title: Kommissionens rekommendation (EU) 2020/1307 av den 18 september 2020 om en gemensam verktygslåda för unionen för att minska kostnaderna för utbyggnad av nät med mycket hög kapacitet och säkerställa snabb och investeringsvänlig tillgång till 5G-radiospektrum, för att främja konnektivitet till stöd för den ekonomiska återhämtningen från covid-19-krisen i unionen

text:
               21.9.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 305/33

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2020/1307
      av den 18 september 2020
      om en gemensam verktygslåda för unionen för att minska kostnaderna för utbyggnad av nät med mycket hög kapacitet och säkerställa snabb och investeringsvänlig tillgång till 5G-radiospektrum, för att främja konnektivitet till stöd för den ekonomiska återhämtningen från covid-19-krisen i unionen
      EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT FÖLJANDE REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Covid-19-krisen har visat att konnektivitet är nödvändig för människor och företag i unionen. Elektroniska kommunikationsnät, i synnerhet nät med mycket hög kapacitet, har haft en viktig roll i åtgärderna under krisen. De har möjliggjort arbete, undervisning, hälso- och sjukvård, personlig kommunikation och underhållning på distans. Omfattande gigabitkonnektivitet ligger till grund för bandbreddsintensiv användning på sådana områden som hälsa, utbildning, transport, logistik och media, som kan ha stor betydelse för Europas ekonomiska återhämtning. Mer generellt bidrar fast och trådlös konnektivitet i hög grad till tillhandahållandet av överkomliga och tillgängliga tjänster och till att överbrygga den digitala klyftan. Konnektiviteten är viktig för information till allmänheten, hjälper myndigheter att begränsa virusets spridning och gör det möjligt för hälso- och sjukvårdsorganisationer att utbyta data och tillhandahålla teletjänster.

                  (2)

                  Pandemin har förändrat de ekonomiska utsikterna för de närmaste åren. Behovet av investeringar och reformer är större än någonsin, för att säkra konvergens och en balanserad, framåtblickande och hållbar ekonomisk återhämtning. Investering i unionens gemensamma prioriteringar, i synnerhet när det gäller grön, digital och social politik, kommer att förbättra unionens resiliens och bidra till att skapa arbetstillfällen och hållbar tillväxt, samtidigt som medlemsstaternas ekonomier moderniseras. Medlemsstaterna bör därför utnyttja alla möjligheter som den föreslagna faciliteten för återhämtning och resiliens erbjuder, för att säkerställa effektiva offentliga utgifter och skapa de bästa förutsättningarna för privata investeringar. Denna rekommendation ger därför vägledning till medlemsstater som håller på att utarbeta sina förslag till återhämtnings- och resiliensplaner. Rekommendationen visar hur medlemsstaterna kan vidta enkla och realistiska åtgärder för tilldelningen av radiospektrum för femte generationens nät (5G) enligt investeringsvänliga villkor och hur de kan främja utbyggnaden av fasta och trådlösa nät med mycket hög kapacitet genom att t.ex. undanröja onödiga administrativa hinder och rationalisera tillståndsförfarandena.

                  (3)

                  Mot bakgrund av den socioekonomiska situationen är det nödvändigt att utveckla en gemensam unionsstrategi, en ”verktygslåda” baserad på bästa praxis. Syftet är att skapa incitament för en snabb utbyggnad av nät med mycket hög kapacitet, inbegripet fibernät och nästa generations trådlösa nät. En sådan strategi skulle stödja framväxande och framtida digitala processer och tillämpningar och direkt bidra till tillväxt och sysselsättning, som ett led i unionens ekonomiska återhämtning.

                  (4)

                  I rådets slutsatser om att forma Europas digitala framtid av den 9 juni 2020 (1) understryks att covid-19-pandemin har visat på behovet av snabb och allmänt utbredd konnektivitet. I den här situationen behöver medlemsstaterna, i nära samarbete med kommissionen, ta fram bästa praxis, för att minska kostnaderna för nätutbyggnad och främja utrullningen av infrastruktur med mycket hög kapacitet, såsom fiber och 5G.

                  (5)

                  5G-nät kommer att ge mobilanvändarna konnektivitet med mycket hög kapacitet. Dessa nät kommer att vara mycket viktiga för att lägga grunden för den digitala och gröna omvandlingen på sådana områden som transport, energi, tillverkning, hälsa, jordbruk och media. För flera typer av 5G-användning är tjänstekontinuitet över stora områden – även över nationella gränser – en förutsättning för framgång. Det är därför viktigt att medlemsstaterna vidtar lämpliga åtgärder för att främja utbyggnad på hela sina territorier, även landsbygdsområden och avlägset belägna områden, och samarbetar med varandra om 5G-utbyggnaden i gränsregioner.

                  (6)

                  De spektrumrelaterade åtgärder som omfattas av denna rekommendation kan bidra till utarbetandet av kommissionens kommande uppdaterade handlingsplan för 5G och 6G i Europa, som aviserades i kommissionens meddelande Att forma EU:s digitala framtid (2). Den uppdaterade planen ska inventera vilka framsteg som gjorts, åtgärda brister i den nuvarande nätutbyggnaden och fastställa en ny ambitionsnivå för framtida 5G-utbyggnad på EU-nivå, för att säkerställa att 5G-konnektivitetens alla möjligheter utnyttjas för att bidra till EU:s långsiktiga mål för den digitala omvandlingen av ekonomin.

                  (7)

                  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/61/EU (3) (direktivet om minskade kostnader för bredband) syftar till att underlätta och ge incitament för utbyggnaden av höghastighetsnät för elektronisk kommunikation. I sin rapport om genomförandet av direktivet om minskade kostnader för bredband (4) identifierade kommissionen ett antal problem vad gäller direktivets effektivitet, inbegripet att medlemsstaterna inte utnyttjar ett antal frivilliga åtgärder fullt ut. Därför bör denna rekommendation omfatta förslag på åtgärder som stimulerar en snabb utbyggnad av hållbara nät för elektronisk kommunikation med mycket hög kapacitet, däribland 5G-nät.

                  (8)

                  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/1972 (5), som ska införlivas av medlemsstaterna och tillämpas från och med den 21 december 2020, främjar konnektivitet och tillgång till och användning av nät med mycket hög kapacitet för alla medborgare och företag i unionen. Denna rekommendation ska bidra till uppnåendet av detta mål och fokuserar därför på utbyggnaden av nät med mycket hög kapacitet.

                  (9)

                  Medlemsstaterna bör samarbeta med varandra och med kommissionen för att snabbt ta fram en verktygslåda som omfattar bästa praxis för tillämpningen av direktivet om minskade kostnader för bredband och bygger vidare på direktivets minimikrav. Man bör då i) rationalisera tillståndsförfarandena inom ramen för bredare insatser för att öka effektiviteten och transparensen i offentliga förvaltningar och bidra till att underlätta affärsverksamhet, ii) öka transparensen och stärka den centrala informationspunkten, iii) utvidga rätten till tillgång till befintlig fysisk infrastruktur som kontrolleras av offentliga organ, och iv) förbättra tvistlösningsmekanismen. Medlemsstaterna bör identifiera åtgärder som kan bidra till att minska de elektroniska kommunikationsnätens miljöpåverkan och säkerställa deras hållbarhet.

                  (10)

                  I enlighet med artikel 7 i direktivet om minskade kostnader för bredband måste medlemsstaterna säkerställa att behöriga myndigheter när de fattar beslut om alla tillstånd för nödvändiga bygg- och anläggningsprojekt siktar på att element av elektroniska höghastighetsnät ska finnas på plats inom fyra månader, vilket i undantagsfall kan förlängas om det är vederbörligen motiverat eller krävs för att iaktta andra tidsfrister eller skyldigheter som fastställs i nationell lagstiftning för ett korrekt genomförande av förfarandet. För att undvika inkonsekvent praxis i unionen bör medlemsstaterna därför främja efterlevnaden av tidsfristen på fyra månader för beviljande eller avslag när det gäller alla tillstånd som är nödvändiga, och de bör även tillsammans fastställa bästa praxis som ytterligare kan rationalisera tillståndsförfarandena, exempelvis tyst godkännande och förenklade tillståndsförfaranden.

                  (11)

                  För vissa typer av nätutbyggnad har några medlemsstater infört förenklade tillståndsförfaranden som ett sätt att avsevärt minska det administrativa arbetet för både operatörerna och de nationella förvaltningarna. Medlemsstaterna bör överväga att tillämpa förenklade tillståndsförfaranden eller undantag som är mer långtgående än artikel 57 i den europeiska kodexen för elektronisk kommunikation, samt definiera scenarion för nätutbyggnad som skulle gagnas av sådana (t.ex. provisorisk utbyggnad som krävs för att säkra kontinuiteten för elektroniska kommunikationstjänster eller för enkel uppgradering av befintliga nät, inklusive uppgradering av befintliga basstationer för mobilkommunikation till 5G).

                  (12)

                  För att minska det administrativa arbetet och rationalisera tillståndsförfarandena bör användningen av elektroniska förfaranden främjas, och den centrala informationspunktens roll bör stärkas. Därför bör medlemsstaterna överväga hur den centrala informationspunkten skulle kunna fungera som effektiv gemensam kontaktpunkt för inlämning av elektroniska ansökningar om tillstånd på alla förvaltningsnivåer.

                  (13)

                  Som ett ytterligare steg skulle ett betydande mervärde uppnås med ett integrerat tillvägagångssätt för utfärdandet av tillstånd under den centrala informationspunktens ansvar. Det skulle kunna handla om ett helt samordnat förfarande i de fall då mer än en behörig myndighet berörs. Medlemsstaterna bör därför överväga att ge den centrala informationspunkten en aktiv roll i samordningen och övervakningen av tillståndsförfarandena hos olika behöriga myndigheter och säkerställa ett fungerande utbyte av relevant information.

                  (14)

                  För att undvika oönskade förseningar bör förfarandena för tillstånd och ledningsrätter, t.ex. längs kommunikationsleder (såsom vägar och järnvägar), i enlighet med artikel 43 i den europeiska kodexen för elektronisk kommunikation, genomföras parallellt. Medlemsstaterna bör undersöka möjligheten att bevilja ledningsrätter så snabbt som möjligt och i vart fall inom den maximala tidsfristen på fyra månader när det gäller tillstånd, och därigenom anpassa detta förfarande till bestämmelserna i artikel 7.3 i direktivet om minskade kostnader för bredband.

                  (15)

                  Mot bakgrund av det ökade antalet tillstånd för utbyggnad av elektroniska kommunikationsnät, och nätens huvudsakligen lokala karaktär, kan avgifterna för tillstånd för bygg- och anläggningsprojekt variera mycket mellan olika medlemsstater och även inom medlemsstaterna. De kan också utgöra en betydande del av utbyggnadskostnaderna, i synnerhet i landsbygdsområden och avlägset belägna områden, där utbyggnadskostnaden per användare är som högst. Det skulle därför vara fruktbart om medlemsstaterna kunde utbyta och enas om metoder för att hålla kostnaderna för beviljandet av tillstånd på en nivå där de inte avskräcker från investeringar, med beaktande av den mångfald av tillstånd som ofta krävs.

                  (16)

                  Tillgång till heltäckande, tillförlitlig och aktuell information är en förutsättning för att säkra en effektiv användning av befintlig fysisk infrastruktur och en ändamålsenlig samordning av bygg- och anläggningsprojekt. Den centrala informationspunkten har en avgörande betydelse i detta hänseende. Ökad transparens om befintlig infrastruktur och planerade bygg- och anläggningsprojekt är ett viktigt inledande steg för att förbättra tillgången till befintlig infrastruktur och samordningen av bygg- och anläggningsprojekt, vilket i sin tur ger ytterligare miljövinster och fördelar för individer. Medlemsstaterna bör därför uppmuntras att överväga att till den centrala informationspunkten lämna all information (från olika källor) om fysisk infrastruktur som finns tillgänglig i ett visst område och att bistå i tillhandahållandet av georefererad information.

                  (17)

                  Medlemsstaterna bör uppmuntras att undersöka hur man kan öka transparensen när det gäller befintlig fysisk infrastruktur genom att se till att mer och bättre information tillhandahålls via den centrala informationspunkten. Detta innefattar information som tillhandahålls bilateralt mellan operatörer, i enlighet med artiklarna 4.2 och 4.4 i direktivet om minskade kostnader för bredband, på begäran, eller som rör fysisk infrastruktur som kontrolleras av offentliga organ.

                  (18)

                  Vid sidan av de krav i direktivet om minskade kostnader för bredband som avser tillgång till befintlig fysisk infrastruktur kan utbyggnaden av nät med mycket hög kapacitet främjas ytterligare om man gör det möjligt för operatörer att få tillgång till relevant fysisk infrastruktur som kontrolleras av offentliga organ, på liknande villkor som enligt artikel 3 i det direktivet. Sådan fysisk infrastruktur skulle innefatta byggnader, i synnerhet tak, och väg- och gatuutrustning, som lyktstolpar, trafikmärken, trafikljus, annonspelare, buss- och spårvagnshållplatser och tunnelbanestationer.

                  (19)

                  Direktivet om minskade kostnader för bredband omfattar användning av tvistlösningsförfaranden när förhandlingarna om tillgång till infrastruktur misslyckas. Medlemsstaterna bör öka sina ansträngningar för att tillsammans kartlägga bästa praxis för ändamålsenliga och effektiva tvistlösningsmekanismer och välfungerande tvistlösningsorgan i unionen. Med tanke på transparensen bör sådan praxis innefatta ett snabbt offentliggörande av tvistlösningsorganens beslut.

                  (20)

                  Miljöavtrycket från sektorn för elektronisk kommunikation ökar hela tiden, och det är viktigt att överväga alla tänkbara metoder för att motverka denna trend. Incitament för att anlägga nät med exempelvis minskat koldioxidavtryck kan bidra till ökad hållbarhet för sektorn och till begränsning av och anpassning till klimatförändringarna. Medlemsstaterna uppmanas att i nära samarbete med kommissionen ta fram och främja sådana incitament, som kan innefatta tillståndsförfaranden med snabbspår eller sänkta avgifter för tillstånd och tillgång när det gäller nät som uppfyller vissa miljökriterier.

                  (21)

                  För att undvika onödiga förseningar i tillståndsförfarandena för spektrumanvändning och anläggandet av trådlösa kommunikationsnät bör medlemsstaterna utbyta bästa praxis om hur man bäst beaktar resultaten av miljöbedömningar, när sådana krävs, och särskilt i samband med myndigheternas utarbetande av ramen för framtida projekttillstånd, i full överensstämmelse med unionslagstiftning, i synnerhet Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG (6) (direktivet om strategisk miljöbedömning), Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU (7) (direktivet om miljökonsekvensbedömning) och rådets direktiv 92/43/EEG (8) (habitatdirektivet). Miljöbedömningen bör göras i det stadium då miljökonsekvenserna kan identifieras och bedömas.

                  (22)

                  I den europeiska kodexen för elektronisk kommunikation fastställs som gemensam tidsfrist att medlemsstaterna senast vid utgången av 2020 ska tillåta användning av frekvensbandet 3,4–3,8 GHz och minst 1 GHz av pionjärfrekvensbandet 24,25–27,5 GHz för 5G. Dessutom fastställs i Europaparlamentets och rådets beslut (EU) 2017/899 (9) som gemensam tidsfrist att medlemsstaterna senast den 30 juni 2020 ska tillåta att pionjärfrekvensbandet 700 MHz används för 5G. Medlemsstaterna bör säkerställa att spektrumförvaltningen främjar högkvalitativ konnektivitet för företagen och samhället, med en gränsöverskridande dimension, samt digitalisering av näringslivet, vilket genererar fördelar för ekonomin och för samhället som helhet, även vad gäller tillgänglighet, lika möjligheter och inkludering. Man kan främja uppnåendet av detta mål genom att i rätt tid utbyta synpunkter och bästa praxis inför – och inom ramen för – den process för sakkunnighetsbedömning som inrättas genom den europeiska kodexen för elektronisk kommunikation.

                  (23)

                  För att säkerställa en snabb och säker utbyggnad av 5G-nät och användningen av innovativa tjänster från och med 2020, i enlighet med handlingsplanen för 5G (10), och med beaktande av verktygslådan i enlighet med kommissionens rekommendation om it-säkerhet i 5G-nät (11), bör medlemsstaterna se till att förseningar till följd av covid-19-krisen undviks eller minimeras när det gäller att tillåta användningen av 5G-pionjärfrekvensbanden.

                  (24)

                  Med tanke på vilken betydelse som säker och resilient 5G-infrastruktur har för återhämtning och ekonomisk tillväxt bör auktorisationsförfarandena för spektrum, när så är lämpligt, stödja infrastrukturinvesteringar genom att minska den finansiella bördan för radiospektrumanvändare, i synnerhet operatörer, i enlighet med bestämmelserna om statligt stöd. Detta är ännu viktigare under den rådande covid-19-krisen. Därför bör medlemsstaterna uppmuntras att identifiera bestämmelser om spektrumauktorisation som syftar till en investeringsvänlig metod för spektrumprissättning. Exempel på sådana metoder kan vara incitament som, när så är lämpligt, tillhandahåller trådlös täckning av hög kvalitet för att säkerställa allmänt tillgängliga tjänster, även över gränser.

                  (25)

                  För att undvika spektrumbrist som leder till högre anbud vid spektrumauktioner får bästa praxis omfatta åtgärder som innebär att spektrum i 5G-pionjärfrekvensband i möjligaste mån inte reserveras för syften som rör allmän säkerhet och försvarsändamål, eller åtgärder som innebär att EU-harmoniserat radiospektrum för elektroniska kommunikationstjänster reserveras för privata radiospektrumanvändare endast när det är vederbörligen motiverat, vad gäller både mängden spektrum och valet av ett visst frekvensband.

                  (26)

                  5G-nät kräver betydligt tätare basstationer i högre frekvensband än tidigare teknikgenerationer. Passiv och aktiv infrastrukturdelning och gemensam utrullning av trådlös infrastruktur kan minska kostnaderna för en sådan utbyggnad (inklusive marginalkostnaderna), i synnerhet vid användning av frekvensbanden 3,4–3,8 GHz och 24,25–27,5 GHz, och därigenom snabba på utbyggnaden, stödja ökad nättäckning och tillåta betydligt effektivare användning av radiospektrum, vilket gagnar konsumenterna. Det bör därför betraktas som positivt av de behöriga myndigheterna, i synnerhet i områden med begränsad ekonomisk avkastning.

                  (27)

                  Utbyggnaden av täta trådlösa 5G-nät skulle också gagnas av flexibla auktorisationsordningar som stimulerar investering i trådlösa nät och säkerställer en effektiv spektrumanvändning. Högfrekvensband över 24 GHz (millimeterband), såsom 24,25–27,5 GHz-frekvensbandet, erbjuder en stor mängd radiospektrum som karakteriseras av geografiskt begränsad utbredning. Medan medlemsstaterna i allmänhet bör använda konkurrensbaserade urvalsförfaranden, såsom auktioner, för att bevilja nyttjanderätter i frekvensband som kännetecknas av brist, kan sådana förfaranden i vissa fall begränsa potentialen för investering i täta trådlösa 5G-nät liksom flexibiliteten och möjligheterna för effektiv spektrumanvändning. Individuella auktorisationer som omfattar harmoniserade millimeterband som baseras på administrativa snabbspårsförfaranden som är öppna, objektiva, proportionerliga och icke-diskriminerande och som iakttar transparenta kriterier och förfaranden, kan anses som bästa praxis.

                  (28)

                  För att undvika olika lösningar för beviljandet av nyttjanderätter till radiospektrum för tillhandahållandet av gränsöverskridande trådlösa tjänster, bör medlemsstaterna bättre samordna tilldelningen av radiospektrum, för att främja trådlös konnektivitet som kan stödja unionens industriella omvandling och digitala suveränitet baserat på flexibel flertjänstekapacitet i 5G-infrastrukturen. Samordnad spektrumtilldelning är särskilt viktig för att uppfylla konnektivitetskraven för nya typer av användning som kan bidra till en digitalisering av mobilitet och transporter på väg och järnväg samt av tillverkningsindustrin. Dessa villkor rör i synnerhet tjänstekvaliteten, uttryckt som kapacitet, genomströmning, latens, tillförlitlighet, nätsäkerhet och resiliens.

                  (29)

                  Därför bör medlemsstaterna bidra till och enas om en uppsättning bästa praxis, i nära samarbete med kommissionen och med stöd av gruppen för radiospektrumpolitik, för viktiga innovativa exempel inom industrisektorer med en gränsöverskridande dimension såsom väg- eller järnvägstransporter (inbegripet gränsöverskridande korridorer för uppkopplad och automatiserad mobilitet i samverkan) samt smarta fabriker. Sådan praxis kan dra nytta av resultaten från EU-finansierade pilotprojekt och försök inom vertikala sektorer som innefattar gränsöverskridande 5G-korridorer. Sådan praxis bör omfatta relevanta gemensamma frekvensområden, auktorisationsordningar och villkor för operatörerna vad gäller tillhandahållandet av särskilda (sektorsbaserade) trådlösa tjänster. Gemensamma auktorisationsordningar kan omfatta individuella auktorisationer för operatörer och industriaktörer, inklusive gemensam spektrumanvändning. Gemensamma auktorisationsvillkor kan omfatta utrullning, tjänstekvalitet, gemensam spektrumanvändning, samexistens mellan trådlösa system, spektrumhamstring, cybersäkerhet och framförhandlade avtal mellan operatörer och industriaktörer samt åtgärder för att skydda väsentlig kommunikation för lufttransporter. I detta hänseende bör gruppen för radiospektrumpolitik bistå kommissionen för att fastställa om Europeiska post- och telesammanslutningen behöver få mandat att utarbeta harmoniserade tekniska villkor för spektrumanvändning.

                  (30)

                  Medlemsstaterna bör samordna auktorisationsförfarandet för spektrum och i synnerhet utnyttja ett gemensamt auktorisationsförfarande i enlighet med artikel 37 i den europeiska kodexen för elektronisk kommunikation när de genomför den uppsättning bästa praxis som utvecklats av medlemsstaterna i samarbete med kommissionen. Ett sådant förfarande kan innefatta tilldelning av ett gemensamt frekvensområde enligt gemensamma auktorisationsvillkor.

                  (31)

                  Genomförandet av verktygslådan skulle gagnas av ett tydligt förfarande, ändamålsenlig övervakning, ökad transparens och en dialog på nationell nivå och unionsnivå.

                  (32)

                  Medlemsstaterna bör arbeta tillsammans och i nära samarbete med kommissionen för att utveckla verktygslådan. När så är lämpligt bör man ha en nära dialog med gruppen för radiospektrumpolitik, organet för europeiska regleringsmyndigheter för elektronisk kommunikation, nationella regleringsmyndigheter, nätverket för bredbandskompetens, tvistlösningsorgan och de behöriga myndigheter som ansvarar för den centrala informationspunktens verksamhet.

                  (33)

                  Denna rekommendation påverkar inte tillämpningen av konkurrenslagstiftningen eller reglerna för statligt stöd.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      1.   SYFTE OCH DEFINITIONER

                  1.

                  Denna rekommendation innehåller vägledning för utvecklingen av bästa praxis, nedan kallad ”verktygslådan”, för att främja konnektivitet till stöd för den ekonomiska återhämtningen från covid-19-krisen. Rekommendationen fokuserar i första hand på följande tre områden:

                              a)

                              Minska kostnaderna och öka takten i utbyggnaden av elektroniska kommunikationsnät, i synnerhet nät med mycket hög kapacitet. Detta ska åstadkommas genom rationalisering av tillståndsförfarandena för bygg- och anläggningsprojekt, ökad transparens och stärkt kapacitet för centrala informationspunkter som inrättats genom direktivet om minskade kostnader för bredband, ökad rätt till tillgång till befintlig fysisk infrastruktur som kontrolleras av offentliga organ och kartläggning av åtgärder som kan bidra till att minska miljökonsekvenserna av elektroniska kommunikationsnät.

                              b)

                              När så är lämpligt, ge snabb och investeringsvänlig tillgång till 5G-radiospektrum genom investeringsfrämjande incitament för spektrumanvändning samt snabba förfaranden för spektrumtilldelning när det gäller 5G-pionjärband.

                              c)

                              Införa stärkta samordningsförfaranden för spektrumtilldelning som också underlättar gränsöverskridande tillhandahållande av innovativa 5G-tjänster.

                  2.

                  I denna rekommendation gäller definitionerna i direktivet om minskade kostnader för bredband och den europeiska kodexen för elektronisk kommunikation.

            2.   PROCESS FÖR UTVECKLING AV EN VERKTYGSLÅDA

                  3.

                  Medlemsstaterna bör tillsammans – och i nära samarbete med kommissionen – utveckla en verktygslåda på de områden som omfattas av avsnitt 3, 4 och 5 i denna rekommendation. När så är lämpligt bör följande enheter involveras:

                              a)

                              Organet för europeiska regleringsmyndigheter för elektronisk kommunikation samt nationella regleringsmyndigheter, nätverket för bredbandskompetens och de behöriga myndigheter som ansvarar för den centrala informationspunkten när det gäller de områden som anges i avsnitt 3.

                              b)

                              Gruppen för radiospektrumpolitik och behöriga nationella regleringsmyndigheter när det gäller de områden som anges i avsnitt 4 och 5.

                  4.

                  Senast den 20 december 2020 bör medlemsstaterna identifiera och med varandra och med kommissionen utbyta bästa praxis i enlighet med avsnitt 3 och 4.

                  5.

                  Senast den 30 mars 2021 bör medlemsstaterna i tätt samarbete med kommissionen enas om verktygslådan.

                  6.

                  Medlemsstaterna bör införa verktygslådan som prioriterad åtgärd och i tätt samarbete med andra medlemsstater, kommissionen och andra berörda aktörer.

                  7.

                  För att säkerställa transparens och underlätta ett utbyte av bästa praxis mellan medlemsstaterna bör verktygslådan och inrapporterad information offentliggöras på Europa-webbplatsen och via den centrala informationspunkten.

            3.   FÖRBÄTTRAT SAMARBETE PÅ UNIONSNIVÅ OCH MINSKADE KOSTNADER OCH ÖKAD TAKT I UTBYGGNADEN AV NÄT MED MYCKET HÖG KAPACITET

         Rationalisering av tillståndsförfarandena

                  8.

                  Medlemsstaterna bör utveckla och enas om bästa praxis för att ytterligare rationalisera tillståndsförfarandena utöver tillämpningsområdet för direktivet om minskade kostnader för bredband som fastställs i artikel 1 i det direktivet och främja iakttagandet av tidsfristen och andra villkor enligt artikel 7.3 i direktivet om minskade kostnader för bredband. Medlemsstaterna bör i synnerhet undersöka hur man kan göra följande:

                              a)

                              Främja att den maximala tidsfristen på fyra månader för beviljande eller avslag av tillståndsansökningar iakttas. För att öka rättssäkerheten och bidra till att minska det administrativa arbetet bör medlemsstaterna, i avsaknad av ett uttryckligt beslut inom fyramånadersperioden, överväga ett tyst godkännande av ansökan.

                              b)

                              Förenkla och rationalisera tillståndsförfaranden, däribland införa tillståndsförfaranden med snabbspår och/eller undantag när så är lämpligt, och definiera vilka typer av nätutbyggnad som kan omfattas av dessa.

                              c)

                              Ge operatörerna rätt att via den centrala informationspunkten lämna in elektroniska ansökningar för alla tillstånd som krävs för bygg- och anläggningsprojekt som omfattar element av nät med mycket hög kapacitet.

                              d)

                              Etablera den centrala informationspunkten som enda kontaktpunkt för inlämning av ansökningar för sådana bygg- och anläggningsprojekt. Den centrala informationspunkten kan i detta sammanhang åläggas att inta en aktiv roll i samordningen och övervakningen av tillståndsförfaranden på alla förvaltningsnivåer. Den kan också få i uppdrag att främja utbytet av information mellan de sökande och de behöriga myndigheterna om hur dessa förfaranden fortlöper, även när det gäller att underrätta den sökande om behöriga myndigheters beslut.

                  9.

                  Medlemsstaterna bör också ta ställning till bästa praxis för att främja beviljandet av ledningsrätter enligt artikel 43 i den europeiska kodexen för elektronisk kommunikation när sådan krävs för utbyggnaden av element av nät med mycket hög kapacitet. Sådan bästa praxis bör säkerställa att de behöriga myndigheterna, i de fall då utbyggnaden av sådana nätelement kräver både tillstånd för bygg- och anläggningsprojekt och ledningsrätter, beviljar eller avslår de nödvändiga tillstånden parallellt inom högst fyra månader från ansökan.

                  10.

                  Medlemsstaterna bör utbyta och enas om bästa praxis för att säkerställa att avgifterna för beviljande av tillstånd för de bygg- och anläggningsprojekt som krävs för utbyggnaden av nät med mycket hög kapacitet är objektivt motiverade, transparenta, icke-diskriminerande och står i proportion till sitt avsedda syfte samt att de endast täcker administrativa kostnader till följd av tillhandahållandet av sådana tillstånd.

         Ökad transparens genom den centrala informationspunkten

                  11.

                  Medlemsstaterna bör utveckla lämplig bästa praxis för att öka transparensen när det gäller fysisk infrastruktur, så att operatörerna enklare kan få tillgång till all relevant information om den infrastruktur som finns tillgänglig i ett visst område. Därför bör medlemsstaterna överväga att stärka den centrala informationspunktens roll och utvidga dess uppgifter till att omfatta exempelvis georefererad information (kartor och digitala modeller) och integrering av information från olika källor (i synnerhet information som tillhandahålls av behöriga nationella myndigheter på alla nivåer, offentliga organ och nätoperatörer).

                  12.

                  Medlemsstaterna uppmanas att utveckla bästa praxis för att säkerställa att den information som avses i artikel 4.1 i direktivet, när den finns hos offentliga organ, görs tillgänglig via den centrala informationspunkten i elektronisk form. Medlemsstaterna bör också överväga att via den centrala informationspunkten tillhandahålla information om fysisk infrastruktur utöver det minimum som anges i direktivet, t.ex. georefererad lokalisering av infrastrukturen eller infrastrukturens digitala modell, typ och nuvarande användning eller totala och outnyttjade kapacitet.

                  13.

                  För att ytterligare förbättra mängden och typen av information som tillhandahålls via den centrala informationspunkten bör medlemsstaterna överväga att kräva att nätoperatörerna, via den centrala informationspunkten och i elektronisk form, tillhandahåller information om den befintliga fysiska infrastruktur som de gjort tillgänglig för andra operatörer på särskild begäran.

         Utökad rätt till tillgång till befintlig fysisk infrastruktur

                  14.

                  För att öka antalet och typen av faciliteter som operatörer har tillgång till för utbyggnaden av element av nät med mycket hög kapacitet bör medlemsstaterna utveckla bästa praxis för att göra det möjligt för operatörer att få tillgång till sådan fysisk infrastruktur (inklusive byggnader och väg- och gatuutrustning) som kontrolleras av offentliga organ och som har kapaciteten att rymma element av nät med mycket hög kapacitet, på liknande villkor som artikel 3 i direktivet om minskade kostnader för bredband.

         Tvistlösningsmekanism

                  15.

                  Medlemsstaterna bör utveckla bästa praxis för att öka tvistlösningsmekanismens ändamålsenlighet och effektivitet när det gäller tvister som rör tillgången till fysisk infrastruktur och tvistlösningsorganens funktion, i syfte att lösa relaterade problem inom kortast möjliga tidsram och ge parterna vägledning om lämpliga villkor och avgifter, vilket även omfattar ett snabbt offentliggörande av deras beslut.

         Minskning av nätens miljöavtryck

                  16.

                  Medlemsstaterna uppmanas att utveckla bästa praxis för att stimulera utbyggnaden av elektroniska kommunikationsnät med minskat miljöavtryck, i synnerhet vad gäller energianvändning och därmed förbundna utsläpp av växthusgaser, inbegripet

                              a)

                              kriterier för bedömning av framtida näts hållbarhet i miljöhänseende, och

                              b)

                              incitament till operatörerna att bygga miljömässigt hållbara nät.

         Miljökonsekvensbeskrivning

                  17.

                  När unionslagstiftningen, i synnerhet direktiv 2001/42/EG (direktivet om strategisk miljöbedömning), direktiv 2011/92/EU (direktivet om miljökonsekvensbedömning) och direktiv 92/43/EEG (habitatdirektivet), kräver en miljökonsekvensbedömning, och i synnerhet när myndigheterna utarbetar ramen för framtida projekttillstånd, bör medlemsstaterna utbyta bästa praxis för hur miljökonsekvensbeskrivningen ska utföras och resultaten beaktas, i ett stadium då miljökonsekvenserna kan identifieras och bedömas, exempelvis när operatörerna lägger fram övergripande planer för projekt som innefattar konkret anläggande eller utbyggnad av nät.

            4.   ÅTGÄRDER PÅ NATIONELL NIVÅ FÖR ATT SÄKERSTÄLLA SNABB OCH INVESTERINGSVÄNLIG TILLGÅNG TILL 5G-RADIOSPEKTRUM

         Tidsplan för auktorisationsförfaranden

                  18.

                  Utan att det påverkar eventuella bedömningar av force majeure enligt unionsrätten bör medlemsstaterna säkerställa att eventuella uppskjutanden av förfaranden för ansökningar om nyttjanderätter till radiospektrum på grund av covid-19 ska minimeras och endast vara så långa som krävs för att förhindra eller begränsa spridningen av covid-19. Medlemsstaterna bör därför uppdatera alla relevanta färdplaner för nationellt spektrum.

                  19.

                  Medlemsstaterna bör begära ett forum för sakkunnighetsbedömning i enlighet med artikel 35 i den europeiska kodexen för elektronisk kommunikation, för förhandsgranskning av utkast till åtgärder för beviljande av nyttjanderätter till spektrum inom frekvensbanden 700 MHz, 3,4–3,8 GHz och 24,25–27,5 GHz, med sikte på ett utbyte av bästa praxis.

         Incitament för investeringar

                  20.

                  För att inventera radiospektrumanvändarnas incitament för att göra betydande investeringar i utrullningen av 5G-nät bör medlemsstaterna underrätta kommissionen, i synnerhet genom gruppen för radiospektrumpolitik, om vilka specifika åtgärder de anser vara bästa praxis, inbegripet sådana som har genomförts eller planeras på nationell nivå, när de utfärdar tillstånd avseende radiospektrum inom frekvensbanden 700 MHz, 3,4–3,8 GHz och 24,25–27,5 GHz.
                  Medlemsstaterna bör i synnerhet rapportera alla relevanta åtgärder som har till syfte att

                              a)

                              främja lämpliga acceptpriser som återspeglar miniminivåerna för avgifter för nyttjanderätter till radiospektrum,

                              b)

                              motverka spektrumbrist genom att säkerställa tilldelning av allt radiospektrum som harmoniserats på unionsnivå,

                              c)

                              på ett icke-diskriminerande sätt göra det möjligt att betala avgifterna för nyttjanderätter till radiospektrum genom delbetalningar inom nyttjanderättsperioden,

                              d)

                              använda en individuell auktorisationsordning för 24,25–27,5 GHz-frekvensbandet som främjar att det används i rätt tid, i synnerhet ett administrativt förfarande med snabbspår för nyttjanderätter med geografisk begränsning,

                              e)

                              kombinera ekonomiska incitament med skyldigheter eller formella åtaganden för att påskynda eller utöka trådlös täckning av hög kvalitet, och

                              f)

                              i enlighet med konkurrenslagstiftning införa möjlighet för delning av passiv och aktiv infrastruktur, liksom för gemensam utrullning av infrastruktur som bygger på användning av radiospektrum.

            5.   FÖRBÄTTRAD SAMORDNING PÅ UNIONSNIVÅ NÄR DET GÄLLER SPEKTRUMTILLDELNING FÖR GRÄNSÖVERSKRIDANDE ANVÄNDNING

                  21.

                  För att främja enhetlig praxis för beviljande av nyttjanderätter till radiospektrum för operatörers utbyggnad av nästa generations trådlösa infrastruktur (inklusive 5G) för gränsöverskridande industriell användning, bör medlemsstaterna utveckla och enas om bästa praxis i det hänseendet som en del av verktygslådan, bland annat när det gäller följande:

                              a)

                              Kartläggning av användningsområden med en gränsöverskridande dimension, i synnerhet när det gäller vägtransporter, järnvägstransporter och tillverkningsindustri, i enlighet med unionens prioriteringar (12) för 5G-utbyggnad.

                              b)

                              För varje identifierat användningsområde, fastställa ett gemensamt särskilt frekvensområde tillsammans med en lämplig gemensam auktorisationsordning, samt villkoren för sådan auktorisation, som krävs för att säkerställa tjänstekontinuitet över gränserna, vilket inbegriper men inte är begränsat till tjänstekvalitet och nätsäkerhet.

                  22.

                  Medlemsstaterna uppmanas använda den bästa praxis i verktygslådan som avses i punkt 21 när det gäller berörda användare på sitt territorium, med särskilt sikte på att senast den 30 mars 2022 gemensamt fastställa de gemensamma aspekterna av och genomföra ett gemensamt auktorisationsförfarande i enlighet med artikel 37 i den europeiska kodexen för elektronisk kommunikation.

            6.   RAPPORTERING

                  23.

                  Senast den 30 april 2021 bör varje medlemsstat sända en färdplan för genomförandet av verktygslådan till kommissionen.

                  24.

                  Senast den 30 april 2022 bör varje medlemsstat inkomma med en rapport om genomförandet av verktygslådan.

         Utfärdad i Bryssel den 18 september 2020.

               På kommissionens vägnar

            Thierry BRETON

               Ledamot av kommissionen

         (1)  Rådets slutsatser av den 9 juni 2020 om att forma Europas digitala framtid, 8711/20. https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-8711-2020-INIT/sv/pdf

         (2)  COM(2020) 67 final.

         (3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/61/EU av den 15 maj 2014 om åtgärder för att minska kostnaderna för utbyggnad av höghastighetsnät för elektronisk kommunikation (EUT L 155, 23.5.2014, s. 1).

         (4)  Rapport från kommissionen till Europaparlamentet och rådet om genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/61/EU av den 15 maj 2014 om åtgärder för att minska kostnaderna för utbyggnad av höghastighetsnät för elektronisk kommunikation, COM(2018) 492, 27 juni 2018.

         (5)  Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2018/1972 av den 11 december 2018 om inrättande av en europeisk kodex för elektronisk kommunikation (EUT L 321, 17.12.2018, s. 36).

         (6)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (EUT L 197, 21.7.2001, s. 30).

         (7)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU av den 13 december 2011 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (EUT L 26, 28.1.2012, s. 1).

         (8)  rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EUT L 206, 22.7.1992, s. 7).

         (9)  Europaparlamentets och rådets beslut (EU) 2017/899 av den 17 maj 2017 om användningen av frekvensbandet 470–790 MHz i unionen, EUT L 138, 25.5.2017, s. 131.

         (10)  Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – 5G för Europa: en handlingsplan, COM(2016) 588 final.

         (11)  Kommissionens rekommendation (EU) 2019/534 av den 26 mars 2019 It-säkerhet i 5G-nät (EUT L 88, 29.3.2019, s. 42).

         (12)  Se i synnerhet kommissionens meddelanden COM (2016) 587 och COM(2020) 67.


title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 15 december 2020 om ändring av rekommendation ESRB/2020/7 om begränsning av utdelningar under covid-19-pandemin (ESRB/2020/15) 2021/C 27/01

text:
                  25.1.2021

                  SV

                  Europeiska unionens officiella tidning

                  C 27/1

         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
         av den 15 december 2020
         om ändring av rekommendation ESRB/2020/7 om begränsning av utdelningar under covid-19-pandemin
         (ESRB/2020/15)
         (2021/C 27/01)
         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
         med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
         med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artikel 3.2 b, 3.2 d och 3.2 f samt artiklarna 16–18,
         med beaktande av Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2011/1 av den 20 januari 2011 om arbetsordningen för Europeiska systemrisknämnden (2), särskilt artikel 15.3 e och artiklarna 18–20, och
         av följande skäl:

                     (1)

                     I början av covid-19-pandemin bekräftade Europeiska systemrisknämnden (ESRB) att finansinstituten behöver upprätthålla en robust kapitalbasnivå för att minska systemrisken och bidra till den ekonomiska återhämtningen. För detta ändamål utfärdade ESRB rekommendation ESRB/2020/7 om begränsning av utdelningar under covid-19-pandemin (3), som syftade till att säkerställa att alla finansinstitut som kan utgöra en risk för den finansiella stabiliteten bibehåller höga kapitalnivåer. Detta skulle uppnås genom att relevanta myndigheter ombeds att begära att finansinstitut ska avstå från utdelningar så länge covid-19-pandemin pågår och åtminstone fram till och med den 1 januari 2021.

                     (2)

                     Covid-19-krisen pågår fortfarande i Europa och globalt, och det råder alltjämt osäkerhet om hur detta kommer att påverka ekonomin och finansinstituten framöver, med risk för att hälso- och ekonomiförhållandena försämras ytterligare. Marknader och myndigheter saknar information om krisens långsiktiga effekter på den finansiella sektorn och kreditmarknaderna. Finansinstituten är också fortfarande starkt beroende av offentligt politiskt stöd. Det är av största vikt att säkerställa ett fortsatt väl fungerande finansiellt system. Med tanke på osäkerheten om den framtida makroekonomiska utvecklingen skulle en undantagsförlängning av utbetalningsbegränsningarna vara i linje med detta mål, eftersom det innebär att finansinstituten kan ha tillräckligt med kapital för att minska systemrisken och bidra till den ekonomiska återhämtningen. Samtidigt inser ESRB vilka framsteg myndigheterna och finansinstituten har gjort vad gäller att hantera pandemins effekter. ESRB är också medveten om utdelningarnas betydelse för att finansinstituten ska kunna skaffa kapital externt, eftersom det är avgörande för finansinstitutens och marknadernas långsiktiga uthållighet att investerarna belönas för sina investeringar. Vad gäller utdelningar uppmanar ESRB dock till extrem försiktighet så att de inte äventyrar det finansiella systemets stabilitet och återhämtningsprocessen och anser att alla utdelningsnivåer bör vara betydligt lägre än under åren före covid-19-krisen.

                     (3)

                     Rekommendation ESRB/2020/7 omfattar även centrala motparter eftersom de har en systemviktig roll vid clearing av finansmarknadens transaktioner. Det planerade utfallet var att förhindra aktieägare och personal i ledande ställning från att utnyttja de centrala motparternas överskjutande kapital genom utdelningar i ett läge när den operativa risken – som centrala motparter täcker med egna medel snarare än med bidrag från clearingmedlemmar – är som allvarligast, även med tanke på restriktionerna i fråga om personalens närvaro på de centrala motparternas kontor. Det stresstest som Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten utfört i fråga om unionens centrala motparter efter covid-19-pandemins utbrott bekräftade dock att de överlag har operativ motståndskraft mot allmänna chocker och ett flertal fallissemang vad gäller stressrisker i fråga om kredit, likviditet och koncentration (4). Hittills finns det inte heller några belägg för system- eller processfel. De åtgärder som de centrala motparterna har vidtagit för att minska den operativa risken har varit effektiva, vilket indikerar att centrala motparter inte längre behöver ingå i tillämpningsområdet för rekommendation ESRB/2020/7.

                     (4)

                     De åtgärder som omfattas av rekommendation ESRB/2020/7 är tillfälliga och ESRB fortsätter att följa vilka konsekvenser de får för finansinstituten samt deras förmåga att bidra till ekonomisk återhämtning. När ESRB fattar beslut om och när denna rekommendation behöver ändras, ska bland annat den makroekonomiska utvecklingen och nya uppgifter om det finansiella systemets stabilitet beaktas.

                     (5)

                     I avsnitt 2.5 i rekommendation ESRB/2020/7 fastställs att styrelsen får besluta om och när rekommendation ESRB/2020/7 behöver ändras. Sådana ändringar kan särskilt inbegripa en förlängning av tillämpningsperioden för rekommendation A.

                     (6)

                     Rekommendation ESRB/2020/7 bör därför ändras i enlighet med detta.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

            ÄNDRINGAR

         Rekommendation ESRB/2020/7 ska ändras på följande sätt:

                     1.

                     I avsnitt 1 ska rekommendation A ersättas med följande:
                     ”Rekommendation A – Begränsning av utdelningar

                     De relevanta myndigheterna rekommenderas att till och med den 30 september 2021 kräva att finansinstitut som står under deras tillsyn (*1) ska avstå från att

                                 a)

                                 lämna utdelning eller ge en oåterkallelig utfästelse om utdelning,

                                 b)

                                 köpa tillbaka stamaktier,

                                 c)

                                 upprätta ett åtagande om att betala ut rörlig ersättning till en väsentlig risktagare,
                                 som leder till en kvantitativ eller kvalitativ minskning av kapitalbasen, om inte finansinstituten iakttar extrem försiktighet när någon av dessa åtgärder vidtas och den resulterande minskningen inte överstiger det konservativa tröskelvärde som har fastställts av deras behöriga myndighet. Behöriga myndigheter rekommenderas att inleda en dialog med finansinstituten innan dessa vidtar någon av de åtgärder som avses i led a eller b.

                           Denna rekommendation ska tillämpas på EU-gruppnivå (eller på individuell nivå om finansinstitutet inte ingår i en EU-grupp) samt, i förekommande fall, på undergruppsnivå eller individuell nivå.

                        (*1)  Detta omfattar inte filialer till finansinstitut.”"

                     2.

                     Avsnitt 2.1.1 ska ändras på följande sätt:

                                 a)

                                 Led b ska ersättas med följande:

                                             ”b)

                                                behörig myndighet: behörig myndighet eller tillsynsmyndighet enligt definitionen i artikel 4.1.40 i förordning (EU) nr 575/2013 eller artikel 13.10 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG (*2), i förekommande fall.

                                    (*2)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG av den 25 november 2009 om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II) (EUT L 335, 17.12.2009, s. 1).”"

                                 b)

                                 Led c ska ersättas med följande:

                                             ”c)

                                                finansinstitut: något av följande företag med huvudkontor eller säte i unionen:

                                                         i)

                                                         institut enligt definitionen i artikel 4.1.3 i förordning (EU) nr 575/2013,

                                                         ii)

                                                         försäkringsföretag enligt definitionen i artikel 13.1 i direktiv 2009/138/EG,

                                                         iii)

                                                         återförsäkringsföretag enligt definitionen i artikel 13.4 i direktiv 2009/138/EG.”

                                 c)

                                 Led d ska ersättas med följande:

                                             ”d)

                                                väsentlig risktagare: en medarbetare i personalkategorier vilkas verksamhet i tjänsten väsentligt kan påverka institutets riskprofil, inbegripet en medarbetare i en personalkategori enligt artikel 92.2 i direktiv 2013/36/EU eller artikel 275.1 c i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/35 (*3), i förekommande fall,

                                    (*3)  Kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/35 av den 10 oktober 2014 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/138/EG om upptagande och utövande av försäkringsverksamhet (Solvens II) (EUT L 12, 17.1.2015, s. 1).”"

                     3.

                     I avsnitt 2.3 ska följande punkt införas:

                                 ”1a.

                                 Vid kalibrering av det konservativa tröskelvärdet bör de behöriga myndigheterna särskilt beakta

                                             a)

                                             målen med denna rekommendation, särskilt behovet av att finansinstituten har tillräckligt med kapital – även sett till sin kapitalbana – för att minska systemrisken och bidra till den ekonomiska återhämtningen, med tanke på riskerna för att företagens och hushållens solvensställning försämras med anledning av pandemin,

                                             b)

                                             behovet att säkerställa att finansinstituten under deras tillsyn har en utdelningsnivå som totalt sett är betydligt lägre än under åren före covid-19-krisen,

                                             c)

                                             särdragen för varje sektor inom deras ansvarsområde.”

                     4.

                     Avsnitt 2.4 ska ersättas med följande:
                     ”4.   Tidsfrister för uppföljning

                     I enlighet med artikel 17.1 i förordning (EU) nr 1092/2010 ska mottagarna underrätta Europaparlamentet, rådet, kommissionen och ESRB om vilka åtgärder som vidtagits med anledning av rekommendationen och motivera eventuell passivitet. Varje mottagare uppmanas att rapportera om genomförandet av rekommendation A senast den 15 oktober 2021.”

                     5.

                     Punkt 2.5 ska ersättas med följande:
                     ”5.   Ändringar av denna rekommendation

                     Styrelsen ska före den 30 september 2021 fatta beslut om och när denna rekommendation behöver ändras, med beaktande av bland annat den makroekonomiska utvecklingen och nya uppgifter om det finansiella systemets stabilitet.”

                     6.

                     I avsnitt 2.6 med rubriken ”Granskning och utvärdering” ska följande punkt läggas till:

                                 ”3.

                                 ESRB:s sekretariat kommer att stödja mottagarna genom att säkerställa en samordnad rapportering, tillhandahålla relevanta förlagor och vid behov lämna information om tillvägagångssätt och tidsfrister för uppföljningen.”

                     7.

                     Bilagan med rubriken ”Meddelande om åtgärder som vidtagits med anledning av denna rekommendation” ska utgå.

            Utfärdad i Frankfurt am Main den 15 december 2020.

                  På ESRB-styrelsens vägnar

               Francesco MAZZAFERRO

                  Chef för ESRB:s sekretariat

            (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

            (2)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

            (3)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2020/7 av den 27 maj 2020 om begränsning av utdelningar under covid-19-pandemin (EUT C 212, 26.6.2020, s. 1).

            (4)  Se Esmas pressmeddelande: ”ESMA’s Third EU-Wide CCP Stress Test Finds System Resilient to Shocks”, finns på: https://www.esma.europa.eu/press-news/esma-news/esma%E2%80%99s-third-eu-wide-ccp-stress-test-finds-system-resilient-shocks.


title: Rådets rekommendation av den 3 april 2020 i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott att upphöra i Rumänien 2020/C 116/01

text:
               8.4.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 116/1

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 3 april 2020
      i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott att upphöra i Rumänien
      (2020/C 116/01)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.7,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Enligt artikel 126 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) ska medlemsstaterna undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns finanser.

                  (2)

                  Stabilitets- och tillväxtpakten syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning.

                  (3)

                  Den 3 april 2020 beslutade rådet, i enlighet med artikel 126.6 i EUF-fördraget, att det förelåg ett alltför stort underskott i Rumänien.

                  (4)

                  I artikel 126.7 i EUF-fördraget och artikel 3.4 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 (1) föreskrivs att rådet ska ge rekommendationer till den berörda medlemsstaten för att denna ska åtgärda situationen med ett alltför stort underskott inom en viss tid. De rekommendationerna ska fastställa en tidsfrist på högst sex månader inom vilken den berörda medlemsstaten ska vidta effektiva åtgärder för att korrigera det alltför stora underskottet. Vidare ska rådet i en rekommendation om att korrigera ett alltför stort underskott också begära att årliga budgetmål uppnås som, på grundval av den prognos som ligger till grund för rekommendationen, motsvarar en årlig förbättring av det strukturella saldot, dvs. ett konjunkturrensat saldo exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, på minst 0,5 % av bruttonationalprodukten (BNP) som ett riktmärke.

                  (5)

                  Enligt kommissionens vinterprognos 2020, utvidgad med finanspolitiska variabler fram till 2022, beräknas den reala BNP-tillväxten ha uppgått till 3,9 % 2019. Utifrån antagandet om oförändrad politik beräknar kommissionen den reala BNP-tillväxten vara måttlig men stabil med 3,8 % 2020 och 3,5 % 2021 och 2022. Å ena sidan skulle den betydande finanspolitiska stimulansen som är ett resultat av nuvarande politik fortsätta att driva på den privata konsumtionen. Å andra sidan skulle den fortsatta ökningen av budgetunderskottet urholka konsumenters och investerares förtroende för hållbarheten vad gäller ekonomins tillväxt. Det leder till att en minskning av investeringar väntas, eftersom privata investerare tar hänsyn till ökande makroekonomiska obalanser. Nettoexportens bidrag väntas vara fortsatt negativt under prognosperioden, eftersom exporten fortsätter att påverkas av en svag extern efterfrågan, samtidigt som importen understöds av privat konsumtion. Detta skulle i sin tur förvärra det redan höga bytesbalansunderskottet.

                  (6)

                  Den 10 december 2019 antog regeringen och sände till parlamentet den finanspolitiska och budgetpolitiska strategin för 2020–22 (den finanspolitiska strategin), med ett reviderat mål för underskottet i de offentliga finanserna på 3,8 % av BNP 2019, vilket överskrider referensvärdet på 3 % av BNP. Denna revidering, som ökat från den ursprungliga beräkningen på 2,8 % av BNP 2019, grundades på uppgifter om budgetgenomförandet hittills under året. Den finanspolitiska strategin offentliggjordes i lag den 18 december 2019.

                  (7)

                  I kommissionens vinterprognos 2020, utvidgad med finanspolitiska variabler fram till 2022, beräknas underskottet i de offentliga finanserna ligga kvar över referensvärdet på 3 % av BNP under hela prognosperioden. Kommissionen beräknar, baserat på antagandet om oförändrad politik, ett underskott i de offentliga finanserna på 4 % av BNP 2019, 4,9 % 2020, 6,9 % 2021 och 7,7 % 2022. Det strukturella underskottet beräknas försämras med 1 % av BNP 2020, med ytterligare 1,9 % av BNP 2021 och med ytterligare 0,8 % 2022. Ökningen av underskottet som beräknats av kommissionen beror främst på betydande pensionsökningar som antogs sommaren 2019. De ökade utgifterna för pensioner skulle bidra med 0,9 procentenheter av BNP till ökningen av underskottet 2020, 1,7 procentenheter av BNP 2021 och 1,1 procentenheter av BNP 2022. Fördubblingen av barnbidraget som ska träda i kraft i augusti 2020 beräknas utgöra en årlig finanspolitisk kostnad på 0,6 % av BNP. I den finanspolitiska strategin beräknar regeringen ett underskott i de offentliga finanserna på 3,6 % av BNP 2020, 3,4 % 2021 och 2,8 % 2022. På grundval av regeringens beräkningar skulle detta leda till en strukturell anpassning på 0,3 % 2020, 0,2 % 2021 och 0,6 % 2022. Anpassningen av den finanspolitiska strategin är till största delen utgiftsbaserad. I synnerhet beräknas utgifterna för ersättningar till anställda, för varor och tjänster samt för kapitalutgifter som inte samfinansieras av EU att minska som andel av BNP. Den lägre prognosen för underskottet i den finanspolitiska strategin jämfört med kommissionens prognos härrör från mer optimistiska underliggande makroekonomiska prognoser i den finanspolitiska strategin och från det faktum att den finanspolitiska strategin inte beaktar finanspolitiska konsekvenser av vissa antagna åtgärder, medan den planerade återhållsamheten vad gäller löpande utgifter inte helt stöds av antagna, eller trovärdigt aviserade, åtgärder och därför inte kan beaktas fullt ut i kommissionens prognos.

                  (8)

                  Rumäniens offentliga skuld uppgick till 34,7 % av BNP 2018. Enligt kommissionens prognos beräknas den offentliga skulden öka till 46,6 % av BNP 2022 och därmed ligga kvar under fördragets referensvärde.

                  (9)

                  Enligt artikel 3.4 i förordning (EG) nr 1467/97 ska korrigeringen av det alltför stora underskottet slutföras under det år som följer på det år då det fastställdes att det förelåg ett alltför stort underskott (i detta fall 2021), om inte särskilda omständigheter föreligger. Anpassningsbanan bör fastställas i enlighet med förordning (EG) nr 1467/97, med hänsyn tagen till medlemsstatens ekonomiska och finanspolitiska ställning.

                  (10)

                  För närvarande föreligger sådana särskilda omständigheter i Rumänien. En korrigering av det alltför stora underskottet fram till 2021 skulle kräva en alltför kraftig finanspolitisk korrigering och resultera i ett betydande produktionsbortfall. En längre anpassningsbana, som ändå kräver betydande årliga korrigeringar, skulle få mer gradvisa konsekvenser för tillväxten och skulle ta hänsyn till det faktum att budgetåret 2020 redan har inletts. Strukturella reformer som fullföljs parallellt med en finanspolitisk konsolidering kommer att bidra till att säkerställa en bestående korrigering av det alltför stora underskottet. Mot denna bakgrund och med hänsyn till Rumäniens ekonomiska och finanspolitiska situation är det motiverat att fastställa tidsfristen för korrigeringen av det alltför stora underskottet till 2022.

                  (11)

                  En trovärdig och hållbar anpassningsbana skulle med denna tidsfrist kräva att Rumänien når ett överordnat mål med ett underskott i de offentliga finanserna på 3,6 % av BNP 2020, 3,4 % av BNP 2021 och 2,8 % av BNP 2022 vilket, på grundval av kommissionens prognos, är förenligt med en nominell ökning av de primära offentliga nettoutgifterna (2) på 8,2 % 2020, 5,5 % 2021 och 5,5 % 2022. En sådan ökning i nettoutgifterna blir den första indikator som används för att bedöma den finanspolitiska insatsen om en noggrann analys behövs. Den motsvarande årliga anpassningen av det strukturella saldot är 0,5 % av BNP 2020, 0,8 % av BNP 2021 och 0,8 % av BNP 2022. På grundval av den nuvarande prognosen skulle dessa mål fortfarande möjliggöra årliga ökningar av reala nettoutgifter. Att uppnå målen kommer sannolikt att kräva en omprövning av de stora lagstiftade pensionsökningarna och andra åtgärder som nyligen antagits som driver på den kraftiga försämringen av underskottet i referensscenariot.

                  (12)

                  Budgetkonsolideringsåtgärder bör säkra en bestående korrigering, samtidigt som de inriktas på att förbättra de offentliga finansernas kvalitet och stärka ekonomins tillväxtpotential.

                  (13)

                  Sedan 2016 har Rumänien systematiskt och upprepade gånger avvikit från de finanspolitiska regler som är förankrade i det nationella finanspolitiska regelverket och därmed till stor del gjort dem verkningslösa. Det är av avgörande betydelse att Rumänien i framtiden säkerställer att det nationella finanspolitiska regelverket tillämpas fullt ut.

                  (14)

                  På medellång och lång sikt förefaller riskerna för sunda offentliga finanser vara höga, de drivs av höga budgetunderskott och kostnader för en åldrande befolkning. Pensionsökningarna, som antogs under sommaren 2019 och som enligt planerna ska träda i kraft under 2019–2021, spelar en stor roll vad gäller dessa risker. Detta bekräftar det trängande behovet av att fullt ut återställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

                  1.

                  Rumänien bör få den rådande situationen med ett alltför stort underskott att upphöra senast år 2022.

                  2.

                  Rumänien bör nå ett överordnat mål med ett underskott i de offentliga finanserna på 3,6 % av BNP 2020, 3,4 % av BNP 2021 och 2,8 % av BNP 2022, vilket är förenligt med en nominell ökning av de primära offentliga nettoutgifterna på 8,2 % 2020, 5,5 % 2021 och 5,5 % 2022, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 0,5 % av BNP 2020, 0,8 % av BNP 2021 och 0,8 % av BNP 2022.

                  3.

                  Rumänien bör precisera och strikt genomföra de åtgärder som krävs för att korrigera det alltför stora underskottet till 2022. Åtgärder för att konsolidera de offentliga finanserna på ett tillväxtfrämjande sätt bör säkra en bestående korrigering. Rumänien bör använda alla oförutsedda vinster till att minska sitt underskott.

                  4.

                  Rådet fastställer Rumäniens tidsfrist för att vidta effektiva åtgärder och att, i enlighet med artikel 3.4a i förordning (EG) nr 1467/97, i detalj rapportera om den konsolideringsstrategi som planeras för att uppnå målen, till den 15 september 2020. Därefter bör de rumänska myndigheterna minst var sjätte månad rapportera om de framsteg som gjorts vad gäller genomförandet av dessa rekommendationer, till dess att det alltför stora underskottet har korrigerats.

            Vidare bör de rumänska myndigheterna säkerställa att det nationella finanspolitiska regelverket tillämpas fullt ut. För att garantera en framgångsrik strategi för finanspolitisk konsolidering kommer det också vara viktigt att stödja den finanspolitiska konsolideringen med omfattande strukturella reformer, i linje med rådets rekommendationer till Rumänien inom den europeiska planeringsterminen och särskilt de som rör förfarandet vid makroekonomiska obalanser.
      Denna rekommendation riktar sig till Rumänien.

         Utfärdad i Bryssel den 3 april 2020.

               På rådets vägnar

               Ordförande

            G. GRLIĆ RADMAN

         (1)  Rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (EGT L 209, 2.8.1997, s. 6).

         (2)  Primära offentliga nettoutgifter består av totala offentliga utgifter exklusive ränteutgifter, utgifter för unionsprogram som motsvaras fullt ut av unionsmedel samt icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar är utjämnade över en fyraårsperiod. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.


               8.4.2020

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 118/158

      P8_TA(2018)0294
      Förhandlingarna om ett övergripande avtal mellan EU och Azerbajdzjan
      Europaparlamentets rekommendation av den 4 juli 2018 till rådet, kommissionen och vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik om förhandlingarna om ett övergripande avtal mellan EU och Azerbajdzjan (2017/2056(INI))
      (2020/C 118/25)

         Europaparlamentet utfärdar denna resolution

                  —

                  med beaktande av artiklarna 2, 3 och 8 samt avdelning V, särskilt artiklarna 21, 22 och 36, i fördraget om Europeiska unionen, och femte delen i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget),

                  —

                  med beaktande av att det den 7 februari 2017 inleddes förhandlingar mellan Europeiska unionen och Azerbajdzjan om ett nytt övergripande avtal som bör ersätta 1999 års partnerskaps- och samarbetsavtal mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Republiken Azerbajdzjan, å andra sidan (1),

                  —

                  med beaktande av att rådet den 7 november 2016 antog förhandlingsdirektiven för detta avtal,

                  —

                  med beaktande av samförståndsavtalet om ett strategiskt partnerskap på energiområdet mellan EU och Azerbajdzjan av den 7 november 2006,

                  —

                  med beaktande av de viktigaste resultaten från det 15:e sammanträdet i rådet för samarbete mellan Europeiska unionen och Azerbajdzjan den 9 februari 2018,

                  —

                  med beaktande av kommissionens rapport av den 19 december 2017 om förbindelserna mellan EU och Azerbajdzjan inom ramen för den reviderade europeiska grannskapspolitiken (EGP) (SWD(2017)0485),

                  —

                  med beaktande av meddelandet av den 30 oktober 2017 från den parlamentariska församlingen Euronests presidium till stats- och regeringscheferna,

                  —

                  med beaktande av sin rekommendation av den 15 november 2017 till rådet, kommissionen och Europeiska utrikestjänsten om det östliga partnerskapet inför toppmötet i november 2017 (2),

                  —

                  med beaktande av sin resolution av den 13 december 2017 om årsrapporten om genomförandet av den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (3),

                  —

                  med beaktande av den gemensamma förklaringen från toppmötet inom det östliga partnerskapet i Bryssel den 24 november 2017,

                  —

                  med beaktande av kommissionens och utrikestjänstens publikation från juni 2016 om den globala strategin för Europeiska unionens utrikes- och säkerhetspolitik, och i synnerhet de centrala principerna däri,

                  —

                  med beaktande av sin resolution av den 15 juni 2017 om fallet med den azerbajdzjanske journalisten Afgan Mukhtarli (4) och sina övriga resolutioner om Azerbajdzjan, särskilt de som rör mänskliga rättigheter och rättsstatsprincipen,

                  —

                  med beaktande av uttalandet av den 14 januari 2018 som gjordes av talespersonen för utrikes frågor och säkerhetspolitik/europeiska grannskapspolitiken och utvidgningsförhandlingar om domen mot journalisten Afgan Mukhtarli i Azerbajdzjan,

                  —

                  med beaktande av resolutionen av den 11 oktober 2017 från Europarådets parlamentariska församling om hur de demokratiska institutionerna fungerar i Azerbajdzjan,

                  —

                  med beaktande av att Europarådets ministerkommitté den 5 december 2017 inledde överträdelseförfaranden på grund av de azerbajdzjanska myndigheternas fortsatta vägran att verkställa domen från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadomstolen) i målet Ilgar Mammadov mot Azerbajdzjan,

                  —

                  med beaktande av rapporten om behovsbedömningsuppdraget från Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa/Kontoret för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (OSSE/ODIHR) av den 2 mars 2018 avseende det tidigarelagda presidentvalet i Azerbajdzjan,

                  —

                  med beaktande av artiklarna 108.4 och 52 i arbetsordningen,

                  —

                  med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikesfrågor och ståndpunkten i form av ändringsförslag från utskottet för internationell handel (A8-0185/2018).

                  A.

                  Det östliga partnerskapet bygger på gemensamma åtaganden mellan Armenien, Azerbajdzjan, Georgien, Moldavien, Ukraina, Vitryssland och Europeiska unionen i fråga om att fördjupa sina förbindelser och följa internationell rätt och grundläggande värden, såsom demokrati, rättsstatsprincipen, god samhällsstyrning, respekten för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Det nya avtalet mellan EU och Azerbajdzjan bör gynna unionens intresse i regionen samt främja dess värden.

                  B.

                  Parlamentet förordar fördjupade förbindelser med alla medlemmar inom det östliga partnerskapet i den mån de respekterar dessa grundläggande värden. Inom ramen för politiken för det östliga partnerskapet bör den tilltalande och mer långsiktiga modellen för det östliga partnerskapet (EaP+), som föreslogs av parlamentet i dess resolution av den 15 november 2017 om det östliga partnerskapet, som i slutändan skulle kunna leda till en anslutning till bland annat tullunionen, energiunionen, den digitala unionen och Schengenområdet, även vara öppen för länder som inte har något associeringsavtal med EU, t.ex. Azerbajdzjan, så snart de är redo för sådana ökade åtaganden och har gjort betydande framsteg med att genomföra ömsesidigt avtalade reformer.

                  C.

                  Förbindelserna mellan EU och Azerbajdzjan regleras för närvarande av partnerskaps- och samarbetsavtalet från 1999. EU är Azerbajdzjans främsta handelspartner och landets största export- och importmarknad, och utgör 48,6 procent av Azerbajdzjans totala handel. EU är också landets största källa för utländska direktinvesteringar. Azerbajdzjan är en strategisk energipartner för EU, vilket möjliggör en diversifiering av EU:s energikällor. Azerbajdzjans ekonomi är emellertid beroende av olja och gas, som står för omkring 90 procent av landets export, vilket gör att den är sårbar för externa chocker och svängningar i världsmarknadspriserna på olja. Azerbajdzjan är ännu inte medlem av WTO, vilket leder till att handels- och affärsförbindelser med EU hämmas av svåra tariffära och icke-tariffära hinder.

                  D.

                  EU och Azerbajdzjan underströk i den gemensamma förklaringen från toppmötet inom det östliga partnerskapet som hölls den 24 november 2017 att EU, ”på ett differentierat sätt, kommer att fortsätta att diskutera gemensamt med vart och ett av partnerländerna, inbegripet Armenien, Azerbajdzjan och Vitryssland, attraktiva och realistiska alternativ för att stärka den ömsesidiga handeln och uppmuntra till investeringar som speglar gemensamma intressen, den reformerade investeringspolitiken vad gäller skydd för investeringar, samt internationella handelsregler och handelsrelaterade internationella standarder, inbegripet på området för immateriella rättigheter, och bidra till moderniseringen och diversifieringen av ekonomier”.

                  E.

                  Det nya avtalet förväntas få en positiv inverkan på Azerbajdzjan när det gäller främjandet av demokratiska normer, tillväxt och ekonomisk utveckling. Sådana framtidsutsikter är särskilt viktiga för Azerbajdzjans ungdomar i fråga om att fostra en ny generation utbildade azerbajdzjaner, i syfte att upprätthålla våra grundläggande värden och modernisera landet. Ett fullt fungerande civilt samhälle är en grundläggande förutsättning för att säkra ekonomisk diversifiering.

                  1.

                  Europaparlamentet rekommenderar rådet, kommissionen och vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik

                        Allmänna principer, grundläggande värden och åtaganden om konfliktlösning

                              a)

                              att säkerställa att fördjupandet av förbindelserna mellan EU och Azerbajdzjan sker på villkor av att landet upprätthåller och respekterar de grundläggande värdena och principerna om demokrati, rättsstaten, god förvaltning och respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, inbegripet yttrande- och föreningsfrihet, minoriteters rättigheter och jämställdhet, till förmån för båda parter och särskilt för deras medborgare,

                              b)

                              att påminna de azerbajdzjanska myndigheterna om parlamentets ståndpunkt som framförts i parlamentets rekommendation av den 15 november 2017 om det östliga partnerskapet, där det begärs att Azerbajdzjan ska uppfylla sina internationella åtaganden och där det otvetydigt fastslås att inget övergripande avtal kommer att ratificeras med ett land som inte respekterar EU:s grundläggande värden och rättigheter, särskilt inte vid uteblivet genomförande av beslut från Europadomstolen och vid trakasserier, hot och förföljelse av människorättsförsvarare, icke-statliga organisationer, medlemmar av oppositionen, advokater, journalister och miljöaktivister; att säkerställa att alla politiska fångar och samvetsfångar i Azerbajdzjan friges, vilket meddelats av landets myndigheter, innan något nytt avtal tecknas mellan EU och Azerbajdzjan; att säkerställa att en särskild upphävandemekanism med tydliga bestämmelser om respekten för rättsstatsprincipen, mänskliga rättigheter och grundläggande friheter ingår i det nya avtalet,

                              c)

                              att påminna de azerbajdzjanska myndigheterna om parlamentets ståndpunkt i samma rekommendation enligt vilken ratificeringen av nya avtal mellan EU och var och en av parterna i konflikten om Nagorno-Karabach måste göras på villkor av meningsfulla åtaganden och betydande framsteg i riktning mot en fredlig lösning på konflikten, genom att till exempel upprätthålla eldupphöret och stödja genomförandet av OSSE:s grundläggande principer från 2009 och det arbete som utförs av ordförandena för OSSE:s Minskgrupp; att påminna om behovet av att involvera både det armeniska och det azerbajdzjanska civila samhället i varje förhandlingsprocess,

                              d)

                              att säkerställa att det framtida avtalet med Azerbajdzjan är ambitiöst, omfattande och framåtblickande, förenligt med både EU:s och Azerbajdzjans ambitioner baserat på gemensamma värden och intressen, och anpassat till Agenda 2030 för hållbar utveckling, samt att det kommer att medföra märkbara och konkreta fördelar för båda sidor, inte bara för stora företag utan även med beaktande av små och medelstora företags särskilda egenskaper och för invånarna i EU och i Azerbajdzjan,

                              e)

                              att, i den mån de ovanstående villkoren uppfylls, säkerställa att förhandlingarna går snabbt och stadigt framåt mot målet att underteckna detta nya avtal före nästa toppmöte inom det östliga partnerskapet under 2019,

                              f)

                              att aktivt och tydligt informera om det nya avtalets syften och villkor samt den pågående förhandlingsprocessen för att öka öppenheten och medvetenheten hos allmänheten i såväl Azerbajdzjan som EU om de möjligheter och fördelar som ett ingånget avtal skulle kunna medföra, och därmed motverka alla desinformationskampanjer,

                        Politisk dialog och regionalt samarbete

                              g)

                              att skapa förutsättningar för regelbunden och djupgående politisk dialog som uppmuntrar till kraftfulla reformer som syftar till att stärka institutioner och öka maktdelningen mellan dem, för att göra dem mer demokratiska och oberoende, för att upprätthålla de mänskliga rättigheterna och mediefriheten och utveckla ett regelverk där det civila samhället kan verka utan otillbörlig inblandning, bland annat i reformprocessen,

                              h)

                              att fastställa specifika åtgärder som syftar till att genomföra rekommendationerna från OSSE/ODIHR och Europarådets Venedigkommission i syfte att säkerställa framsteg i riktning mot inkluderande, konkurrensutsatta och öppna val och folkomröstningar som garanterar att de azerbajdzjanska medborgarna fritt och rättvist kan uttrycka sina åsikter och förhoppningar,

                              i)

                              att fullt ut stödja de preliminära slutsatserna från OSSE:s och Europarådets valobservatörsuppdrag avseende det tidigarelagda presidentvalet den 11 april 2018 enligt vilka ”valet saknade verklig konkurrens” på grund av den ”restriktiva politiska miljön”, ”en rättslig ram som inskränker de grundläggande rättigheterna och friheterna”, ”en avsaknad av mångfald, även i medierna”, ”omfattande åsidosättande av obligatoriska förfaranden, bristande insyn och många allvarliga oegentligheter, t.ex. att obehöriga röstsedlar lades i valurnorna”,

                              j)

                              att eftersträva bestämmelser som förbättrar samarbetet med att främja fred och internationell rättvisa och att i synnerhet insistera på att Azerbajdzjan håller sina internationella förpliktelser, även i egenskap av medlem av Europarådet, så att det följer besluten från Europadomstolen; att med kraft uppmana Azerbajdzjan att underteckna och ratificera Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen; att även eftersträva kraftfulla samarbetsåtgärder för att motverka spridningen av massförstörelsevapen samt att få bukt med den olagliga handeln med handeldvapen och lätta vapen,

                              k)

                              att skapa förutsättningar för närmare samarbete i utrikes-, försvars- och säkerhetsfrågor för att säkerställa största möjliga konvergens, särskilt i fråga om åtgärder mot globala hot och utmaningar, däribland terrorism, förebyggande av konflikter, krishantering och regionalt samarbete, samtidigt som man beaktar Azerbajdzjans diversifierade utrikespolitik; att stödja undertecknandet av ett ramavtal om deltagande mellan EU och Azerbajdzjan för att tillhandahålla en rättslig och politisk grund för samarbete i uppdrag och insatser inom ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken (GSFP),

                              l)

                              att säkerställa att hög prioritet ges åt dialog mellan Azerbajdzjan och Armenien och åt ökat deltagande från EU i att lösa konflikten om Nagorno-Karabach på ett fredligt sätt, i enlighet med OSSE:s grundläggande principer från 2009 och framför allt med stöd från ordförandena för OSSE:s Minskgrupp, och samtidigt främja alla initiativ som bidrar till att skapa fred, såsom iakttagande av eldupphör av alla parter, dialog på alla nivåer, däribland högnivåsamtal, stävjande av hatpropaganda, genuina förtroendeskapande åtgärder, en markant ökning av antalet internationella observatörer från OSSE och djupare utbyten mellan det armeniska och det azerbajdzjanska civila samhället, bland annat mellan religiösa och kulturella företrädare, i syfte att förbereda de armeniska och azerbajdzjanska samhällena för en fredlig samexistens; att uttrycka djup oro över den militära upptrappningen och de oproportionerliga försvarsutgifterna i regionen,

                              m)

                              att införa särskilda bestämmelser till stöd för myndigheternas viktiga insatser för att bistå det stora antalet flyktingar och internflyktingar och att stödja civilbefolkningen i konfliktområden inom Azerbajdzjans internationellt erkända gränser; att insistera på att de rättigheter som tillkommer alla personer som bor inom Azerbajdzjans gränser, tillfälligt eller permanent, respekteras; att i synnerhet bidra till att upprätthålla dessa personers rätt att återvända till sina hem och sin egendom och att tilldelas ersättning av konfliktens alla parter, i enlighet med Europadomstolens beslut,

                        Rättsstatsprincipen, respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna

                              n)

                              att ge stöd åt reformer inom rättsväsendet som syftar till att säkerställa dess opartiskhet och oberoende i förhållande till den verkställande makten och att stärka rättsstatsprincipen; att särskilt säkerställa rättstillämpares oberoende genom att undanröja all otillbörlig inblandning i advokaternas arbete, att tillåta oberoende verksamma advokater att företräda klienter i enlighet med en av notarius publicus bestyrkt fullmakt och att stoppa Azerbajdzjans advokatsamfunds godtyckliga befogenheter att utesluta advokater och att neka tillträde för nya medlemmar,

                              o)

                              att också ge stöd för att utveckla en stark ram för skydd av de mänskliga rättigheterna, de grundläggande friheterna och jämställdhet; att betona vikten av att kvinnor representeras på alla förvaltningsnivåer, bland annat att de på ett jämlikt och aktivt sätt till fullo deltar i arbetet med att förebygga och lösa konflikter, samt att med kraft uppmana Azerbajdzjan att underteckna Istanbulkonventionen om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet,

                              p)

                              att införa särskilda bestämmelser för att stödja Azerbajdzjan i kampen mot ekonomisk brottslighet, inbegripet korruption, penningtvätt och skatteundandragande; att främja ökad insyn när det gäller de verkliga ägarna av bolag och truster samt stora företags finansiella verksamheter vad avser realiserade vinster och betald skatt; att stödja utredningar av penningtvätt, särskilt det s.k. tvättomatfallet, och att inrätta särskilda mekanismer för tillsyn och kontroll, till exempel begränsad tillgång till det europeiska banksystemet för dem som deltar i penningtvättupplägg och bedrägerier,

                              q)

                              att möjliggöra ökat samarbete och stöd till Azerbajdzjan i kampen mot terrorism, organiserad brottslighet och it-brottslighet samt förebyggande av radikalisering och gränsöverskridande brottslighet; att samarbeta, i synnerhet när det gäller att bekämpa terroristorganisationers rekryteringskampanjer,

                              r)

                              att inkludera bestämmelser som rör genomförande av straffrätten i Azerbajdzjan i fråga om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och för att sätta stopp för såväl politiska förföljelser och bortföranden, godtyckliga reseförbud som angrepp på politiskt oliktänkande, bland annat genom förtal, och oberoende journalister, människorättsförsvarare, företrädare för icke-statliga organisationer och de mest utsatta samhällsmedlemmarna, såsom människor som tillhör vissa minoritetsgrupper, däribland hbtqi-personer; att säkerställa att specifika hänvisningar till dessa grupper införs i avtalet; att upprepa att dessa metoder är oacceptabla för EU:s alla potentiella partnerländer; att inrätta ett stärkt forum för en effektiv och resultatinriktad människorättsdialog mellan EU och Azerbajdzjan i samråd med de främsta internationella och verkligt oberoende azerbajdzjanska icke-statliga organisationerna, vars framsteg bör bedömas årligen mot konkreta riktmärken,

                              s)

                              att insistera på att relevanta ändringar i lagstiftningen antas för att möjliggöra civilsamhällets lagliga verksamhet, undanröjandet av onödiga begränsningar av deras registreringskrav, insatser och åtkomst till registrering av utländsk finansiering och utländska bidrag, och att avskaffa omotiverade brottsutredningar, onödig rapportering till olika statliga myndigheter, razzior mot deras lokaler, frysning av konton, reseförbud och förföljelser av deras ledare,

                              t)

                              att före förhandlingarnas slut säkerställa att Azerbajdzjan friger sina politiska fångar och samvetsfångar, varav några av de mest uppmärksammade fallen är Ilgar Mammadov, Afgan Mukhtarli, Mehman Huseynov, Ilkin Rustamzada, Seymur Haziyev, Rashad Ramazanov, Elchin Ismayilli, Giyas Ibrahimov, Beyram Mammadov, Asif Yusifli och Fuad Gahramanli, så att man upphäver dessa personers reseförbud efter frigivningen, däribland reseförbuden för journalisten Khadija Ismayilova och advokaten Intigam Aliyev, samt att man fullt ut genomför Europadomstolens beslut, särskilt i fallet Ilgar Mammadov; att säkerställa att dessa personer friges och att deras situation förbättras, bland annat när det gäller deras egen och deras familjers rehabilitering, med hjälp av rättsväsendet och tillämpningen av rättsstatsprincipen, samt att skydda azerbajdzjanska oliktänkande i EU; att fördöma att ingen av de ovannämnda politiska fångarna har frigetts, vilket står i strid med de azerbajdzjanska myndigheternas tillkännagivanden, och att ytterligare personer, bland annat medlemmar av oppositionspartierna och människorättsadvokaten Emin Aslan, har frihetsberövats för att de fredligt utövat sina konstitutionella rättigheter; att kräva att människorättsadvokaten Emin Aslan omedelbart friges från sitt förvar och att han frikänns helt från de tvivelaktiga anklagelserna om ”olydnad mot polisen”; att se till att Azerbajdzjan upphör med att använda administrativa frihetsberövanden för att tysta regeringskritiker.

                              u)

                              att säkerställa att Azerbajdzjan respekterar rätten att delta i fredliga sammankomster, så att man avstår från att begränsa denna rätt på sätt som inte är förenliga med landets skyldigheter enligt internationell rätt, inbegripet den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen), och att man omedelbart och på ett effektivt sätt utreder alla förekomster av övervåld, godtyckliga gripanden och felaktiga kvarhållanden av fredliga demonstranter, inbegripet i samband med oppositionens sanktionerade möten i september 2017 och mars 2018, och att ställa förövarna inför rätta,

                              v)

                              att före förhandlingarnas slut begära ett åtagande från de azerbajdzjanska myndigheternas sida att tillämpa FN:s konvention mot tortyr och annan grym, omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, och att verkligen utreda alla fall av misshandel av politiska fångar och samvetsfångar, i synnerhet fallet med den framlidne Mehman Galandarov, som avled medan han var frihetsberövad i Azerbajdzjan, och hbtqi-personer som trakasserades och greps i stor skala i september 2017,

                              w)

                              att betona EU:s oro över den aktuella situationen för pressfriheten i Azerbajdzjan, som hamnar på 163:e plats i rangordningen av 180 länder i Reportrar utan gränsers pressfrihetsindex (World Press Freedom Index) 2018; att understryka vikten av fria och oberoende medier, både på och utanför internet, och att säkerställa stärkt EU-stöd, både politiskt och ekonomiskt, för fria och pluralistiska medier i Azerbajdzjan, med redaktionellt oberoende från dominanta politiska grupper och oligarkgrupper och i enlighet med EU:s normer; att uppmana myndigheterna att häva blockeringen av Azadliqs webbplatser och tre andra nyhetskanaler som måste bedriva sin verksamhet från utlandet: Radio Free Europe/Radio Liberty (RFE/RL) Azerbaijan Service, Meydan TV och Azerbaycan Saati,

                        Samarbete inom handel och ekonomi

                              x)

                              att i den utsträckning det är förenligt med Azerbajdzjans status som icke-medlem av WTO införa rättvisa och ambitiösa bestämmelser om handel och investeringar som är fullt förenliga med och inte undergräver EU:s normer, framför allt sanitära och fytosanitära normer, miljönormer, arbetsnormer, sociala normer, normer om könsbalans och icke-diskriminering, och som ser till att skydd för immateriella rättigheter, däribland geografiska beteckningar för i synnerhet viner och spritdrycker, erkänns; att stödja Azerbajdzjan i dess anslutning till WTO,

                              y)

                              att införa kraftfulla åtgärder som skulle säkerställa snabba framsteg i riktning mot ett förbättrat affärs- och investeringsklimat i Azerbajdzjan, särskilt när det gäller beskattning och förvaltning av offentliga finanser och offentliga upphandlingar – med hänvisning till bestämmelserna i WTO-avtalet om offentlig upphandling – för att möjliggöra större insyn, bättre förvaltning och ansvarsskyldighet, lika tillträde och rättvis konkurrens,

                        Energi och andra samarbetsområden

                              z)

                              att möjliggöra ökat samarbete inom energisektorn i enlighet med EU:s och Azerbajdzjans strategiska energipartnerskap och mot bakgrund av Azerbajdzjans dokumenterade historia som en pålitlig energileverantör, men ändå samtidigt beakta att landet tillfälligt uteslöts och senare drog sig ur utvinningsindustrins initiativ för ökad öppenhet (EITI) i mars 2017 till följd av ”de ändringar i lagstiftningen om icke-statliga organisationer i Azerbajdzjan” som inte är förenliga med gruppens krav avseende det civila samhället; att driva på för att Azerbajdzjan åter ska anpassa sig till dessa krav för att kunna återuppta sin verksamhet inom EITI,

                              aa)

                              att även stödja diversifieringen av Azerbajdzjans energimix genom att främja energikällor som inte släpper ut koldioxid och förbereda landet inför en fossilfri tidsålder genom att minska beroendet av fossila bränslen och främja användningen av förnybara energikällor, något som även är av intresse för energitryggheten; att ge stöd åt fullbordandet av den södra gaskorridoren efter att ha tagit itu med de viktiga problem som gäller klimatförändringarna och inverkan på lokalsamhällen enligt Europeiska investeringsbankens beslut om finansieringen av den transanatoliska gasledningen (Tanap),

                              ab)

                              att införa ambitiösa bestämmelser om miljöskydd och begränsning av klimatförändringar som en del av det nya avtalet, i överensstämmelse med unionens klimatagenda och båda parters åtaganden avseende Parisavtalet, bland annat genom att integrera dessa frågor i annan sektorspolitik,

                              ac)

                              att ge nya möjligheter för ett fördjupat samarbete inom områden som inte rör energi, särskilt inom områdena utbildning, hälsa, transporter, konnektivitet och turism för att diversifiera den azerbajdzjanska ekonomin, främja skapande av arbetstillfällen, modernisera industri- och tjänstesektorn och stimulera hållbar utveckling inom näringslivet och forskningen; att möjliggöra fler direktkontakter mellan människor, både på europeisk nivå och i regionala utbyten med armeniska icke-statliga organisationer,

                              ad)

                              att fördjupa samarbetet när det gäller ungdoms- och studentutbyten genom att stärka sådana befintliga och redan framgångsrika program som nätverket ”Young European Neighbours” och genom att utveckla nya stipendieprogram och utbildningskurser, samt att underlätta deltagande i program inom den högre utbildningen, i synnerhet inom ramen för Erasmus+-programmet, vilket kommer att främja utvecklingen av färdigheter, inbegripet språkkunskaper, och göra det möjligt för azerbajdzjanska medborgare att bekanta sig med EU och dess värden,

                              ae)

                              att även främja ekonomisk tillväxt via transporter och konnektivitet; att utvidga det transeuropeiska transportnätet (TEN-T) till Azerbajdzjan,

                              af)

                              att, i enlighet med den gemensamma förklaringen från toppmötet inom det östliga partnerskapet år 2017, ”i sinom tid överväga att inleda en dialog om viseringsliberalisering med Armenien och Azerbajdzjan, om och när omständigheterna tillåter, under förutsättning att det finns förutsättningar för en väl förvaltad och säker rörlighet på plats, bland annat ett effektivt genomförande av ett förenklat viseringsförfarande och återtagandeavtal mellan parterna”,

                        Institutionella bestämmelser

                              ag)

                              att säkerställa att avtalet har en solid parlamentarisk dimension där de nuvarande samarbetsbestämmelserna och samarbetsmekanismerna stärks för att möjliggöra större insatser i och granskning av genomförandet, särskilt genom att upprätta en uppgraderad interparlamentarisk struktur för att möjliggöra en regelbunden och konstruktiv dialog mellan Europaparlamentet och Azerbajdzjans parlament som rör alla aspekter av våra förbindelser, bland annat genomförandet av avtal,

                              ah)

                              att föra förhandlingarna på ett så öppet sätt som möjligt; att underrätta parlamentet i alla skeden av förhandlingarna, i enlighet med artikel 218.10 i EUF-fördraget, där det anges att Europaparlamentet ”omedelbart och fullständigt [ska] informeras i alla skeden av förfarandet”; att även förse parlamentet med förhandlingstexterna och protokollen från varje förhandlingsrunda; att påminna rådet om att Europeiska unionens domstol redan tidigare har ogiltigförklarat flera av rådets beslut om undertecknande och ingående av avtal på grund av tidigare överträdelser av artikel 218.10 i EUF-fördraget; att ha i åtanke att parlamentet även kan komma att vägra att godkänna nya avtal i framtiden tills rådet uppfyller sina fördragsenliga skyldigheter,

                              ai)

                              att säkerställa att det nya avtalet inte tillämpas provisoriskt förrän efter det att parlamentet har gett sitt godkännande; att betona att parlamentet kan komma att vägra att godkänna nya avtal och andra framtida avtal ifall detta inte beaktas.

                  2.

                  Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till rådet, kommissionen och vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik samt till Republiken Azerbajdzjans president, regering och parlament.

         (1)  EUT L 246, 17.9.1999, s. 3.

         (2)  Antagna texter, P8_TA(2017)0440.

         (3)  Antagna texter, P8_TA(2017)0493.

         (4)  Antagna texter, P8_TA(2017)0267.