				|

		52012PC0566

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Portugal att upphöra /* COM/2012/0566 final - 2012/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
i syfte att få situationen med ett alltför
stort offentligt underskott i Portugal att upphöra
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt (EUF-fördraget), särskilt artikel 126.7,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation, och
av följande skäl:
(1)       Enligt artikel 126 i
EUF-fördraget ska medlemsstaterna undvika alltför stora underskott i sina
offentliga finanser.
(2)       Stabilitets- och
tillväxtpakten grundas på målet om sunda offentliga finanser, som ett sätt att
stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark varaktig tillväxt som kan
bidra till ökad sysselsättning.
(3)       Den 2 december 2009 fastslog
rådet i enlighet med artikel 126.6 i EUF-fördraget att det förelåg ett alltför
stort underskott i Portugal och avgav en rekommendation, i enlighet med artikel
126.7 i EG-fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7
juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid
alltför stora underskott, för en korrigering av det alltför stora underskottet
senast 2013. För att få ned det offentliga underskottet under referensvärdet på
3 % av BNP senast 2013 rekommenderades en finanspolitisk ansträngning på i
genomsnitt 1¼ % av BNP under perioden 2010–2013. Vid beräkningen av den
genomsnittliga årliga finanspolitiska ansträngningen utgick man från 2011 års
underskott i kommissionens vårprognos 2009. Därefter beräknades den totala
finanspolitiska ansträngning som krävs för att inom tidsfristen uppnå det
nominella målet om ett underskott som understiger 3 %, genom antagandet
att produktionsgapet gradvis kommer att slutas till 2015.
(4)       Den 15 juni 2010 drog
kommissionen slutsatsen att Portugal hade vidtagit effektiva åtgärder för att
följa rådets rekommendation av den 2 december 2009 om att få ned det offentliga
underskottet under referensvärdet 3 % av BNP. Den ansåg därför att det
inte krävdes några ytterligare steg i förfarandet vid alltför stora underskott.

(5)       Enligt artikel 3.5 i
förordning (EG) nr 1467/97 får rådet på kommissionens rekommendation anta en
ändrad rekommendation enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget, om effektiva
åtgärder har vidtagits och oväntade negativa ekonomiska händelser med stora
negativa effekter på de offentliga finanserna inträffar efter det att
rekommendationen har antagits. Förekomsten av negativa ekonomiska händelser med
stora negativa budgeteffekter ska bedömas mot bakgrund av den ekonomiska
prognos som låg till grund för rådets rekommendation.
(6)       I enlighet med artikel 126.7
i EUF-fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 ska rådet ge
rekommendationer till den berörda medlemsstaten i syfte att få situationen med
ett alltför stort underskott att upphöra inom en viss tid. I rekommendationen
ska en tidsfrist på högst sex månader fastställas för medlemsstaten i fråga att
vidta effektiva åtgärder för att korrigera det alltför stora underskottet. I
rekommendationen om att korrigera ett alltför stort underskott bör rådet också
som ett riktmärke begära att årliga budgetmål uppnås som, på grundval av den
prognos som ligger till grund för rekommendationen, är förenliga med en årlig
förbättring av det strukturella saldot, dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive
engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, med som ett riktmärke minst
0,5 % av BNP.
(7)       Den portugisiska ekonomin
noterade en betydande nedgång under 2009, då BNP föll med 2,9 %, men vände åter
uppåt 2010 med en tillväxt på 1,4 %, till stor del till följd av exceptionella
faktorer som ledde till ett uppsving för exporten och den privata konsumtionen.
Ekonomin föll tillbaka i recession 2011 då BNP i reala termer sjönk med 1,7 %,
men nedgången blev mindre kraftig än väntat genom att en stark nettoexport
delvis uppvägde den väsentliga nedgången i privat konsumtion och investeringar.
Samtidigt fortsatte arbetsmarknadsläget att försämras. Enligt kommissionens
senaste uppdatering av de ekonomiska utsikterna för Portugal, som tar hänsyn
till de finanspolitiska åtgärder som myndigheterna presenterade under den femte
översynen av de ekonomiska anspassningsprogrammet i början av september, väntas
reala BNP sjunka med 3,0 % 2012 som en följd av en ytterligare nedgång i
inhemsk efterfrågan, framförallt på grund av en minskad investeringsaktivitet.
Samtidigt står sig exporten väl och, trots att den dämpats jämfört med förra
året till följd av en försvagad utlandsefterfrågan, väntas exporten vinna
ytterligare marknadsandelar. Tillväxten kommer att vara fortsatt dämpad under
2013, vilket avspeglar svagare tillväxt bland landets handelspartner i
euroområdet liksom ytterligare budgetkonsolideringsåtgärder, men väntas bli
svagt positiv vid halvårsskiftet tack vare en återhämtning för export och
investeringsaktivitet. För hela året beräknas BNP-tillväxten minska med omkring
1 %. Arbetslösheten väntas kulminera på drygt 16 % under 2013.
(8)       Det offentliga underskottet
uppgick till - 9,8 % av BNP 2010, något lägre än underskottet på - 10,2 % av
BNP 2009. Det svaga resultatet berodde främst på den statistiska
omklassificeringen av vissa statsägda företag och offentlig-privata partnerskap
inom den offentliga sektorn liksom kostnaderna i samband med räddningen av två
problembanker. Dessa effekter uppvägdes endast delvis av engångseffekten av
överföringen av en pensionsfond till den offentliga sektorn och något högre
offentliga inkomster än de tidigare åren. För 2011 blev underskottsutfallet 4,2
% av BNP jämfört med ett uppsatt mål på 5,9 % av BNP. Det bättre nominella resultatet
förklaras av en överföring av bankernas pensionsmedel till
socialförsäkringssystemet, som användes till att sluta ett finanspolitiskt gap
på 1½ % av BNP. Regeringen reagerade snabbt för att korrigera det sämre än
väntade utfallet under årets första hälft genom att anta ytterligare åtgärder
på inkomstsidan, som exempelvis ett engångsskattepåslag på inkomstskatten och
en höjning av mervärdesskattesatsen på elektricitet och naturgas från den
nedsatta skattesatsen till normalskattesatsen i förening med nedskärningar på
utgiftssidan. Det finanspolitiska gapet förklaras därför främst av icke
återkommande underskottshöjande faktorer, nämligen sämre än väntat utfall för
andra inkomster än skatt i fråga om koncessioner och fast egendom,
redovisningen av skulder i ett samhällsägt företag och ett offentlig-privat
partnerskap, båda med Madeiras regionala regering som huvudman, samt
omklassificeringen av ett offentlig-privat partnerskap inom den offentliga
sektorn efter införandet av vägavgifter.
(9)       Enligt kommissionens senaste
uppdatering av Portugals ekonomiska utsikter beräknas det offentliga
underskottet 2012 bli 5,3 % baserat på oförändrad politik, vilket ska jämföras
med ett förväntat underskott på 4,5 % av BNP i 2012 års budgetlag och 2012 års
stabilitetsprogram. I 2012 års budget, efter ändring genom budgettillägget i
mars, ingår konsolideringsåtgärder på uppskattningsvis 5½ % av BNP. Bland de
utgiftsreducerande åtgärderna ingår löne- och pensionsnedskärningar tillsammans
med lägre anställningsnivåer i den offentliga sektorn och nedskärningar i
sjukvård, utbildning och kapital i samhällsägda företag samt i löpande
utgifter. De inkomsthöjande åtgärderna baseras på högre indirekt beskattning
genom att vissa varor och tjänster flyttas över från nedsatt och mellanliggande
till högre mervärdeskattesatser. Förändringar i direkt beskattning syftar
främst till att bredda skattebasen genom att minska gällande avdragsmöjligheter
och skatteundantag i den personliga inkomstbeskattningen och
bolagsbeskattningen.
(10)     Den beräknade avvikelsen 2012
från budgetplanen är omkring 2¼ % av BNP, främst kopplad till en snabbare
omläggning än väntat av ekonomin mot mindre skatteintensiv export samt högre
arbetslöshet än väntat som belastar socialförsäkringsbudgetarna.  Inkomstunderskridandena
är brett baserade och gäller lägre än väntade direkta och indirekta
skatteinkomster liksom socialförsäkringsavgifter. Ändringen i skattebaser har
lett till ett totalt inkomstunderskridande på omkring 2 % av BNP jämfört med de
beräknade inkomsterna i 2012 års budget, medan 1¼ % av BNP avsåg
engångstransaktioner. De totala utgifterna utvecklas planenligt, med högre
utgifter för arbetslöshetsersättningar som uppvägs av besparingar på andra
områden, särskilt ersättningar till anställda. Besparingar motsvarande 1,5 % av
BNP – lägre räntebetalningar, omprogrammeringen av EU:s strukturfonder och,
möjligen, engångsintäkter från flygplatskoncessioner – kommer att medverka till
att delvis uppväga inkomstunderskridandena. Eftersom en del av de
underskottsminskande faktorerna är av engångskaraktär ger hålet i 2012 års
budget en övervältringseffekt på 1½ % av BNP under 2013 orsakad av minskade
skatteintäktsbaser samt utvecklingen på arbetsmarknaden.
(11)     Enligt kommissionens senaste
uppdatering av Portugals ekonomiska utsikter beräknas det offentliga
underskottet för 2013, baserat på oförändrad politik, uppgå till 4 ¾ % av BNP,
vilket ska jämföras med ett ursprungligt mål på 3 %. Inom ramen för det
ekonomiska anpassningsprogrammet för Portugal beaktas i scenariot baserat på
oförändrad politik de åtgärder som man enats om i rådets genomförandebeslut
2011/344/EU om beviljande av ekonomiskt bistånd från unionen till Portugal av
den 17 maj 2011 och den fjärde uppdateringen av samförståndsmemorandumet om
särskilda ekonomisk-politiska villkor mellan Europeiska kommissionen, som
agerar på Europeiska unionens vägnar, och Republiken Portugal. I den fjärde
uppdateringen av översynen av samförståndsmemorandumet om särskilda
ekonomisk-politiska villkor föreslogs finanspolitiska konsolideringsåtgärder på
cirka 2 % av BNP för 2013 inklusive en betydande utgiftsminskning genom lägre
ersättningsnivå per anställd och nedskärningar inom utbildning och sjukvård i
förening med vinster från omstrukturering av den centrala förvaltningen och
samhällsägda företag. På inkomstsidan föreslås åtgärder som syftar till att
bredda skattebasen genom minskade skatteförmåner och skatteavdrag när det
gäller bolagsskatter och personliga inkomstskatter samt genom att höja
punktskatter. Med åtgärder i samma linje övervägs i 2012 års stabilitetsprogram
finanspolitiska konsolideringsåtgärder på i storleksordningen 1,4 % av BNP .
(12)     Kommissionens senaste
uppdatering av Portugals ekonomiska utsikter visar att det strukturella
underskottet uppgick till - 8,7 %, - 8,5 % och - 6,3 % av BNP för åren 2009,
2010 respektive 2011. Det förväntas uppgå till -4,2 % av BNP år 2012. Detta
innebär en genomsnittlig finanspolitisk ansträngning, mätt som skillnaden
mellan de strukturella underskotten, på 1,5 % av BNP mellan 2010 och 2012,
vilket överstiger den minsta årliga, genomsnittliga finanspolitiska
ansträngning på 1¼ % av BNP som rådet fastställde för 2010–2013. Efter
korrigering för förändringarna av det makroekonomiska scenariot mellan de
beräkningar som låg till grund för rådets rekommendationer av den 2 december
2009 och den nuvarande prognosen beräknas den årliga, genomsnittliga
finanspolitiska ansträngningen mellan 2010 och 2012 bli omkring
0,8 procentenheter av BNP högre. Portugal har således vidtagit effektiva åtgärder
när det gäller utvecklingsbanan för det strukturella underskottet fram till
2012.
(13)     Enligt kommissionens
höstprognos 2009 som låg till grund för rådets rekommendation av den 2 december
2009 enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget, förväntades den portugisiska
ekonomin växa med 0,3 % 2010 och med 1,0 % 2011. Åren 2012 och 2013 låg bortom
den prognoshorisonten, men utifrån antagandet att det stora negativa
produktionsgapet gradvis kommer att slutas senast 2015, väntades tillväxten
2012 och 2013 bli högre än 2011. Det reala BNP-utfallet 2010 och 2011
överensstämde mycket dåligt med den beräknade utvecklingsbanan i 2009 års
höstprognos, till stor del på grund av exceptionella faktorer som resulterade i
högre icke hållbar tillväxt 2010 och mycket lägre tillväxt 2011. Dessutom var
den ekonomiska tillväxtens sammansättning i mycket lägre grad baserad på
inhemsk efterfrågan. Det sammantagna bidraget från inhemsk efterfrågan under
2010 och 2011 var -5 procentenheter av BNP, jämfört med en prognos på 0,6 procentenheter. Samtidigt försämrades arbetsmarknaden i större
omfattning och snabbare takt än vad som förutsågs i kommissionens höstprognos
2009. I den senaste uppdateringen av
kommissionens prognos för den portugisiska ekonomin räknar man med en
väsentligt negativ tillväxt för 2012 respektive 2013. Tillväxtens
sammansättning förmodas vidare fortsätta att ha slagsidan mot nettoexport.
Dessa tillväxtberäkningar visar att den portugisiska ekonomin har drabbats av
oförutsedda händelser.
(14)     Den offentliga bruttoskulden
steg från 93,3 % 2010 till 107,8 % av BNP 2011 och väntas, enligt kommissionens
senaste uppdatering av de ekonomiska utsikterna för Portugal, stiga till 119,1
% av BNP 2012 samt nå 123,7 % av BNP 2013 och således överstiga fördragets
referensvärde för alla åren. Denna ökning av skuldkvoten drivs främst på av
högre räntebetalningar inbegripet betalningar kopplade till programlånen, och i
mindre omfattning av den primära underskottsdynamiken.
Stock-/flödesjusteringarna är betydande 2012 genom att de bidrar med
3,3 procentenheter av BNP till ökningen och är knutna till planen att
reglera fakturor från leverantörer till offentliga organ och andra utestående
transaktioner.
(15)     De offentliga finansernas
ställning har försämrats väsentligt jämfört med antagandena i rådets
ursprungliga rekommendation, på grund av sämre än väntade ekonomiska utsikter,
som också är mindre skatteintensiva. Den betydande nedgången i ekonomin
påverkar dessutom sysselsättning och arbetslöshet på ett mycket negativt sätt.
Detta har fått negativa effekter på både inkomst- och utgiftssidan, med lägre
sociala avgifter och högre sociala transfereringar. Med hänsyn tagen till alla
dessa faktorer, och i synnerhet givet den markanta försämringen av de
finanspolitiska utsikterna sedan rådets ursprungliga rekommendation enligt
artikel 126.7 i EUF-fördraget och det faktum att Portugal har vidtagit
effektiva åtgärder, skulle det därför vara motiverat med ytterligare ett år för
att korrigera det alltför stora underskottet.
(16)     Beviljandet av ytterligare ett
år för korrigeringen av det alltför stora underskottet kräver att
mellanliggande nominella underskottsmål på 5,0 % av BNP för 2012, 4,5 % av
BNP för 2013 och 2,5 % av BNP för 2014 uppnås på det sätt som definieras i den
femte uppdateringen av rådets genomförandebeslut 2011/344/EU. På grundval av
kommissionens uppdatering av Portugals ekonomiska utsikter skulle dessa
nominella mål i sin tur kräva en underliggande förbättring av det strukturella
saldot på 2,3 % av BNP år 2012, 1,6 % år 2013 och 1,3 % år 2014. De
portugisiska myndigheterna kommer att anta ytterligare åtgärder för att nå
underskottsmålen för 2012, 2013 och 2014 mot bakgrund av de behov som
konstaterats i den femte översynen av det ekonomiska anpassningsprogrammet.
Myndigheterna kommer därutöver att ta fram beredskapsåtgärder för de följande
åren i händelse av avvikelser, givet möjliga genomföranderisker.
(17)     Trots att trycket lättat något
under senaste månaderna förblir marknadstrycket på den portugisiska
statsskulden högt och det finns därför behov att underbygga trovärdigheten i
konsolideringsåtgärderna. Detta skulle dels kräva en närmare precisering av
alla strukturella åtgärder som krävs för att uppnå budgetmålen under 2013 och
2014, dels att underskotten minskas snabbare om de ekonomiska eller
finanspolitiska villkoren visar sig bättre än vad som för närvarande kan
förväntas. Tidsfristen på tre månader för att vidta effektiva åtgärder
motiveras av att det här är viktigt att vidta åtgärder i tid för att undvika
risken för framtida överskridanden.
(18)     Den 6 juli antog rådet
landspecifika rekommendationer riktade till Portugal för att genomföra de
åtgärder som föreskrivs i rådets genomförandebeslut 2011/344/EU och som närmare
specificeras i samförståndsmemorandumet av den 17 maj 2011 och dess påföljande
tillägg. Det övergripande syftet med dessa åtgärder är att anta en trovärdig
och välavvägd finanspolitisk konsolideringsstrategi som stöds av strukturella
finanspolitiska åtgärder och bättre finansiell kontroll över samhällsägda företag
och offentlig-privata partnerskap, genomgripande och tidigarelagda strukturella
reformer i produkt- och tjänstemarknader samt ansträngningar att skydda den
finansiella sektorn genom rekapitalisering med stöd av reservfaciliteter.
(19)     Parallellt med de regelbundna
översynerna av det ekonomiska anpassningsprogrammet för Portugal såsom
definierat i rådets genomförandebeslut 2011/344/EU kommer en kvartalsvis
övervakning göras av hur genomförandet av dess åtaganden inom ramen för
förfarandet vid alltför stora underskott fortskrider.
(20)     Portugal uppfyller villkoren
för en förlängning av tidsfristen för att korrigera det alltför stora
offentliga underskottet, i enlighet med artikel 3.5 i förordning (EG) nr
1467/97 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid
alltför stora underskott.
HÄRIGENOM
REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
(1)
Att de portugisiska myndigheterna får den
rådande situationen med ett alltför stort underskott att upphöra senast 2014.
(2)
Att de portugisiska myndigheterna uppnår en förbättring
av det strukturella saldot på 2,3 % av BNP år 2012, 1,6 % av BNP år 2013 och
1,3 % av BNP år 2014 för att senast 2014 nedbringa underskottet under
referensvärdet på 3 % av BNP, baserat på kommissionens uppdatering av
Portugals ekonomiska utsikter. De nominella
underskottsmålen bör vara 5,0 % av BNP år 2012, 4½ %
år 2013 och 2,5 % år 2014.
(3)
Att de portugisiska myndigheterna genomför de
åtgärder som antogs i 2012 års budget och i dess tilläggsbudget i mars samt att
de vidtar ytterligare åtgärder motsvarande 0,3 % av BNP för att begränsa
underskottet till 5,0 % av BNP. Dessa åtgärder inbegriper en frysning av vissa
av anslagen i 2012 års budget för ännu ej påbörjade investeringsprojekt, höjda
stämpelskatter på högt värderade fastigheter och höjda skattesatser på
investeringsinkomster, tidigareläggning av vissa åtgärder i budgeten för 2013
för att reducera sociala förmåner samt införa andra åtgärder för att generera
besparingar i mellanliggande förbrukning och inkomster från försäljningar.
(4)
Att de portugisiska myndigheterna antar varaktiga
konsolideringsåtgärder på 3,0 % av BNP för att uppnå underskottsmålet för 2013
på 4½ % av BNP. Om inget annat anges
inbegriper de åtgärder som ska antas tillsammans med 2013 års budgetlag
följande: i) en minskning av ersättningar till anställda genom en väsentlig
minskning av antalet offentliganställda, i övertidsersättningar och i annan
ersättning än lön, ii) förbättrad kontroll av existensmedel och nedskärningar i
vissa sociala program och förmåner, iii) mer genomgripande sjukvårdsreform och
reform av samhällsägda företag. På inkomstsidan inbegriper de planerade
projekten följande: i) en reform av den personliga inkomstskatten som förenklar
skattestrukturen, avskaffar vissa skatteutgifter, höjer den genomsnittliga
skattesatsen samtidigt som skatteprogressiviteten skärps, ii) en breddning av
bolagsskattebasen genom att avskaffa avdragsmöjligheten för skulder samt iii)
höjda fastighetsskatter. De portugisiska myndigheterna kommer att tillgripa
beredskapsåtgärder under 2013 om det uppstår avvikelser.
(5)
Att de portugisiska myndigheterna antar varaktiga
konsolideringsåtgärder på 1¾ % av BNP för att uppnå underskottsmålet för 2014.
En heltäckande utgiftsöversyn kommer att genomföras inför den sjätte översynen
av det ekonomiska anpassningsprogrammet för att fullt ut specificera åtgärder
på omkring 4 miljarder euro under perioden 2014-2015 och åtgärder kommer att
specificeras i detalj senast i mitten av februari 2013. De finanspolitiska
konsolideringsplanerna för perioden 2014-2015 kommer att specificeras i detalj
i 2013 års stabilitetsprogram.
(6)
Portugals regering ska vidta effektiva åtgärder för
att genomföra denna rekommendation inom tre månader från antagandet av denna
rekommendation och, i enlighet med artikel 3.4a i rådets förordning (EG) nr
1467/97, i detalj rapportera om den konsolideringsstrategi som ska uppnå målen.

Vidare uppmanar rådet de portugisiska
myndigheterna att göra följande:
–
Utöver den rapport som avses i rekommendation 6 och
parallellt med de krav som definieras i rådets genomförandebeslut 2011/344/EU
om beviljande av ekonomiskt bistånd från unionen till Portugal av den 17 maj
2011 rapportera om de framsteg som görs för genomförandet av denna
rekommendation var tredje månad liksom i ett särskilt kapitel i de stabilitetsprogram
som tas fram till och med 2015.
–
Att upprätthålla takten i arbetet med att reformera
den offentliga finansiella styrningen genom att reformera budgetramlagen för
att göra den förenlig med Europeiska unionens nya regler för styrning av de
offentliga finanserna och fortsätta att förbättra transparens och kontroll i
alla budgetstadier samt säkerställa att dess medelfristiga budgetramverk och
mål för alla nivåer av den offentliga sektorn efterlevs. Denna rekommendation
riktar sig till Republiken Portugal.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande


               19.2.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 65/168

         P7_TA(2013)0278
   Översynen 2013 av Europeiska utrikestjänstens organisation och funktionssätt
   Europaparlamentets rekommendation av den 13 juni 2013 till vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, rådet och kommissionen om översynen 2013 av Europeiska utrikestjänstens organisation och funktionssätt (2012/2253(INI))
   (2016/C 065/24)

      Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

               —

               med beaktande av artikel 27.3 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget), som föreskriver inrättandet av Europeiska utrikestjänsten (nedan kallad utrikestjänsten), som har till uppgift att stödja unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik,

               —

               med beaktande av artikel 21.3 i EU-fördraget, som föreskriver att den höga representanten ska bistå rådet och kommissionen när det gäller att säkerställa samstämmighet mellan de olika områden som omfattas av unionens yttre åtgärder,

               —

               med beaktande av artikel 26.2 i EU-fördraget, som föreskriver att rådet och den höga representanten ska säkerställa enhetlighet, konsekvens och effektivitet i unionens handlande,

               —

               med beaktande av artikel 35 tredje stycket i EU-fördraget, som föreskriver att medlemsstaternas diplomatiska och konsulära myndigheter och unionens delegationer ska bidra till att genomföra unionsmedborgares rätt till skydd inom ett tredjelands territorium,

               —

               med beaktande av artikel 36 i EU-fördraget, som föreskriver att vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik (nedan kallad vice ordföranden/den höga representanten) regelbundet ska höra Europaparlamentet om de viktiga aspekterna och de grundläggande valmöjligheterna när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken, informera Europaparlamentet om hur dessa politikområden utvecklas och se till att vederbörlig hänsyn tas till Europaparlamentets synpunkter,

               —

               med beaktande av artikel 42 i EU-fördraget, som ger vice ordföranden/den höga representanten befogenhet att lägga fram förslag på området för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken, inbegripet att inleda uppdrag med utnyttjande av såväl nationella resurser som unionens resurser,

               —

               med beaktande av artikel 13.3 i rådets beslut av den 26 juli 2010 om hur den europeiska avdelningen för yttre åtgärder ska organiseras och arbeta (nedan kallat beslutet om utrikestjänsten), som föreskriver att den höga representanten senast i mitten av 2013 ska göra en översyn av hur utrikestjänsten är organiserad och arbetar, bland annat vad gäller genomförandet av artikel 6.6 och 6.8 om den geografiska balansen, vid behov åtföljd av ett lagstiftningsförslag om ändring av beslutet,

               —

               med beaktande av artiklarna 298 och 336 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget), som föreskriver vilket lagstiftningsförfarande som ska tillämpas på personalfrågor,

               —

               med beaktande av uttalandet av vice ordföranden/den höga representanten om politiskt ansvar (nedan kallat vice ordförandens/den höga representantens uttalande) (1),

               —

               med beaktande av utrikestjänstens rapport av den 24 juli 2012 om personalsituationen 2012, som lades fram i enlighet med artikel 6.9 i beslutet om utrikestjänsten,

               —

               med beaktande av artikel 97 i arbetsordningen,

               —

               med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikesfrågor och yttrandena från utskottet för utveckling, budgetutskottet, budgetkontrollutskottet och utskottet för rättsliga frågor (A7-0147/2013), och av följande skäl:

               A.

               Genom Lissabonfördraget infördes målet att säkerställa enhetlighet, konsekvens och effektivitet i Europeiska unionens yttre åtgärder.

               B.

               Utrikestjänsten är ett nytt organ av hybridkaraktär, som använder sig av gemensamma och mellanstatliga källor, som saknar motstycke i EU och som därför inte kan förväntas fungera fullt ut inom två år efter inrättandet. En översyn av dess organisation och funktionssätt bör därför grundas på rättvis och konstruktiv kritik.

               C.

               Utrikestjänstens framgång bör mätas i förhållande till dess förmåga att tillämpa ett övergripande tillvägagångssätt från EU:s sida när det gäller dagens utrikespolitiska utmaningar och förpliktelser och dess kapacitet att åstadkomma en effektivare användning av knappa resurser genom ökat samarbete och stordriftsfördelar på EU-nivå och nationell nivå.

               D.

               Vice ordförandens/den höga representantens trippla funktion utgör det mest påtagliga uttrycket för denna strävan efter ökad konsekvens i EU:s yttre åtgärder.

               E.

               Den nuvarande strukturen inom kommissionen återspeglar inte på tillräckligt sätt den särskilda roll som tilldelats vice ordföranden/den höga representanten i förhållande till EU:s yttre åtgärder.

               F.

               De många roller som Lissabonfördraget anförtrott vice ordföranden/den höga representanten kräver att en eller flera politiska ställföreträdare tillsätts, så att man ser till att vice ordföranden/den höga representanten bistås när han eller hon fullgör sina uppgifter.

               G.

               Av strukturella och förfarandemässiga skäl är det operativa beslutsfattandet och genomförandet på områdena för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (Gusp) respektive den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken (GSFP) för långsamma. Detta har än en gång visat sig i samband med krisen i Mali, där varken beslutsförfaranden eller bidragsbeslut antogs eller genomfördes snabbt.

               H.

               Utrikestjänsten bör vara en rationaliserad, resultatinriktad och effektiv struktur med förmåga att erbjuda stöd åt den politiska ledningen i yttre förbindelser, i synnerhet på Gusp-området, och underlätta beslutsfattandet i rådet. Av denna anledning bör utrikestjänsten, med kort varsel och på ett samordnat sätt, kunna erbjuda sakkunskap från olika avdelningar, bland annat från kommissionen. Utrikestjänstens nuvarande struktur innehåller för många chefer och utmärks av alltför många skikt av beslutsfattande.

               I.

               De möjligheter till snabba insatser som EU:s stridsgrupper erbjuder har ännu inte använts.

               J.

               De tidigare gjorda erfarenheterna har tydligt visat att det finns ett behov av att inrätta ett permanent operativt högkvarter i Bryssel för genomförande av GSFP-uppdrag.

               K.

               När det gäller revolutionerna i arabvärlden har det visat sig att EU är oförmöget att på kort sikt säkra en omfördelning av resurser, inklusive personal, för att anpassa sig till nya politiska prioriteringar. Storleken på EU:s delegationer och deras personalprofil måste återspegla unionens strategiska intressen.

               L.

               Utrikestjänstens roll i att definiera den strategiska inriktningen hos EU:s instrument för extern finansiering och bidra till genomförandet av dessa bör stärkas i linje med nyckelfrågorna i EU:s utrikespolitik.

               M.

               Vikten av att garantera bättre samordning och goda styrelseformer i utvecklingsfrågor på internationell nivå måste understrykas, så att EU kan tala med en röst och bli synligare.

               N.

               Särskilt i tider av budgetbegränsningar bör utrikestjänsten fungera som katalysator för större synergieffekter, inte endast inom EU:s institutionella ramar utan också mellan EU och dess medlemsstater.

               O.

               I tider då medlemsstaternas regeringar minskar sin diplomatiska och konsulära närvaro bör utrikestjänsten ses och utnyttjas som en möjlighet att främja ökat samarbete och synergieffekter.

               P.

               Det bör göras större insatser för att undvika dubbelarbete och dubbla strukturer hos utrikestjänsten, kommissionen – särskilt generaldirektoratet för utveckling och samarbete (EuropeAid) och generaldirektoratet för humanitärt bistånd och civilskydd (Echo) – och rådets generalsekretariat.

               Q.

               Målet att en tredjedel av personalen ska komma från medlemsstaterna har uppnåtts. Den personal som kommer från de tre delarna (kommissionen, rådets generalsekretariat och de nationella diplomattjänsterna) bör fördelas på lämpligt sätt på alla nivåer och mellan delegationerna och högkvarteret.

               R.

               Kvinnorna är underrepresenterade på AD-tjänster och i högre befattningar, och är överrepresenterade på AST-tjänster.

               S.

               Alla ändringar av personalbestämmelserna måste antas i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (medbeslutande).

               T.

               Det föreligger ett tydligt behov av att utveckla utrikestjänstens kapacitet att identifiera och lära sig av tidigare operativa erfarenheter, särskilt på områdena för konfliktförebyggande, medling i konflikter, krishantering, försoning och fredsbyggande åtgärder.

               U.

               Två och ett halvt år efter antagandet av vice ordförandens/den höga representantens uttalande bör det göras en grundlig utvärdering av utrikestjänstens politiska ansvar gentemot parlamentet, särskilt när det gäller i vilken utsträckning parlamentet hörs om strategiska beslut och i vilken grad parlamentets åsikter och bidrag beaktas.

               V.

               Denna utvärdering bör också ta upp olika sätt att se till att vice ordföranden/den höga representanten och utrikestjänstens tjänstemän, inbegripet delegationschefer och EU:s särskilda representanter, besöker parlamentet och dess organ oftare, liksom utrikestjänstens uppföljning av parlamentets resolutioner.

               W.

               Parlamentets tillsyn över utrikestjänsten är mycket viktig för att EU-medborgarna bättre ska förstå och stödja EU:s yttre åtgärder. Parlamentarisk kontroll bidrar till att stärka utrikespolitikens legitimitet.

               X.

               Det saknas flexibilitet i den aktuella betalningsgången inom delegationerna, vilket påverkar personalens arbetsbörda negativt.

               1.

               Europaparlamentet riktar – med tanke på att det gjorts goda framsteg vid upprättandet av utrikestjänsten, men att mer kan uppnås när det gäller synergieffekter, samordning mellan institutionerna och den politiska ledningen, som skapas genom kombinationen av rollerna som hög representant, vice ordförande för kommissionen och ordförande för rådet (utrikes frågor), genom en förstärkning av tjänstens instrumentella karaktär – följande rekommendation till vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen:

         Om ledarskap och en rationellare och effektivare struktur för diplomatin i detta århundrade

               2.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att stödja vice ordföranden/den höga representanten när denna ska fullgöra de många uppgifter som detta ämbete tilldelats genom EU-fördraget, genom att planera för utnämning av en eller flera politiska ställföreträdare som skulle vara ansvarig(a) inför parlamentet och besöka parlamentets ansvariga utskott innan vederbörande inleder sitt arbete och som ges befogenhet att agera på vice ordförandens/den höga representantens vägnar. Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att se till att även kommissionsledamöter på området för yttre förbindelser till fullo kan representera vice ordföranden/den höga representanten i parlamentariska och internationella frågor, och att överväga medlemsstaternas utrikesministrars deltagande när det gäller särskilda uppgifter och uppdrag för unionens räkning, för att på så sätt stärka gemensamma EU-ståndpunkter.

               3.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att, mot bakgrund av det ovan sagda, förenkla utrikestjänstens ledningsorganisation och förstärka den verkställande generalsekreterarens roll genom att upprätta en tydlig befälsordning för att stödja effektivt beslutsfattande och snabba politiska reaktioner, att i detta sammanhang rationalisera befattningarna som operativ chef och verkställande direktör med ansvar för förvaltning samt minska och förenkla den hierarkiska strukturen i de verkställande direktoraten och att tydligt definiera de relevanta befogenheterna inom utrikestjänstens förvaltningsstruktur i syfte att uppnå ett effektivt, tydligt och samstämmigt beslutsfattande. Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att i samma anda se till att vice ordföranden/den höga representanten erhåller politisk rådgivning från samtliga relevanta institutionella aktörer, till exempel genom ett politiskt råd, så att vice ordföranden/den höga representanten kan bedöma effekterna av de åtgärder som utrikestjänsten planerar.

               4.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att stärka vice ordförandens/den höga representantens samordnande och initiativtagande roller samt politiska ledarskap, i synnerhet som ordförande för rådet (utrikes frågor), genom att se till att denna, i den kommande kommissionen kan förverkliga hela sin potential som vice ordförande för kommissionen och får i uppdrag att leda gruppen med kommissionsledamöterna på området för yttre förbindelser, utökad med andra kommissionsledamöter vars ansvarsområden har en extern dimension, för att vidareutveckla praxis med gemensamma förslag och gemensamma beslut.

               5.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att utnyttja utrikestjänstens synergieffekter till fullo och i detta sammanhang överväga möjligheten att besluta med kvalificerad majoritet i Gusp-frågor, i enlighet med artikel 31.2 i EU-fördraget, och att formellt undersöka en utökning av de beslut som fattas med kvalificerad majoritet i Gusp-frågor med hjälp av respektive övergångsklausul.

               6.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att se till att utrikestjänsten, i enlighet med artikel 9.3 i beslutet om utrikestjänsten, spelar en ledande roll när det gäller att fastställa strategierna för de relevanta externa finansieringsinstrumenten och i detta syfte förfogar över sakkunskap för att vara ledande på dessa områden.

               7.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att samtidigt garantera grannskapspolitikens ”gemenskapskaraktär”, med tanke på att parlamentet tillbakavisar att unionspolitikområden överförs till mellanstatligt samarbete och att fördraget ger kommissionen huvudansvaret för att förhandla om internationella avtal för unionen och på unionens vägnar.

               8.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att fortsätta att förbättra samspelet mellan direktoratet för utrikespolitiska instrument och utrikestjänsten.

               9.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att se till att Europeiska unionens särskilda representanter grundligt integreras i utrikestjänstens arbete genom att man förankrar dem och deras personal i utrikestjänstens struktur, och att överväga att där så är möjligt ge dem den dubbla funktionen att också vara chefer för EU:s delegationer.

               10.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att genomföra en systematisk och djuplodande granskning för att slå samman de utrikespolitiskt relaterade strukturer som inrättats av kommissionen och rådets generalsekretariat, i syfte att komma till rätta med nuvarande överlappningar och främja kostnadseffektiviteten, och att göra en rapport om denna granskning tillgänglig för parlamentet.

               11.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att i samma stil vidareutveckla praxis med institutionsgemensamma tekniska tjänster och logistiktjänster, i syfte att åstadkomma stordriftsfördelar och förbättrad effektivitet, och att skapa en enda gemensam struktur, under vilken man samlar kommissionens och EEAS olika logistiktjänster för tidig varning, riskbedömning och säkerhetsuppgifter som avser företeelser utanför unionen vid vilka dessa tjänster är tvungna att samarbeta.

               12.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att, samordnat med medlemsstaterna, ange valmöjligheter på medellång till lång sikt för att uppnå stordriftsfördelar mellan medlemsstaternas diplomattjänster och utrikestjänsten i tredjeländer, däribland i fråga om tillhandahållande av konsulära tjänster.

               13.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att tillämpa ett konsekvent angreppssätt när det gäller rådsarbetsgruppernas ordförandeskap och att avskaffa systemet med roterande ordförandeskap för dessa grupper.

               14.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att i linje med artikel 24 i EU-fördraget se till att medlemsstaterna aktivt och förbehållslöst stöder unionens utrikes- och säkerhetspolitik i en anda av lojalitet och ömsesidig solidaritet, respekterar unionens åtgärder på detta område samt stöder utrikestjänsten när denna utför sitt mandat.

               15.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att i detta syfte främja ett djupare samarbete med medlemsstaterna och att utveckla en gemensam politisk rapportering mellan delegationer och ambassader.

         Om en ”lämplig struktur” för att garantera ett övergripande angreppssätt

               16.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att använda sig av Lissabonfördragets fulla potential genom att följa ett övergripande angreppssätt som integrerar diplomatiska, ekonomiska, utvecklingspolitiska och – som en sista utväg och i full överensstämmelse med FN-stadgan – militära medel bakom unionsgemensamma strategiska politiska riktlinjer i syfte att skydda och främja säkerhet och välstånd för framför allt unionsmedborgarna och människorna i deras grannskap, men även för dem som bor längre bort, och att i detta sammanhang se till att de kortsiktiga och långsiktiga åtgärderna är samstämda. Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas dessutom att se till att utrikestjänsten har kapacitet att tänka strategiskt och att lägga fram förslag om genomförande av viktiga innovationer som möjliggörs genom Lissabonfördraget, bland annat om att anförtro genomförandet av vissa uppgifter åt grupper av kapabla medlemsstater och att utveckla ett permanent strukturerat samarbete, inbegripet användning av stridsgrupper.

               17.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att i detta syfte vidareutveckla en ”lämplig struktur” (som skulle kunna kallas krisstyrelse) som integrerar konfliktförebyggande åtgärder, krishantering, fredsbyggande åtgärder, berörda utrikespolitiska instrument, säkerhetspolitik och GSFP-strukturer och säkrar samordningen med de geografiskt baserade enheter, delegationer och övriga politiska avdelningar som berörs av krishanteringen, och att bygga vidare på konceptet med krisplattformar. Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas vidare att säkra övergripande konsekvens och undvika överlappningar inom Europeiska utrikestjänsten samt att förbättra samordningen mellan institutionerna och klargöra deras roller.

               18.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att garantera en effektiv och integrerad planering, och ett snabbare beslutsfattande, för GSFP-insatserna genom en kombination av de berörda planeringskapaciteterna inom direktoratet för krishantering och planering respektive den civila planerings- och ledningskapaciteten, och att därutöver skapa en permanent ledningsstruktur genom att inrätta ett permanent operativt militärt högkvarter, som samlokaliseras med en civil ledningskapacitet, i syfte att möjliggöra ett effektivt genomförande av militära och civila insatser, samtidigt som deras respektive befälsordning respekteras.

         Om att reformera de finansiella förfarandena för effektiva yttre åtgärder

               19.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att fullt ut utnyttja alla de möjligheter till flexibilitet som budgetförordningen ger i fråga om ekonomisk förvaltning av administrativa utgifter och driftsutgifter, genom att ge delegationscheferna möjlighet att vid behov vidaredelegera uppgifter till sina biträdande chefer och till kommissionspersonal och därigenom underlätta förvaltningen och arbetet inom delegationerna så att delegationscheferna kan koncentrera sig på sina politiska uppgifter.

               20.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att göra förfarandena vid tjänsten för utrikespolitiska instrument snabbare när det gäller att administrera Gusp-ekonomin i förhållande till målet att garantera en flexibel och snabb reaktion på krissituationer, att särskilt se till att civila GSFP-insatser påbörjas snabbt och effektivt och att i detta avseende undersöka om man kan införa ändringar i budgetförordningen utan att minska tillsynen.

               21.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att öka flexibiliteten och reaktionsförmågan hos EU:s externa bistånd genom att se över bestämmelserna beträffande beslut om programplanering och utgifter för externa finansieringsinstrument.

               22.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att förbättra den finansiella ansvarsskyldigheten genom att utvidga insynen till att omfatta alla budgetposter som hör till Gusp, däribland GSFP-insatser, EU:s särskilda representanter, icke-spridning och konfliktförebyggande.

         Om delegationerna

               23.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att låta utrikestjänsten få mer att säga till om när det gäller (om)fördelningen av kommissionens personal vid EU:s delegationer för att se till att personalprofilen och personalstorleken vid EU:s delegationer återspeglar unionens strategiska intressen och politiska prioriteringar.

               24.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att se till att cheferna för EU:s delegationer utses på grundval av deras meriter och goda kunskaper om EU:s intressen, värden och politikområden, i syfte att garantera att de som väljs ut till sådana känsliga poster är motiverade och så kompetenta och effektiva som möjligt.

               25.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att, särskilt vid de delegationer där utrikestjänstens personal är fåtalig, se till att delegationschefen i enlighet med artikel 5.2 i beslutet om utrikestjänsten också kan uppdra åt kommissionens personal att göra politiska analyser och genomföra politisk rapportering.

               26.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att i detta sammanhang stärka delegationschefernas auktoritet i förhållande till hela personalen, inbegripet kommissionens personal, och att se till att delegationschefen är den som mottar alla instruktioner från högkvarteret.

               27.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att på allvar utveckla de möjligheter som öppnats genom beslutet om utrikestjänsten och genom EU-fördraget, framför allt genom att förstärka delegationernas samordnande roll, särskilt i krissituationer, och ge dem möjlighet att erbjuda konsulärt skydd åt unionsmedborgare från medlemsstater som inte är representerade i ett visst land, samt att se till att nya uppgifter inte leder till att resurser tas bort från befintliga politikområden, institutioner och prioriteringar på EU-nivå.

               28.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att, mot bakgrund av att det övervägande flertalet av EU:s delegationer nu har kontaktpunkter för mänskliga rättigheter, se till att mänskliga rättigheter och i synnerhet kvinnors rättigheter beaktas inom EU:s alla delegationer och kontor, samt att synliggöra europeisk kultur utifrån dess mångfald och vid behov se till att EU-delegationernas befintliga personal inbegriper en kontaktperson från Europaparlamentet med ansvar för att tillhandahålla lämpligt stöd för parlamentets delegationer i tredjeländer och för att göra undersökningar, utifrån principen att EU-delegationerna representerar samtliga EU-institutioner på samma sätt.

               29.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas vidare att se till att delegationerna har sakkunskap inom de politikområden (klimatförändring, energitrygghet, social- och arbetsmarknadspolitik, kultur etc.) som är relevanta för EU:s förbindelser med det aktuella landet.

               30.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att se till att varje delegation, där så är tillämpligt, har en säkerhets- och försvarsattaché, särskilt vid de delegationer som arbetar i situationer där det politiska läget är instabilt eller fragilt eller där en insats eller ett uppdrag inom GSFP nyligen avslutats, i syfte att säkra kontinuitet i verksamheten och vederbörlig observation av den politiska omgivningen.

               31.

               Vice ordföranden/den höga representanten uppmanas att se över de säkerhetsbestämmelser och säkerhetskrav som gäller i samband med EU:s delegationer i utlandet, för att förvissa sig om att säkerhetsrelaterade beslut fattas av utrikestjänsten och inte av några externa säkerhetsbolag.

         Om genomförandet av förklaringen om politiskt ansvar

               32.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att, i linje med fyrpartsöverenskommelsen i Madrid i juni 2010, säkra ett fullständigt och effektivt genomförande av skyldigheten enligt artikel 36 i EU-fördraget att ta vederbörlig hänsyn till Europaparlamentets synpunkter, exempelvis genom proaktivt och systematiskt samråd med det berörda utskottet i parlamentet innan strategier och mandat antas på områdena Gusp och GSFP.

               33.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att se till att unionens delegationer genomför en fullständig politisk rapportering till centrala befattningshavare vid parlamentet i enlighet med reglerad tillgång.

               34.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att i linje med artikel 218.10 i EUF-fördraget se till att parlamentet omedelbart och fullständigt informeras i alla skeden i förfarandet för förhandlingar om internationella avtal, inbegripet avtal som ingås på Gusp-området.

               35.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att, i linje med de positiva erfarenheterna av att nyutnämnda delegationschefer och EU:s särskilda representanter besöker AFET-utskottet innan de tillträder sina tjänster, utvidga denna praxis till att omfatta också nyutnämnda chefer för uppdrag och insatser inom GSFP.

               36.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att se till att nya delegationschefer, när de utnämnts av vice ordföranden/den höga representanten, officiellt bekräftas av det berörda utskottet i parlamentet innan de tillträder sin tjänst.

               37.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att före varje möte med rådet (utrikes frågor) systematiskt utbyta åsikter med det berörda utskottet i parlamentet och att avlägga rapport för detta utskott efter varje rådsmöte.

         Om utbildning och om befästandet av en europeisk diplomatisk kåranda

               38.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att främja gemensam utbildning och andra konkreta åtgärder för att befästa en kåranda hos utrikestjänstens personal, som kommer från olika diplomatiska kulturer och har olika institutionell bakgrund, och att överväga gemensamma utbildningsinitiativ för utrikestjänstens personal och nationella diplomater, som en del av deras fortlöpande yrkesutveckling.

               39.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att i denna anda se över de berörda befintliga yrkesutbildnings- och utbildningsprogrammen på EU-nivå och nationell nivå, i syfte att konsolidera dem jämsides med Europeiska säkerhets- och försvarsakademin.

         Om rekryteringsbasen

               40.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att fortsätta driva och intensifiera insatserna för att åstadkomma en jämnare könsbalans, med vederbörlig hänsyn till meriter och kompetens. Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att framhålla vikten av att uppnå balans bland delegationscheferna och på övriga ledningsnivåer, och att införa övergångsbestämmelser samtidigt som man utarbetar en handlingsplan som omfattar mentorprogram, specialutbildning och en familjevänlig arbetsmiljö för att främja kvinnors representation och ta itu med de strukturella hinder som ligger i vägen för deras diplomatiska karriärer.

               41.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att vidta alla nödvändiga åtgärder för att rätta till den geografiska balansen bland högre chefer och bland alla övriga lönegrader och tjänster för att främja och uppmuntra såväl tjänstemännens som medlemsstaternas politiska egenansvar inom utrikestjänsten, i enlighet med artikel 6.6 och 6.8 i beslutet om utrikestjänsten.

               42.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas – mot bakgrund av att man nått målet att en tredjedel av personalen ska rekryteras från medlemsstaterna – att se till att personal från nationella ministerier inte koncentreras på ledningsnivåerna och på så sätt skapa karriärmöjligheter för alla, och att nu fokusera på att rekrytera ny, fastanställd EU-personal och att i detta avseende också undersöka möjligheterna för att låta nationella diplomater som arbetar vid utrikestjänsten söka fasta tjänster där.

               43.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att – i syfte att utveckla en verklig europeisk kåranda och se till att utrikestjänsten endast tjänar gemensamma europeiska intressen – motsätta sig alla försök från medlemsstaternas sida att lägga sig i processen för rekrytering av utrikestjänstens personal, och att nu när övergångsperioden är slut se till att utrikestjänsten kan utveckla ett eget, oberoende rekryteringsförfarande, som är öppet även för tjänstemän från alla EU-institutioner och kandidater utifrån genom allmänna uttagningsprov.

               44.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att, mot bakgrund av Europaparlamentets särskilda roll när det gäller att fastställa mål och grundläggande valmöjligheter i fråga om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, parlamentets befogenheter som budgetmyndighet, dess roll i den demokratiska kontrollen av utrikespolitiken samt dess utövande av parlamentariska utrikesförbindelser, överväga att ge tjänstemän vid Europaparlamentet möjlighet att från och med den 1 juli 2013 söka tjänster vid utrikestjänsten på samma villkor som tjänstemännen vid rådet och kommissionen.

               45.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att se till att utrikestjänsten förfogar över en lämplig blandning av färdigheter för att kunna reagera på konflikter, särskilt genom att man utvecklar färdigheter på områdena för medling och dialog.

         På längre sikt

               46.

               Vice ordföranden/den höga representanten, rådet och kommissionen uppmanas att i samband med ett kommande konvent ta upp den fortsatta utvecklingen av Gusp/GSFP och av utrikestjänstens roll, inklusive ett namnbyte.

         o
   o o

               47.

               Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, rådet, kommissionen samt medlemsstaternas regeringar och parlament.

      (1)  EUT C 210, 3.8.2010, s. 1.


title: Rådets rekommendation av den 11 juli 2017 om Ungerns nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2017

text:
               9.8.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 261/71

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 11 juli 2017
   om Ungerns nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram 2017
   (2017/C 261/16)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2) rapporten om förvarningsmekanismen, där Ungern inte konstaterades vara en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)

               Landsrapporten 2017 för Ungern offentliggjordes den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Ungern hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (3)

               Den 2 maj 2017 lade Ungern fram sitt nationella reformprogram för 2017 och sitt konvergensprogram för 2017. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa den bestämmelsen.

               (5)

               Ungern omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. Enligt konvergensprogrammet för 2017 planerar regeringen en försämring av det samlade underskottet från 1,8 % under 2016 till 2,4 % under både 2017 och 2018, och därefter en successiv förbättring till 1,2 % av BNP år 2021. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1,7 % av BNP fram till 2016, därefter reviderat till 1,5 % av BNP 2017 – förväntas uppnås 2020. Baserat på det omräknade (4) strukturella saldot kommer det medelfristiga budgetmålet dock inte att nås under programperioden. Enligt konvergensprogrammet kommer den offentliga skuldkvoten att sjunka successivt till knappt 61 % av BNP mot slutet av 2021. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är gynnsamt, vilket innebär risker för genomförandet av underskottsmålen.

               (6)

               I konvergensprogrammet för 2017 anges att budgetkonsekvenserna av den exceptionella tillströmningen av flyktingar och de säkerhetsrelaterade åtgärderna under 2016 och 2017 är betydande, och det ges även tillräckliga belägg för dessa extra budgetkostnaders art och omfattning. Enligt kommissionen uppgick de extra utgifter som kan beaktas för den exceptionella tillströmningen av flyktingar under 2015 till 0,04 % av BNP, och det finns inga extra utgifter som kan beaktas för tillströmningen av flyktingar under 2016. De extra utgifter som kan beaktas för säkerhetsrelaterade åtgärder uppgick till 0,04 % av BNP 2016. Under 2017 väntas ingen ytterligare ökning av utgifterna på grund av den exceptionella tillströmningen av flyktingar, medan den extra effekten på budgeten förorsakad av säkerhetsrelaterade åtgärder för närvarande uppskattas till 0,14 % av BNP. Bestämmelserna i artiklarna 5.1 och 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att ta hänsyn till dessa extra utgifter, eftersom flyktingtillströmningen och det allvarliga terroristhotet är ovanliga händelser som har stor inverkan på Ungerns offentliga finanser och eftersom hållbarheten inte äventyras av att man tillåter en tillfällig avvikelse från anpassningsbanan för att nå det medelfristiga budgetmålet. Den anpassning som krävs för att nå det medelfristiga budgetmålet för 2016 har därför sänkts för att beakta de extra säkerhetsrelaterade utgifterna. I fråga om 2017 kommer en slutbedömning, också av de belopp som kan beaktas, att göras våren under 2018, på basis av de ungerska myndigheternas faktiska uppgifter.

               (7)

               Den 12 juli 2016 rekommenderade rådet Ungern att åstadkomma en årlig finanspolitisk korrigering på 0,6 % av BNP på väg mot det medelfristiga budgetmålet 2017. Enligt kommissionens vårprognos 2017 finns det risk för en betydande avvikelse från det kravet under 2017.

               (8)

               Mot bakgrund av den finanspolitiska situationen och särskilt landets skuldnivå förväntas Ungern att under 2018 göra ytterligare anpassningar för att nå sitt medelfristiga budgetmål på ett strukturellt underskott på 1,5 % av BNP. Enligt den överenskomna anpassningsmatrisen i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten innebär denna anpassning att de primära offentliga nettoutgifternas (5) nominella tillväxttakt får vara högst 2,8 % under 2018. Det skulle motsvara en strukturell anpassning på 1,0 % av BNP. Om politiken ligger fast finns det en risk för en betydande avvikelse från det kravet under 2018. Ungern förväntas ändå iaktta skuldkriteriet under 2017 och 2018. Rådet anser överlag att ytterligare åtgärder kommer att krävas från och med 2017 för att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. I enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 bör bedömningen av budgetplanerna och utfallet emellertid ta hänsyn till medlemsstatens budgetbalans med beaktande av konjunktursvängningarna. I det meddelande från kommissionen som åtföljde de landsspecifika rekommendationerna erinrade man om att bedömningen av 2018 års utfall av budgeten kommer att behöva ta vederbörlig hänsyn till målsättningen att nå en finanspolitisk inriktning som bidrar både till att stärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Ungerns offentliga finanser. Mot denna bakgrund noterar rådet att kommissionen avser att göra en samlad bedömning i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, särskilt med tanke på Ungerns konjunkturläge.

               (9)

               Ungerns konkurrenskraft och potentiella tillväxt hämmas av låga privata investeringar och låg produktivitet. Negativa faktorer för företagsklimatet och företagsinvesteringar är i synnerhet kopplade till svagt presterande institutioner och svag styrning. Ständiga förändringar av regelverket och skattereglerna är ett av de största hindren för företagande i Ungern, vartill kommer otillräckligt engagemang från berörda parter och brist på evidensbaserad politisk ledning. Rättsliga hinder i tjänstesektorn tenderar också att hålla tillbaka marknadsdynamiken och hämma investeringarna. En restriktiv reglering, även i detaljhandeln, begränsar konkurrensen i tjänstesektorn och tynger ner företagsklimatet.

               (10)

               Ungerns totala skatteuttag som andel av BNP ligger fortfarande betydligt högre än i jämförbara grannländer, och utmaningar i skattesystemet kvarstår. Regeringen har sänkt arbetsgivaravgifterna med fem procentenheter under 2017, och en ytterligare sänkning med två procentenheter är planerad till 2018. Åtgärden har minskat skattekilen för låginkomsttagare väsentligt, men den är fortfarande hög. Detta är särskilt fallet för låginkomsttagare utan barn. För dem är skattekilen fortfarande bland de högsta i unionen. Skattesystemet är fortfarande komplicerat. Trots en vikande trend sedan 2013 tenderar de sektorsspecifika skatterna – vissa är påfallande snedvridande – fortfarande att göra skattesystemet komplicerat och försvaga förtroendet hos investerare. Det faktum att skattesystemet är komplicerat och ofta ändras i kombination med höga kostnader för att följa regelverket och administrativa bördor är omständigheter som fortsätter att undergräva förtroendet hos investerare i Ungern.

               (11)

               Svagt presterande institutioner inverkar negativt på företagsklimatet och minskar ekonomins tillväxtpotential. Särskilt och trots nyligen genomförda förbättringar och ändringar i lagen om offentlig upphandling är framstegen när det gäller att öka insynen och konkurrensen vid offentlig upphandling fortfarande begränsade. Den nuvarande strategin för e-upphandling lägger en fast grund för ökad insyn, men dess genomförande och inverkan på effektivitet och öppenhet behöver övervakas. Riskerna för korruption är fortfarande stora och påverkar företagsklimatet negativt, och det finns påfallande brister i åtgärderna för att ta itu med frågan. Ungern har vidare drabbats av förseningar med genomförandet av e-upphandlingsstrategin. Detta fördröjer införandet av e-upphandling i Ungern, vilket är avgörande för att öka insynen och konkurrensen.

               (12)

               Situationen i tjänstesektorn, inklusive detaljhandeln, är fortfarande särskilt problematisk i Ungern. Under det senaste året fortsatte regeringen att ingripa på marknader som tidigare var konkurrensutsatta, och den antog strängare krav för persontrafik ledd av oberoende trafikledningscentraler. Regeringen har inte vidtagit några genomgripande åtgärder för att förenkla regelverket i tjänstesektorn, särskilt detaljhandeln, inom offentlig avfallshantering, utgivning och distribution av läroböcker eller mobila betalningssystem. I detaljhandeln saknas tydliga riktlinjer för beviljande av tillstånd att öppna nya butiker som är större än 400 m2. Detta bidrar till bristen på insyn och förutsägbarhet inom sektorn. De kvarstående regelhindren i tjänstesektorn, även detaljhandeln, begränsar marknadsdynamiken och hämmar investeringar, vartill kommer osäkerhet för investerare, särskilt internationella investerare.

               (13)

               För att stödja Ungerns konkurrenskraft och potentiella tillväxt på medellång sikt krävs det strukturreformer som främjar investeringar i mänskliga resurser, särskilt utbildning, hälso- och sjukvård, och fortsatta satsningar på att förbättra arbetsmarknadens funktion. Ökad social rättvisa kommer också att vara viktigt för att uppnå tillväxt som kommer fler människor till godo.

               (14)

               Resultaten när det gäller baskunskaper är fortfarande svaga internationellt sett. Pisaundersökningen (OECD:s program för internationell utvärdering av elevprestationer) 2015 av utbildningssystemen visade på klart försämrade resultat, och kopplingen mellan elevernas socioekonomiska bakgrund och hur väl de lyckas i skolan är bland de tydligaste i unionen. Typen av skola har mycket stor betydelse för utbildningsresultaten. Nedskärningen av undervisningstimmar i naturvetenskapliga ämnen inom den yrkesinriktade utbildningen sedan 2016 lär leda till större eftersläpning i naturvetenskap för Ungern. Andelen elever som lämnar skolan med högst grundskoleutbildning har planat ut under de senaste fem åren och är fortsatt särskilt hög bland romer. Fördelningen av elever med sämre förutsättningar mellan skolorna är ojämn, och romska barn går i allt högre grad i skolor där majoriteten är romer. Åtgärder har vidtagits för att stödja lärarutbildning, förskoleverksamhet och skolresultat och för att motverka att romer slutar skolan i ett tidigt skede. Trots att åtgärder har vidtagits för att angripa segregering är dessa inte tillräckligt övergripande och systematiska för att hantera utmaningen. Det växande behovet av en högt kvalificerad arbetskraft motsvaras inte av ett tillräckligt antal sökande till högskolan och tillräckligt många utexaminerade. Den ändring av högskolelagen som antogs 2017 kan leda till att situationen ytterligare försämras.

               (15)

               Arbetsmarknaden har utvecklats positivt på senare år med en arbetslöshet som är tillbaka på nivåerna före krisen. Sysselsättningen nådde historiskt höga nivåer tack vare nya arbetstillfällen i den privata sektorn och det offentliga sysselsättningsprogrammet, som fortfarande är den största aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärden i Ungern med över 200 000 deltagare. På senare år har en rad åtgärder beslutats som ska underlätta övergången från programmet till den reguljära arbetsmarknaden. Programmet är dock fortfarande inte tillräckligt målinriktat, och det lyckas fortfarande endast i begränsad omfattning att återföra deltagarna till den reguljära arbetsmarknaden. Parallellt står vissa sektorer inför växande brist på arbetskraft. Andra aktiva arbetsmarknadsåtgärder intensifieras, delvis med hjälp av unionsfinansiering, men ytterligare ansträngningar behövs för att underlätta övergången till den reguljära arbetsmarknaden. Profileringssystemet för de arbetslösa är i gång, men det är ännu inte helt ändamålsenligt. Skillnaden i sysselsättningsgrad mellan könen har ökat under senare år, och föräldraskap påverkar kvinnors sysselsättningsgrad mer än i de flesta andra länder i unionen. Arbetsmarknadsdeltagandet påverkas av en jämförelsevis svag hälsostatus och ojämlik tillgång till hälso- och sjukvård. Arbetsmarknadens parter deltar endast i begränsad omfattning i utformningen av politiken.

               (16)

               Vissa fattigdomsindikatorer har sjunkit tillbaka till samma nivåer som före krisen, men de håller sig ovanför unionsgenomsnittet. Fattigdomen bland barn och romer förblir särskilt hög, men den sjunker. En betydande andel av romer i sysselsättning arbetar i det offentliga sysselsättningsprogrammet. Än så länge har de bara integrerats i begränsad omfattning på den reguljära arbetsmarkanden.

               (17)

               Det sociala biståndet och arbetslöshetsförmånerna är mindre tillräckligt och omfattar inte så många människor. Arbetslöshetsförmåner betalas ut under tre månader, vilket är kortast i unionen och kortare än den genomsnittliga tid arbetssökande behöver för att hitta ett jobb. Den reform av det sociala biståndet som gjordes 2015 strömlinjeformade systemet, men den förefaller inte ha åstadkommit någon enhetlig och minsta tillräcklig levnadsstandard för de behövande. När det gäller de förmåner som administreras av kommunerna finns det en stor bedömningsfrihet i fråga om rätt till förmåner och förmånernas storlek, vilket skapar osäkerhet för mottagarna. Den garanterade minimiinkomsten ligger fryst på en låg nivå, men de ungerska myndigheterna planerar att gradvis höja nivån på de riktade kontantförmånerna under de kommande åren. Redan 2017 höjdes tre av dessa förmåner något. Ytterligare riktade åtgärder skulle avhjälpa materiell nöd hos de minst gynnade grupperna, särskilt barn och romer.

               (18)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen för 2017 gjort en omfattande analys av Ungerns ekonomiska politik och offentliggjort den i 2017 års landsrapport. Den har även bedömt konvergensprogrammet för 2017 och det nationella reformprogrammet för 2017 samt uppföljningen av de rekommendationer Ungern har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Ungern utan också huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (19)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet för 2017, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Ungern att 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.

               Göra väsentliga finanspolitiska insatser under 2018 som är förenliga med kraven i den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten, med beaktande av behovet av att förstärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Ungerns offentliga finanser.

               2.

               Fullfölja minskningen av skattekilen för låginkomsttagare och förenkla skattestrukturen, särskilt genom att sänka de mest snedvridande skatterna på sektorsnivå. Öka insynen och konkurrensen i den offentliga upphandlingen genom att införa ett heltäckande och ändamålsenligt system för e-upphandling samt stärka regelverket mot korruption. Förbättra regelverkets förutsägbarhet, öppenheten och konkurrensen, särskilt i tjänstesektorn och i synnerhet i detaljhandeln.

               3.

               Bättre anpassa det offentliga sysselsättningsprogrammet till dem som befinner sig längst från arbetsmarknaden och ge ändamålsenligt stöd till arbetssökande för att underlätta övergången till arbetsmarknaden, även genom intensifierade aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Vidta åtgärder för att förbättra utbildningsresultaten och öka mindre gynnade gruppers, särskilt romers, deltagande i grundläggande utbildning. Förbättra det sociala biståndets täckning och tillräcklighet och förlänga arbetslöshetsförmånernas varaktighet.

      Utfärdad i Bryssel den 11 juli 2017.

            På rådets vägnar

         T. TÕNISTE

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Det strukturella saldot, omräknat av kommissionen på grundval av uppgifterna i konvergensprogrammet enligt den allmänt vedertagna metoden.

      (5)  Nettobeloppet för de offentliga utgifterna består av de sammanlagda offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för unionsprogram som motsvaras fullt ut av inkomster från unionsmedel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationell fast bruttoinvestering är utjämnad över fyra år. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller inkomstökningar som fastställts genom lagstiftning är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

      (6)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Spaniens uppdaterade stabilitetsprogram, 2003-2007


Viktigt rättsligt meddelande

|

52005SC0013

Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram, 2004–2007  /* SEK/2005/0013 slutlig */

	Bryssel den 11.1.2005SEK(2005) 13 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram, 2004–2007(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGGenom rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1] fastställdes att de deltagande medlemsstaterna, dvs. de länder som införde den gemensamma valutan skulle lägga fram stabilitetsprogram till rådet och kommissionen senast den 1 mars 1999. Enligt artikel 5 i förordningen skall rådet granska dessa program på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté, Ekonomiska och finansiella kommittén, som inrättas genom artikel 114 i fördraget. På grundval av denna rekommendation och efter yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén lade rådet fram ett yttrande sedan programmet granskats. Enligt förordningen skall medlemsstaterna årligen lägga fram uppdaterade program, som också kan granskas av rådet enligt samma förfarande.Luxemburgs första stabilitetsprogram, som omfattade perioden 1998-2002, lades fram 16 februari 1999 och blev föremål för ett yttrande av rådet den 15 mars 1999 [2] . Programmet har sedan uppdaterats årligen, varvid den senaste uppdateringen lades fram den 30 november 2004. Kommissionen har gjort en teknisk utvärdering av det uppdaterade programmet med beaktande av upplysningar som lämnats i enlighet med uppförandekoden, höstprognosen och därpå följande bedömningar samt med tillämpning av den allmänt vedertagna metoden för beräkning av konjunkturrensade saldon, rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och de principer som fastställs i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet av den 27 november 2002 om bättre samordning av finanspolitiken, vilka godtagits av rådet [3] Kommissionens utvärdering lyder på följande sätt:-  2004 års uppdatering av Luxemburgs stabilitetsprogram, som avser perioden 2004–2007, lades fram den 30 november 2004 efter att ha godkänts av regeringen den 26 november. Det uppdaterade programmet uppfyller endast delvis kraven i ”uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning”, eftersom vissa obligatoriska uppgifter saknas.-  Enligt det makroekonomiska scenario som det uppdaterade programmet bygger på förväntas tillväxten avta från 4,4 % 2004 till 3,8 % 2005, och 3,3 % 2006. Därefter beräknas tillväxten åter öka till ca 4,3 % 2007. Denna utveckling bedöms vara realistisk, och siffrorna ligger relativt nära kommissionens höstprognos 2004. Vidare stämmer de beräkningar över real tillväxt som anges i programmet väl överens med kommissionens uppskattningar av den potentiella tillväxten.-  Eftersom saldot i de offentliga finanserna har försämrats från ett överskott på 0,8 % av BNP 2003 till ett beräknat underskott på 1,4 % av BNP 2004 är målet enligt programmet att minska detta underskott till 1,0 % 2005 och sedan bibehålla det på denna nivå under 2006–07. Enligt programmet förutses således ingen fortsatt minskning av underskottet, men den utveckling som skisseras är ändå mera positiv än den som förutsågs i 2003 års uppdatering, som byggde på ett betydligt mindre optimistiskt tillväxtscenario och där det offentliga underskottet förväntades öka från 0,6 % av BNP 2003 till ca 2 % av BNP under resten av programperioden.-  Kommissionen har vidare beräknat det konjunkturrensade saldot enligt den allmänt vedertagna metoden, och resultaten av dessa beräkningar visar på ett successivt växande överskott under resten av perioden (upp till 2 % av BNP 2007, att jämföra med ett underskott på något under 1 % av BNP 2003). Denna dramatiska förbättring förefaller dock snarare vara en effekt av den betydande osäkerheten kring Luxemburgs uppgifter om potentiell tillväxt än att återspegla faktiska anpassningsåtgärder.-  Man kan också notera att det uppdaterade programmets uppgifter för den offentliga sektorns finanser är betydligt mer optimistiska än motsvarande uppgifter i kommissionens höstprognos. Detta beror på att kommissionens höstprognos utarbetades innan 2005 års budget offentliggjordes och således fick baseras på antagandet att inga policyförändringar skulle införas, och inkomsterna och utgifterna extrapolerades därför utifrån trenderna från tidigare år.-  De risker som kan inverka på budgetmålen verkar i båda riktningar och bedöms sammantaget vara balanserade: Å ena sidan brukar antagandena på intäktssidan i Luxemburgs fall vara försiktiga, å andra sidan utgår man nu ifrån att den – på senare år kraftiga – ökningen på utgiftssidan nu skall avta, men det framgår inte genom vilka åtgärder detta skall ske. Sammantaget bedöms målen i programmet vara rimliga, men inte särskilt ambitiösa. Om myndigheterna håller fast vid sin föresats att dämpa tillväxten på utgiftssidan bör målen kunna uppnås utan större problem. Utifrån denna riskbedömning förefaller budgetläget – uttryckt som det budgetrensade saldots utveckling – vara tillräckligt gynnsamt för att Luxemburg inom den berörda programperioden skall kunna uppfylla stabilitets- och tillväxtpaktens mål att nå ett saldo i de offentliga finanserna som ligger nära balans på medellång sikt (fr.o.m. 2005). Programmet innehåller dock inga åtgärder för att fortsätta att minska det nominella underskottet efter 2005, och inte heller något åtagande att föra det offentliga saldot närmare balans i nominella termer, eftersom underskottet på ca 1 % beräknas kvarstå under hela programperioden. Från och med 2005 bedöms dock den budgetsituation som förutses i programmet ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att treprocentströskeln för underskott inte skall behöva överskridas vid normala konjunktursvängningar.-  Enligt det uppdaterade programmet förväntas den offentliga skuldkvoten minska från 5,3 % av BNP 2003 till 5,0 % 2004. Ungefär halva den offentliga skulden belastar staten, medan lokala myndigheter i princip svarar för återstoden, eftersom socialförsäkringssystemens skuldsättning är försumbar. Under resten av programperioden väntas skuldkvoten sjunka från 5,0 % av BNP 2004 till 4,5 % av BNP 2007. Nettoställningen för totala tillgångar är ännu mer gynnsam, särskilt på grund av de stora finansiella tillgångar (ca 50 % av BNP) som ackumulerats som resultat av tidigare års överskott i de offentliga finanserna.-  I programmet hänvisas till åtgärder som nyligen vidtagits för att för dämpa ökade hälso- och sjukvårdsutgifter, bland annat en avgiftshöjning som beslutades om i november 2004. Det anges också att ytterligare åtgärder för att kontrollera utgifter inom denna sektor ingår i ett lagförslag som antogs av parlamentet i december 2004. Vidare behandlas den belastning för pensionssystemet som kommer att uppstå framöver som följd av att sysselsättningen i Luxemburg kraftigt ökat under de två senaste decennierna, varav det ökande antalet utländska arbetstagare är en viktig komponent. Programmet innehåller inga specifika förslag till hur detta problem bör behandlas, men det anges att frågan kommer att tas upp till diskussion under 2005.-  Även om man tar hänsyn till de framtida kostnaderna för befolkningens ökande medelålder förefaller Luxemburg ha ett gott utgångsläge i fråga om de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, inte minst med tanke på landets mycket begränsade offentliga skuld och de stora reserver som byggts upp under de två senaste decennierna. Enligt en preliminär undersökning som genomförts inom kommissionen skulle emellertid den finanspolitiska strategi som beskrivs i programmet, enligt nuvarande utgiftsberäkningar, leda till ett ”skattegap” på närmare 2 % av BNP, som måste fyllas igen om man skall kunna försäkra sig om att finanserna förblir hållbara på sikt. Under ungefär 20 år har sysselsättningen i landet ökat mycket kraftigt. Detta faktum kommer så småningom att återspeglas i en motsvarande ökning av antalet pensionärer. Reserverna kan spela en viktig roll för att klara den påfrestning på de offentliga finanserna som detta kommer att innebära, och strävan att bygga upp sådana reserver bör fortsätta, i kombination med åtgärder för att öka den fortfarande låga sysselsättningsgraden bland invånarna, i synnerhet bland äldre personer i arbetsför ålder.Jämförelse av prognostiserade nyckeltal för makroekonomin och de offentliga finanserna2004 | 2005 | 2006 | 2007 |Real BNP (förändring i %) | SP nov 2004 | 4,4 | 3,8 | 3,3 | 4,3 |KOM | 4,0 | 3,5 | 3,6 | n.a. |SP nov 2003 | 2,0 | 3,0 | 3,8 | n.a. |Inflation (HIKP) (%) | SP nov 2004 | 2,6 | 3,2 | 1,5 | 1,7 |KOM | 3,0 | 2,3 | 1,6 | n.a. |SP nov 2003 | 1,5 | 1,3 | 1,2 | n.a. |Saldo i de offentliga finanserna (% av BNP) | SP nov 2004 | - 1,4 | - 1,0 | - 0,9 | - 1.0 |KOM2 | - 0,8 | - 1,6 | - 2,0 | n.a. |SP nov 2003 | - 1,8 | - 2,3 | - 1,5 | n.a. |Primärt saldo (% av BNP) | SP nov 2004 | - 1,2 | - 0,9 | - 0,8 | - 0,9 |KOM2 | - 0,6 | - 1,4 | - 1,8 | n.a. |SP nov 2003 | - 1,6 | - 2,1 | - 1,5 | n.a. |Konjunkturrensat saldo (% av BNP) | SP nov 20041 | - 0,7 | 0,3 | 1,4 | 2.0 |KOM2 | 0,4 | 0,3 | 0,7 | n.a. |SP nov 20031 | 0,9 | 1,0 | 2,2 | n.a. |Bruttoskuldkvot (% av BNP) | SP nov 2004 | 5,0 | 5,0 | 4,6 | 4.5 |KOM2 | 4,9 | 4,8 | 4,7 | n.a. |SP nov 2003 | 5,2 | 5,0 | 4,4 | n.a. |1 Beräkningar som utförts av kommissionens avdelningar på grundval av uppgifterna i programmet. 2 Uppgifter som tagits fram innan 2005 års budget antogs. Källor: Stabilitetsprogrammet (SP), kommissionens höstprognos 2004 (KOM) samt beräkningar som utförts av kommissionens avdelningar. |På grundval av denna bedömning har kommissionen antagit den bifogade rekommendationen till rådets yttrande om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram och vidarebefordrar den till rådet.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram, 2004–2007EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken, särskilt artikel 5.3 i denna,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.Den [18 januari 2004] granskade rådet Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar perioden 2004–2007. Det uppdaterade programmet uppfyller endast delvis kraven i den reviderade ”uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning”. Framför allt saknas några obligatoriska uppgifter kring de makroekonomiska antaganden som programmet bygger på.I uppdateringen förutses en real BNP-tillväxt på 4,4 % 2004, vilket kan jämföras med 2,9 % 2003. Under 2005 och 2006 förväntas tillväxten avmattas något, till 3,8 % respektive 3,3 %, för att sedan åter öka till 4,3 % 2007. Detta förefaller utifrån tillgängliga uppgifter vara rimliga antaganden.Den finanspolitiska strategi som programmet bygger på syftar till att minska underskottet från en beräknad nivå på 1,4 % av BNP 2004 till 1,0 % 2005. Utifrån antagandet att såväl inkomsterna som utgifterna förblir konstanta i förhållande till BNP förväntas denna nivå bibehållas även under 2006 och 2007. Enligt de beräkningar som kommissionen gjort i enlighet med den allmänt vedertagna metoden förväntas saldot i konjunkturrensade termer övergå till ett överskott på 0,3 % av BNP 2005. Detta överskott beräknas sedan successivt öka till 2,0 % av BNP 2007, som resultat av ett växande negativt produktionsgap. Beräkningarna av produktionsgapen och således också de konjunkturrensade saldona omges dock i Luxemburgs fall av ovanligt stora osäkerhetsmarginaler, vilket beror på vissa starka särdrag i dess ekonomi och bör föranleda en mycket försiktig tolkning av dessa indikatorer. Under de år som programmet täcker förutses de offentliga investeringarnas andel av BNP förbli relativt konstant kring 5 % av BNP, vilket ligger betydligt över EU-genomsnittet.Riskerna i samband med de finanspolitiska beräkningar som ingår i programmet verkar i stort sett balanserade. Å ena sidan brukar antagandena på intäktssidan i Luxemburgs fall vara försiktiga, och utfallet för 2004 kan bli betydligt bättre än beräknat, vilket skulle ge en gynnsam utgångspunkt för fortsättningen av programperioden. Å andra sidan antas det i programmet att den på senare år kraftiga ökningen på utgiftssidan skall avta, men det framgår inte genom vilka åtgärder detta skall uppnås. Den budgetsituation som beskrivs i programmet bör ge en tillräcklig säkerhetsmarginal för att motverka riskerna för att överskrida underskottströskeln på 3 % av BNP under normala konjunktursvängningar. Utvecklingen verkar också gynnsam för att klara stabilitets- och tillväxtpaktens mål att bringa det konjunkturrensade saldot i ett läge nära balans på medellång sikt, i det här fallet från och med 2005.Luxemburg har en mycket liten offentlig skuld i förhållande till BNP, och skuldkvoten förväntas fortsätta minska under den period som täcks av det uppdaterade programmet, från ca 5,0 % av BNP 2004 till 4,5 % av BNP 2007. Nettoställningen för totala tillgångar är ännu mer gynnsam, särskilt på grund av de stora finansiella tillgångar (ca 50 % av BNP) som ackumulerats som resultat av tidigare års överskott i de offentliga finanserna.I fråga om de offentliga finansernas hållbarhet på längre sikt framstår Luxemburgs situation som gynnsam. En stor del av de framtida kostnaderna för befolkningens ökande medelålder torde kunna kompenseras av de omfattande nettotillgångarna. Det bör dock noteras att förhållandet mellan nettogivare och nettomottagare i förhållande till pensionssystemet kommer att försämras, till och med i det fall de senaste årtiondenas exceptionella tillväxt i sysselsättningen skulle fortsätta. Mot denna bakgrund är det viktigt att de offentliga utgifterna även fortsättningsvis anpassas noggrant till inkomsterna, och att man håller fast vid strävan att bygga upp reserver samt vidtar åtgärder för att öka den fortfarande låga sysselsättningsgraden bland invånarna, i synnerhet bland äldre personer.Prognostiserade nyckeltal i Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |Real BNP-tillväxt (i %) Inflation (HIKP) (i %) Saldo för de offentliga finanserna (i % av BNP) Primärt saldo (i % av BNP) Saldo för de offentliga finanserna (i % av BNP) Bruttoskuldkvot (i % av BNP) | 2,9 2,5 + 0,8 + 1,0 + 1,4 5,3 | 4,4 2,6 - 1,4 - 1,2 - 0,7 5,0 | 3,8 3,2 -1,0 -0,9 +0,3 5,0 | 3,3 1,5 - 0,9 - 0,8 + 1,4 4,6 | 4,3 1,7 - 1,0 - 0,9 + 2,0 4,5 |1 Kommissionens beräkningar bygger på uppgifterna i det uppdaterade programmet, och har utförts enligt den allmänt vedertagna beräkningsmetoden.[1] EGT L 209, 2.8.1997. Alla dokument som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] EGT C 124, 5.5.1999.[3] Reviderat yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning, godkänt av Ekofinrådet den 10 juli 2001.