Inom ramen för förordning (EEG) nr 793/93 har följande ämnen identifierats som prioriterade för riskbedömning i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 143/97 av den 27 januari 1997 om den tredje förteckningen över prioriterade ämnen enligt rådets förordning (EEG) nr 793/93 (2):

                           —

                           kadmium

                           —

                           kadmiumoxid

                     Den rapporterande medlemsstat som utsetts i enlighet med förordningarna (EEG) nr 793/93 och (EG) nr 143/97 har genomfört de delar av riskbedömningen som avser effekter av ämnena i fråga på människa och miljö i enlighet med kommissionens förordning (EG) nr 1488/94 av den 28 juni 1994 om principer för bedömningen av risker för människor och miljö av existerande ämnen i enlighet med rådets förordning (EEG) nr 793/93 (3) samt föreslagit en strategi för riskbegränsning.

               (2)

               Vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö (SCTEE) har rådfrågats och avgett yttranden om den rapporterande medlemsstatens riskbedömningar. Yttrandena finns på den vetenskapliga kommitténs hemsida.

               (3)

               Resultaten av riskbedömningen och ytterligare resultat från strategierna för att begränsa riskerna finns i kommissionens meddelande (4).

               (4)

               På grundval av den bedömningen bör vissa riskbegränsande åtgärder rekommenderas för vissa ämnen.

               (5)

               De riskbegränsande åtgärder som rekommenderas för arbetstagare bör behandlas inom ramen för arbetarskyddslagstiftningen, som bedöms vara ett lämpligt regelverk för att i tillräcklig utsträckning begränsa riskerna med de berörda ämnena.

               (6)

               De riskbegränsande åtgärder som föreslås i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från den kommitté som inrättats enligt artikel 15.1 i förordning (EEG) nr 793/93.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1
   KADMIUM

      (CAS-nr 7440-43-9, Einecs-nr 231-152-8)

   Riskbegränsande åtgärder för arbetstagare (1) och för miljön (2, 3, 4)

               1.

               Arbetsgivare som använder kadmium för de användningar som identifierats som problematiska i riskbedömningen bör uppmärksamma eventuella sektorsspecifika riktlinjer som tagits fram på nationell nivå på grundval av de praktiska, icke-bindande riktlinjer som kommissionen har utformat i enlighet med artikel 12.2 i rådets direktiv 98/24/EG (5).

               2.

               I enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/1/EG (6) bör de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna i de tillstånd som utfärdas enligt direktiv 2008/1/EG fastställa villkor, utsläppsgränsvärden eller likvärdiga parametrar eller tekniska åtgärder för kadmium, för att kunna tillämpa bästa tillgängliga teknik (BAT), med hänsyn till anläggningarnas tekniska egenskaper, geografiska läge samt lokala miljöförhållanden.

               3.

               Lokala utsläpp i miljön bör, där så behövs, begränsas genom nationella bestämmelser som innebär att inga miljörisker förväntas.

               4.

               All tillgänglig information, inklusive framtida uppgifter om mjukt vatten bör beaktas vid fastställande av miljökvalitetsnormer inom ramen för Europaparlamentets och rådets direktiv 2000/60/EG (7).

         AVSNITT 2
   KADMIUMOXID

      (CAS-nr 1306-19-0, Einecs-nr 215-146-2)

   Riskbegränsande åtgärder för arbetstagare (5) och för miljöN (6, 7, 8)

               5.

               Arbetsgivare som använder kadmiumoxid för de användningar som identifierats som problematiska i riskbedömningen bör uppmärksamma eventuella sektorsspecifika riktlinjer som tagits fram på nationell nivå på grundval av de praktiska, icke-bindande riktlinjer som kommissionen har utformat i enlighet med artikel 12.2 i direktiv 98/24/EG.

               6.

               I enlighet med direktiv 2008/1/EG bör de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna i de tillstånd som utfärdas enligt direktiv 2008/1/EG, fastställa villkor, utsläppsgränsvärden eller likvärdiga parametrar eller tekniska åtgärder för kadmium, för att kunna tillämpa bästa tillgängliga teknik (BAT), med hänsyn till anläggningarnas tekniska egenskaper, geografiska läge samt lokala miljöförhållanden.

               7.

               Lokala utsläpp i miljön bör, där så behövs, begränsas genom nationella bestämmelser som innebär att inga miljörisker förväntas.

               8.

               All tillgänglig information, inklusive framtida uppgifter om mjukt vatten bör beaktas vid fastställande av miljökvalitetsnormer inom ramen för direktiv 2000/60/EG.

         AVSNITT 3
   ADRESSATER

               9.

               Denna rekommendation riktar sig till alla branscher som importerar, framställer, transporterar, lagrar, använder i en beredning eller på annat sätt bearbetar, använder, bortskaffar eller återvinner ämnena, samt till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 29 maj 2008.

            På kommissionens vägnar

         Stavros DIMAS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 84, 5.4.1993, s. 1. Förordningen ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (2)  EGT L 25, 28.1.1997, s. 13.

      (3)  EGT L 161, 29.6.1994, s. 3.

      (4)  EUT C 149, 14.6.2008, s. 6.

      (5)  EGT L 131, 5.5.1998, s. 11. Direktivet ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2007/30/EG (EUT L 165, 27.6.2007, s. 21).

      (6)  EUT L 24, 29.1.2008, s. 8.

      (7)  EGT L 327, 22.12.2000, s. 1. Direktivet senast ändrat genom direktiv 2008/32/EG (EUT L 81, 20.3.2008, s. 60).


title: Rådets rekommendation av den 10 februari 2009 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (sjunde EUF) för räkenskapsåret 2007

text:
               11.2.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 40/35

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 10 februari 2009
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (sjunde EUF) för räkenskapsåret 2007
   (2009/112/EG)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av fjärde AVS–EEG-konventionen, undertecknad i Lomé den 15 december 1989 (1) och ändrad genom det i Mauritius den 4 november 1995 undertecknade avtalet (2),
   med beaktande av den interna överenskommelsen 91/401/EEG om finansiering och förvaltning av gemenskapsstödet inom ramen för fjärde AVS-EEG-konventionen (3) (nedan kallad den interna överenskommelsen) genom vilken bland annat sjunde Europeiska utvecklingsfonden (sjunde EUF) inrättas, särskilt artikel 32.3,
   med beaktande av budgetförordningen 91/491/EEG av den 29 juli 1991, tillämplig på samarbete för utvecklingsfinansiering enligt fjärde AVS-EEG-konventionen (4), särskilt artiklarna 69–77,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för sjunde EUF:s operationer till och med den 31 december 2007, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2007, tillsammans med kommissionens svar (5), och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 32.3 i den interna överenskommelsen ska kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av sjunde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av sjunde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2007 har i sin helhet varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av sjunde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2007.

      Utfärdad i Bryssel den 10 februari 2009.

            På rådets vägnar

         M. KALOUSEK

            Ordförande

      (1)  EGT L 229, 17.8.1991, s. 3.

      (2)  EGT L 156, 29.5.1998, s. 3.

      (3)  EGT L 229, 17.8.1991, s. 288.

      (4)  EGT L 266, 21.9.1991, s. 1.

      (5)  EUT C 286, 10.11.2008, s. 273.


title: Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för 2000-2001 till 2006-07

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


Avis juridique important

|

32003H0301

Rådets rekommendation av den 14 april 2003 om utseende av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion

Europeiska unionens officiella tidning nr L 109 , 01/05/2003 s. 0026 - 0026

Rådets rekommendationav den 14 april 2003om utseende av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion(2003/301/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 112.2 b och artikel 122.4 i detta samt artiklarna 11.2 och 43.3 i protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken.HÄRIGENOM REKOMMENDERASatt Gertrude Tumpel-Gugerell utses till ledamot i Europeiska centralbankens direktion för en mandattid om åtta år från och med den 1 juni 2003.Denna rekommendation skall för beslut föreläggas stats- eller regeringscheferna i de medlemsstater som har infört euron, sedan Europaparlamentet och styrelsen för Europeiska centralbanken har hörts.Denna rekommendation skall offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning.Utfärdad i Luxemburg den 14 april 2003.På rådets vägnarA. GiannitsisOrdförande


title: Rekommendation nr S1 av den 15 mars 2012 om de finansiella aspekterna av gränsöverskridande organdonationer från levande personer  Text av betydelse för EES och för avtalet mellan EG och Schweiz

text:
               10.8.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 240/3

         REKOMMENDATION nr S1
   av den 15 mars 2012
   om de finansiella aspekterna av gränsöverskridande organdonationer från levande personer
   (Text av betydelse för EES och för avtalet mellan EG och Schweiz)
   2012/C 240/04
   ADMINISTRATIVA KOMMISSIONEN FÖR SAMORDNING AV DE SOCIALA TRYGGHETSSYSTEMEN HAR BESLUTAT FÖLJANDE
   med beaktande av artikel 72 a i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004 av den 29 april 2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen (1), enligt vilken administrativa kommissionen ska behandla alla administrativa frågor och tolkningsfrågor som följer av bestämmelserna i förordning (EG) nr 883/2004 och förordning (EG) nr 987/2009 (2),
   med beaktande av artikel 168.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av artikel 48 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   i enlighet med bestämmelserna i artikel 71.2 andra stycket i förordning (EG) nr 883/2004, och
   av följande skäl:

               (1)

               När unionen vidtar åtgärder ska den respektera medlemsstaternas ansvar för att besluta om sin hälso- och sjukvårdspolitik samt för att organisera och ge hälso- och sjukvård.

               (2)

               När unionen vidtar åtgärder ska dessa inte påverka nationella bestämmelser om donation eller medicinsk användning av organ och blod.

               (3)

               I förordning (EG) nr 883/2004 regleras inte frågan om ersättning av vårdförmåner vid sjukdom till en levande donator när den lagstiftning som är tillämplig på denne antingen utesluter eller saknar bestämmelser om ersättning för kostnader och donatorns kostnader inte täcks enligt den lagstiftning som är tillämplig på organmottagaren.

               (4)

               Det är allmänt vedertaget att organtransplantation är en kostnadseffektiv behandling som har lett till oerhörda fördelar för patienterna och organdonationer från levande personer behöver utföras på ett sätt som minimerar det sociala risktagandet för den enskilde donatorn.

               (5)

               Organmottagarens behöriga myndighet bör finna en humanitär ad hoc-lösning och ersätta de vårdförmåner som är nödvändiga på grund av gränsöverskridande organdonation från levande personer, om den lagstiftning som är tillämplig på organdonatorn inte ger ersättning till levande organdonatorer eller i allmänhet för organdonationer från levande personer.

               (6)

               Den levande donatorn måste kunna fatta ett självständigt beslut på grundval av all relevant information och bör informeras i förväg om hälsovårdsförmåner, ersättning av kostnader i samband med gränsöverskridande organdonation och eventuellt inkomstbortfall som kompenseras av kontantförmåner vid sjukdom.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Organmottagarens behöriga myndigheter bör, när de förbereder eller ger tillstånd till organdonation med ett organ som kommer från en levande donator som är försäkrad i en annan medlemsstat, beakta den levande donatorns tillgång till hälso- och sjukvård för problem i samband med donationsförfarandet,

               2.

               Organmottagarens behöriga myndigheter ska finna en humanitär lösning och ersätta de vårdförmåner som är nödvändiga för donatorn i samband med gränsöverskridande organdonation från levande personer, om den lagstiftning som är tillämplig på donatorn inte ger denne rätt till vårdförmåner vid sjukdom,

               3.

               Organdonatorns behöriga myndighet ska ge kontantförmåner vid sjukdom i enlighet med den lagstiftning som den tillämpar, oavsett i vilken medlemsstat organdonationen ägde rum eller vem som var organmottagare. Eventuellt inkomstbortfall för donatorn i samband med donationen bör behandlas som all annan arbetsoförmåga av den lagstiftning som är tillämplig på donatorn eftersom det inte finns någon anledning att behandla arbetsoförmåga i samband med organdonation annorlunda än annan arbetsoförmåga på medicinska grunder.

            Administrativa kommissionens ordförande

         Karin MØHL LARSEN

      (1)  EUT L 166, 30.4.2004, s. 1 (rättad i EUT L 200, 7.6.2004, s. 1).

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av den 16 september 2009 om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen, (EUT L 284, 30.10.2009, s. 1).


title: 2012/127/EU: Rådets rekommendation av den 21 februari 2012 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (åttonde EUF) för räkenskapsåret 2010

text:
               29.2.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 55/32

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 21 februari 2012
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (åttonde EUF) för räkenskapsåret 2010
   (2012/127/EU)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av fjärde AVS–EEG-konventionen, undertecknad i Lomé den 15 december 1989 (1) och ändrad genom avtalet som undertecknades i Mauritius den 4 november 1995 (2),
   med beaktande av den interna överenskommelsen av företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, om finansiering och förvaltning av gemenskapsstödet inom ramen för andra finansprotokollet till fjärde AVS - EG-konventionen (3) (nedan kallad den interna överenskommelsen) genom vilken bland annat åttonde Europeiska utvecklingsfonden (åttonde EUF) inrättas, särskilt artikel 33.3,
   med beaktande av budgetförordningen av den 16 juni 1998, tillämplig på samarbete för utvecklingsfinansiering enligt fjärde AVS - EG-konventionen (4), särskilt artiklarna 66–74,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för åttonde EUF:s operationer till och med den 31 december 2010, och revisionsrättens årsrapport om den verksamhet som finansieras genom åttonde, nionde, tionde Europeiska utvecklingsfonden (EUF) (5) för räkenskapsåret 2010, tillsammans med kommissionens svar i den årsrapporten, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 33.3 i den interna överenskommelsen ska kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av åttonde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av åttonde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2010 har på det hela taget varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av åttonde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2010.

      Utfärdad i Bryssel den 21 februari 2012.

            På rådets vägnar

         M. VESTAGER

            Ordförande

      (1)  EGT L 229, 17.8.1991, s. 3.

      (2)  EGT L 156, 29.5.1998, s. 3.

      (3)  EGT L 156, 29.5.1998, s. 108.

      (4)  EGT L 191, 7.7.1998, s. 53.

      (5)  EUT C 326, 10.11.2011, s. 251.


Avis juridique important

|

32003H0556

Kommissionens rekommendation av den 23 juli 2003 om riktlinjer för utarbetande av nationella strategier och bästa praxis för samexistens mellan genetiskt modifierade grödor och konventionellt och ekologiskt jordbruk [delgivet med nr K(2003) 2624]

Europeiska unionens officiella tidning nr L 189 , 29/07/2003 s. 0036 - 0047

Kommissionens rekommendationav den 23 juli 2003om riktlinjer för utarbetande av nationella strategier och bästa praxis för samexistens mellan genetiskt modifierade grödor och konventionellt och ekologiskt jordbruk[delgivet med nr K(2003) 2624](2003/556/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 i detta,med beaktande av meddelandet från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén om "Biovetenskap och bioteknik - En strategi för Europa"(1), särskilt åtgärd 17 i detta, ochav följande skäl:(1) Ingen form av jordbruk, vare sig konventionellt, ekologiskt eller jordbruk som använder GMO, bör vara utesluten i Europeiska unionen.(2) Förmågan att vidmakthålla olika produktionssystem inom jordbruket är en förutsättning för att ge konsumenterna stor valmöjlighet.(3) Med samexistens avses lantbrukarnas möjlighet att göra ett praktiskt val mellan produktion av konventionella, ekologiska och genetiskt modifierade grödor, i enlighet med lagens krav på märkning och/eller renhetsnormer.(4) Om det behövs särskilda åtgärder för samexistens för att skydda miljö och människors hälsa ingår dessa i det slutliga medgivandet i godkännandeförfarandet i enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/18/EG(2), med en rättsligt bindande skyldighet om genomförande.(5) Frågan om samexistens som tas upp i denna rekommendation gäller potentiella ekonomiska förluster och konsekvenser av inblandning av GM-grödor i icke-GM-grödor, samt de driftåtgärder som är mest lämpliga för att minimera inblandning.(6) Gårdsstrukturer och odlingssystem är oerhört varierande, liksom de ekonomiska och naturliga förutsättningarna för jordbruket i Europeiska unionen, och verkningsfulla och kostnadseffektiva åtgärder för samexistens ser mycket olika ut i olika delar av Europeiska unionen.(7) Europeiska kommissionen anser att åtgärder för samexistens bör utarbetas och genomföras av medlemsstaterna.(8) Europeiska kommissionen bör ge stöd och råd till medlemsstaterna i denna process genom att utfärda riktlinjer för hur frågan om samexistens bör angripas.(9) Riktlinjerna bör innehålla en förteckning över allmänna principer och faktorer för utveckling av nationella strategier och bästa praxis för samexistens.(10) Två år efter det att denna rekommendation offentliggörs i Europeiska unionens officiella tidning, och på grundval av information från medlemsstaterna, kommer kommissionen att lämna en rapport till rådet och Europaparlamentet om medlemsstaternas erfarenheter av genomförandet av åtgärder för samexistens, samt vid behov även en utvärdering och bedömning av alla möjliga och nödvändiga åtgärder att vidta.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Vid utarbetandet av nationella strategier och bästa praxis för samexistens bör medlemsstaterna följa de riktlinjer som anges i bilagan till denna rekommendation.2. Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 23 juli 2003.På kommissionens vägnarFranz FischlerLedamot av kommissionen(1) KOM(2002) 27 slutlig (EGT C 55, 2.3.2002, s. 3).(2) EGT L 106, 17.4.2001, s. 1.BILAGAINNEHÅLL>Plats för tabell>1. INLEDNING1.1 Begreppet samexistensOdlingen av genetiskt modifierade organismer (GMO) i Europeiska unionen kommer troligen att få konsekvenser för hur jordbruksproduktionen organiseras. Möjligheten av tillfällig (oavsiktlig) förekomst av genetiskt modifierade (GM) grödor i icke-GM-grödor, och tvärtom, väcker frågan om hur producenternas valfrihet mellan de olika typerna av produktion kan säkerställas. I princip bör lantbrukarna kunna odla vilken sorts jordbruksgrödor som helst - vare sig det är GM-grödor, konventionella eller ekologiska grödor. Ingen av dessa typer av jordbruk bör vara utesluten inom EU.Frågan hänger också samman med konsumenternas valmöjlighet. För att de europeiska konsumenterna skall få en reell möjlighet att välja mellan GM-livsmedel och icke-GM-livsmedel, bör det inte bara finnas ett väl fungerande system för spårbarhet och märkning, utan också en jordbrukssektor som kan tillhandahålla de olika typerna av varor. Livsmedelsindustrins möjlighet att ge konsumenterna en stor valfrihet går hand i hand med jordbrukssektorns möjlighet att upprätthålla olika produktionssystem.Med samexistens avses lantbrukarnas möjlighet att göra ett praktiskt val mellan produktion av konventionella, ekologiska och genetiskt modifierade grödor, i enlighet med lagens krav på märkning och/eller renhetsnormer.En tillfällig förekomst av GMO över det tröskelvärde som anges i gemenskapslagstiftningen gör att en gröda som var avsedd att vara en icke-GM-gröda måste märkas som innehållande GMO. Detta kan innebära en minskad inkomst, beroende på att grödan får ett lägre marknadspris eller blir svår att sälja. Dessutom kan lantbrukarna få ökade kostnader om de måste anpassa övervakningssystem och åtgärder för att minimera inblandningen av GM-grödor i icke-GM-grödor. Samexistensen gäller därför potentiella ekonomiska konsekvenser av inblandning av GM-grödor i icke-GM-grödor, identifiering av genomförbara driftåtgärder för att minimera inblandning, samt kostnaden för dessa åtgärder.Samexistens mellan olika typer av produktion är inte en ny fråga inom jordbruket. Exempelvis har utsädesproducenter en hel del erfarenheter av att införa driftmetoder för att kunna uppfylla renhetsnormerna för utsäde. Andra exempel där produktionslinjer i jordbruket hålls isär är tandmajs odlad som djurfoder, som på ett bra sätt samexisterar i det europeiska jordbruket med flera typer av "specialmajs" odlade som livsmedel och med "waxy maize" (Zea mays convar. ceratina) odlad för stärkelseindustrin.1.2 Ekonomiska aspekter av samexistens kontra miljö- och hälsoaspekterDet är viktigt att göra en klar åtskillnad mellan samexistensens ekonomiska aspekter och de miljö- och hälsoaspekter som behandlas enligt direktiv 2001/18/EG om avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade organismer i miljön.Enligt det förfarande som fastställs i direktiv 2001/18/EG får godkännande av avsiktlig utsättning av GMO i miljön ske först efter en omfattande bedömning av hälso- och miljöriskerna. Riskbedömningen kan ge något av följande resultat:- Det identifieras en risk för negativ påverkan på miljö eller hälsa som inte kan hanteras, vilket leder till att godkännande inte lämnas.- Ingen risk för negativ påverkan på miljö eller hälsa identifieras, vilket leder till att godkännande beviljas utan krav på ytterligare driftåtgärder utöver dem som särskilt anges i lagstiftningen.- Risker identifieras, men de kan hanteras med lämpliga åtgärder (t.ex. fysisk särhållning och/eller övervakning). I detta fall kommer godkännandet att vara förknippat med krav på att genomföra åtgärder för att hantera miljöriskerna.Om en miljö- eller hälsorisk identifieras efter det att godkännandet har beviljats, kan ett förfarande för återkallande av godkännandet eller för ändring av villkoren inledas enligt skyddsklausulen i artikel 23 i direktivet.Endast godkända GMO får odlas i Europeiska unionen(1), och miljö- och hälsoaspekterna ingår redan i direktiv 2001/18/EG, och de återstående frågor som måste behandlas i samband med samexistens gäller därför de ekonomiska aspekter som är förknippade med inblandning av GM-grödor i icke-GM-grödor.1.3 Rundabordskonferensen om samexistensEn rundabordskonferens om de senaste forskningsresultaten om samexistens mellan GM-grödor och icke-GM-grödor anordnades av Europeiska kommissionen i Bryssel den 24 april 2003. Den var inriktad på samexistensfrågor som hade väckts genom införandet av genetiskt modifierad majs och raps i Europeiska unionen s jordbruk. Expertpaneler presenterade de vetenskapliga rönen, som sedan diskuterades med olika företrädare för jordbrukssektorn, industrin, icke-statliga organisationer, konsumenter och andra intressenter. Rundabordskonferensen försökte, med utgångspunkt i praktisk odlingserfarenhet, ge en vetenskaplig och teknisk grundval för eventuella agronomiska och andra åtgärder som kan behövas för att underlätta en hållbar samexistens mellan dessa olika typer av jordbruksproduktion.De nuvarande riktlinjerna bygger på rundabordskonferensens resultat, och en sammanfattning av dessa som har utarbetats av en grupp deltagande forskare finns på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/ research/biosociety/index.1.4 SubsidiaritetDe europeiska lantbrukarna verkar under oerhört varierande förhållanden. Gårdsstorlek och fältstorlek, produktionssystem, växtföljder och odlingsmönster, liksom de naturliga förutsättningarna, uppvisar mycket stora variationer i olika delar av Europa. Denna variation måste beaktas vid utformning, genomförande, övervakning och samordning av åtgärder för samexistens. De åtgärder som tillämpas måste vara specifika för gårdsstrukturer, odlingssystem, odlingsmönster och de naturliga förutsättningarna i en region.Kommissionen uttalade sig därför vid sitt möte den 5 mars 2003 för en inriktning där det överlåts åt medlemsstaterna att utarbeta och genomföra driftåtgärder för samexistens. Kommissionens roll skulle vara att samla in och samordna relevant information grundad på pågående undersökningar i gemenskapen och medlemsstaterna och att utfärda råd och riktlinjer som hjälper medlemsstaterna att få till stånd en bästa praxis för samexistens.Strategier och bästa praxis för samexistens måste tas fram och genomföras på nationell eller regional nivå, i samarbete med lantbrukare och andra intressenter och med hänsyn till nationella och regionala faktorer.1.5 Riktlinjernas syfte och räckviddDe nuvarande riktlinjerna, som har formen av icke-bindande rekommendationer till medlemsstaterna, bör ses mot denna bakgrund. Deras räckvidd sträcker sig från produktion av jordbruksgrödor på gården till det första försäljningsstället, dvs. "från utsäde till silo"(2).Dokumentet är avsett att hjälpa medlemsstaterna att utveckla nationella strategier och metoder för samexistens. Med tonvikt på teknik och förfaranden ger riktlinjerna en förteckning över allmänna principer och faktorer för att underlätta för medlemsstaterna att få till stånd bästa praxis för samexistens.Avsikten med dokumentet är inte att tillhandahålla en detaljerad uppsättning åtgärder som direkt kan tillämpas i medlemsstaterna. Många av de viktiga faktorerna vid utveckling av en både verkningsfull och kostnadseffektiv bästa praxis för samexistens är specifika för nationella och regionala förhållanden.Utarbetandet av vägledningsprogram och bästa praxis för samexistens är dessutom en dynamisk process som bör ge utrymme för förbättringar efter hand och ta hänsyn till ny utveckling grundad på vetenskapliga och tekniska framsteg.2. ALLMÄNNA PRINCIPERDetta avsnitt innehåller en förteckning över allmänna principer och faktorer som medlemsstaterna rekommenderas att beakta vid utarbetandet av nationella strategier och bästa praxis för samexistens.2.1 Principer för utveckling av strategier för samexistens2.1.1 Öppenhet och intressenternas deltagandeNationella strategier och bästa praxis för samexistens bör utvecklas i samarbete med alla berörda intressenter och på ett öppet sätt. Medlemsstaterna bör se till att tillräcklig information sprids om de åtgärder om samexistens som de beslutar att vidta.2.1.2 Vetenskapligt grundade beslutDriftåtgärder för samexistens bör bygga på bästa tillgängliga vetenskapliga kunskap om sannolikhet för och källor till inblandning av GM-grödor i icke-GM-grödor. De bör möjliggöra odling av GM-grödor och icke-GM-grödor och samtidigt säkerställa att icke-GM-grödor håller sig under de lagfästa tröskelvärden för märkning och renhetsnormer avseende genetiskt modifierade livsmedel, foder och utsäden som anges i gemenskapens lagstiftning.Tillgänglig vetenskaplig kunskap bör fortlöpande utvärderas och uppdateras för att ta hänsyn till resultaten från övervakning av experimentell och kommersiell odling av GM-grödor, liksom resultaten av nya undersökningar och modeller som bekräftas genom erfarenheter i fält.2.1.3 Befintliga metoder/praxis för särhållning som utgångspunktDriftåtgärder för samexistens bör bygga på och ta hänsyn till redan befintliga metoder/praxis för särhållning och tillgänglig erfarenhet från jordbruket om bevarande av identitet hos grödor och metoder för produktion av utsäde.2.1.4 ProportionalitetÅtgärder för samexistens bör vara verkningsfulla och kostnadseffektiva, samt proportionella. De skall inte vara mer långtgående än vad som är nödvändigt för att säkerställa att tillfälliga spår av GMO håller sig under de tröskelvärden som fastställs i gemenskapslagstiftningen. De bör undvika att lägga onödiga bördor på lantbrukare, utsädesproducenter, kooperativ och andra aktörer som är förknippade med någon produktionsform.Valet av åtgärder bör ta hänsyn till regionala och lokala begränsningar och förhållanden, liksom specifika egenskaper hos den aktuella grödan.2.1.5 Lämplig skalaSamtidigt som alla möjliga alternativ beaktas bör man prioritera gårdsspecifika driftåtgärder och åtgärder som syftar till samordning mellan närliggande gårdar.Regionala åtgärder kunde övervägas. Sådana åtgärder bör gälla endast för specifika grödor som inte är möjliga att odla i samexistens, och deras geografiska omfattning bör vara så begränsad som möjligt. Regionalt omfattande åtgärder skulle övervägas bara, om andra åtgärder inte ger tillräckliga renhetsnivåer. De måste motiveras separat för varje enskild gröda och produkttyp (t.ex. produktion av utsäde eller gröda).2.1.6 Åtgärdernas specificitetBästa praxis för samexistens bör ta hänsyn till skillnaderna mellan olika arter och sorter av grödor och typ av produkt (t.ex. produktion av gröda eller utsäde). Skillnader i regionala aspekter (t.ex. klimatförhållanden, topografi, odlingsmönster och växtföljder, gårdsstrukturer, grödspecifik GMO-andel i regionen), som kan påverka graden av inblandning av GM-grödor i icke-GM-grödor, bör också beaktas för att åtgärderna skall bli ändamålsenliga.Medlemsstaterna bör främst inrikta sig på grödor där det finns GM-sorter som redan har godkänts eller är nära godkännande och som sannolikt kommer att odlas i betydande omfattning på deras nationella territorium.2.1.7 Genomförande av åtgärderNationella strategier för samexistens bör säkerställa en rimlig balans mellan olika intressen hos lantbrukare inom alla produktionsformer. Samverkan mellan lantbrukare bör uppmuntras.Medlemsstaterna rekommenderas att inrätta system som främjar samordning och frivillig samverkan mellan närliggande jordbruk och att ange förfaranden och bestämmelser som skall tillämpas när lantbrukare har skilda meningar om hur de aktuella åtgärderna skall genomföras.Som en allmän princip, under det skede då en ny produktionsform införs i en region, bör de aktörer (lantbrukare) som inför den nya produktionsformen ha ansvaret för att genomföra de driftåtgärder på gårdarna som är nödvändiga för att begränsa genflödet.Lantbrukare bör kunna välja den produktionsform de föredrar, utan att lantbruk i närheten tvingas att ändra redan etablerade produktionsmönster.Lantbrukare som planerar att börja odla GM-grödor på sina gårdar bör informera lantbrukare i grannskapet om dessa planer.Medlemsstaterna bör upprätta ett gränsöverskridande samarbete med grannländer för att säkerställa att åtgärder för samexistens fungerar effektivt i gränsområden.2.1.8 Politiska instrumentDet finns inget särskilt politiskt instrument som på förhand kan rekommenderas för samexistens. Medlemsstaterna kan föredra att pröva en användning av olika politiska instrument, t.ex. frivilliga avtal, icke-bindande föreskrifter och lagstiftning, och välja den kombination av instrument och regleringsgrad som har störst möjlighet att ge ett effektivt genomförande och en effektiv övervakning, utvärdering och kontroll av åtgärderna.2.1.9 AnsvarsbestämmelserDen typ av instrument som används kan påverka tillämpningen av nationella ansvarsbestämmelser i fall av ekonomisk skada till följd av inblandning. Medlemsstaterna rekommenderas att undersöka sina lagar om civilrättsligt ansvar för att ta reda på om befintlig nationell lagstiftning ger tillräckliga och likvärdiga möjligheter i detta avseende. Lantbrukare, utsädesleverantörer och andra aktörer bör ha full information om de ansvarsbestämmelser som gäller i deras land vid fall av skador orsakade av inblandning.I detta sammanhang kan medlemsstaterna vilja undersöka om det är möjligt och lämpligt att anpassa befintliga försäkringssystem eller att inrätta nya system.2.1.10 Övervakning och utvärderingDe driftåtgärder och instrument som används bör omfattas av fortlöpande övervakning och utvärdering för att kontrollera effektiviteten och för att få den information som behövs för att efter hand förbättra åtgärderna.Medlemsstaterna bör införa lämpliga kontroll- och inspektionssystem för att säkerställa att åtgärderna för samexistens fungerar väl.Bästa praxis för samexistens bör regelbundet ses över för att ta hänsyn till ny utveckling som blir följden av vetenskapliga och tekniska framsteg och som skulle kunna underlätta samexistens.2.1.11 Informationsförsörjning och informationsutbyte inom EUUtan att det påverkar tillämpningen av gemenskapslagstiftning om anmälan och förfaranden som redan är i kraft bör medlemsstaterna informera kommissionen om sina nationella strategier för samexistens och de enskilda åtgärder som införs, samt om resultaten av övervakning och utvärdering. Kommissionen kommer att samordna utbytet av information om åtgärder, erfarenheter och bästa praxis som lämnas av medlemsstaterna. Ett utbyte av aktuell information kan ge samordningsvinster och bidra till att undvika onödig dubblering av insatser i de olika medlemsstaterna.2.1.12 Forskning och utbyte av forskningsresultatMedlemsstaterna bör i partnerskap med intressenter uppmuntra och stödja forskning för att förbättra kunskapen om hur samexistens bäst kan säkerställas. Medlemsstaterna bör informera kommissionen om pågående och planerad forskningsverksamhet på detta område. Ett utbyte av forskningsresultat mellan medlemsstaterna bör få starkt stöd.Forskningsprojekt om samexistens kan också få stöd inom gemenskapens sjätte ramprogram för forskning. Ytterligare undersökningar om samexistens kommer att genomföras av Gemensamma forskningscentret.Kommissionen kommer att underlätta informationsutbyte om pågående och planerade forskningsprojekt på nationell nivå och på gemenskapsnivå. Informationsutbytet kan ge en bättre samordning av nationell forskningsverksamhet mellan medlemsstaterna, liksom av forskning som utförs inom gemenskapens sjätte ramprogram för forskning.2.2 Faktorer att beaktaDetta avsnitt innehåller en icke uttömmande förteckning över faktorer som bör beaktas vid utvecklingen av nationella strategier och bästa praxis för samexistens.2.2.1 Grad av samexistens som skall uppnåsProblemet med samexistens mellan GM-grödor och icke-GM-grödor kan uppstå på olika nivåer. Som exempel kan nämnas följande:- GM-grödor och icke-GM-grödor produceras samtidigt eller under på varandra följande år på en och samma gård.- GM-grödor och icke-GM-grödor produceras på närliggande gårdar under samma år.- Produktionsformer med GMO och icke-GMO förekommer i samma region men på gårdar som ligger på ett visst avstånd från varandra.Åtgärder för samexistens bör vara specifika för den grad av samexistens som skall uppnås.2.2.2 Källor till tillfällig inblandningDet finns olika källor till inblandning av GM-grödor i icke-GM-grödor, däribland följande:- Pollenöverföring mellan närliggande åkrar, över kortare eller längre avstånd (beroende på art och andra faktorer som kan påverka genflöde).- Blandning av grödor under skörd och arbetsmoment efter skörd.- Överföring av frön eller annat livskraftigt växtmaterial under skörd, transport och lagring, samt i viss utsträckning med hjälp av djur.- Spillplantor (frön som blir kvar i jorden efter skörd och som ger upphov till nya plantor under kommande år). Denna källa till inblandning kan vara mer betydelsefull för vissa grödor (t.ex. raps) än för andra, bland annat beroende på klimatförhållanden (exempelvis överlever majsfrön inte frost).- Orent utsäde.Det är viktigt att erkänna den kumulativa effekten av de olika källorna till inblandning, däribland de kumulativa effekterna över tiden som kan påverka fröbanken eller användningen av utsäde som lagrats på gården.2.2.3 Tröskelvärden för märkningNationella strategier och bästa praxis för samexistens bör hänvisa till lagfästa tröskelvärden för märkning och gällande renhetsnormer för GM-livsmedel, -foder och -utsäde.För närvarande anges i komissionens förordning (EG) nr 1139/98(3), senast ändrad genom komissionens förordning (EG) nr 49/2000(4), ett tröskelvärde för märkning av livsmedel på 1 %. Framtida tröskelvärden för märkning omfattande både livsmedel och foder fastställs i förordningen om genetiskt modifierade livsmedel och foder. Dessa tröskelvärden för märkning skulle gälla på samma sätt för konventionellt och organiskt jordbruk. Det finns inga lagfästa tröskelvärden för tillfällig förekomst av icke-GMO i GMO. Utsäde av genetiskt modifierade sorter omfattas av de generella grödspecifika kraven för renhetsnormer vid produktion av utsäde.I förordningen om ekologiskt jordbruk(5) fastställs att GMO inte får användas i produktionen. Material, inbegripet utsäde, som är märkt som innehållande GMO kan således inte användas. Utsädespartier som innehåller genetiskt modifierat utsäde under tröskelvärdena för utsäde (vilka inte behöver märkas för denna förekomst av GMO) får dock användas. Förordningen om ekologiskt jordbruk ger möjlighet att fastställa ett specifikt tröskelvärde för oundviklig förekomst av GMO, men inget sådant tröskelvärde har fastställts. I frånvaro av ett sådant specifikt tröskelvärde gäller de generella tröskelvärdena.2.2.4 Specificitet för arter och sorter av grödor- Grödspecifik grad av utkorsning. Exempelvis är vete, korn och sojabönor är huvudsakligen självpollinerade grödor, medan majs, sockerbeta och råg är korspollinerade grödor.- Grödspecifika typer av korspollinering (t.ex. vind, insekter).- Grödspecifik potential att bilda spillplantor och den tid fröna är grobara i jorden.- Art- och sortspecifik potential för korspollinering med närbesläktade odlade eller vilda växter. Detta påverkas bland annat av graden av själv- och korspollinering, blommornas mottaglighet vid den tid då pollen släpps, samt pollenets kompatibilitet med stiftet på den mottagande växten.- Blomningstid för pollenkällan och för den mottagande populationen - överlappning mellan de respektive blomningsperioderna.- Pollenets livslängd, vilken är beroende av växtart och sort samt miljöförhållanden, exempelvis luftfuktighet.- Konkurrensen mellan pollen, vilken påverkas av pollenproduktionen i den mottagande populationen och pollentrycket från pollenkällan. Den kan vara beroende av växtsort. Odling av hybridsorter kan ge en stor andel sterila hanplantor som inte kan producera eget pollen, och detta gör att sorterna blir mer sårbara för pollentryck utifrån.- Foder- kontra spannmålsproduktion (t.ex. majs för ensilage och spannmål): skillnader i odlingssystem och i odlingsförloppets längd.- Påverkan på graden av inblandning i den skördade grödan till följd av genetiskt utbyte via pollentransport. Exempelvis sker ingen påverkan när det gäller skördade potatisar och betor. Vid produktion av ensilagemajs utgörs det skördade materialet i varierande grad av kolvar som kan vara påverkade av genetiskt utbyte och växtmaterial som inte är påverkat.2.2.5 Produktion av grödor kontra utsäde- Olika tröskelvärden för märkning kommer att gälla för produktion av grödor respektive utsäde.- För utsädesproduktion kommer det att antas särskild lagstiftning som för närvarande håller på att utarbetas av kommissionen.2.2.6 Regionala aspekter- Grödspecifik GMO-andel i regionen.- Antal och typ av olika växtsorter (GM-grödor och icke-GM-grödor) som måste samexistera i en viss region.- Form och storlek på åkrarna i en region. Mindre åkrar utsätts för en relativt sett högre grad av pollenimport än större åkrar.- Fragmentering och geografisk spridning av åkrar som tillhör enskilda gårdar.- Regionala driftmetoder inom jordbruket.- Växtföljdssystem och odlingsmönster i en region, med beaktande av grödspecifik livslängd hos utsäde.- Aktivitet, beteende och populationsstorlek hos pollinatörer (t.ex. insekter).- Klimatförhållanden (t.ex. nederbördsfördelning, fuktighet, vindriktning och vindstyrka, luft- och marktemperatur) som påverkar både pollinatörernas aktivitet och transporten av luftburet pollen och som kan påverka vilken typ av grödor som odlas, odlingsförloppets startdatum och längd, antalet produktionscykler per år osv.- Topografi (t.ex. dalgångar eller vattenytor som påverkar luftströmmar och vindstyrka).- Omgivande strukturer såsom häckar, skogar, obrukade områden och fältens rumsliga fördelning.2.2.7 Genetiska korsningsbarriärerBiologiska metoder för att minska genflödet kan minska risken för korspollinering (t.ex. apomixis - dvs. asexuell fröproduktion - cytoplasmatisk hansterilitet, kloroplast-transformation).3. VÄGLEDANDE KATALOG ÖVER ÅTGÄRDER FÖR SAMEXISTENSDetta avsnitt innehåller en icke uttömmande katalog över driftåtgärder och andra åtgärder för samexistens som i större eller mindre grad och i olika kombinationer kan bli en del av nationella strategier och bästa praxis för samexistens.3.1 Åtgärdernas additivitetÅtgärder för att förhindra pollenspridning till närliggande fält är i viss utsträckning additiva och kan ha synergistiska effekter. Exempelvis kan det minsta isoleringsavståndet mellan fält med samma gröda reduceras om andra åtgärder samtidigt vidtas (planering av olika blomningstider, användning av växtsorter med reducerad pollenproduktion, pollenfällor, häckar m.m.).Vilken uppsättning åtgärder som är mest verkningsfull och kostnadseffektiv beror på de faktorer som förtecknas i avsnitt 2.2, och det kan vara stora skillnader mellan olika grödor och regioner.3.2 Åtgärder på gården3.2.1 Förberedelser för sådd, plantering och jordbearbetning- Isoleringsavstånd mellan fält med GM-grödor och icke-GM-grödor av samma art och, om det är relevant, av samma släkte(6):- Isoleringsavstånd bör bestämmas utifrån grödans korsningspotential. För öppenpollinerade grödor, exempelvis raps, krävs större avstånd. För självpollinerade grödor och växter där den skördade produkten inte är ett frö, exempelvis beta och potatis, är det möjligt att ha mindre avstånd. Isoleringsavstånden bör minimera men inte nödvändigtvis eliminera genflödet genom pollenöverföring. Målet är att tillfällig och oavsiktlig förekomst skall ligga under tröskelvärdet.- Om tröskelvärdena är olika, exempelvis för produktion av grödor respektive utsäde, så bör isoleringsavstånden anpassas till detta.- Buffertzoner, som ett alternativ eller komplement till isoleringsavstånd (inbegripet möjligheten till avveckling och uttag av jordbruksmark).- Pollenfällor och -barriärer (t.ex. häckar).- Lämpliga växtföljdssystem (t.ex. göra växtföljden längre genom att odla en vårgröda där spillplantor inte kan blomma, eller ha ett minsta tidsintervall mellan odling av GM-sorter och icke-GM-sorter av samma art och även mellan vissa arter i samma släkte).- Planera produktionscykeln (t.ex. anpassning av sådd och plantering för att få olika blomnings- och skördetider).- Minska fröbankens storlek genom lämplig jordbearbetning (t.ex. undvika plöjning med vändskiva efter skörd av raps).- Hålla efter populationer i åkerkanter genom lämpliga odlingsmetoder, användning av selektiva herbicider eller integrerad ogräsbekämpning.- Välja optimala sådatum och lämpliga odlingsmetoder för att minimera antalet stocklöpare.- Noggrann hantering av utsäde för att undvika blandning, inbegripet särskiljande förpackning och märkning samt åtskilda lagerutrymmen för utsäde.- Använda sorter med reducerad pollenproduktion eller hansterila sorter.- Rengöra såmaskiner före och efter användning för att förhindra överföring av utsäde från tidigare moment och oplanerad spridning av utsäde på gården.- Dela såmaskiner endast med lantbrukare som använder samma produktionsform.- Förhindra fröspill under transporter till och från åkern och i åkerkanter.- Bekämpning/destruktion av spillplantor kombinerat med lämpliga såtider under följande säsong för att undvika utveckling av spillplantor.3.2.2 Skörd och behandling av fälten efter skörd- Spara utsäde endast från lämpliga åkrar och åkerpartier (t.ex. åkerns centrala del).- Minimera fröspillet vid skörd (t.ex. genom att optimera skördetiden så att drösningen blir så liten som möjligt).- Rengöra skördemaskiner före och efter användning för att förhindra överföring av frö från tidigare moment och undvika oavsiktlig spridning av frö.- Dela skördemaskiner endast med lantbrukare som använder samma produktionsform.- Om andra åtgärder bedöms vara otillräckliga för att hålla den tillfälliga förekomsten under tröskelvärdet för märkning, så kan åkerns kantzoner skördas separat från resten av fältet. Huvudgrödan bör sedan hållas åtskild från den gröda som skördats i kantzonerna.3.2.3 Transport och lagring- Säkerställa fysisk särhållning av GM-grödor och icke-GM-grödor efter skörd fram till det första försäljningsstället.- Använda lämpliga metoder för lagring av utsäde.- Undvika spill när den skördade grödan transporteras på gården och från gården till det första försäljningsstället.3.2.4 FältövervakningÖvervakning av platser med fröspill, åkrar och åkerkanter för att upptäcka eventuella spillplantor.3.3 Samarbete mellan närliggande gårdar3.3.1 Information om planerad såddInformation till gårdar som ligger inom det område som berörs av odlingsplanerna för nästa odlingssäsong. Information bör lämnas innan utsäde för nästa odlingssäsong beställs.3.3.2 Samordnade driftåtgärder- Frivillig rumslig samordning av olika gårdars fält för odling av liknande växtsorter (genetiskt modifierade, konventionella eller ekologiska) inom ett produktionsområde.- Användning av växtsorter med skilda blomningstider.- Planering för skilda sådatum för att undvika korspollinering under blomningstiden.- Samordning av växtföljder.3.3.3 Frivilliga avtal mellan lantbrukare om områden med en enda produktionsformGrupper av lantbrukare i samma område kan avsevärt minska sina kostnader för särhållning av produktionsformer med GM-grödor respektive icke-GM-grödor om de samordnar sin produktion genom frivilliga avtal.3.4 Övervakningsprogram- Inrätta anmälningssystem som uppmuntrar jordbrukare att rapportera problem eller oförutsedda händelser vid genomförande av åtgärder för samexistens.- Använda resultaten från övervakningen som grund för att justera och förbättra nationella strategier och bästa praxis för samexistens.- Inrätta effektiva kontrollsystem/-organ med inriktning på kritiska kontrollpunkter för att driftåtgärderna för samexistens skall fungera väl.3.5 Register- Det register som upprättas i enlighet med artikel 31.3 b i direktiv 2001/18/EG kan vara ett användbart verktyg för att övervaka utvecklingen av GM-grödor och underlätta för lantbrukare att samordna lokala produktionsmönster och övervaka förändringar för olika typer av grödor. Det kan kombineras med en GPS-baserad karta (GPS: global positioning system) över fält med GM-grödor, icke-GM-grödor och ekologiska grödor. Informationen kan göras tillgänglig på Internet eller via andra kommunikationssystem.- Upprätta ett identifieringssystem för fält där GM-grödor odlas.3.6 DokumenteringUtveckla system för gårdens dokumentation med relevanta uppgifter om- odlingsförloppet samt hantering, lagring, transport och saluföring av GM-grödor - det kommer att bli ett lagkrav för lantbrukare att ha system för att identifiera från vem de har fått GMO och till vem de har levererat GMO, inbegripet GM-grödor och GM-utsäde, när väl lagförslaget om spårbarhet och märkning av GMO har antagits(7),- driftmetoder för samexistens som införs på gården.3.7 Utbildning och informationsprogramMedlemsstaterna bör främja utbildning för lantbrukare, på frivillig eller obligatorisk grund, och informationsprogram som syftar till att höja medvetenheten bland lantbrukare och andra berörda parter och ge kunskaper för att genomföra åtgärder för samexistens. Detta kan innefatta utbildning av särskild personal som sedan ger råd till lantbrukare om driftåtgärder för samexistens.3.8 Informationsförsörjning, informationsutbyte och rådgivning- Medlemsstaterna bör se till att lantbrukare får fullständig information om följderna av att välja en viss produktionsform (GM eller icke-GM), i synnerhet när det gäller deras ansvar för att genomföra åtgärder för samexistens och de ansvarsregler som gäller vid fall av ekonomiska skador till följd av inblandning.- Alla berörda aktörer bör ha tillräcklig information om de specifika åtgärder för samexistens som skall genomföras. En möjlighet att sprida sådan specifik information skulle vara att kräva av utsädesleverantören att informationen bifogas utsädespartierna.- Medlemsstaterna bör främja ett effektivt och regelbundet informationsutbyte och nätverksbygge mellan lantbrukare och andra intressenter.- Medlemsstaterna bör överväga att inrätta Internet- eller telefonbaserade informationstjänster (GMO-linjer) som kan besvara förfrågningar om information och ge råd till lantbrukare och andra aktörer om tekniska, kommersiella och juridiska frågor angående GMO.3.9 Förlikningsförfaranden vid tvisterMedlemsstaterna rekommenderas att införa förlikningsförfaranden som kan användas för att lösa eventuella tvister mellan närliggande lantbruk om genomförandet av åtgärder för samexistens.(1) För att få odlas i Europeiska unionen måste GMO ha fått godkännande för odling enligt direktiv 2001/18/EG.(2) Riktlinjerna behandlar kommersiell produktion av utsäde och grödor. Försök med utsläpp av GM-grödor berörs inte.(3) EGT L 159, 3.6.1998, s. 4.(4) EGT L 6, 11.1.2000, s. 13.(5) Rådets förordning (EG) nr 1804/1999 (EGT L 222, 24.8.1999, s. 1).(6) Släkte är en taxonomisk term för en grupp besläktade arter.(7) Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om spårbarhet och märkning av genetiskt modifierade organismer och spårbarhet av livsmedel och foderprodukter som är framställda av genetiskt modifierade organismer och om ändring av direktiv 2001/18/EG (KOM(2001) 182 slutlig).


Europeiska Centralbankens rekommendation av den 8 april 1999 om redovisningen av kostnader i samband med utgivningen av sedlar (ECB/1999/NP7)


				|

		52011SC0818

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Bulgariaand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of Bulgaria, 2011-2014

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Bulgariens nationella reformprogram 2011
och rådets yttrande
om Bulgariens uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 9.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt,
Europa 2020-strategin. Denna strategi bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att stimulera EU:s potential för hållbar tillväxt och
konkurrenskraft.
(2)
Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3],
vilka tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och
den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk
samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.
(4)
Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och
strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och den 7
mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt).
Europeiska rådet underströk behovet av att ge prioritet åt att sanera
budgetarna och återställa hållbara offentliga finanser, minska arbetslösheten
genom arbetsmarknadsreformer och göra nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna
uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i
deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också
de medlemsstater som deltar i euro plus-pakten att i tid lägga fram sina
åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram
och nationella reformprogram.
(6)
Den 15 april 2011 lade Bulgarien fram 2011 års
uppdatering av konvergensprogrammet, omfattande perioden 2011–2014, och sitt
nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan
de båda programmen har de granskats samtidigt.
(7)
I och med den ekonomiska krisen avbröts en period
av kraftig tillväxt understödd av ett betydande inflöde av utländska
direktinvesteringar och en stark kreditexpansion. BNP ökade på nytt andra
halvåret 2010, efter att ha minskat kumulativt med 7,1 % från högsta till
lägsta nivå, vilket medförde i det närmaste nolltillväxt i reala termer under
2010. De viktigaste tillväxtmotorerna var en kraftig exportuppgång och
lagerpåfyllning. Den offentliga sektorns finanser gick från ett överskott före
krisen till ett underskott på 4,7 % av BNP under 2009 och 3,3 % av
BNP under 2010. Samtidigt som produktionen och sysselsättningen ökade inom
exportindustrin, hämmades återhämtningen under det gångna året av en dämpad
aktivitet i byggbranschen, fastighetsbranschen och detaljhandeln.
Sysselsättningen fick ta den värsta stöten av produktionsminskningen, med en
förlust av 358 000 arbetstillfällen sedan högstanivån 2008. Som ett
resultat av detta ökade arbetslösheten flera procentenheter till 10,2 %
2010, och sysselsättningen förväntas på medellång sikt inte återgå till den
nivå som rådde före krisen.
(8)
Baserat på en bedömning av det uppdaterade
konvergensprogrammet enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att
det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska
beräkningarna bygger på mer optimistiska tillväxtberäkningar än kommissionens
prognos. Under 2010 gjordes en betydande korrigering av de offentliga
finanserna i början av programperioden på över 2 procentenheter i strukturella
termer, men under 2011 ligger den finanspolitiska korrigeringen för 2011 långt
under den rekommenderade korrigeringen på minst 0,75 % av BNP. I det
uppdaterade konvergensprogrammet förutses visserligen en korrigering av det
alltför stora offentliga underskottet under 2011 i enlighet med rådets
rekommendation, samt ytterligare minskningar därefter, men uppdateringen
innehåller inte tillräckligt detaljerade upplysningar om de finanspolitiska
åtgärder som planeras för att uppnå de finanspolitiska målen 2012–2014. Det
nedskrivna målet på medellång sikt om ett strukturellt underskott på 0,6 %
av BNP är också ambitiösare än den erfordrade miniminivån. Detta återspeglar
målen i stabilitets- och tillväxtpakten och beräknas kunna uppnås i slutet av
programperioden (2014). Den planerade årliga genomsnittliga finanspolitiska
ansträngningen i strukturella termer under perioden 2012–2014, efter den planerade
korrigeringen av det alltför stora underskottet under 2011, ligger lång under
den rekommenderade årliga miniminivån i strukturella termer på 0,5 % av
BNP. Med beaktande av de successivt förbättrade ekonomiska utsikterna bör
syftet med programmet vara att påskynda uppnåendet av målet på medellång sikt.
Om en försiktig uppskattning av den potentiella produktionstillväxten på
medellång sikt görs, och denna jämförs med den förväntade ökningen av
budgetutgifterna 2012–2013, tycks nämnda förväntade ökning vara något
optimistisk, vilket innebär en risk för de offentliga finanserna i strukturella
termer på medellång sikt.
(9)
Om det alltför stora underskottet korrigeras senast
i slutet av 2011 kommer detta att bidra till att återskapa förtroendet och
stärka trovärdigheten hos regeringens politik. På medellång sikt är det viktigt
att målet om en litet strukturellt underskott på 0,6 % av BNP uppnås för
att garantera ett finanspolitiskt stöd till den befintliga penningpolitiken.
Konsolideringen av finanspolitiken försvåras dock av ineffektivitet i den
offentliga sektorn, vilket kan leda till ett betydande utgiftstryck samtidigt
som budgetintäkterna sannolikt kommer att vara strukturellt sett lägre än under
de år av högkonjunktur som föregick krisen. Därför krävs det ambitiösa reformer
av de offentliga finanserna för att den finanspolitiska korrigeringen ska kunna
genomföras och för att garantera finansiering av nödvändiga strukturella
reformer, bl.a. den medfinansiering som krävs för projekt med EU-stöd.
(10)
Bulgariens finanspolitiska resultat var relativt
goda i den gynnsamma ekonomiska kontext som rådde före krisen. De
finanspolitiska målen nåddes konsekvent, och betydande finanspolitiska
buffertar ackumulerades. På grund av den ekonomiska krisen uppstod 2009 för första
gången på många år ett budgetunderskott i Bulgarien och man bröt mot regeln om
att budgeten ska vara balanserad eller ha ett överskott och att de offentliga
utgifterna ska understiga 40 % av BNP. Detta hängde delvis samman med
svagheter i planeringen och kontrollen av utgifter. Det återspeglade vidare det
faktum att de icke förutsebara inkomsterna från den blomstrande ekonomiska
aktiviteten före krisen användes till att finansiera ett relativt kraftig ökat
antal tillfälliga insatser och sänkta socialförsäkringsavgifter. För att
åtgärda dessa problem tog myndigheterna ett flertal initiativ för att förbättra
planeringen och kontrollen av utgifterna och rapporteringssystemen, bl.a.
antogs ett omfattande lagstiftningspaket för att skärpa de finanspolitiska reglerna
och stärka det finanspolitiska ramverket på medellång sikt. Detta förväntas öka
budgetdisciplinen och förutsägbarheten hos politiken, minska den
makroekonomiska instabiliteten och se till att politiken blir mindre
konjunkturförstärkande.
(11)
De år av högkonjunktur som föregick krisen
kännetecknades av en kraftigt ökad arbetskraftsbrist och stora löneökningar,
som överträffade produktivitetsökningen. Under det fjärde kvartalet 2007 var
löneökningarna som störst och uppgick till 20 %. Efter konjunkturnedgången
har lönerna börjat minska, även om löneökningarna förblev relativt höga och
uppgick till nästan 10 % 2010 för anställda med anställningsavtal (omkring
65 % av arbetskraften). Om man lyckas anpassa löneökningen efter
produktivitetsökningen kommer detta att underlätta en intern omstrukturering av
ekonomin i riktning mot produktiva och exportinriktade sektorer.
(12)
Förekomsten av hinder för deltagande på
arbetsmarknaden återspeglar delvis bristen på lämpligt riktade och
skräddarsydda arbetsmarknadspolitiska åtgärder och ineffektiva och
otillräckligt finansierade arbetsförmedlingar. De offentliga tjänsterna på
områdena aktivering av arbetslösa, arbetsförmedling och omskolning är av dålig
kvalitet, och de offentliga utgifterna på dessa områden är låga. De aktiva
arbetsmarknadsåtgärderna har även begränsad täckning: endast 12 % av de
arbetssökande deltar i aktiveringsåtgärder. Om mer regionbaserade
sysselsättningsprogram, och storskaliga utbildningsprogram inom ramen för de
europeiska strukturfonderna, lanserades skulle detta ha en positiv inverkan på
kort sikt. Men om kapaciteten att övervaka programmen och utvärdera
programresultaten är dålig, så hindrar detta utformningen av politiken. Såsom
påpekades i en rapport nyligen som utarbetats på uppdrag av den offentliga
arbetsförmedlingen (”utvärdering av nettoeffekterna av aktiva
arbetsmarknadsåtgärder i Bulgarien”), skulle mer individanpassade och
högkvalitativa tjänster och en bättre infrastruktur i fråga om
arbetsförmedlingar vara effektivare för att hjälpa de arbetslösa att hitta ett
jobb.
(13)
Den ekonomiska krisen fortsätter att påverka
arbetsmarknaden. Arbetslösheten har ökat från 5,4 % 2008 till 10,2 %
2010, och nådde 23,2 % bland unga (15–24 år) 2010. Krisen drabbade i
synnerhet dem med låga kvalifikationer (inklusive en stor del av den romska
minoriteten), som utgör nästan 70 % av de arbetslösa. Andelen
långtidsarbetslösa (46 % 2010) är högre än EU-genomsnittet (40 %
2010), och det finns en risk att denna typ av arbetslöshet blir strukturell.
Förvärvsfrekvensen hos unga har konsekvent legat på under två tredjedelar av
EU-genomsnittet (29,5 % 2009; EU: 43,8 %). Sysselsättningsgraden för
unga var 24,8 % 2009 (35,2 % i EU). Bulgarien har även den högsta
andelen unga som varken följer en utbildning eller arbetar (19,5 % av unga
mellan 15 och 24 år). En av de största hindren för ungas deltagande på
arbetsmarknaden är bristen på möjligheter att kombinera utbildning och arbete,
särskilt praktiktjänstgöring och lärlingsplatser inom deras studieområde,
vilket underlättar inträdet på arbetsmarknaden.
(14)
Trots att andelen personer med avslutad utbildning
ligger över genomsnittet, är andelen personer med dålig läs- och räkneförmåga
över 40 %. Detta visar att det finns utrymme för förbättringar i
utbildningssystemet, för att bättre anpassa detta till behovet på
arbetsmarknaden. Lagen om förskole- och skolutbildning, som är under
utarbetande och som bygger vidare på de positiva resultaten från den nyligen
genomförda reformen för decentralisering av skolsystemet, förväntas erbjuda vissa
lösningar på hur systemet kan stärkas, bland annat i fråga om ekonomiskt
oberoende, deltagandegrad i förskoleutbildning och extern utvärdering, samt
säkerställande av ansvarighet. Andelen elever som slutar skolan i förtid
(14,7 % 2009) ligger nära EU-genomsnittet, men bland Romerna är den
särskilt hög (uppskattningsvis 43 % 2008). Andelen personer med
eftergymnasial utbildning (27,9 % 2009) ligger under EU-genomsnittet
(32,2 %). Bulgarien har kraftigt senarelagt sin reform av den högre
utbildningen. Den nya lagen om högre utbildning, som lades fram redan 2010 men
därefter drogs tillbaka, kommer om den antas att utgöra ett viktigt steg för
att tillfredställa reformbehoven.
(15)
Pensionsreformen som det fattades beslut om 2010,
är inte kopplad till den förväntade livslängden eller situationen inom hälso-
och sjukvården och långvården. Reformen genomförs 2011–2026, och huvuddelen av
åtgärderna inleds under andra halvan av perioden, vilket kan innebära en risk
för både genomförandet och hållbarheten hos den första pelaren i
pensionssystemet.
(16)
Bulgariens invånare är fattigare än EU-genomsnittet
(41,9 % av befolkningen är utsatt för allvarlig materiell fattigdom,
jämfört med 8,1 % i EU) Omkring 66 % av de äldre löper risk att
drabbas av fattigdom, vilket är avsevärt högre än EU-genomsnittet. Det finns
tecken på att levnadsvillkoren har försämrats under de senaste två åren.
Huruvida man uppnår det nationella reformprogrammets mål om minskad fattigdom
är, med beaktande av den demografiska situationen, i stor utsträckning beroende
av att de politiska åtgärderna till förmån för äldre arbetstagare och
missgynnade personer utformas på ett lämpligt sätt och de sociala
transfereringar är adekvata. I reformprogrammet aviseras att en operativ
strategi för integrering av Romerna (uppskattningsvis 10 % av
befolkningen) ska utarbetas för att ta sig an de många hinder som finns inom
sysselsättning, utbildning, hälso- och sjukvård och bostäder inom ramen för en
enda övergripande handlingsplan.
(17)
Ineffektiviteten hos de offentliga tjänsterna är
ett hinder för ekonomisk tillväxt. Trots den rationalisering av den offentliga
förvaltningen som gjorts nyligen inom ramen för reformen har inget gjorts för
att höja kompetensen hos personalen och öka kapaciteten i centrala
myndighetsfunktioner. Bulgarien har mycket låg spridning av fast bredband –
14,9 % vilket är näst lägst i EU och även begränsar införandet av tjänster
som tillhandahålls på elektronisk väg.
(18)
Andelen oegentligheter i samband med offentlig
upphandling uppgår till 60 % av alla förfaranden som kontrollerats och är
till och med högre vid stora offentliga infrastrukturprojekt, där myndigheterna
är skyldiga att göra en förhandskontroll. Den statliga finansinspektionen har
sett sin kapacitet skäras ned kraftigt, och som ett resultat av detta utförde
den endast efterhandskontroller i 12 % av alla offentliga
upphandlingsförfaranden 2009.
(19)
Bulgariens ekonomi är en av de mest energiintensiva
i hela EU. Ett tydligt exempel är bostadsuppvärmningen, där dåligt underhållna
fastigheter med många lägenheter står för huvuddelen av problemet. Tack vare de
ändringar som gjort nyligen i reglerna om stödberättigande har möjligheten
uppkommit att utnyttja EU:s strukturfonder för att stödja investeringar i
energieffektivitet. Få investeringar har gjorts, medan inkomsterna från energi-
och transportskatter har fallit i förhållande till BNP och även i förhållande
till skatten på arbete, vilken ligger klart över EU-genomsnittet. Tillträdet
till energimarknaden hindras av begränsad konkurrens och dolda prissättningsmekanismer.
(20)
Bulgarien har gjort flera åtaganden inom euro
plus-pakten[4].
På det finanspolitiska området anges i åtagandena att hållbarheten i de
offentliga finanserna kommer att understödjas av pensionsreformsåtgärder, av
insatser för att garantera resultatbaserade löner i offentliga sektorn genom
att frysa pensionerna och lönerna fram till 2013, och av en förstärkning av
landets finanspolitiska ramverk genom antagande av en ekonomisk stabilitetspakt
som inkluderar bindande numeriskt angivna finanspolitiska regler. För att
främja sysselsättningen kommer åtgärder att vidtas för att minska andelen svart
arbetet och öka deltagande på arbetsmarknaden. De konkurrenskraftshöjande
åtgärderna inriktas på att minska de administrativa bördorna och öka
e-förvaltningen, öka tillträdet till utbildning och förbättra resultaten inom
utbildningssystemet. De ovanstående åtagandena gäller tre av paktens fyra
områden, varvid finanssektorn lämnas utan beaktande. Åtagandena utgör en
fortsättning på den bredare reformagenda som beskrivs i landets stabilitets-
och konvergensprogram och nationella reformprogram, och en intensifiering av
arbetet med de pågående reformprojekten på områdena finanspolitiska styrning,
offentlig förvaltning och utbildning. Åtagandena inom euro plus-pakten har
bedömts och beaktats i rekommendationerna.
(21)
Kommissionen har granskat konvergensprogrammet och
det nationella reformprogrammet, och åtagandena inom ramen för euro plus-pakten[5]. Den har beaktat inte bara
programmens och åtagandenas relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Bulgarien utan även i vilken utsträckning som EU:s
regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas
med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Den anser att efter en betydande
korrigering av de offentliga finanserna i början av programperioden 2010, bör
planerna för konsolidering av de offentliga finanserna 2011 genomföras som
planerat och underskottet fås ned under referensvärdet på 3 % i linje med
rådets rekommendation. Uppdateringen innehåller inte tillräckligt detaljerade
upplysningar om de finanspolitiska åtgärder som planeras för att uppnå de
finanspolitiska målen 2012–2014, och uppnåendet av målet på medellång sikt
skulle ha kunnat påskyndats. Förstärkningen av landets finanspolitiska ramverk
kommer att förankra budgetdisciplinen och garantera trovärdighet och
tillförlitlighet hos regeringens politik på medellång sikt. Ytterligare
åtgärder bör också vidtas för att stärka konkurrenskraften, hjälpa människor
att hitta jobb, skydda de mest utsatta grupperna som stöter på många hinder,
stärka förmågan hos den offentliga förvaltningen och tillsynsorganen, öka
resurseffektiviteten och öppna fler möjligheter till investeringar och
tillväxt.
(22)
Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande
av rådets rekommendation enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt av den 2 juni 2010, har rådet granskat Bulgariens
uppdaterade konvergensprogram för 2011 och dess ståndpunkt[6] speglas bland annat i
rekommendationernas punkter 1 och 2 nedan. Med beaktande av Europeiska rådets
slutsatser av den 25 mars 2011 har rådet granskat Bulgariens nationella
reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Bulgarien
vidtar åtgärder under perioden 2011–2012 i enlighet med följande punkter:
(1)
Fortsätta med ett effektivt genomförande av
budgeten för att korrigera det alltför stora underskottet 2011. Närmare
specificera de åtgärder som understödjer den finanspolitiska strategin för
2012–2014 och utnyttja den pågående ekonomiska återhämtningen för att påskynda
den finanspolitiska korrigeringen mot målet på medellång sikt, främst genom att
hålla utgiftsökningen i linje med tillväxtpotentialen på medellång sikt, och
samtidigt öka de tillväxtfrämjande offentliga utgifterna.
(2)
Vidta åtgärder för att förbättra förutsebarheten
hos budgetplaneringen och dess genomförande, särskilt genom att stärka den
finanspolitiska styrningen. För detta ändamål utforma och införa bindande
regler för de offentliga finanserna och ett väldefinierat finanspolitiska
regelverk på medellång sikt som garanterar insyn på alla förvaltningsnivåer.
Införa åtgärder för att göra budgetrapporteringen mer periodiserad.
(3)
Vidta åtgärder för att påskynda den pågående
reformen av pensionssystemet och förstärka åtgärderna för att hjälpa äldre
arbetstagare att stanna kvar i arbetslivet under längre tid.
(4)
I samråd med arbetsmarknadsparterna och i
överensstämmelse med nationell praxis främja en politik som garanterar att löneökningarna
bättre återspeglar produktivitetsutvecklingen och upprätthålla
konkurrensförmågan.
(5)
Vidta åtgärder för att bekämpa fattigdom och främja
social integration, särskilt bland utsatta grupper som stöter på många hinder:
Utvidga marknaden för privata arbetsförmedlare, modernisera de offentliga
arbetsförmedlingarna för att öka deras förmåga att matcha kompetensprofiler med
efterfrågan på arbetsmarknaden, och inrikta stödet på unga med låga
kvalifikationer. Driva på arbetet med utbildningsreformen genom att anta lagen
om förskole- och skolutbildning och en ny lag om högre utbildning senast i
mitten av 2012.
(6)
Intensifiera insatserna för att öka den
adminstrativa kapaciteten hos centrala myndighetsfunktioner och
regleringsmyndigheter för att de offentliga tjänsterna på ett effektivare sätt
ska uppfylla medborgarnas och företagens behov. Införa åtgärder för att
kontrollera den offentliga upphandlingen utifrån riskbedömningar, stärka
myndigheternas kapacitet att förhindra överträdelser och vidta sanktioner mot
sådana, för att förbättra kvaliteten och kostnadseffektiviteten hos
utnyttjandet av de offentliga medlen.
(7)
Undanröja hindren för marknadstillträde,
arrangemang för garanterade vinster och priskontroller, och garantera fullt
oberoende för Bulgariens energitillsynsmyndighet, för att öppna upp el- och
gasmarknaderna för ökad konkurrens. Införa incitament att förbättra
energieffektivitet hos byggnader.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C , , s. .
[3]               Upprätthålls för 2011 genom
rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011.
[4]               Närmare uppgifter om de åtaganden som gjorts inom euro
plus-pakten finns i SEK(2011) 711.
[5]               SEK(2011) 711
[6]               Enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


				|

		52014DC0420

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Nederländernas nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram 2014 /* COM/2014/0420 final */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Nederländernas nationella reformprogram
2014,
med avgivande av rådets yttrande om Nederländernas stabilitetsprogram 2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av yttrandet från ekonomiska och
finansiella kommittén,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa
2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och
regeringscheferna om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett
enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå
med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De
beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i
synnerhet sitt helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och
genomföra de landsspecifika rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Nederländernas nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om
Nederländernas uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2017. Den 15 november
2013 lade kommissionen, i linje med förordning (EU) nr 473/2013[5], fram sitt yttrande om
Nederländernas utkast till budgetplan för 2014[6].

(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[7],
som inledde 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den
ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen rapporten om
varningsmekanismen[8],
baserad på förordning (EU) nr 1176/2011, i vilken Nederländerna pekades ut som
en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa
en normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen
resultaten av sin fördjupade granskning av Nederländerna[9] i enlighet med artikel
5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen
att Nederländerna fortfarande har makroekonomiska obalanser som kräver
övervakning och politiska åtgärder. Det är särskilt viktigt att man
uppmärksammar den makroekonomiska utvecklingen av den privata skuldsättningen
och den pågående skuldneddragningen, i kombination med de återstående ineffektiva
inslagen på bostadsmarknaden. Även om riskerna med det stora överskottet i
bytesbalansen inte kan jämföras med riskerna med stora underskott, och
överskottet delvis är kopplat till behovet av skuldneddragning, kommer
kommissionen att följa utvecklingen av Nederländernas bytesbalans i samband med
den europeiska planeringsterminen.
(8)
Den 29 april 2014 lade Nederländerna fram sitt
nationella reformprogram 2014 och den 30 april 2014 sitt
stabilitetsprogram 2014. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda
programmen bedömts samtidigt.
(9)
Syftet med den finanspolitiska strategin i
stabilitetsprogrammet 2014 är att säkerställa att korrigeringen av det alltför
stora underskottet 2013 är hållbar och att budgeten ligger nära det
medelfristiga budgetmålet senast 2015. Det medelfristiga målet om ett
strukturellt underskott på högst 0,5 % av BNP speglar kraven i
stabilitets- och tillväxtpakten. Ytterligare genomgripande finanspolitiska
åtgärder genomfördes, men det (omräknade) strukturella saldot 2014 förväntas vara
oförändrat jämfört med 2013. Avvikelsen från den nödvändiga minimianpassningen
på 0,5 % av BNP kommer därför att vara betydande. År 2015 förväntas det
(omräknade) strukturella saldot förbättras med 0,3 procentenheter av BNP.
Utgifterna förväntas öka i en takt som är förenlig med utgiftsriktmärket både
2014 och 2015. Enligt en övergripande bedömning av Nederländernas
finanspolitiska strategi är anpassningen till det medelfristiga målet delvis i
linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt stabilitetsprogrammet
stabiliseras den offentliga bruttoskulden 2015 för att därefter minska. Det
makroekonomiska scenario som ligger till grund för prognoserna i programmet är
rimligt och utarbetades av det nederländska finanspolitiska rådet (Centraal Planbureau)
som är ett oberoende organ. De risker som är förknippade med de finanspolitiska
målen är omfattande men på det hela taget balanserade. Enligt kommissionens
vårprognos 2014 kommer det strukturella saldot att stabiliseras 2014 och
förbättras med 0,5 % av BNP 2015. Enligt kommissionens prognos kommer
Nederländerna att nå upp till utgiftsriktmärket 2014 men däremot inte 2015. I
syfte att främja Nederländernas tillväxtpotential är det av största vikt att
den konsolidering som krävs genomförs så att tillväxtfrämjande utgifter
skyddas, såsom innovation och forskning, inbegripet grundforskning, utbildning
och yrkesutbildning.  På grundval av sin bedömning av programmet och
kommissionens prognos anser rådet, i enlighet med rådets förordning (EG) nr
1466/97, att Nederländerna på ett varaktigt sätt fått ner sitt offentliga
underskott under 3 % av BNP 2013, men riskerar att avsevärt avvika från
kraven i den preventiva aspekten från och med 2014.
(10)
Bostadsmarknaden är en stor utmaning. Stelhet och
snedvridande incitament har byggts upp över årtionden och präglar nu
bostadsfinansieringen och sparmönstren inom sektorn. Hushållens tendens att öka
på sina bostadslån i takt med stigande fastighetsvärden speglar i stort de
skatteincitament som länge givits, särskilt att räntan på bostadslån är helt
avdragsgill. Sedan april 2012 har en rad åtgärder vidtagits för att i någon mån
ändra på incitamenten. En del av åtgärderna går ut på att anpassa
skattebestämmelserna för bostadsfinansiering. Den stegvisa övergången till
begränsad avdragsrätt för bostadslåneräntor och ökningen av incitamenten att
amortera lånen är berättigade, men utfasningen är för långsam för att i
nämnvärd utsträckning påverka amorteringsbeteendet. Den belåningsgrad på
100 % som enligt planerna ska nås 2018 är fortfarande hög. Hyresmarknaden
är kraftigt reglerad och kringskärs av en mycket stor sektor för subventionerat
boende med långa väntelistor. Införandet nyligen av mer inkomstbaserade
hyresskillnader inom det subventionerade boendet är ett steg i rätt riktning,
men effekterna är begränsade. Företag som tillhandahåller subventionerade
bostäder får fortfarande bygga bostäder där månadshyran ligger över hyrestaket
för dessa bostäder. Även om Nederländerna i 2013 års rekommendationer
uppmanades att rikta in sig på de hushåll som mest är i behov av ett
subventionerat boende har situationen inte förändrats. Även om de föreslagna
åtgärderna går åt rätt håll går reformerna därför i allmänhet sakta när det
gäller att ta itu med grundläggande problem, och de måste därför skyndas på.
Samtidigt måste man se till att subventionerat boende förblir tillgängligt för
mindre gynnade personer som inte kan hitta bostad på marknadsvillkor, till
exempel i områden med hög efterfrågan på bostäder. I 2013 års rekommendationer
föreslogs att de intensifierade åtgärderna på bostadsmarknaden skulle hålla
jämna steg med den ekonomiska utvecklingen. Eftersom ekonomin och
bostadsmarknaden förväntas fortsätta att återhämta sig bör man överväga att
påskynda reformtakten.
(11)
Pensionssystemets långsiktiga hållbarhet har
förbättrats till följd av den stegvisa höjningen av den lagstadgade
pensionsåldern från 65 år 2012 till 67 år 2023. Nederländerna har inlett
omfattande reformer av de stats- och privatfinansierade pensionssystemen och
vård- och omsorgssystemen för personer med långvarigt vårdbehov. Dessa reformer
kompletteras av reformer som uppmuntrar äldre arbetstagare att arbeta längre
och som ökar rörligheten på arbetsmarknaden. Vid reformerna av vård- och
omsorgssystemen för personer med långvarigt vårdbehov sköts ansvaret över på
kommunerna. De totala utgifterna minskade och målet är att åstadkomma
effektivitetsvinster. Delar av dessa omfattande reformer måste ännu antas.
Bland de problem som fortfarande återstår märks avsaknaden av en lämplig fördelning
av kostnader och risker inom och mellan generationer. Dessutom måste kvaliteten
på och tillgängligheten till vård- och omsorgssystem för personer med
långvarigt vårdbehov övervakas. De offentliga finanserna skulle därför vara
hållbarare om planerna för en reform av vården och omsorgen för personer med
långvarigt vårdbehov genomfördes så att de snabbt ökande kostnaderna för den
åldrande befolkningen kunde begränsas. Samtidigt bör kvaliteten på och
tillgängligheten till vård- och omsorgssystem för personer med långvarigt
vårdbehov bevaras på tillräcklig nivå.
(12)
De reformer av arbetsmarknaden som Nederländerna
föreslagit syftar till att öka delaktigheten på arbetsmarknaden och främja
rörlighet. Lagen om delaktighet (participatiewet) syftar till att främja
deltagandet på arbetsmarknaden. Reformerna har emellertid ännu inte införts i
lagstiftningen. Det krävs dessutom ytterligare insatser för att undanröja
skattemässiga hinder för arbete, öka anställbarheten för arbetstagare i
arbetsmarknadens utkant, inbegripet kvinnor, personer med migrationsbakgrund,
personer med funktionsnedsättning och äldre. Nederländerna har anmält reformer
av arbetslöshetsförmånssystemet och landets relativt stränga
anställningsskyddslagstiftning, inklusive skatteincitament för att öka
deltagandet. Men även om åtgärderna går åt rätt håll kan de först bedömas i sin
helhet när de är antagna. Med snabbare insatser för att få bort hindren för den
person som inte tjänar huvudinkomsten i hushållet att öka sin arbetstid skulle
man ytterligare kunna lindra framtida arbetskraftsbrister. Om man slutligen i
större utsträckning utnyttjade den flexibilitet som finns inom den
institutionella ramen för att få till stånd mer differentierade löneökningar
kunde man stödja hushållens totala inkomster och sålunda den inhemska
efterfrågan utan att skada konkurrenskraften.
(13)
Kommissionen har inom den europeiska
planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Nederländernas ekonomiska
politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet.
Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i
finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Nederländerna utan även i
vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av
behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i Europeiska unionen
genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på
EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den
europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–4 nedan.
(14)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Nederländernas stabilitetsprogram och dess yttrande[10] återspeglas särskilt i
rekommendation 1 nedan.
(15)
Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning
och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och
stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU)
nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 2 och 4 nedan.
(16)
Kommissionen har också inom den europeiska
planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet. Mot denna
bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer till euroländerna.
Nederländerna bör också se till att dessa rekommendationer genomförs
fullständigt och i tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Nederländerna
att vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Till
följd av korrigeringen av det alltför stora underskottet, stärka de
finanspolitiska åtgärderna 2014 i ljuset av den framväxande klyftan på
0,5 % av BNP på grundval av kommissionens vårprognos 2014, som pekar på
risken för en betydande avvikelse jämfört med kraven i stabilitets- och
tillväxtpakten. Avsevärt stärka den finanspolitiska strategin 2015 för att
säkerställa att det medelfristiga målet nås och upprätthålls. Säkerställa att
skuldkriteriet uppfylls så att den offentliga skuldkvoten stadigt minskar.
Skydda utgifterna på områden som direkt inverkar på tillväxten, som utbildning,
innovation och forskning.
2.           Öka insatserna för att
reformera bostadsmarknaden genom att skynda på minskningen av möjligheterna
till skatteavdrag för bostadslåneräntor, genom att införa en mer
marknadsinriktad prissättningsmekanism på hyresmarknaden och anpassa hyrorna
till inkomsterna i de hushåll som det subventionerade boendet riktar sig till.
Övervaka effekterna av reformerna av det subventionerade boendet vad gäller
tillgängligheten och överkomligenheten för hushåll med låga inkomster.
Fortsätta insatserna för att rikta in politiken för subventionerat boende på de
mest behövande hushållen.
3.           Genomföra reformer av den
andra pensionspelaren och säkerställa en lämplig kostnads- och riskfördelning
inom och mellan generationerna. Komplettera den stegvisa höjningen av den
lagstadgade pensionsåldern med åtgärder för att öka anställbarheten av äldre
arbetstagare. Genomföra den planerade reformen inom vård och omsorg för
personer med långvarigt vårdbehov för att garantera hållbarhet och säkerställa
rättvis tillgång och tjänster av hög kvalitet och övervaka effekterna.
4.           Vidta ytterligare åtgärder
för att förbättra deltagandet på arbetsmarknaden, särskilt bland människor i
arbetsmarknadens utkant, och att minska skattehindren för arbete. Genomföra
reformer av lagstiftningen om anställningsskydd och arbetslöshetsförmånerna och
ytterligare luckra upp den bristande flexibiliteten på arbetsmarknaden.
Godkänna, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell
praxis, mer differentierade löneökningar genom att till fullo utnyttja den
institutionella ramen.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2014) 420 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 och
P7_TA(2014)0129.
[5]               EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.
[6]               C(2013) 8008 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 87 final.
[10]             Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.