title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 2 juni 2020 om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (ESRB/2020/9) 2020/C 217/01

text:
               1.7.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/1

      EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
      av den 2 juni 2020
      om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder
      (ESRB/2020/9)
      (2020/C 217/01)
      EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artikel 3 och artiklarna 16–18,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/4/EG och 2006/48/EG (2), särskilt artikel 134.4,
      med beaktande av Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2011/1 av den 20 januari 2011 om arbetsordningen för Europeiska systemrisknämnden (3), särskilt artiklarna 18–20, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  För att säkerställa effektiva och konsekventa nationella makrotillsynsåtgärder är det viktigt att komplettera det obligatoriska erkännandet enligt unionsrätten med frivillig ömsesidighet.

                  (2)

                  Ramverket för frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder som framgår av Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2015/2 (4) har som mål att alla exponeringsbaserade makrotillsynsåtgärder som aktiveras i en medlemsstat även vidtas i de andra medlemsstaterna.

                  (3)

                  Den 24 juni 2016 ändrades rekommendation ESRB/2015/2 genom Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2016/4 (5) för att rekommendera att åtgärder med motsvarande effekt som det buffertvärde avseende systemrisker motsvarande 1 procent som Eesti Pank tillämpar i enlighet med artikel 133 i direktiv 2013/36/EU på inhemska exponeringar för alla auktoriserade kreditinstitut i Estland bör antas.

                  (4)

                  Som reaktion på Esti Panks beslut den 6 april 2020 att fr.o.m. den 1 maj 2020 sänka buffertvärdet avseende systemrisker till 0 procent har Europeiska systemrisknämndens styrelse beslutat att exkludera den estniska åtgärden från den förteckning över makrotillsynsåtgärder som bör antas baserat på ömsesidighet inom ramen för rekommendation ESRB/2015/2.

                  (5)

                  Rekommendation ESRB/2015/2 bör därför ändras i enlighet med detta.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

         ÄNDRINGAR

      Rekommendation ESRB/2015/2 ska ändras på följande sätt:

                  1.

                  Avsnitt 1, delrekommendation C.1 ska ersättas med följande:

                              ”1.

                              Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna antar motsvarande makrotillsynsåtgärder som antagits av andra relevanta myndigheter om detta rekommenderas av ESRB. Det rekommenderas att följande åtgärder, som beskrivs mer i detalj i bilagan, antas baserat på ömsesidighet:

                                          Finland:

                                                      —

                                                      En genomsnittlig riskvikt för bostadslån som säkras genom en inteckning i bostäder i Finland ska vara minst 15 procent tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 för kreditinstitut med tillstånd i Finland som tillämpar interna modeller (IRB-modeller) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                                          Belgien:

                                                      —

                                                      En ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 för kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (IRB-modeller) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven, som består av

                                                                  a)

                                                                  ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter, och

                                                                  b)

                                                                  ett proportionellt riskvägt tillägg som uppgår till 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien.

                                          Frankrike:

                                                      —

                                                      En skärpning av gränsen för stora exponeringar enligt artikel 395.1 i förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller exponeringar mot högt skuldsatta stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike till 5 procent av det godtagbara kapitalet, vilken i enlighet med artikel 458.2 d ii i förordning (EU) nr 575/2013 ska tillämpas på globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter.

                                          Sverige:

                                                      —

                                                      Ett för varje kreditinstitut specifikt golv om 25 procent för den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013, för kreditinstitut som har tillstånd i Sverige och tillämpar internmetoden (IRB) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.”

                  2.

                  Bilagan ska ersättas med bilagan till den här rekommendationen.

         Utfärdad i Frankfurt am Main den 2 juni 2020.

            Francesco MAZZAFERRO

               Chef för ESRB:s sekretariat,

               på ESRB-styrelsens vägnar

         (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

         (2)  EUT L 176, 27.6.2013, s. 338.

         (3)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

         (4)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2015/2 av den 15 december 2015 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (EUT C 97, 12.3.2016, s. 9).

         (5)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2016/4 av den 24 juni 2016 om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (EUT C 290, 10.8.2016, s. 1).

         BILAGA
         Bilagan till rekommendation ESRB/2015/2 ska ersättas med följande:

                  ”BILAGA

                     Finland

                        Den genomsnittliga riskvikten per kreditinstitut för bostadslån som säkras genom en inteckning i bostäder i Finland ska vara minst 15 procent och tillämpas på kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) (nedan kallade IRB-kreditinstitut) enligt artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013.

                  I.   Beskrivning av åtgärden

                              1.

                              Den finska åtgärden, tillämpad enligt artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013, innebär att den genomsnittliga riskvikten ska vara minst 15 procent per IRB-kreditinstitut, på portföljnivå, för bostadslån som säkras av bostäder i Finland.

                        II.   Ömsesidighet

                              2.

                              I enlighet med artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater antar motsvarande åtgärder som antagits i Finland och tillämpar dem på IRB-kreditinstituts portföljer som består av bostadslån som säkras av bostäder i Finland som emitterats av nationellt auktoriserade filialer belägna i Finland. Inom ramen för denna punkt gäller den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              3.

                              Det rekommenderas också att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder som i Finland och tillämpar dessa på IRB-kreditinstituts portföljer som består av bostadslån som säkras av bostäder i Finland och emitterats direkt över gränserna av kreditinstitut som är etablerade i deras respektive jurisdiktioner. Inom ramen för denna punkt gäller den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              4.

                              I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, tillämpa sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med sin nationella lagstiftning som bäst motsvarar de åtgärder som beskrivs ovan, inklusive antagandet av tillsynsåtgärder och utövandet av tillsynsbefogenheter enligt avdelning VII kapitel 2 avsnitt IV i direktiv 2013/36/EU. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader.

                        III.   Relevant tröskelvärde

                              5.

                              Åtgärden kompletteras av ett relevant tröskelvärde på 1 miljard euro avseende exponeringen gentemot bolånemarknaden i Finland för tillämpningen av de minimis-principen i andra medlemsstater som vidtar motsvarande åtgärder.

                              6.

                              I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda IRB-kreditinstitut som har icke-väsentliga portföljer som består av bostadslån som säkras av bostäder i Finland om dessa understiger det relevanta tröskelvärdet motsvarande 1 miljard euro. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar motsvarande åtgärder om ett IRB-kreditinstitut överskrider tröskelvärdet på 1 miljard euro.

                              7.

                              Om det saknas IRB-kreditinstitut som har tillstånd i andra berörda medlemsstater, som har filialer belägna i Finland eller som direkt tillhandahåller finansiella tjänster i Finland och som har exponeringar gentemot den finska bolånemarknaden motsvarande minst 1 miljard euro, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta motsvarande åtgärder enligt avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar motsvarande åtgärder om ett IRB-kreditinstitut överskrider tröskelvärdet på 1 miljard euro.

                     Belgien

                        En ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, tillämpad på kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (IRB-modeller) i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013. Tillägget består av två komponenter:

                              a)

                                    ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter, och

                              b)

                                    ett proportionellt riskvägt tillägg som uppgår till 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien.

                        I.   Beskrivning av åtgärden

                              1.

                              Den belgiska åtgärden, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013 på kreditinstitut med tillstånd i Belgien som tillämpar interna modeller (IRB-modeller), består av en ökad riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, som består av två komponenter:

                                          a)

                                          Den första komponenten består av ett tillägg om 5 procentenheter på den riskvikt för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien som erhålls efter beräkningen av den andra delen av den ökade riskvikten i enlighet med punkt b.

                                          b)

                                          Den andra komponenten består av ett riskvägt tillägg på 33 procent av de exponeringsviktade genomsnittliga riskvikterna som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien. Det exponeringsviktade genomsnittet är genomsnittet av de individuella lånens riskvikter beräknat i enlighet med artikel 154 i förordning (EU) nr 575/2013, viktat med det relevanta exponeringsvärdet.

                        II.   Ömsesidighet

                              2.

                              I enlighet med artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater antar motsvarande åtgärder som antagits i Belgien för filialer i Belgien till nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              3.

                              Relevanta myndigheter bör anta motsvarande åtgärder som antagits i Belgien genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) och som har direkta hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien. I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna tillämpa samma åtgärd som har genomförts i Belgien av den aktiverande myndigheten inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              4.

                              Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen rekommenderas de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, tillämpa sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med sin nationella lagstiftning som bäst motsvarar de åtgärder som beskrivs ovan, inklusive antagandet av tillsynsåtgärder och utövandet av tillsynsbefogenheter enligt avdelning VII kapitel 2 avsnitt IV i direktiv 2013/36/EU. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                        III.   Relevant tröskelvärde

                              5.

                              Åtgärden kompletteras av ett institutspecifikt relevant tröskelvärde på 2 miljarder euro för tillämpningen av de minimis-principen av andra relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder.

                              6.

                              I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda nationellt auktoriserade institut som använder internmetoden (IRB) som har icke-väsentliga exponeringar som säkras av bostäder i Belgien om dessa understiger det relevanta tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdet bör de granska hur exponeringarna utvecklas och de bör tillämpa de belgiska åtgärderna på tidigare undantagna enskilda nationellt auktoriserade kreditinstitut om det relevanta tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro överskrids.

                              7.

                              Om det saknas kreditinstitut som har tillstånd i de berörda medlemsstaterna, som har filialer belägna i Belgien eller som har direkta hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien, som använder internmetoden (IRB) och som har exponeringar gentemot belgiska marknaden för bostadsfastigheter motsvarande minst 2 miljarder euro, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta motsvarande åtgärder enligt avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar de belgiska åtgärderna om kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) överskrider tröskelvärdet på 2 miljarder euro.

                              8.

                              I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är tröskelvärdet motsvarande 2 miljarder euro ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, i stället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

                     Frankrike

                        En skärpning av gränsen för stora exponeringar enligt artikel 395.1 i förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller exponeringar mot högt skuldsatta stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike till 5 procent av det godtagbara kapitalet, vilken i enlighet med artikel 458.2 d ii i förordning (EU) nr 575/2013 ska tillämpas på globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter.

                  I.   Beskrivning av åtgärden

                              1.

                              Den franska åtgärden, som tillämpas i enlighet med artikel 458.2 d ii i förordning (EU) nr 575/2013 och införs för globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter (inte på undergruppsnivå), omfattar en skärpning av gränsen för stora exponeringar vad gäller exponeringar mot högt skuldsatta stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike till 5 procent av det godtagbara kapitalet.

                              2.

                              Ett icke-finansiellt företag definieras som en privaträttslig fysisk eller juridisk person som har sitt säte i Frankrike, och som på sin nivå respektive på högsta konsolideringsnivå ingår i sektorn icke-finansiella företag enligt definitionen i punkt 2.45 i bilaga A till Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 549/2013(*).

                        (*) Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 549/2013 av den 21 maj 2013 om det europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i Europeiska unionen (EUT L 174, 26.6.2013, s. 1).

                              3.

                              Åtgärden är tillämplig på exponeringar mot icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike samt på exponeringar mot grupper av icke-finansiella företag med inbördes anknytning enligt följande:

                                          a)

                                          För icke-finansiella företag som ingår i en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå i Frankrike, är åtgärden tillämplig på summan av nettoexponeringarna mot gruppen och alla dess enheter med inbördes anknytning i den mening som avses i artikel 4.1.39 i förordning nr 575/2013.

                                          b)

                                          För icke-finansiella företag som ingår i en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå utanför Frankrike, är åtgärden tillämplig på summan av

                                                      i)

                                                      exponeringar mot icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike,

                                                      ii)

                                                      exponeringar mot enheter i Frankrike eller utomlands som icke-finansiella företag enligt punkt i har direkt eller indirekt kontroll över i den mening som avses i artikel 4.1.39 i förordning nr 575/2013,

                                                      iii)

                                                      exponeringar mot enheter i Frankrike eller utomlands som är ekonomiskt beroende av icke-finansiella företag enligt punkt i i den mening som avses i artikel 4.1.39 i förordning nr 575/2013.

                                    Åtgärden omfattar därför inte icke-finansiella företag som inte har sitt säte i Frankrike eller icke-finansiella företag som inte är ett dotterbolag eller en ekonomiskt beroende enhet i, och som inte direkt eller indirekt kontrolleras av, ett icke-finansiellt företag som har sitt säte i Frankrike.
                              I enlighet med artikel 395.1 i förordning (EU) nr 575/2013 är åtgärden tillämplig med hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013.

                              4.

                              Ett globalt systemviktigt institut eller annat systemviktigt institut måste bedöma ett icke-finansiellt företag som har sitt säte i Frankrike som stort om dess ursprungliga exponering mot det icke-finansiella företaget, eller mot gruppen av icke-finansiella företag med inbördes anknytning enligt punkt 3, uppgår till minst 300 miljoner euro. Det ursprungliga exponeringsvärdet beräknas i enlighet med artiklarna 389 och 390 i förordning (EU) nr 575/2013 utan hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013, såsom rapporterats i enlighet med artikel 9 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014(**).

                        (**) Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014 av den 16 april 2014 om tekniska standarder för genomförande av instituts tillsynsrapportering enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (EUT L 191, 28.6.2014, s. 1).

                              5.

                              Ett icke-finansiellt företag bedöms som högt skuldsatt om det har en skuldsättningsgrad över 100 procent och en finansieringstäckningsgrad under 3, beräknat på högsta gruppkonsolideringsnivå enligt följande:

                                          a)

                                          Bruttosoliditetsgrad är kvoten mellan den totala skulden minus likvida medel och eget kapital.

                                          b)

                                          Finansieringstäckningsgrad är kvoten mellan å ena sidan förädlingsvärde plus driftssubventioner minus i) löner, ii) rörelserelaterade skatter och avgifter, iii) övriga ordinarie nettorörelsekostnader exklusive nettoräntor och liknande kostnader, samt iv) avskrivningar och amorteringar, och å andra sidan räntor och liknande kostnader.

                                    Dessa kvoter beräknas baserat på redovisningsaggregat som definieras i enlighet med tillämpliga standarder, såsom framgår av det icke-finansiella företagets redovisning, som vid behov har godkänts av en auktoriserad revisor.

                        II.   Ömsesidighet

                              6.

                              Relevanta myndigheter bör anta motsvarande åtgärder som antagits i Frankrike genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom jurisdiktionen för sin banktillsynsperimeter.

                              7.

                              Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen i enlighet med delrekommendation C.2 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, antar en sådan makrotillsynsåtgärd i enlighet med den nationella lagstiftning som bäst motsvarar den aktiverade makrotillsynsåtgärden. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom sex månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                        III.   Relevant tröskelvärde

                              8.

                              Åtgärden kompletteras av ett kombinerat relevant tröskelvärde för tillämpningen av de minimis-principen av andra relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder.

                                          a)

                                          Ett tröskelvärde på 2 miljarder euro för de totala ursprungliga exponeringarna för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter gentemot den franska sektorn icke-finansiella företag.

                                          b)

                                          Ett tröskelvärde på 300 miljoner euro för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut motsvarande eller överstigande det tröskelvärde som anges i punkt a för

                                                      i)

                                                      en enstaka ursprunglig exponering mot ett icke-finansiellt företag som har sitt säte i Frankrike,

                                                      ii)

                                                      summan av ursprungliga exponeringar mot en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå i Frankrike, beräknat i enlighet med punkt 3 a,

                                                      iii)

                                                      summan av ursprungliga exponeringar mot icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike och som ingår i en grupp av icke-finansiella företag med inbördes anknytning som har sitt säte på högsta konsolideringsnivå utanför Frankrike såsom rapporterats i mallarna C 28.00 och C 29.00 i bilaga VIII till genomförandeförordning (EU) nr 680/2014.

                                          c)

                                          Ett tröskelvärde på 5 procent av de globalt systemviktiga institutens och de andra systemviktiga institutens godtagbara kapital på högsta konsolideringsnivå, för exponeringar identifierade under punkt b med hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013.

                                    De tröskelvärden som avses i punkterna b och c ska tillämpas oberoende av om enheten eller det icke-finansiella företaget är högt skuldsatt eller ej.
                              Det ursprungliga exponeringsvärdet enligt punkterna a och b beräknas i enlighet med artiklarna 389 och 390 i förordning (EU) nr 575/2013 utan hänsyn tagen till effekten av kreditriskreducerande metoder samt undantag enligt artiklarna 399–403 i förordning (EU) nr 575/2013, såsom rapporterats i enlighet med artikel 9 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 680/2014.

                              9.

                              I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i den berörda medlemsstaten undanta de nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter som inte åsidosätter det kombinerade relevanta tröskelvärdet enligt punkt 8. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdet bör de granska hur exponeringarna för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut utvecklas mot den franska sektorn icke-finansiella företag samt hur koncentrationen av exponeringar för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut utvecklas mot stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike, och de bör tillämpa den franska åtgärden på tidigare undantagna nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter när det kombinerade relevanta tröskelvärdet enligt punkt 8 har åsidosatts. Relevanta myndigheter uppmanas även att uppmärksamma andra marknadsaktörer inom sin jurisdiktion på systemriskerna med den ökade skuldsättningsgraden i stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike.

                              10.

                              Om det saknas globalt systemviktiga institut eller andra systemviktiga institut som är auktoriserade i de berörda medlemsstaterna på högsta konsolideringsnivå inom deras banktillsynsperimeter och som har exponeringar mot den franska sektorn icke-finansiella företag över tröskelvärdet enligt punkt 8, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta motsvarande åtgärder enligt avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna granska hur exponeringarna för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut utvecklas mot den franska sektorn icke-finansiella företag samt hur koncentrationen av exponeringar för nationellt auktoriserade globalt systemviktiga institut och andra systemviktiga institut utvecklas mot stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike, och de bör tillämpa den franska åtgärden när ett globalt systemviktigt institut eller annat systemviktigt institut på högsta konsolideringsnivå inom sin banktillsynsperimeter överstiger det kombinerade relevanta tröskelvärdet enligt punkt 8. Relevanta myndigheter uppmanas även att uppmärksamma andra marknadsaktörer inom sin jurisdiktion på systemriskerna med den ökade skuldsättningsgraden i stora icke-finansiella företag som har sitt säte i Frankrike.

                              11.

                              I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är det kombinerade relevanta tröskelvärdet som avses i punkt 8 ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, i stället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

                     Sverige

                        Ett för varje kreditinstitut specifikt golv om 25 procent för den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013, för kreditinstitut som har tillstånd i Sverige och tillämpar internmetoden (IRB) för att beräkna de lagstadgade kapitalkraven.

                  I.   Beskrivning av åtgärden

                              1.

                              Den svenska åtgärden, tillämpad i enlighet med artikel 458.2 d led vi i förordning (EU) nr 575/2013 på kreditinstitut med tillstånd i Sverige som tillämpar internmetoden (IRB), består av ett för kreditinstitutet specifikt golv om 25 procent för den exponeringsviktade genomsnittliga riskvikten som tillämpas på portföljen av hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter.

                              2.

                              Det exponeringsviktade genomsnittet är genomsnittet av de individuella exponeringarnas riskvikter beräknat i enlighet med artikel 154 i förordning (EU) nr 575/2013, viktat med det relevanta exponeringsvärdet.

                        II.   Ömsesidighet

                              3.

                              I enlighet med artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater antar motsvarande åtgärder som antagits i Sverige för filialer i Sverige till nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              4.

                              Relevanta myndigheter bör anta motsvarande åtgärder som antagits i Sverige genom att tillämpa dessa på nationellt auktoriserade kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) och som har direkta hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter. I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna tillämpa samma åtgärd som har genomförts i Sverige av den aktiverande myndigheten inom den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                              5.

                              Om samma makrotillsynsåtgärd inte kan antas enligt den nationella lagstiftningen rekommenderas det att de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, antar en sådan makrotillsynsåtgärd i enlighet med den nationella lagstiftning som bäst motsvarar den aktiverade makrotillsynsåtgärden. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom fyra månader efter det att denna rekommendation har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

                        III.   Relevant tröskelvärde

                              6.

                              Åtgärden kompletteras av ett institutspecifikt relevant tröskelvärde på 5 miljarder svenska kronor för en eventuell tillämpning av de minimis-principen av andra relevanta myndigheter som vidtar motsvarande åtgärder.

                              7.

                              I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 får de relevanta myndigheterna i berörda medlemsstater undanta enskilda nationellt auktoriserade institut som använder internmetoden (IRB) som har icke-väsentliga hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige som säkras genom fastigheter som understiger det relevanta tröskelvärdet om 5 miljarder svenska kronor. När de relevanta myndigheterna tillämpar tröskelvärdet bör de granska hur exponeringarna utvecklas och de bör tillämpa de svenska åtgärderna på tidigare undantagna enskilda nationellt auktoriserade kreditinstitut om det relevanta tröskelvärdet om 5 miljarder svenska kronor överskrids.

                              8.

                              Om det saknas kreditinstitut med tillstånd i de berörda medlemsstaterna med filialer belägna i Sverige eller med direkta hushållsexponeringar mot gäldenärer med hemvist i Sverige, som säkras genom fastigheter, som använder internmetoden (IRB) och har hushållsexponeringar motsvarande minst 5 miljarder svenska kronor mot gäldenärer med hemvist i Sverige, som säkras genom fastigheter, får relevanta myndigheter i de berörda medlemsstaterna besluta att inte vidta åtgärder motsvarande de svenska i enlighet med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2. I sådana fall bör de relevanta myndigheterna dock granska hur exponeringarna utvecklas och det rekommenderas att man tillämpar de svenska åtgärderna om kreditinstitut som använder internmetoden (IRB) överskrider tröskelvärdet på 5 miljarder svenska kronor.

                              9.

                              I överensstämmelse med avsnitt 2.2.1 i rekommendation ESRB/2015/2 är tröskelvärdet motsvarande 5 miljarder svenska kronor ett rekommenderat maximalt tröskelvärde. Berörda myndigheter som antar ömsesidiga åtgärder får därför, i stället för att tillämpa det rekommenderade tröskelvärdet, anta ett lägre tröskelvärde för sina jurisdiktioner om detta är lämpligt, eller anta motsvarande åtgärder utan att använda ett relevant tröskelvärde.

            ”


title: Rådets rekommendation (EU) 2020/912 av den 30 juni 2020 om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner

text:
                  1.7.2020

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  LI 208/1

         RÅDETS REKOMMENDATION (EU) 2020/912
         av den 30 juni 2020
         om de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU och ett eventuellt avskaffande av dessa restriktioner
         EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 77.2 b och e och artikel 292 första och andra meningen,
         med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
         av följande skäl:

                     (1)

                     Den 16 mars 2020 antog kommissionen ett meddelande (1), i vilket man rekommenderade tillfälliga restriktioner för icke nödvändiga resor från tredjeländer till EU+-området (2) i en månad. Den 17 mars 2020 enades EU:s stats- och regeringschefer om att genomföra de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor. Även de fyra Schengenassocierade länderna genomförde dem.

                     (2)

                     Den 26 mars 2020 enades Europeiska unionens stats- och regeringschefer om att tillämpa samordnade tillfälliga restriktioner för icke nödvändiga resor till EU till följd av covid-19-pandemin.

                     (3)

                     Kommissionen antog två uppföljningsmeddelanden, den 8 april 2020 (3) respektive den 8 maj 2020 (4), i vilka man rekommenderade att restriktionerna för icke nödvändiga resor skulle förlängas med en månad. Alla Schengenmedlemsstater liksom de fyra Schengenassocierade länderna (nedan kallade medlemsstaterna) beslutade att genomföra förlängningarna; den senaste förlängningen gällde till och med den 15 juni 2020.

                     (4)

                     Den 15 april 2020 lade ordförandena för Europeiska kommissionen och Europeiska rådet fram en gemensam europeisk färdplan i riktning mot att lätta på åtgärderna mot covid-19 (5). I färdplanen fastställs ett tillvägagångssätt genom vilket de inre gränskontrollerna bör avskaffas på ett samordnat sätt, i två faser. Därefter bör de tillfälliga restriktionerna vid de yttre gränserna gradvis lättas och personer som inte är bosatta i EU återigen tillåtas att göra icke nödvändiga resor till EU. Reserestriktionerna vid de yttre gränserna bör avskaffas efter det att eller samtidigt som medlemsstaterna avskaffar kontrollerna vid de inre gränserna.

                     (5)

                     Samråden med medlemsstaterna bekräftade behovet av en ytterligare, kort förlängning av de befintliga restriktionerna vid de yttre gränserna och vikten av en samordnad strategi för att gradvis avskaffa dem.

                     (6)

                     Den 11 juni 2020 antog kommissionen ett meddelande (6) med en rekommendation om att förlänga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU till och med den 30 juni 2020 och en strategi för att gradvis avskaffa restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU från och med den 1 juli 2020. Alla medlemsstater har genomfört den ytterligare förlängningen till och med den 30 juni.

                     (7)

                     Sedan dess har diskussioner förts mellan medlemsstaterna om vilka kriterier och vilken metod som ska användas.

                     (8)

                     Denna rekommendation påverkar inte medlemsstaternas ansvar för att fortsätta tillämpa artikel 6 i kodexen om Schengengränserna (7), i vilken inresevillkoren för tredjelandsmedborgare fastställs. Framför allt är medlemsstaterna fortsatt skyldiga att från fall till fall bedöma huruvida en tredjelandsmedborgare ska anses utgöra ett hot mot folkhälsan. I detta sammanhang bör medlemsstaterna säkerställa ett nära samarbete mellan gränsbevakningsmyndigheterna och transportföretagen.

                     (9)

                     Gränskontroll är inte bara av intresse för den medlemsstat vid vars yttre gränser den utförs, utan för samtliga medlemsstater som har avskaffat inre gränskontroll. Medlemsstaterna bör därför säkerställa att de åtgärder som vidtas vid de yttre gränserna är samordnade, i syfte att säkerställa att Schengenområdet fungerar väl. Medlemsstaterna bör följaktligen börja avskaffa de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU på ett samordnat sätt. Som ett första steg bör detta gälla för personer som är bosatta i de tredjeländer som förtecknas i bilaga I till denna rekommendation. Denna förteckning bör uppdateras med jämna mellanrum.

                     (10)

                     Beslut om ett eventuellt avskaffande av restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU bör ta hänsyn till den epidemiologiska situationen inom EU, dvs. det genomsnittliga antalet covid-19-fall under de senaste 14 dagarna per 100 000 invånare.

                     (11)

                     Genom det internationella hälsoreglementet (2005) (IHR), som antogs av den 58:e Världshälsoförsamlingen den 23 maj 2005, förstärktes samordningen mellan de stater som är medlemmar i Världshälsoorganisationen (WHO), däribland samtliga unionsmedlemsstater, av beredskapen för och insatserna vid ett internationellt hot mot folkhälsan. I övervakningsramen för IHR fastställs den centrala kapacitet på folkhälsoområdet som ska upprätthållas av de stater som är medlemmar i WHO. De uppgifter som länderna regelbundet har rapporterat inom denna ram kan sammanställas till ett totalvärde som kan fungera som ett mått på den sammanlagda insatskapaciteten.

                     (12)

                     För att beslut om avskaffande av restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU ska bli verkningsfulla måste de verkställas av medlemsstaterna för alla yttre gränser på ett samordnat sätt. En medlemsstat bör inte unilateralt besluta att avskaffa restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU för ett visst tredjeland innan övriga medlemsstater på ett samordnat sätt har beslutat att avskaffa reserestriktionerna för det landet. Medlemsstaterna får dock, med full insyn, endast successivt avskaffa reserestriktionerna gentemot de länder som förtecknas i bilaga I.

                     (13)

                     I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av denna rekommendation, som inte är bindande för eller tillämplig på Danmark. Eftersom denna rekommendation är en utveckling av Schengenregelverket ska Danmark, i enlighet med artikel 4 i det protokollet, inom sex månader efter det att rådet har beslutat om denna rekommendation, besluta huruvida landet ska genomföra den.

                     (14)

                     Denna rekommendation utgör en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket i vilka Irland inte deltar i enlighet med rådets beslut 2002/192/EG (8). Irland deltar därför inte i antagandet av denna rekommendation, som inte är bindande för eller tillämplig på Irland.

                     (15)

                     När det gäller Island och Norge utgör denna rekommendation, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionens råd och Republiken Island och Konungariket Norge om dessa staters associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i rådets beslut 1999/437/EG (9).

                     (16)

                     När det gäller Schweiz utgör denna rekommendation, i enlighet med avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i rådets beslut 1999/437/EG (10) jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2008/146/EG (11).

                     (17)

                     När det gäller Liechtenstein utgör denna rekommendation, i enlighet med protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket*, en utveckling av de bestämmelser i Schengenregelverket som omfattas av det område som avses i artikel 1 A i rådets beslut 1999/437/EG (12) jämförd med artikel 3 i rådets beslut 2011/350/EU (13).

                     (18)

                     Denna rekommendations rättsliga status, enligt skälen 13–17, påverkar inte behovet av att samtliga medlemsstater, för att Schengenområdet ska fungera korrekt, beslutar om att avskaffa restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU på ett samordnat sätt.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

                     1.

                     Medlemsstaterna bör gradvis avskaffa de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU från och med den 1 juli 2020 på ett samordnat sätt med avseende på personer som är bosatta i de tredjeländer som anges i bilaga I.
                     För att fastställa för vilka tredjeländer de nuvarande restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU bör avskaffas bör man tillämpa den metod och de kriterier som anges i kommissionens meddelande av den 11 juni 2020 (14) om den tredje bedömningen av tillämpningen av de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU. Dessa kriterier, som tillämpas kumulativt, avser den epidemiologiska situationen och åtgärderna för att begränsa spridningen, bland annat social distansering, samt ekonomiska och sociala överväganden.

                     2.

                     När det gäller den epidemiologiska situationen bör de tredjeländer som anges i bilaga I uppfylla i synnerhet följande kriterier:

                                 —

                                 Nära eller lägre än EU-genomsnittet, per den 15 juni 2020, när det gäller nya covid-19-fall under de senaste 14 dagarna per 100 000 invånare.

                                 —

                                 Ett stabilt eller sjunkande antal nya fall under samma period jämfört med de föregående 14 dagarna.

                                 —

                                 Den övergripande hanteringen av covid-19, med beaktande av tillgängliga uppgifter om t.ex. testning, övervakning, kontaktspårning, begränsning av smittspridning, behandling och rapportering samt de tillgängliga uppgifternas och datakällornas tillförlitlighet och, om så krävs, det sammanlagda genomsnittliga värdet för alla dimensioner i det internationella hälsoreglementet (IHR). Även uppgifter som EU-delegationerna lämnar på grundval av den checklista som bifogats meddelandet av den 11 juni 2020 bör beaktas.

                     3.

                     När beslut fattas om huruvida de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU gäller för en tredjelandsmedborgare, bör bosättning i ett tredjeland som inte längre omfattas av restriktionerna för icke nödvändiga resor vara den avgörande faktorn (och inte medborgarskap).

                     4.

                     Förteckningen över tredjeländer i bilaga I bör ses över varannan vecka och allt efter omständigheterna uppdateras av rådet efter nära samråd med kommissionen och berörda EU-byråer och EU-organ till följd av en samlad bedömning på grundval av den metod, de kriterier och de uppgifter som avses i punkt 2.
                     Reserestriktioner får helt eller delvis avskaffas eller återinföras för ett visst tredjeland som redan förtecknas i bilaga I, i enlighet med ändringar av vissa av villkoren ovan och, som en följd av detta, av bedömningen av den epidemiologiska situationen. Ett snabbt beslutsfattande bör tillämpas om situationen i ett tredjeland snabbt förvärras.

                     5.

                     Om ett tredjeland fortfarande omfattas av tillfälliga reserestriktioner bör följande kategorier av personer undantas från reserestriktionerna, oberoende av syftet med resan:

                                 a)

                                 Unionsmedborgare i den mening som avses i artikel 20.1 i EUF-fördraget och tredjelandsmedborgare som enligt avtal mellan unionen och dess medlemsstater, å ena sidan, och de berörda tredjeländerna, å andra sidan, åtnjuter samma rätt till fri rörlighet som unionsmedborgare samt deras respektive familjemedlemmar (15).

                                 b)

                                 Tredjelandsmedborgare som är varaktigt bosatta i enlighet med direktivet om varaktigt bosatta (16) och personer som härleder sin uppehållsrätt från andra EU-direktiv eller nationell lagstiftning eller som innehar nationella viseringar för längre vistelse samt deras respektive familjemedlemmar.

                           Medlemsstaterna kan emellertid vidta lämpliga åtgärder, t.ex. att kräva att sådana personer självisolerar sig eller vidtar liknande åtgärder när de återvänder från ett tredjeland som ännu omfattas av de tillfälliga reserestriktionerna, förutsatt att de ställer samma krav på sina egna medborgare.
                     Nödvändiga resor bör dessutom vara tillåtna för de särskilda kategorier av resenärer som har en nödvändig funktion eller ett nödvändigt behov som anges i bilaga II (17). Medlemsstaterna får införa ytterligare säkerhetsåtgärder för dessa resenärer, särskilt när deras resa har sitt ursprung i en högriskregion.
                     Den förteckning över särskilda kategorier av resenärer som har en nödvändig funktion eller ett nödvändigt behov i enlighet med bilaga II kan ses över av rådet, i nära samråd med kommissionen, beroende på sociala och ekonomiska överväganden samt på den samlade bedömningen av hur den epidemiologiska situationen utvecklas, på grundval av den metod, de kriterier och de uppgifter som avses ovan.

                     6.

                     För att avskaffa de tillfälliga restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU med avseende på de tredjeländer som förtecknas i bilaga I, bör även ömsesidigheten beaktas med jämna mellanrum och i varje enskilt fall.

                     7.

                     En medlemsstat bör inte besluta om avskaffande av restriktionerna för icke nödvändiga resor till EU för ett visst tredjeland innan avskaffandet av restriktionerna har samordnats i enlighet med denna rekommendation.

                     8.

                     Personer bosatta i Andorra, Monaco, San Marino och Vatikanstaten bör vid tillämpning av denna rekommendation betraktas som personer bosatta i EU.

                     9.

                     Denna rekommendation bör genomföras av alla medlemsstater vid alla yttre gränser.

            Utfärdad i Bryssel den 30 juni 2020.

                  På rådets vägnar

               A. METELKO-ZGOMBIĆ

                  Ordförande

            (1)  COM(2020) 115, 16 mars 2020.

            (2)  ”EU+-området” omfattar alla Schengenmedlemsstater (inklusive Bulgarien, Kroatien, Cypern och Rumänien) samt de fyra Schengenassocierade länderna. Det omfattar även Irland och Förenade kungariket om de beslutar att ansluta sig.

            (3)  COM(2020) 148, 8 april 2020.

            (4)  COM(2020) 222, 8 maj 2020.

            (5)  https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/joint_eu_roadmap_lifting_covid19_containment_measures_sv.pdf

            (6)  COM(2020) 399, 11 juni 2020.

            (7)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/399 av den 9 mars 2016 om en unionskodex om gränspassage för personer (kodex om Schengengränserna) (EUT L 77, 23.3.2016, s. 1).

            (8)  Rådets beslut 2002/192/EG av den 28 februari 2002 om Irlands begäran om att få delta i vissa bestämmelser i Schengenregelverket (EGT L 64, 7.3.2002, s. 20).

            (9)  EGT L 176, 10.7.1999, s. 36.

            (10)  EUT L 53, 27.2.2008, s. 52.

            (11)  Rådets beslut 2008/146/EG av den 28 januari 2008 om ingående på Europeiska gemenskapens vägnar av avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket (EUT L 53, 27.2.2008, s. 1).

            (12)  EUT L 160, 18.6.2011, s. 21.

            (13)  Rådets beslut 2011/350/EU av den 7 mars 2011 om ingående på Europeiska unionens vägnar av protokollet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen, Schweiziska edsförbundet och Furstendömet Liechtenstein om Furstendömet Liechtensteins anslutning till avtalet mellan Europeiska unionen, Europeiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om Schweiziska edsförbundets associering till genomförandet, tillämpningen och utvecklingen av Schengenregelverket, om avskaffande av kontroller vid de inre gränserna och om personers rörlighet (EUT L 160, 18.6.2011, s. 19).

            (14)  COM(2020) 399, 11 juni 2020.

            (15)  Enligt definitionen i artiklarna 2 och 3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 30.4.2004, s. 77).

            (16)  Rådets direktiv 2003/109/EG av den 25 november 2003 om varaktigt bosatta tredjelandsmedborgares ställning (EUT L 16, 23.1.2004, s. 44).

            (17)  [Se även kommissionens meddelanden av den 16 mars (COM (2020) 115) och av den 11 juni 2020 (COM (2020) 399) samt vägledningen av den 30 mars 2020 (C (2020) 2050, 30 mars 2020).]

            BILAGA I
            Tredjeländer vars invånare inte bör påverkas av tillfälliga restriktioner vid de yttre gränserna för icke nödvändiga resor till EU

                        1.

                        ALGERIET

                        2.

                        AUSTRALIEN

                        3.

                        KANADA

                        4.

                        GEORGIEN

                        5.

                        JAPAN

                        6.

                        MONTENEGRO

                        7.

                        MAROCKO

                        8.

                        NYA ZEELAND

                        9.

                        RWANDA

                        10.

                        SERBIEN

                        11.

                        SYDKOREA

                        12.

                        THAILAND

                        13.

                        TUNISIEN

                        14.

                        URUGUAY

                        15.

                        KINA (*1)

               (*1)  med förbehåll för bekräftelse om ömsesidighet

            BILAGA II
            Särskilda kategorier av resenärer som har en nödvändig funktion eller ett nödvändigt behov:

                        i.

                        Hälso- och sjukvårdspersonal, forskare inom hälso- och sjukvård samt personal inom äldreomsorgen.

                        ii.

                        Gränsarbetare.

                        iii.

                        Säsongsarbetare inom jordbruket.

                        iv.

                        Transportpersonal.

                        v.

                        Diplomater, personal vid internationella organisationer och personer som bjudits in av internationella organisationer och vars fysiska närvaro krävs för att dessa organisationer ska fungera väl, militär personal och biståndsarbetare och civilskyddspersonal när de utför sina uppgifter.

                        vi.

                        Transitpassagerare.

                        vii.

                        Passagerare som reser av tvingande familjeskäl.

                        viii.

                        Sjöfolk.

                        ix.

                        Personer i behov av internationellt skydd eller som har andra humanitära skäl.

                        x.

                        Tredjelandsmedborgare som reser för studier.

                        xi.

                        Högkvalificerade arbetstagare från tredjeland om deras arbetsinsats är nödvändig ur ett ekonomiskt perspektiv och arbetet inte kan skjutas upp eller utföras utomlands.


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2020/1039 av den 14 juli 2020 om att som villkor för statligt finansiellt stöd till företag i unionen ställa avsaknad av kopplingar till icke samarbetsvilliga jurisdiktioner

text:
               16.7.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 227/76

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2020/1039
      av den 14 juli 2020
      om att som villkor för statligt finansiellt stöd till företag i unionen ställa avsaknad av kopplingar till icke samarbetsvilliga jurisdiktioner
      EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Avledning av finansiellt stöd till skatteparadis kan skada integriteten hos medlemsstaternas offentliga finanser och hindra unionens finansiella system och inre marknad från att fungera väl. Kommissionen har under de senaste åren intagit en tydlig hållning mot skatteparadis genom den externa strategin för effektiv beskattning (1).

                  (2)

                  Covid-19-utbrottet har gett upphov till aldrig tidigare skådade åtgärder på nationell nivå och unionsnivå för att stödja medlemsstaternas ekonomier och underlätta deras återhämtning. Dessa inbegriper statliga åtgärder för att säkerställa företagens likviditet och tillgång till finansiering, varav en betydande del har omfattats av unionens regler om statligt stöd.

                  (3)

                  Omfattningen av det finansiella stöd, i synnerhet likviditetsstöd, som beviljas företag under de nuvarande covid-19-relaterade omständigheterna, kräver omedelbara och samordnade åtgärder för att förhindra förskingring av offentlig finansiering. Sådana åtgärder har hittills huvudsakligen vidtagits inom ramen för unionens regler om statligt stöd. Vidare och utöver de covid-19-relaterade omständigheterna bör det vid beviljande av finansiellt stöd tas hänsyn till behovet av att bekämpa skatteflykt och skatteundandragande och missbruk av de nationella budgetarna och unionens budgetar på bekostnad av skattebetalarna och de sociala trygghetssystemen.

                  (4)

                  För att effektivt kunna bekämpa skatteflykt, skatteundandragande och missbruk är det också viktigt att sörja för en väl fungerande inre marknad. I detta syfte bör medlemsstaterna samordna sina insatser för att undvika att deras skattebaser urholkas på ett otillbörligt sätt och säkerställa att de antar lösningar som inte ger upphov till betydande avvikelser eller marknadssnedvridningar.

                  (5)

                  Unionens förteckning över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner på skatteområdet (nedan kallad EU-förteckningen över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner) (2) är avsedd att hantera hot mot medlemsstaternas skattebaser. Mot denna bakgrund bör det rekommenderas att medlemsstaterna beviljar finansiellt stöd till företag i unionen på villkor att det inte finns några kopplingar mellan de företagen och de jurisdiktioner som är införda i EU-förteckningen. Kommissionen noterar dessutom att flera medlemsstater i samband med beviljandet av statligt stöd i form av rekapitaliseringar har tillkännagivit sin avsikt att skapa en stark koppling mellan finansiellt stöd och betalning av en skälig andel av skatterna av stödmottagaren.

                  (6)

                  Det är dock mycket viktigt att medlemsstaterna skyddar faktisk ekonomisk verksamhet i de förtecknade icke samarbetsvilliga jurisdiktionerna och garanterar att sådan ekonomiska verksamhet inte påverkas av misstag. För detta ändamål bör medlemsstaterna införa lämpliga undantag i sin lagstiftning, för att säkerställa att finansiellt stöd inte förhindras när det föreligger faktisk ekonomisk verksamhet.

                  (7)

                  För att säkerställa att det finansiella stödet kan överföras till stödberättigade företag bör medlemsstaterna fastställa rimliga krav på att visa att det saknas kopplingar till en jurisdiktion som är införd i EU-förteckningen över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner. Samtidigt är det viktigt att garantera att företag inte kan kringgå kraven för berättigande till finansiellt stöd.

                  (8)

                  I syfte att skapa en övergripande ram bör medlemsstaterna utvidga villkoren för beviljande av statligt finansiellt stöd till företag bortom avsaknaden av kopplingar till förtecknade icke samarbetsvilliga jurisdiktioner, för att inkludera de fall där det har fastställts att ett företag eller dess ägare har dömts för ett allvarligt brott eller inte har fullgjort sina skyldigheter att betala skatt eller socialförsäkringsavgifter.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      1.   SYFTE OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE

      I denna rekommendation fastställs en samordnad strategi för att som villkor för statligt finansiellt stöd till företag i unionen ställa avsaknad av kopplingar mellan det mottagande företaget och de jurisdiktioner som är införda i EU-förteckningen över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner.
      2.   DEFINITIONER

         ägande: direkta och indirekta innehav, samt den verkliga huvudmannen, enligt definitionen i artikel 3.6 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2015/849 (3).

         finansiellt stöd: varje typ av finansiellt stöd tillgängligt för alla företag eller selektiva åtgärder, inbegripet statligt stöd som beviljas enligt den nya tillfälliga ramen för statliga stödåtgärder (4).

         företag: varje enhet eller fysisk person som bedriver ekonomisk verksamhet, oavsett juridisk form eller verksamhetsområde.
      3.   SOM VILLKOR FÖR STATLIGT FINANSIELLT STÖD TILL FÖRETAG I UNIONEN STÄLLA AVSAKNAD AV KOPPLINGAR TILL ICKE SAMARBETSVILLIGA JURISDIKTIONER INFÖRDA I EU-FÖRTECKNINGEN ÖVER ICKE SAMARBETSVILLIGA JURISDIKTIONER

      Om medlemsstaterna vidtar finansiella stödåtgärder för stödberättigade företag inom deras jurisdiktion, bör de uppställa ett antal villkor för berättigande till sådant finansiellt stöd. De företag som får det ekonomiska stödet får följaktligen inte

                  a)

                  ha skatterättslig hemvist eller vara registrerad enligt lagstiftningen i jurisdiktioner införda i EU-förteckningen över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner,

                  b)

                  direkt eller indirekt kontrolleras av aktieägare i jurisdiktioner införda i EU-förteckningen över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner, upp till den verkliga huvudmannen, enligt definitionen i artikel 3.6 i direktiv 2015/849,

                  c)

                  direkt eller indirekt kontrollera dotterföretag eller egna fasta driftställen i jurisdiktioner införda i EU-förteckningen över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner, och

                  d)

                  dela ägande med företag i jurisdiktioner införda i EU-förteckningen över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner.

            För att kontrollera efterlevnaden av regeln om avsaknad av kopplingar till jurisdiktioner införda i EU-förteckningen över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner bör medlemsstaterna säkerställa att inte endast de direkta aktieägarna, utan även den verkliga ägaren och alla andra företag som står under samma ägande inte är skattemässigt hemmahörande i, eller registrerad i enlighet med lagstiftningen i, en sådan jurisdiktion. Ägarna till det företag som erhåller ekonomiskt stöd kan vara juridiska personer (t.ex. aktiebolag eller handelsbolag), juridiska konstruktioner (t.ex. truster) eller fysiska personer.
      För att avgöra om ett företag kan beviljas finansiellt stöd bör det sakna betydelse hur många nivåer av juridiska personer eller juridiska konstruktioner som finns mellan det företag som är etablerat i den medlemsstat som beviljar det finansiella stödet och den enhet i en jurisdiktion som är införd i EU-förteckningen.
      4.   UNDANTAGSBESTÄMMELSER

      Medlemsstaterna får bortse från förekomsten av kopplingar till de förtecknade icke samarbetsvilliga jurisdiktionerna, om företaget lägger fram bevis för att någon av följande omständigheter föreligger:

                  a)

                  Om nivån på den skatt som ska betalas i den medlemsstat som beviljar stödet under en viss tidsperiod (t.ex. de senaste tre åren) anses lämplig i förhållande till den totala omsättningen eller verksamhetsnivån för det stödmottagande företaget, på nationell nivå och koncernnivå, under samma tidsperiod.

                  b)

                  Om företaget gör rättsligt bindande åtaganden om att inom en kort tidsram undanröja sina kopplingar till de EU-förtecknade icke samarbetsvilliga jurisdiktionerna, vilket ska underkastas lämplig uppföljning och lämpliga påföljder vid bristande efterlevnad.

            Medlemsstaterna bör bortse från förekomsten av kopplingar till de förtecknade icke samarbetsvilliga jurisdiktionerna, om företaget har en betydande ekonomisk närvaro (styrkt genom personal, utrustning, tillgångar och lokaler, vilket ska beläggas med relevanta fakta och omständigheter) och bedriver en betydande ekonomisk verksamhet i förtecknade icke samarbetsvilliga jurisdiktioner.
      Medlemsstaterna bör inte tillämpa de undantagen, om de inte kan kontrollera att informationen är korrekt. Detta kan bero på otillräckligt utbyte av information på begäran med det berörda tredjelandet, i synnerhet avsaknad av ett skatteavtal som möjliggör informationsutbyte eller bristande samarbete från tredjelandets berörda jurisdiktion.
      5.   GENOMFÖRANDE OCH EFTERLEVNADSKONTROLL

      Medlemsstaterna bör komma överens om rimliga krav som visar att det saknas kopplingar till en jurisdiktion som är införd i EU:s förteckning över icke samarbetsvilliga jurisdiktioner. Följande principer syftar till att hjälpa medlemsstaterna att säkerställa ett snabbt genomförande av kraven och en effektiv kontroll av att de efterlevs:

                  a)

                  För att förenkla förfarandena och underlätta tillgången till ekonomiskt stöd kan medlemsstaterna godta självintyganden från de sökande som bevis på att de till fullo uppfyller kraven för att erhålla finansiellt stöd. Denna process bör kompletteras med utökade revisioner/kontroller i ett senare skede med fullt utnyttjande av de verktyg som finns tillgängliga för att minska risken för bristande efterlevnad, t.ex. landspecifika rapporter, automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton, informationsutbyte på begäran eller tillgång till uppgifter om verkligt huvudmannaskap.

                  b)

                  Medlemsstaterna bör föreskriva effektiva, proportionella och avskräckande påföljder för att avskräcka de sökande från att lämna falsk eller felaktig information, inbegripet, som ett minimum, återkrav av felaktigt beviljat finansiellt stöd.

                  c)

                  Medlemsstaterna bör inte tillåta självintyganden och bör genomföra förstärkta kontroller, om företaget i fråga har kopplingar till EU:s förtecknade jurisdiktioner och gör gällande att de utnyttjar en undantagsbestämmelse.

            6.   ÖVRIGA BEGRÄNSNINGAR

      Medlemsstaterna bör avstå från att ge ekonomiskt stöd till företag i följande fall:

                  —

                  Om det har fastställts att ett företag eller dess ägare har varit föremål för en lagakraftvunnen dom för något av de brott som anges i artikel 57.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/24/EU (5).

                  —

                  Om det genom en slutlig dom eller ett slutligt förvaltningsbeslut har fastställts att ett företag eller dess ägare inte har fullgjort sina skyldigheter att betala skatt eller socialförsäkringsavgifter enligt tillämplig lagstiftning.

            7.   UPPFÖLJNING

      Medlemsstaterna uppmanas att underrätta kommissionen om vilka åtgärder som vidtagits till följd av denna rekommendation.
      Kommissionen är beredd att föra en diskussion med medlemsstaterna kring deras planer på hur det ska säkerställas att beviljandet av statligt stöd, särskilt i form av rekapitaliseringar, begränsas till företag som betalar en skälig andel av skatterna.
      Kommissionen kommer att offentliggöra en rapport om tillämpningen av denna rekommendation inom tre år efter det att den har antagits.

         Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2020.

               På kommissionens vägnar

            Paolo GENTILONI

               Ledamot av kommissionen

         (1)  Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om en extern strategi för effektiv beskattning, den 28 januari 2016 (https://eur-lex.europa.eu/resource.html?uri=cellar:b5aef3db-c5a7-11e5-a4b5-01aa75ed71a1.0009.02/DOC_1&format=PDF).

         (2)  Jurisdiktioner som ingår i bilaga I till rådets relevanta slutsatser (s.k. svart lista). Denna förteckning uppdateras regelbundet: https://ec.europa.eu/taxation_customs/tax-common-eu-list_en

         (3)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2015/849 av den 20 maj 2015 om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt eller finansiering av terrorism (EUT L 141, 5.6.2015, s. 73).

         (4)  Meddelande från kommissionen – Tillfällig ram för statliga stödåtgärder till stöd för ekonomin under det pågående utbrottet av covid-19, C/2020/1863 (EUT C 91I, 20.3.2020, s. 1), ändrat den 3 april, 8 maj och 29 juni 2020.

         (5)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/24/EU av den 26 februari 2014 om offentlig upphandling och om upphävande av direktiv 2004/18/EG (EUT L 94, 28.3.2014, s. 65).


title: Rådets rekommendation om en gemensam ram för användning och validering av antigentester i form av snabbtester och ömsesidigt erkännande i EU av covid-19-testresultat 2021/C 24/01

text:
               22.1.2021

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 24/1

      RÅDETS REKOMMENDATION
      om en gemensam ram för användning och validering av antigentester i form av snabbtester och ömsesidigt erkännande i EU av covid-19-testresultat
      (2021/C 24/01)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 168.6,
      med beaktande av Europeiska kommissionens förslag,
      av följande skäl:

                  (1)

                  I enlighet med artikel 168.1 och 168.2 ska en hög hälsoskyddsnivå för människor säkerställas vid utformning och genomförande av all unionspolitik och alla unionsåtgärder. Unionens insatser ska bl.a. innefatta övervakning av, tidig varning för och bekämpning av allvarliga gränsöverskridande hot mot människors hälsa, och de ska främja samarbete mellan medlemsstaterna på detta område och vid behov stödja deras insatser.

                  (2)

                  I enlighet med artikel 168.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska unionen när den vidtar åtgärder respektera medlemsstaternas ansvar för att besluta om sin hälso- och sjukvårdspolitik samt för att organisera och ge hälso- och sjukvård. EU:s medlemsstater ansvarar därför för att besluta om utveckling och genomförande av strategier för covid-19-testning, inbegripet användning av antigentester i form av snabbtester, med beaktande av ländernas epidemiologiska och sociala situation och målgruppen för testning.

                  (3)

                  Den 15 april antog kommissionen riktlinjer för in vitro-diagnostiska covid-19-tester och deras prestanda (1), med överväganden avseende testprestanda och rekommendationer om att covid-19-tester bör valideras innan de rutinmässigt används kliniskt.

                  (4)

                  Den 15 juli antog kommissionen ett meddelande om EU:s hälsoberedskap i närtid inför covid-19-utbrott (2), där det, bland andra åtgärder för att stärka beredskapen och samordningskapaciteten, framhölls att testning är ett av medlemsstaternas viktigaste åtgärdsområden och där det angavs vilka specifika åtgärder som behövde vidtas de närmaste månaderna.

                  (5)

                  Den 28 oktober antog kommissionen en rekommendation om strategier för covid-19-testning, inklusive användningen av antigentester i form av snabbtester (3). Rekommendationen innehåller riktlinjer för länderna om centrala faktorer som ska beaktas för deras strategier för covid-19-testning samt överväganden om användningen av antigentester i form av snabbtester.

                  (6)

                  Den 18 november antog kommissionen en rekommendation om användning av antigentester i form av snabbtester för diagnos av SARS-CoV-2-infektion (4), med fokus på vilka kriterier som ska användas vid valet av antigentester i form av snabbtester, de miljöer i vilka snabbtester är lämpliga att använda och vilken personal som bör utföra testerna samt validering och ömsesidigt erkännande av tester och testresultat. Antigentesterna i form av snabbtester är billigare och snabbare men har lägre känslighet än RT-PCR-tester.

                  (7)

                  Det gällande regelverket för utsläppande på marknaden av antigentester i form av snabbtester är direktiv 98/79/EG (5). I enlighet med direktivet ska tillverkarna av SARS-CoV-2-antigentester i form av snabbtester upprätta teknisk dokumentation som uttryckligen visar att testet är säkert och fungerar på det sätt som tillverkaren avsett, genom att visa att det uppfyller kraven i bilaga I till direktivet.

                  (8)

                  Den 26 maj 2022 ersätts direktiv 98/79/EG av förordning (EU) 2017/746 om medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik (6). I enlighet med förordningen ska antigentester i form av snabbtester omfattas av skärpta krav på produktprestanda och en grundlig bedömning utförd av ett anmält organ. Detta kan minska det merarbete som krävs vid validering av dessa tester innan de kan användas som en del av de nationella strategierna.

                  (9)

                  Effektiva tester bidrar till att den inre marknaden fungerar smidigt, eftersom de möjliggör riktade isolerings- eller karantänåtgärder. Ömsesidigt erkännande av testresultat avseende SARS-CoV-2-infektion som görs i andra medlemsstater av certifierade hälso- och sjukvårdsorgan, i enlighet med punkt 18 i rådets rekommendation (EU) 2020/1475 (7), är avgörande för att underlätta gränsöverskridande rörlighet, gränsöverskridande kontaktspårning och behandling.

                  (10)

                  Detta förslag till rådets rekommendation kan också vara av intresse för EU:s kandidatländer och potentiella kandidatländer och för de länder som med EU har ingått avtal om upprättandet av ett djupgående och omfattande frihandelsområde, eftersom de måste anpassa sig till EU:s regelverk i tillämpliga fall och vissa av dem deltar i EU:s gemensamma upphandling av relevanta produkter.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

         Användning av antigentester i form av snabbtester

      Utan att det påverkar medlemsstaternas ansvar för att besluta om sin nationella testningspolitik bör medlemsstaterna göra följande:

                  1.

                  Fortsätta användningen av antigentester i form av snabbtester som ett sätt att ytterligare stärka ländernas övergripande testkapacitet, eftersom testning är mycket viktigt för att kontrollera och minska den pågående covid-19-pandemin i och med att det möjliggör adekvat och snabb kontaktspårning och snabba och riktade isolerings- och karantänåtgärder.

                  2.

                  I första hand överväga användning av antigentester i form av snabbtester om kapaciteten att göra nukleinsyraamplifieringstester (NAAT), särskilt RT-PCR-tester, är begränsad, eller om långa ledtider för tester omintetgör den kliniska användbarheten, vilket skulle förhindra snabb identifiering av smittade personer och minska effekten av kontaktspårning.

                  3.

                  Säkerställa att antigentester i form av snabbtester utförs av utbildad hälso- och sjukvårdspersonal eller andra utbildade aktörer i enlighet med nationella specifikationer och i strikt överensstämmelse med tillverkarens anvisningar samt att testerna kvalitetskontrolleras. Om forskningen skulle visa att antigentester i form av snabbtester under vissa omständigheter kan utföras av den person som ska testas i stället för av utbildad hälso- och sjukvårdspersonal eller andra utbildade aktörer, kan man även överväga egen testning med eller utan professionell vägledning.

                  4.

                  Investera i utbildning och i förekommande fall certifiering av hälso- och sjukvårdspersonal och andra aktörer som ska utföra provtagning och testning, och därigenom säkerställa att det finns tillräcklig kapacitet och skydda insamlingen av kvalitativa prover.

                  5.

                  Säkerställa att resultaten av antigentester i form av snabbtester registreras i respektive lands nationella system för insamling och rapportering av data när detta låter sig göras.

                  6.

                  Särskilt överväga användning av antigentester i form av snabbtester i följande situationer och miljöer:

                              a)

                              Diagnos av covid-19 bland symtomatiska fall, oberoende av miljö eller situation. Antigentester i form av snabbtester bör användas de första fem dagarna efter att symtomen uppträtt, när virusbelastningen är som högst. Patienter som tas in på sjukhus eller personer som fått plats på vård- och omsorgsboenden och som uppvisar covid-19-liknande symtom bör helst testas i samband med intagningen eller inflyttningen.

                              b)

                              Personer som har haft kontakt med bekräftade fall: Antigentester i form av snabbtester av asymtomatiska personer som haft kontakt med bekräftade fall bör göras snarast möjligt och inom de första sju dagarna efter kontakten i enlighet med tillämpliga riktlinjer.

                              c)

                              Utbrottskluster för tidig upptäckt och isolering av fall. I det här sammanhanget är screening av både symtomatiska och asymtomatiska fall relevant.

                              d)

                              Screening i högriskområden och slutna miljöer, t.ex. sjukhus, andra vårdmiljöer, inrättningar för långvarig vård, t.ex. äldreboenden och vårdhem, boenden för personer med funktionsnedsättning, skolor, fängelser, förvar och annan mottagningsinfrastruktur för asylsökande och migranter och för hemlösa. I händelse av upprepad screening bör detta ske varannan till var fjärde dag när så är möjligt, och åtminstone det första positiva resultat som konstateras genom antigentest i form av snabbtest bör bekräftas med ett RT-PCR-test.

                              e)

                              I epidemiologiska situationer eller områden där andelen positiva tester är hög eller mycket hög (t.ex. > 10 %), kan antigentester i form av snabbtester användas i överensstämmelse med nationella befogenheter för populationstäckande screening, med beaktande av och användning av ett adekvat utvärderingssystem för att mäta effekterna. För detta behövs det upprepade tester med specifika intervall. ECDC kommer att stödja medlemsstaterna genom att offentliggöra en uppdaterad vägledning om covid-19-testning där för- och nackdelarna med populationstäckande testning diskuteras liksom användningen av antigentester i form av snabbtester i det sammanhanget.

                  7.

                  Säkerställa att det finns strategier som klargör när det behövs bekräftande testning med RT-PCR eller ett andra antigentest i form av snabbtest, enligt kommissionens rekommendation av den 18 november 2020, och att det finns tillräcklig kapacitet för bekräftande testning.

                  8.

                  Säkerställa att det finns lämpliga biosäkerhetsåtgärder, vilket innefattar tillräcklig tillgång till personlig skyddsutrustning för hälso- och sjukvårdspersonal och andra utbildade aktörer som är involverade i insamling av prover, särskilt när antigentester i form av snabbtester används i samband med populationstäckande screening och ett stort antal aktörer är involverade.

                  9.

                  Fortsätta att bevaka utvecklingen när det gäller andra nukleinsyrabaserade tester i form av snabbtester för att påvisa SARS-CoV-2-infektion (8) samt utarbetandet av diagnostiska tester baserade på serologi och multiplexa metoder. Vid behov anpassa strategierna för testning och metoderna för användning av antigentester i form av snabbtester i enlighet med detta. När det gäller möjligheten till egen provtagning för antigentester i form av snabbtester, t.ex. för att avhjälpa brister på testningskapacitet och resurser för provtagning utförd av utbildade aktörer, bör utvecklingen noga bevakas och hanteras med stöd av ECDC.

                  10.

                  Fortsätta att bevaka och bedöma testbehoven i enlighet med den epidemiologiska utvecklingen och de mål som fastställs i nationella, regionala och lokala strategier för testning, och säkerställa att det finns motsvarande resurser och kapacitet för att möta efterfrågan.

         Validering och ömsesidigt erkännande av antigentester i form av snabbtester samt RT-PCR-tester

      Medlemsstaterna bör göra följande:

                  11.

                  Utan att det påverkar tillämpningen av direktiv 98/79/EG, tillsammans med ECDC och kommissionen (9) enas om, upprätthålla och dela en gemensam och uppdaterad förteckning över sådana antigentester av covid-19 i form av snabbtester som anses lämpliga att använda vid de situationer som beskrivs i punkt 6 och som är förenliga med ländernas strategier för testning och som

                              a)

                              är CE-märkta,

                              b)

                              uppfyller de minimiprestandakrav på ≥ 90 % känslighet och ≥ 97 % specificitet,

                              c)

                              har validerats av minst en medlemsstat såsom lämpliga för användning i samband med covid-19, med närmare uppgifter om metoder och resultat för sådana studier, t.ex. vilken provtyp som använts för valideringen, omständigheterna vid testbedömningen och eventuella svårigheter med avseende på känslighetskriterierna eller andra prestandafrågor.

                  12.

                  Enas om att regelbundet uppdatera de antigentester i form av snabbtester som ingår i den gemensamma förteckning som avses i punkt 11, särskilt med tanke på att nya resultat från oberoende valideringsstudier kommer att bli tillgängliga och att nya tester kommer att finnas på marknaderna. Vid framtida uppdateringar av förteckningen bör man även beakta hur mutationer av SARS-CoV-2 kan påverka verkningsgraden av ett visst specifikt antigentest i form av snabbtest, så att tester som inte längre anses verkningsfulla kan tas bort. Man bör även hålla ögonen på hur mutationer av SARS-CoV-2 påverkar RT-PCR-testernas verkningsgrad.

                  13.

                  Fortsätta att investera i oberoende och miljöspecifika valideringsstudier av antigentester i form av snabbtester, med målsättningen att bedöma prestanda i förhållande till NAAT, särskilt RT-PCR-tester. Medlemsstaterna bör enas om en ram för sådana valideringsstudier, t.ex. genom att ange vilka metoder som ska användas och fastställa inom vilka områden och miljöer det i första hand behövs valideringsstudier. En sådan ram bör uppfylla kraven i ECDC:s tekniska vägledning om antigentester i form av snabbtester (10). Medlemsstaterna bör säkerställa att fullständiga dataset för validering i möjligaste mån delas, med beaktande av tillämplig lagstiftning om allmänt dataskydd.

                  14.

                  Fortsätta att samarbeta på EU-nivå för att bedöma det material som samlats in vid användning av antigentester i form av snabbtester i klinisk praxis, bland annat genom den gemensamma åtgärden EUnetHTA och andra potentiella framtida samarbetsmekanismer.

                  15.

                  Enas om ett urval antigentester i form av snabbtester vars resultat ömsesidigt erkänns för folkhälsoåtgärder, på grundval av informationen i den gemensamma förteckning som avses i punkt 11.

                  16.

                  Varje gång den förteckning som avses i punkt 11 uppdateras överväga om någon antigentest i form av snabbtest bör tas bort från eller läggas till i urvalet av antigentester i form av snabbtester vars resultat är ömsesidigt erkända.

                  17.

                  Ömsesidigt erkänna resultaten av RT-PCR-tester för covid-19-infektioner som utförs av certifierade hälso- och sjukvårdsorgan i andra medlemsstater.

                  18.

                  För att i praktiken underlätta det ömsesidiga erkännandet av resultaten av antigentester i form av snabbtester och RT-PCR-tester, såsom anges i punkt 18 i rådets rekommendation 2020/1475, enas om en gemensam, standardiserad uppsättning uppgifter som ska ingå i formuläret för testresultatcertifikat.

                  19.

                  Undersöka behovet och möjligheten, inbegripet tidsmässiga och kostnadsmässiga överväganden, av att skapa en digital plattform som kan användas för att validera de standardiserade covid-19-testcertifikatens äkthet (för såväl antigentester i form av snabbtester som RT-PCR-tester och dela resultaten av sådana diskussioner med kommissionen.

         Utfärdad i Bryssel den 21 januari 2021.

               På rådets vägnar

            (Ms) Ana Paula ZACARIAS

               Ordförande

         (1)  EUT C 122 I, 15.4.2020, s. 1.

         (2)  COM(2020) 318 final

         (3)  EUT L 360, 30.10.2020, s. 43.

         (4)  EUT L 392, 23.11.2020, s. 63.

         (5)  EGT L 331, 7.12.1998, s. 1.

         (6)  EUT L 117, 5.5.2017, s. 176. I den förordningen föreskrivs redan en övergångsperiod från och med den dag då förordningen trädde i kraft (maj 2017), under vilken medicintekniska produkter för in vitro-diagnostik kan bedömas antingen enligt den förordningen eller enligt direktiv 98/79/EG.

         (7)  EUT L 337, 14.10.2020, s. 3.

         (8)  Exempelvis: RT-LAMP (reverse transcription loop-mediated isothermal amplification), TMA (Transcription Mediated Amplification) och CRISPR (clustered regularly interspaced short palindromic repeats).

         (9)  Kommissionens databas: gemensamma forskningscentrumet (JRC) för in vitro-diagnostik och testmetoder för covid-19.

         (10)  Options for the use of rapid antigen tests for COVID-19 in the EU/EEA and the UK, Stockholm 19 november 2020, ECDC: Stockholm; 2020.