|

52011DC0400

/* KOM/2011/0400 slutlig  */  KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA RÅDET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉN om avslutande av den första europeiska planeringsterminen för ekonomisk samordning Vägledning för den nationella politiken 2011–2012

	KOMMISSIONENS MEDDELANDE TILL EUROPAPARLAMENTET, EUROPEISKA RÅDET, RÅDET, EUROPEISKA EKONOMISKA OCH SOCIALA KOMMITTÉN OCH REGIONKOMMITTÉNom avslutande av den första europeiska planeringsterminen för ekonomisk samordningVägledning för den nationella politik en 2011–2012HJÄLPA EU ATT GÅ STARKARE UR KRISENEU kämpar med den värsta ekonomiska krisen sedan unionen grundades, och både statsförvaltningarna och allmänheten utsätts för belastningar som aldrig tidigare skådats, samtidigt som beslut utan motstycke måste fattas på extremt kort tid, vilket har varit mycket kostsamt och smärtsamt. Krisen började inte i Europa, och andra stora ekonomier har genomlidit liknande chocker. Inom EU har krisens verkningar varierat från land till land – vissa medlemsstater har snabbt återhämtat sig från den inledande kraschen, men andra har fortfarande stora problem. Kommissionens prognoser visar att den ekonomiska återhämtningen är på god väg i EU, men att den är ojämn och i många fall osäker.Man kan inte tala om någon återgång till det gamla vanliga. Våra samhällen kommer att ha påverkats och förändrats radikalt av de chocker som de genomlevt under de senaste tre åren. Vår tillväxtpotential har lidit, våra finanser och finanssystem har påverkats negativt och en betydande del av vår befolkning har drabbats av arbetslöshet, inte minst ungdomar. Många människor kan se fram emot hårda tider under flera år framöver, och andra måste vänja sig vid tanken på att förbli arbetslösa trots återhämtningen. På många håll har detta lett till ilska och frustration.Krisen har visat att våra ekonomier är kopplade till varandra och att även vår framtid är oupplösligt knuten till andras. EU är ett gemensamt ekonomiskt område, inte 27 enskilda ekonomier, och det som påverkar ett land påverkar till alla. Det gäller alldeles särskilt för de 17 medlemsstater som delar en gemensam valuta inom euroområdet. För att återfå vår tillväxtkapacitet och se till att medlemsstaternas satsningar förstärker varandra snarare än hindrar varandra, måste vi få med den övergripande EU-dimensionen i den nationella politiken innan beslut fattas. Behovet av starkare politisk samordning på EU-nivå har inte bara med krisen att göra: makroekonomiska obalanser har byggts upp under många år, vilket har lett till att många medlemsstater knappast hade något spelrum när krisen utbröt. Starkare politisk samordning är också EU:s bästa alternativ i ljuset av globaliseringen. Utanför EU påverkades tillväxtekonomierna mindre av krisen, och de åtnjuter nu mycket kraftig tillväxt. I EU krävs det en ständig satsning för att öka konkurrenskraften på världsmarknaderna och upprätthålla vår levnadsstandard.En viktig lärdom från erfarenheterna med krisen var att det inte räckte att koncentrera sig på stabilitets- och tillväxtpaktens underskottskriterier och på svagheter i genomförandet för att förebygga allvarliga problem på andra områden. Därigenom var vi för sent ute i flera avgörande frågor. När vi väl tog itu med problemen var vi obenägna att konstruktivt kritisera varandra, och det fanns ingen kollektiv ansvarskänsla för resultaten. Allt för ofta lät vi marknadstrycket styra vårt handlande.Med krisen i nacken har EU utvecklat en gemensam, samstämmig och omfattande strategi, bestående av återhämtningsplaner, samordning av bankernas räddning och omstrukturering och en fullständig omvandling av övervakningen av finansiella tjänster, makrofinansiellt stöd till flera medlemsstater[1], samt inrättandet av nya stödmekanismer för att garantera euroområdets ekonomiska stabilitet och utarbetandet av ambitiösa mål för hur vi ska uppnå smart och hållbar tillväxt för alla inom ramen för Europa 2020-strategin[2].Nya ekonomiska styrelseformer håller på att växa fram i EU. Kommissionens lagstiftningsförslag och de insatser som gjorts av den arbetsgrupp som leds av Europeiska rådets ordförande kommer att leda till att EU får helt nya verktyg för att förebygga makroekonomiska obalanser och stärka genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten. Under våren kom euroområdets medlemmar och flera andra medlemsstater[3] överens om att satsa mer för att främja konkurrenskraft, sysselsättning, hållbara offentliga finanser och finanspolitisk stabilitet inom ramen för Euro plus-pakten.EU genomför nu en ny arbetsmetod, den europeiska planeringsterminen, för att se till att viktiga prioriteringar diskuteras kollektivt på EU-nivå innan, snarare än efter det att, nationella beslut fattas. Resultaten av dessa diskussioner måste sedan konkret omsättas i nationellt beslutsfattande, exempelvis i de nationella budgetarna och strukturreformerna, så att medlemsstaternas och EU:s insatser samordnas i rätt ordning för att man ska kunna uppnå och övervaka framgångar under en längre tidsperiod.Kommissionen har granskat de program som medlemsstaterna har lagt fram och presenterar nu landsspecifika rekommendationer samt rekommendationer för euroområdet. Denna vägledning inskränker sig till de viktigaste prioriteringarna för de närmaste 12–18 månaderna. Det var ett medvetet val att koncentrera sig på de viktigaste problemen och det som realistiskt sett kan uppnås inom de tidsramarna, med hänsyn tagen till varje medlemsstats särskilda situation. För medlemsstater som erhåller extern ekonomisk hjälp har kommissionen valt att bara göra en rekommendation: att de uppfyller sina programåtaganden i tid. De åtföljande dokumenten innehåller en mer detaljerad analys som betonar strukturella aspekter och visar på prioriteringar på medellång sikt, bland annat sådana som har att göra med målen i Europa 2020-strategin. Så snart rekommendationerna antagits av rådet bör alla medlemsstater beakta vägledningen i sina nationella beslut och årliga budgetförfaranden.Fält 1. Den första europeiska planeringsterminenDen europeiska planeringsterminen inleddes i januari 2011, när kommissionen lade fram EU:s viktigaste socioekonomiska frågor i den årliga tillväxtöversikten och den gemensamma rapporten om sysselsättning[4]. Vid Europeiska rådets vårmöte godkändes och kompletterades den vägledning som ingick i den årliga tillväxtöversikten. Mot denna bakgrund uppmanades medlemsstaterna att till slutet av april lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram avseende deras offentliga finanser, och nationella reformprogram med viktiga strategiska insatser för att upprätthålla tillväxten och sysselsättningen och uppnå målen i Europa 2020-strategin[5]. Dessutom har de flesta medlemmarna i Euro plus-pakten gjort särskilda åtaganden inom ramen för pakten (se nedan).Kommissionen har granskat dessa program och åtaganden och lägger nu fram rekommendationer för varje land så att Europeiska rådet vid sitt möte i juni kan avsluta den första planeringsterminen. Visserligen kan det ta tid innan reformer ger resultat, men kommissionen har koncentrerat sig på områden där det krävs omedelbara insatser.I ljuset av erfarenheterna från denna första övning anser kommissionen att den europeiska planeringsterminen kan bli ett effektivt styrmedel för samordnat, transparent och snabbt beslutsfattande på EU-nivå och i medlemsstaterna, förutsatt att medlemsstaterna kollektivt beslutar om de viktigaste strategiska målen och om hur rådets rekommendationer ska följas upp:- Genom att stabilitets- och konvergensprogrammen och de nationella reformprogrammen läggs fram samtidigt kan EU bedöma den nationella tillväxten och de finanspolitiska strategierna tillsammans, inbegripet eventuella risker, obalanser och följdverkningar som annars inte skulle upptäckas. Därför lägger kommissionen fram integrerade rekommendationer för varje medlemsstat, med beaktande av de olika rättsliga ramarna. Rådet uppmanas att skicka en enda uppsättning rekommendationer till varje medlemsstat, inbegripet rådets synpunkter på landets finanspolitiska situation.- Genom att kombinera rekommendationer för varje land med EU-övergripande rekommendationer kan man diskutera och lägga fram de nationella agendorna mot bakgrund av EU-målen. Därigenom kan EU-dimensionen tas med i nationell politik innan besluten fattas. Det ger dessutom EU möjlighet att bedöma de nationella satsningarna och besluta om kompletterande insatser på EU-nivå, exempelvis inom ramen för Europa 2020-flaggskeppsinitiativen[6].Kombinationen av rekommendationer på kort sikt och mål på medellång sikt gör att EU och medlemsstaterna kan utveckla ett antal reformer och starkare och mer samordnade strategier över en längre tidsperiod.KOMMISSIONENS BEDÖMNING OCH REKOMMENDATIONERKommissionens allmänna åsikt är att medlemsstaternas program är en god början för en hållbar återhämtning i Europa, lösningen av de finanspolitiska problemen och ambitiösare reformer på nationell nivå. Råden i den årliga tillväxtöversikten har i allmänhet beaktats i de nationella planerna. De nationella mål som antagits visar att det finns ett stort engagemang för målen i Europa 2020-strategin[7].Kommissionen ser dock med oro att dessa åtaganden tillsammans inte räcker för att EU ska nå sina nyckelmålsättningar till 2010. På grundval av de nationella åtagandena kan man säga att EU är på god väg att uppnå sina mål för utsläppsminskningar, förnybar energi och för att minska de tidiga skolavgångarna. Ytterligare insatser krävs för att nå målen i fråga om sysselsättning, forskning och utveckling, energieffektivitet, högskoleutbildning och fattigdomsbekämpning.Under 2011–2012 står medlemsstaterna inför omfattande problem i en särskilt besvärlig situation. Det finanspolitiska spelrummet är minimalt och befolkningen är missnöjd i flera medlemsstater, där krisen haft särskilt svåra följder. Däremot har krisen lett till att många av de ändringar som krävs för att åtgärda strukturella svagheter och som ofta har skjutits upp i många år nu övervägs eller genomförs. Detta är särskilt tydligt i de medlemsstater som får stöd från EU, andra medlemsstater och IMF, men även, i olika stor omfattning i alla nationella program.I sin bedömning berömmer kommissionen de stora reformer som redan genomförts i medlemsstaterna, och bekräftar att det inte finns någon universallösning och inte heller några patentlösningar: Man kan inte genomföra allt samtidigt överallt. Situationens allvar och kopplingarna mellan våra ekonomier gör emellertid att kommissionen vill rekommendera åtgärder på nationell nivå inom följande områden som identifierats i den årliga tillväxtöversikten:Förutsättningar för tillväxt:-  Eftersom 24 medlemsstater i dag omfattas av förfaranden för för stora underskott och den offentliga skulden fortfarande är oroväckande hög, genomför de flesta staterna i dag omfattande finanspolitiska konsolideringsinsatser och måste genomföra omfattande översyner av nivåerna och strukturerna för både utgifter och intäkter i de nationella budgetarna. Ett steg i rätt riktning är att vissa medlemsstater har antagit förstärkta finanspolitiska ramverk och infört utgiftstak och skuldbromsar. Flera medlemsstater håller också på med reformer av sin offentliga förvaltning och sina socialförsäkringssystem för att få bättre kontroll över utgiftsnivåerna. Kommissionen anser att det är viktigt att hålla sig till de överenskomna tidsfristerna för korrigeringen av de alltför stora underskotten och att genomföra konsolideringen så snabbt som möjligt, för att komma igång med uppnåendet av de budgetmål på medellång sikt som rådet fastställt. I detta sammanhang uppmanar kommissionen också till att särskilt beakta de offentliga utgifternas kvalitet och skattestrukturerna så att tillväxtfrämjande aspekter kan bevaras och förstärkas, till exempel investering i forskning, utbildning och energieffektivitet[8].-  I vissa medlemsstaterna har korrigeringen av de makroekonomiska obalanser som uppträtt under det senaste årtiondet gått långsamt. Det krävs ytterligare insatser. I synnerhet medlemsstater med stora underskott i bytesbalansen till följd av minskad konkurrenskraft och tidigare förmånliga skuldfinansieringsvillkor måste göra mer för att råda bot på sina strukturella svagheter. I vissa fall kan det omfatta en översyn av lönesystemen, i samspråk med arbetsmarknadens parter, så att lönerna främjar konkurrenskraften och utvecklas parallellt med produktionen. I andra fall är det framför allt viktigt att genomföra produktivitetshöjande strukturreformer som bland annat flyttar den ekonomiska verksamheten till sektorer med högt bearbetningsvärde och handelsmöjligheter. I medlemsstater med överskott i bytesbalansen kan vissa uppvägande tendenser observeras. Det finns utrymme för ytterligare förstärkning av den inhemska efterfrågan, främst genom åtgärder för att få in fler personer på arbetsmarknaden och öppna tjänste- och nätverksmarknaderna.-  Banksektorns bristande förmåga att effektivt serva ekonomin ger fortfarande anledning till oro i flera medlemsstater. Resultaten av de nya stresstesten för bankerna, som snart ska offentliggöras, måste omedelbart följas upp med åtgärder för att lösa de kvarvarande problemen. Utöver den pågående översynen av lagstiftningen på EU-nivå rekommenderar kommissionen ett antal systemreformer för att modernisera styrelseformerna och systemens funktion i vissa stater. Flera medlemsstater bör också överväga att förstärka sina rättsliga ramar för bostadslån för att förhindra fastighetsbubblor och minska de privata hushållens skuldsättning.Mobilisering av arbetsmarknader, nya arbetstillfällen-  De flesta medlemsstaterna håller på att reformera sina pensionssystem både för att begränsa framtida utgifter som har att göra med den åldrande befolkningen, och för att skapa incitament för att gå i pension senare. En prioritet är fortfarande att höja den lagstadgade pensionsåldern och koppla den till livstidsförväntningarna, och automatiska, formelbaserade kopplingar mellan pensionsålder och livstidsförväntningar kan vara ett effektivt instrument i detta sammanhang. Utfasning av förtidspensionssystem och förbättrade förutsättningar för återanställning för arbetstagare över 50 är förutsättningar för att denna politik ska lyckas. Med tanke på finanskrisens inverkan på pensionsfonderna bör medlemsstater med system som grundas på två eller tre pelare se till att varje pelare fungerar för sig. I flera medlemsstater kan det uppstå problem med att pensionsnivån inte längre garanterar en normal levnadsstandard för de äldre.-  I många andra medlemsstater har krisen lett till kraftiga ökningar av arbetslösheten, ofta tillsammans med starkt minskade sysselsättningsnivåer, och det är oftast de svagaste som påverkats mest. Om man inte förebygger och åtgärdar detta finns det risk för att vissa personer drabbas av inaktivitet och utslagning. Det krävs därför effektiva stödåtgärder och arbetsförmedlingar för att hjälpa arbetslösa att hitta jobb och fortsätta att utveckla sin kompetens. Särskild uppmärksamhet bör ägnas fattigdomsdrabbade och särskilt sårbara befolkningsgrupper.-  Flera medlemsstater måste vara mer föregripande i att förbättra sina utbildningsresultat och ge bättre tillgång till livslångt lärande, både för att öka arbetstagares möjlighet till återanställning och för att förbättra sitt humankapital. I vissa medlemsstater krävs särskilda insatser för att lösa problemet med tidig skolavgång och tillhandahålla praktikplatser och fortbildning. Riktade åtgärder för att åtgärda den höga ungdomsarbetslösheten rekommenderas också. Många medlemsstater upplever också att deras arbetskraft snabbt åldras, och om tillväxten kommer igång igen finns det risk för allt fler flaskhalsar i många kompetensområden. Därför bör man prioritera en anpassning av utbildningen till arbetsmarknadens behov.-  Många medlemsstater lider fortfarande av att deras arbetsmarknader är segmenterade, med olika typer av kontrakt. De måste snabbt och resolut införa effektivare och rättvisare kombinationer av flexibilitet och säkerhet i anställningsvillkoren ( flexicurituy ), bland annat genom att se över anställningsskyddslagarna så att arbetstillfällen skapas, delaktigheten i arbetsmarknaden och mobiliteten mellan sektorer ökar och humankapitalet växer.-  Otillräcklig uppmärksamhet har hittills ägnats åt att minska skattetrycket på arbete, framför allt för lågavlönade och lågutbildade arbetstagare. I samband med den finanspolitiska konsolideringen kommer många medlemsstater att behöva se över både skatte- och utgiftssidan i sina nationella budgetar. Allmänt sett rekommenderas det att flytta beskattningen från arbete till konsumtion och/eller för att främja miljömål. Det krävs också ytterligare insatser för att undanröja sociala och skatterelaterade hinder för hushållens andra inkomsttagare att fortsätta att arbeta. Som prioritering rekommenderas i detta sammanhang en översyn av skatte- och bidragssystemen så att flexiblare former av sysselsättning möjliggörs.Tidigarelagd tillväxt-  I flera medlemsstater har förseningar uppdagats med genomförandet av tjänstedirektivet[9], vilket onödigt bromsar tjänstesektorns dynamik. Ett antal konkreta åtgärder rekommenderas, som kan utnyttja den inre marknadens potential för att främja tillväxt och sysselsättning, bland annat genom att undanröja omotiverade hinder för tillträde eller genom att ytterligare öppna de fria yrkena genom att slopa kvoter och skråtänkande, öka konkurrensen inom nätverksbranschen och använda de stora summor som investeras i offentlig upphandling på ett mer strategiskt sätt.-  Som del i sina strategier för konsolidering av de offentliga finanserna bör medlemsstaterna fundera på hur de vill prioritera sina utgifter för forskning och utbildning och vilka nyckelinfrastrukturer som behövs för att upprätthålla tillväxten och samtidigt maximera utgiftskvaliteten och tjänsternas effektivitet.-  Tillgången till finansiering måste förbättras för innovativa företag, inte minst vad gäller riskkapital för småföretag. Småföretagen bör också få hjälp med att fokusera på sina startvillkor, t.ex. genom att man förenklar förfarandena för licenser och tillstånd, minskar tidsåtgången och kostnaderna för dessa och ökar skyddet för investerare.-  Särskilt betonas vikten av att vissa medlemsstater främjar ökad energieffektivitet. Dets kulle inte bara bidra till ökad energisäkerhet och till kampen mot klimatförändringen, utan också främja innovativ teknik och utvecklingen av högkompetensjobb.-  Ett antal medlemsstater måste minska den förvaltningsbörda företagen utsätts för och öka den offentliga förvaltningens och rättssystemens kapacitet och prestanda. I många fall krävs snabba insatser för att modernisera företagsmiljön genom minskad byråkrati och mer öppenhet och insyn i offentlig upphandling. Flera medlemsstater rekommenderas dessutom att utnyttja EU-medlen bättre.Fält 2. Euro plus-pakten: en översyn över de första åtagandenaEuro plus-pakten överenskoms i mars 2011 av euroområdets stats- och regeringschefer, samt Bulgarien, Danmark, Lettland, Litauen, Polen och Rumänien. Pakten syftar till att stärka den ekonomiska pelaren i valutaunionen, förbättra samordningen av den ekonomiska politiken, öka konkurrenskraften och därmed skapa större konvergens. Pakten är främst inriktad på områden som faller under nationell behörighet och är viktiga för att öka konkurrenskraften och undvika skadlig obalans. Den ska medföra särskilda extrainsatser, som konkreta åtaganden och ambitiösare insatser än vad som redan överenskommits inom EU, och den har ett tidsschema för genomförandet. De nya åtagandena ska tas med i de nationella reformprogrammen och stabilitets- och konvergensprogrammen, och omfattas av EU:s reguljära tillsynsramar.De flesta av de 23 deltagarna har lagt fram åtaganden – sammanlagt över 100 olika åtgärder – oftast (men inte uteslutande) inom de fyra områden som pakten avser: Ökad konkurrenskraft, ökad sysselsättning, hållbarare offentliga finanser och ökad finansiell stabilitet.Ambitionsnivån och precisionen i dessa åtaganden varierar emellertid.- Fem paktdeltagare har ännu inte meddelat några åtaganden[10].- Åtagandena är oftast inriktade på tidigareläggande av tillväxtfrämjande reformer för att öka konkurrenskraften, exempelvis inom nätverksnäringen och tjänstesektorn. Många åtgärder avser sysselsättning och handlar mest om bättre utbildningsresultat och kompetenser. Andra har att göra med finanspolitisk konsolidering, exempelvis genom förankring av strängare budgetdisciplin i nationell lagstiftning. I mindre utsträckning går åtagandena ut på att öka stabiliteten i de offentliga finanserna, bland annat genom att öka den statliga övervakningen av de finansiella aktörerna. Det vore också lämpligt att i framtiden beakta aspekter som har att göra med en pragmatisk samordning av skattepolitiken, genom utbyte av bästa praxis, undvikande av skadlig verksamhet och förslag till bekämpning av bedrägerier och skatteflykt.- Vissa paktdeltagare har gjort mätbara åtaganden, som att genomföra specifika rättsakter eller program, och har ibland angivit sina finansieringsvolymer, medan andra har gjort mer allmänna åtaganden om att minska arbetslösheten bland lågutbildade arbetstagare, bibehålla en låg skattebörda, förbättra företagsklimatet genom att minska byråkratin och genomföra EU-direktiven.- Även där specifika åtaganden görs verkar de flesta handla om pågående lagstiftningsprojekt, snarare än om framsynta reformprojekt som inleds som en följd av pakten. Hittills verkar inget åtagande spegla inriktningen på bästa praxis och jämförelse med Europas bästa resultat eller andra strategiska partner, så som det förutses i pakten.Kommissionens bedömning av åtagandena ingår i rekommendationerna. I många fall görs specifika rekommendationer inom områden som beskrivs mer allmänt i åtagandena inom ramen för pakten, till exempel pensionsreformer, beskattning av arbete och kompetensutveckling.NÄSTA STEGKommissionen uppmanar Europeiska rådet att godkänna dess rekommendationer vid sitt möte i juni 2011, inför ett formellt antagande i rådet.På EU-nivå kommer man att fortsätta följa upp den europeiska planeringsterminen.-  Lagstiftaren bör anta det nya lagstiftningspaketet om förebyggande och korrigering av obalans och förstärkning av stabilitets- och tillväxtpakten. Därigenom förstärks våra kollektiva redskap för att bedöma situationen och garantera lämplig uppföljning.-  I ljuset av de lansspecifika rekommendationerna bör de olika rådssammanställningarna granska de nationella strategierna och resultaten inom sina områden, övervaka genomförandet och genomföra inbördes utvärderingar inom vissa temaområden för att främja ömsesidigt beaktande av intressanta metoder.-  Som en uppföljning av de specifika rekommendationerna till sina medlemmar bör Eurogruppen förstärka sin strategisamordning med särskilt fokus på att identifiera och förebygga obalanser. Den bör också övervaka genomförandet av rekommendationerna.-  Som angivits i Euro plus-pakten kommer de deltagande medlemsstaternas stats- och regeringschefer att övervaka sina åtaganden på politisk nivå. I ljuset av kommissionens bedömning av de första erfarenheterna med pakten bör de deltagande länderna göra sina kommande åtaganden mer specifika, mätbara och tidsbegränsade, så att framstegen kan övervakas. Åtagandena ska förankras i utvecklingen och genomförandet av de nationella reformprogrammen och stabilitets- och konvergensprogrammen.-  Europaparlamentet ska ha möjlighet att granska framstegen med de viktigaste punkterna i Europa 2020-strategin och lägga fram sina synpunkter om kommissionens nästa årliga tillväxtöversikt. Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och regionkommittén har också en viktig roll i detta sammanhang.-  Kommissionen kommer att mäta framstegen med genomförandet av de landsspecifika rekommendationerna, först på EU-nivå i nästa årliga tillväxtöversikt i januari 2012, och sedan för varje medlemsstat i den vägledning som kommer att utarbetas för det kommande året. Den ska även fortsättningsvis stödja medlemsstaterna i deras insatser genom åtgärder på EU-nivå för att genomföra Europa 2020-flagsskeppsinitiativen och genom intensivare utnyttjande av den gemensamma marknadens potential, bland annat genom inremarknadsakten.I och med att den första europeiska planeringsterminen avslutas börjar en ”nationell” planeringstermin. Under andra halvåret 2011 ska medlemsstaterna diskutera och omsätta de europeiska rekommendationerna i sina budgetar för 2012 och i sin nationella politik, inte minst inför föreberedelserna av nästa omgång nationella program, som ska läggas fram under våren 2012.Vissa medlemsstater har kanske med tanke på de rådande svårigheterna valt att lägga ribban lågt och hålla sig tillbaka med åtgärder under detta första år, men det kommer att krävas ytterligare insatser under kommande år för att EU ska kunna investera tillräckligt i smart och hållbar tillväxt för alla. Medlemsstaterna måste göra mer för att skydda utgifterna för forskning och utbildning och viktig infrastruktur. De bör öppna upp sina tjänstesektorer mer, bland annat genom att avlägsna hinder för skapandet av arbetstillfällen och konkurrens i viktig nätverksindustri och genom att snabbt besluta om de åtgärder som föreslås i inremarknadsakten. De flesta medlemsstater skulle kunna göra mer för att förbättra företagsklimatet genom bättre lagstiftning, mindre överdriven tillämpning av bestämmelser och bättre tillgång till finansiering för småföretag. Åtgärder för att införa flexicurity och anpassa kunskaperna till arbetsmarknadens krav bör också vidtas.I sin strävan att konsolidera de offentliga finanserna och genomföra strukturreformer måste medlemsstaterna samtidigt tänka på hur de kan hantera de sociala följderna av de förändringar som håller på att ske. I Europa 2020-strategin har EU valt att formulera ett mål om social integration, för att hjälpa 20 miljoner människor ut ur fattigdom och utslagning till 2020. Utvecklingen i många länder innebär en allt större risk för fattigdom och marginalisering, om inget görs för att hindra detta. Utgående från de åtgärder som beskrivs i de nationella programmen måste medlemsstaterna göra mer för att uppnå detta mål.Om EU:s nya ekonomiska styrelseformer ska kunna legitimeras och fungera effektivt måste medlemsstaterna besluta hur de bäst kan involvera sina nationella parlament, sina myndigheter på regional och lokal nivå och andra berörda parter i utvecklingen och uppföljningen av programmen. Kommissionen är redo att bistå medlemsstaterna och delta i nationella diskussioner som del av sitt nya, kraftfullare ekonomiska styre.Vi måste utnyttja de chanser till förändring som krisen har medfört, så att EU kan gå starkare ur krisen, med bättre framtidsutsikter och med förmåga att självsäkert och framgångsrikt konkurrera på världsmarknaderna. Denna första europeiska planeringstermin är ett viktigt steg på väg mot uppnåendet av Europa 2020-målen, och medför en kvalitativ förändring i samordningen av den ekonomiska politiken och i EU:s styrelseformer. Genom att intensifiera nationella insatser och samarbeta på EU-nivå kan vi lättare uppnå hållbar tillväxt och hjälpa våra befolkningar att förverkliga sina framtidsplaner.[1] Grekland, Irland, Lettland, Portugal och Rumänien.[2] Strategin omfattar fem målsättningar som EU ska uppnå till 2020: Sysselsättningen ska öka till 75 , investeringarna i FoU ska uppgå till 3 % av BNP, klimat- och energimålen ska uppnås ( 20 20 20 ), andelen av befolkningen med högskoleutbildning ska öka till minst 40 % och tidiga skolavgångar ska minska till under 10 %, och slutligen ska den sociala sammanhållningen stärkas genom att minst 20 miljoner människor lyfts ut från risken att drabbas av fattigdom och utslagning..[3] Bulgarien, Danmark, Lettland, Litauen, Polen och Rumänien.[4] Årlig tillväxtöversikt 2011: Vidareutveckling av EU:s samlade insatser mot krisen,KOM(2011) 11, 12.1.2011, med utkast till den gemensamma sysselsättningsrapporten.[5] Portugal och Grekland lade inte formellt farm några stabilitetsprogram Deras politiska prioriteringar kommer regelbundet att diskuteras i samband med uppföljningen av stödprogrammen.[6] Kommissionen har lagt fram ett antal initiativ på EU-nivå (Europa 2020-flaggskepp) för att bidra till uppnåendet av Europa 2020-målen: Den digitala agendan, Innovationsunionen, En ny industripolitik, Unga på väg, Ny kompetens och nya arbetstillfällen, En plattform mot fattigdom och Resurseffektivitet . EU har också presenterat ett antal nyckelinsatser för att utnyttja den gemensamma marknadens potential, i form av en ny inremarknadsakt.[7] Med undantag för Storbritannien som lade fram kvalitativa mål för flera områden, och Luxemburg, som nyligen drog tillbaka sitt fattigdomsmål.[8] Detta omfattar avskaffandet av miljöskadliga subventioner.[9] Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden.[10] Finland, Grekland, Lettland, Portugal och Slovenien.


title: Rekommendation till rådet om att föra en konsekvent politik gentemot de regimer mot vilka EU tillämpar restriktiva åtgärder, i samband med att deras ledare utövar privata och kommersiella intressen inom EU:s gränser Europaparlamentets rekommendation till rådet av den 2 februari 2012 om att föra en konsekvent politik gentemot de regimer mot vilka EU tillämpar restriktiva åtgärder, i samband med att deras ledare utövar privata och kommersiella intressen inom EU:s gränser (2011/2187(INI))

text:
               20.8.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               CE 239/11

         Torsdagen den 2 februari 2012Rekommendation till rådet om att föra en konsekvent politik gentemot de regimer mot vilka EU tillämpar restriktiva åtgärder, i samband med att deras ledare utövar privata och kommersiella intressen inom EU:s gränser
   P7_TA(2012)0018
   Europaparlamentets rekommendation till rådet av den 2 februari 2012 om att föra en konsekvent politik gentemot de regimer mot vilka EU tillämpar restriktiva åtgärder, i samband med att deras ledare utövar privata och kommersiella intressen inom EU:s gränser (2011/2187(INI))
   2013/C 239 E/02

      Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

               —

               med beaktande av förslaget till rekommendation till rådet från Graham Watson för ALDE-gruppen om att föra en konsekvent politik gentemot de auktoritära regimer mot vilka EU tillämpar restriktiva åtgärder, i samband med att dessa utövar privata och kommersiella intressen inom EU:s gränser (B7-0235/2011),

               —

               med beaktande av FN-stadgan, särskilt artiklarna 1 och 25 och, i kapitel VII, artiklarna 39 och 41,

               —

               med beaktande av FN:s konventioner om mänskliga rättigheter och deras fakultativa protokoll,

               —

               med beaktande av den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter och de två fakultativa protokollen,

               —

               med beaktande av den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen),

               —

               med beaktande av FN:s säkerhetsråds resolution 1674 från 28 april 2006 som bekräftar bestämmelserna i slutdokumentet från världstoppmötet 2005 om skyldigheten att skydda befolkningar mot folkmord, krigsförbrytelser, etnisk rensning och brott mot mänskligheten,

               —

               med beaktande av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,

               —

               med beaktande av Europeiska säkerhetsstrategin, ”Ett säkert Europa i en bättre värld”, som Europeiska rådet antog den 12 december 2003,

               —

               med beaktande av FN:s säkerhetsråds resolutioner 1267 (1999) om situationen i Afghanistan och 1371 (2001) om situationen i f.d. jugoslaviska republiken Makedonien,

               —

               med beaktande av artiklarna 21.2, 22 och 36 i fördraget om Europeiska unionen (EU-fördraget),

               —

               med beaktande av artikel 215 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,

               —

               med beaktande av rådets rambeslut 2003/577/RIF av den 22 juli 2003 om verkställighet i Europeiska unionen av beslut om frysning av egendom eller bevismaterial (1),

               —

               med beaktande av rådets dokument ”Inrättande av en konstellation för sanktioner inom arbetsgruppen med råd för yttre förbindelser (Relex/sanktioner)” av den 22 januari 2004 (5603/2004),

               —

               med beaktande av rådets dokument ”Grundläggande principer för tillämpning av restriktiva åtgärder (sanktioner)” av den 7 juni 2004 (10198/1/2004),

               —

               med beaktande av EG-domstolens dom i målet Yusuf och Al Barakaat International Foundation mot rådet och kommissionen (REG 2005, s. II-3533),

               —

               med beaktande av rådets rambeslut 2006/783/RIF av den 6 oktober 2006 om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om förverkande (2),

               —

               med beaktande av rådets dokument ”EU:s bästa metoder för effektivt genomförande av restriktiva åtgärder” av den 9 juli 2007 (11679/2007),

               —

               med beaktande av rådets dokument ”Genomförandet av gemensam ståndpunkt 2001/931/GUSP” av den 21 juli 2007 (10826/1/2007),

               —

               med beaktande av rådets dokument ”Uppdatering av EU:s bästa praxis för effektivt genomförande av restriktiva åtgärder” av den 24 april 2008 (08666/1/2008),

               —

               med beaktande av rådets gemensamma ståndpunkt 2009/67/GUSP av den 26 januari 2009 om uppdatering av gemensam ståndpunkt 2001/931/GUSP om tillämpning av särskilda åtgärder i syfte att bekämpa terrorism och om upphävande av gemensam ståndpunkt 2008/586/GUSP (3),

               —

               med beaktande av rådets dokument ”Riktlinjer om genomförande och utvärdering av restriktiva åtgärder (sanktioner) inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik”, senast uppdaterat den 15 december 2009 (17464/2009),

               —

               med beaktande av sin resolution av den 4 september 2008 om utvärderingen av EU-sanktioner som en del av EU:s åtgärder och politik inom området för mänskliga rättigheter (4),

               —

               med beaktande av direktiv 2005/60/EG om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt och finansiering av terrorism (5),

               —

               med beaktande av medlemsstaternas resurser för utrikespolitik,

               —

               med beaktande av artikel 121.3 i arbetsordningen,

               —

               med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikesfrågor (A7-0007/2012), och av följande skäl:

         Allmänna observationer om EU:s förhållningssätt gentemot auktoritära ledare

               A.

               I den nya artikel 21 i EU-fördraget, som infördes genom artikel 1.24 i Lissabonfördraget, framhålls att unionens åtgärder ska utgå från ”demokrati, rättsstaten, de mänskliga rättigheternas och grundläggande friheternas universalitet och odelbarhet, respekt för människors värde, jämlikhet och solidaritet samt respekt för principerna i Förenta nationernas stadga och i folkrätten”.

               B.

               Sanktioner tillämpas i enlighet med de särskilda mål inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken som anges i artikel 21 i EU-fördraget och som omfattar främjande av internationell fred och säkerhet, respekt för mänskliga rättigheter och grundläggande friheter samt rättsstatsprincipen, stärkande av demokratin och goda styrelseformer.

               C.

               Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken betraktas sanktioner och restriktiva åtgärder som icke-militära tvångsåtgärder. Det kan handla om vapenembargon, handelssanktioner, finansiella/ekonomiska sanktioner, frysning av tillgångar, flygförbud, restriktioner rörande inresa, diplomatiska sanktioner, bojkott av idrotts- eller kulturevenemang och avbrytande av samarbete med ett tredjeland.

               D.

               Sanktioner eller restriktiva åtgärder är effektiva om de ingår i en konsekvent och övergripande strategi för EU och dess medlemsstater på människorättsområdet.

               E.

               Det finns riktade sanktioner i form av sanktioner mot enskilda personer, selektiva ekonomiska åtgärder och diplomatiska åtgärder, exempelvis viseringsförbud, frysning av tillgångar, embargon på export eller import av vissa varor, flygförbud, investeringsförbud eller begränsning av officiella kontakter.

               F.

               Oenighet mellan medlemsstaterna leder ofta till en inkonsekvent tillämpning av restriktiva åtgärder, vilket skadar EU:s trovärdighet och inverkar negativt på åtgärdernas effektivitet.

               G.

               EU har ofta tillämpat sin sanktionspolitik inkonsekvent genom att behandla tredjeländer med liknande förhållanden i fråga om de mänskliga rättigheterna och demokrati olika, så att EU har kritiserats för dubbelmoral.

               H.

               Informationsteknikens utveckling gör att nationsgränser blir allt mindre viktiga och minskar därmed möjligheterna i en globaliserad värld att isolera ett land eller dess elit.

               I.

               De flesta av de länder som omfattas av sanktioner är de som har förblivit mest isolerade från det internationella systemet, och det är deras samhällen som skulle dra störst nytta av en större internationell exponering, för att förändringar ska kunna ske. I vissa fall kan restriktiva åtgärder, särskilt mot vissa enskilda personer, dock ha en avskräckande och psykologisk verkan.

               J.

               Beslut om EU-sanktioner bör fattas först efter en ingående utvärdering av det mest effektiva sättet att få till stånd en demokratisk förändring i landet. Varje beslut bör åtföljas av en tillhörande motivering.

               K.

               För många auktoritära ledare, och personer med koppling till dem, har EU en attraktionskraft för investeringar, kapital och banktjänster samt hälso- och sjukvård. För dem är EU också ett område där de fritt kan resa och spendera de rikedomar som de ofta skaffat sig på tvivelaktiga sätt.

               L.

               Auktoritära ledares möjlighet att omvandla makt till privat förmögenhet, ofta genom förskingring av eller personlig kontroll över statens tillgångar, utgör ett incitament och förstärker deras möjlighet att lägga beslag på och behålla makten. Ytterligare undersökningar behöver genomföras för att minimera alla kopplingar mellan bistånd till tredjeländer för utveckling och andra ändamål och berikningen av auktoritära ledare och deras närmaste kretsar.

               M.

               Det är svårt att få korrekt information om auktoritära ledares tillgångar i EU utan samordnade åtgärder, och EU bör inte ge upp i sökandet efter sådan information.

               N.

               De ledare mot vilka sanktioner riktas kommer att påverkas om de personligen utsätts för påtryckningar i form av restriktioner för möjligheten att flytta pengar, investera och få tillgång till sina ekonomiska tillgångar, inskränkta möjligheter att resa samt begränsad tillgång till specifika varor och tjänster eller diplomatisk representation.

               O.

               Mångfalden av internationella och regionala aktörer gör att det krävs dialog och formella och informella mekanismer för samråd mellan dessa aktörer.

               P.

               En viktig aspekt av en verkningsfull politik gentemot auktoritära regimer är att balansera den tvingande diplomatin, inklusive restriktiva åtgärder kombinerade med tydlig kommunikation och konstruktiva alternativ som inte inbegriper tvångsåtgärder, med EU:s och medlemsstaternas utrikespolitiska resurser. En kritisk och fortlöpande dialog är att föredra framför isolering.

               Q.

               Prövningsförfarandet, genom vilket sanktioner kan utökas, lättas eller hävas som en reaktion på ett ändrat beteende av de ledare som är föremål för sanktionerna, är mycket viktigt för att restriktiva åtgärder ska bli effektiva, och det måste tillämpas på ett rigoröst och strategiskt sätt.

               R.

               Alla restriktiva åtgärder måste vara förenliga med de mänskliga rättigheterna, internationell humanitär rätt, rättssäkerheten, proportionalitetsprincipen samt rätten till en verklig tillgång till prövning, och de får under inga omständigheter drabba de mest utsatta befolkningsgrupperna i de länder som omfattas av de restriktiva åtgärderna.

               1.

               Europaparlamentet riktar följande rekommendationer till rådet:

                     Ta fram tydligare definitioner

                           a)

                           Rådet uppmanas att ta fram tydliga kriterier för när restriktiva åtgärder ska tillämpas och att ange målet med sådana åtgärder, vilken form av sanktioner som ska tillämpas, riktlinjer för regelbunden utvärdering av dem samt det prövningsförfarande som ska följas i samråd med Europaparlamentet. Kriterierna bör fastställas på ett sätt som ökar konsekvensen och trovärdigheten i EU:s sanktioner men som ger tillräcklig flexibilitet på operativ nivå, så att unionen kan utnyttja instrumentet som ett effektivt verktyg i sina yttre åtgärder.

                           b)

                           Rådet uppmanas att klart och tydligt definiera vem sanktionerna ska riktas mot när det rör sig om sönderfallande stater eller icke-statliga aktörer, även om strukturerna då ofta är oklara.

                           c)

                           Rådet uppmanas att föra in sanktionerna i ett övergripande politiskt sammanhang samt att fastställa de konkreta kortsiktiga och långsiktiga målen för en hållbar demokratiseringsprocess.

                           d)

                           Rådet uppmanas att erkänna att sanktioner inte är ett självändamål och att se till att tillämpningen av dem åtföljs av tydliga och uppnåeliga riktmärken för ett hävande av sanktionerna.

                           e)

                           Rådet uppmanas att systematiskt stödja Internationella brottmålsdomstolens arbete genom att se till att domstolens förfaranden och domar vederbörligen beaktas inom EU:s sanktionspolitik.

                           f)

                           EU:s medlemsstater uppmanas att tillämpa principen om universell jurisdiktion för att bekämpa straffrihet och brott mot mänskligheten med målsättningen att förbättra det internationella straffrättssystemet.

                     Utforma en effektiv sanktionspolitik

                           g)

                           Rådet uppmanas att maximera samarbete och samverkan mellan de 27 medlemsstaterna och att med kraft uppmana dem att enhälligt och konsekvent fördöma auktoritära regimer genom en enhetlig och integrerad EU-strategi.

                           h)

                           Rådet uppmanas att erkänna att sanktioner som inte samordnas internationellt kan bli verkningslösa och motverka de mål som eftersträvas, undergräva öppenheten, trovärdigheten och konsekvensen i den europeiska sanktionspolitiken samt stärka den regim som sanktionerna är riktade mot eller minska det relativa förhandlingsutrymme och den trovärdighet som EU och medlemsstaterna äger i förhållande till den aktuella staten. Rådet uppmanas att förbättra samordningen och informationsutbytet mellan medlemsstaterna genom tydliga förfaranden.

                           i)

                           Rådet uppmanas att tillämpa befintliga sanktionsbestämmelser på ett rigoröst och konsekvent sätt och att sträva efter att undvika dubbla måttstockar. Rådet uppmanas också att utöka sanktionernas tillämpningsområde till att även omfatta fall av kränkningar av de grundläggande friheterna, framför allt religionsfriheten och yttrandefriheten, och att se till att länder som tillhör Europeiska ekonomiska samarbetsområdet samt kandidatländer för anslutning till EU också tillämpar de restriktiva åtgärderna och utbyter relevant information med unionen.

                           j)

                           Rådet uppmanas att använda sanktioner eller restriktiva åtgärder som är målinriktade och står i proportion till sitt syfte och som syftar till att bara påverka den ansvarsskyldiga eliten i repressiva eller brottsliga regimer samt ansvariga icke-statliga aktörer i sönderfallande stater, så att man så långt det är möjligt minimerar de negativa konsekvenserna för civilbefolkningen, särskilt de mest sårbara.

                           k)

                           Rådet uppmanas att se till att bistånd till tredjeländer för utveckling eller andra ändamål inte blir ett incitament för auktoritära ledare att berika sig själva och sina närmaste kretsar.

                           l)

                           Rådet uppmanas att se till att sanktionspolitiken när så är möjligt kombineras med stöd till det civila samhället i det berörda landet. Rådet uppmanas att förbättra kvaliteten och insynen i rapporteringsfasen, så att det beviljade stödet kan kvantifieras exakt och stödets faktiska bidrag till civilsamhällets behov kan bedömas korrekt.

                           m)

                           Rådet uppmanas att se till att dubbla måttstockar inte används vid beslut om restriktiva åtgärder eller sanktioner, utan att dessa tillämpas oberoende av politiska, ekonomiska och säkerhetsmässiga intressen.

                           n)

                           Rådet uppmanas att se till att konkurrenter i tredjeländer inte drar nytta av restriktiva åtgärder som begränsar europeiska företags verksamhet på marknaderna i länder som omfattas av sanktioner.

                           o)

                           Rådet uppmanas att se till att medlemsstaterna, liksom EU:s uppdrags- och delegationschefer, är djupt delaktiga i processen för att utforma, genomföra, övervaka och utvärdera restriktiva åtgärder och deras konsekvenser på plats, genom att tillhandahålla underlag för konsekvensbedömningar, något som gör EU:s närvaro på platsen avgörande. Rådet uppmanas att se till att relevant information omgående vidarebefordras till Europaparlamentet.

                           p)

                           Rådet uppmanas att se till att de främsta förkämparna för demokrati och mänskliga rättigheter i de länder som berörs av restriktiva åtgärder är djupt delaktiga i processen för att utforma, genomföra och utvärdera de restriktiva åtgärderna.

                           q)

                           Rådet uppmanas att ålägga befintliga strukturer inom Europeiska utrikestjänsten och kommissionen att genomföra en ingående lägesanalys av den ekonomiska och sociala strukturen i det berörda landet före och efter det att sanktionerna antagits, för att därigenom granska de direkta och indirekta effekterna av alla specifika åtgärder på det politiska och socioekonomiska området i samhället i fråga, samt att beakta konsekvenserna för ledande personer inom näringslivet, grupper i det civila samhället, den politiska oppositionen och eventuellt reformsinnade personer inom de statliga strukturerna.

                           r)

                           Rådet uppmanas att ålägga Relex/sanktioner att fullgöra sitt uppdrag att undersöka hur sanktioner antas, utvärdera befintliga sanktioner och utveckla bästa praxis med avseende på tillämpning och genomförande av restriktiva åtgärder samt regelbundet rapportera sina slutsatser till rådet och parlamentet.

                           s)

                           Rådet uppmanas att ålägga EU:s rättstjänster och andra relevanta tjänster att ge rådet rekommendationer om vilka försiktighetsåtgärder som krävs för att förhindra att enskilda personer på listorna kringgår sanktionerna.

                           t)

                           Rådet uppmanas att ålägga Europeiska utrikestjänsten och kommissionen att anta en mer samordnad strategi där man gemensamt utnyttjar expertis och kunskaper vid utarbetandet, genomförandet och prövningen av sanktioner.

                           u)

                           Rådet uppmanas att ålägga rådet och kommissionen att avsätta tillräckligt med tid och resurser och att utnyttja kunniga länderexperter och specialister på mänskliga rättigheter för analyser före utformningen av sanktionerna och för utvärderingar av sanktionernas effektivitet.

                           v)

                           Rådet uppmanas att ålägga kommissionen och medlemsstaterna att samordna genomförandet av vapenembargon, som tillhör medlemsstaternas behörighet.

                           w)

                           Rådet uppmanas att ålägga kommissionen och medlemsstaterna att varje år rapportera om genomförandet av sanktionsinsatser och deras effektivitet.

                           x)

                           Rådet uppmanas att be Frankrike och Storbritannien samt alla EU-länder som är tillfälliga medlemmar i FN:s säkerhetsråd att använda allt sitt inflytande för att se till att säkerhetsrådets resolutioner genomförs på ett rigoröst och grundligt sätt.

                           y)

                           Rådet uppmanas att vid behov överväga att utnyttja de klausuler om väsentliga delar i bilaterala handelsavtal som ger EU möjlighet att införa sanktioner för brott mot de mänskliga rättigheterna och de demokratiska principerna samt att föra en konsekvent europeisk utrikespolitik i syfte att stödja åtgärder mot auktoritära regimer.

                     Åtagande om en konsekvent politik inom EU:s gränser

                           z)

                           Rådet uppmanas att ålägga medlemsstaterna att rapportera om personer på sanktionslistan som har fysiska och finansiella tillgångar inom det egna landets gränser samt att ange det ungefärliga värdet och var dessa tillgångar befinner sig. Rådet uppmanas att uppmana medlemsstaterna att samarbeta för att utbyta relevant information, till exempel via de befintliga kontoren för återvinning av tillgångar och Camden-nätverket för myndigheter för återvinning av tillgångar (Carin), samt att stärka samarbetet mellan medlemsstaterna kring identifieringen och beslagtagandet av sådana tillgångar.

                           aa)

                           Rådet uppmanas att ålägga samtliga medlemsstater att säkerställa en rigorös tillämpning av riktade ekonomiska sanktioner eller restriktiva åtgärder genom att exempelvis

                                       —

                                       utvidga direktiv 2005/60/EG om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för penningtvätt och finansiering av terrorism, så att det obligatoriskt omfattar alla försök av diktatorer som är föremål för sanktioner, och fysiska eller juridiska personer eller enheter med koppling till dem, att öppna konton eller sätta in pengar, eftersom pengarna utgör vinning av brott, stöld och förskingring, samt att undersöka möjligheter till andra förebyggande mekanismer som kan hejda inflödet av förskingrade statliga medel och tillgångar till finansinstitutioner i EU,

                                       —

                                       neka lån, skärpa åtgärder för återbetalning av lån och frysa tillgångar i syfte att i praktiken se till att personer och enheter på listorna förvägras all tillgång till finansiella tjänster inom EU:s jurisdiktion.

                           ab)

                           Rådet uppmanas att se till att restriktiva ekonomiska och finansiella åtgärder, inbegripet riktade finansiella sanktioner, tillämpas av alla personer och enheter som är verksamma inom unionen, inbegripet medborgare från tredjeländer, samt av unionsmedborgare eller ekonomiska enheter som är verksamma utanför unionens gränser men är registrerade i eller lyder under lagstiftningen i någon av unionens medlemsstater.

                           ac)

                           Rådet uppmanas att se till att ledare som är föremål för sanktioner, liksom fysiska och juridiska personer och enheter med uppenbar koppling till dem, är strängt förbjudna att äga egendom eller tillgångar inom EU.

                           ad)

                           Rådet uppmanas att ålägga medlemsstaterna att förbjuda skolor och universitet, tankesmedjor och andra akademiska institutioner att ta emot finansiering, bidrag eller donationer från ledare som är föremål för sanktioner eller deras fysiska och juridiska partner samt att se till att det råder insyn i dessa organisationers privata finansiering.

                           ae)

                           Rådet uppmanas att se till att medlemsstaterna förbjuder idrottsförbund (inklusive fotbollsklubbar) och välgörenhetsorganisationer att ta emot finansiering, bidrag eller donationer från ledare som omfattas av sanktioner samt från fysiska och juridiska personer med koppling till dem.

                           af)

                           Rådet uppmanas att ålägga EU och dess medlemsstater att strikt följa de reseförbud som hindrar personer som är föremål för sanktioner att resa inom EU för andra syften än rent humanitära.

                           ag)

                           Rådet uppmanas att ålägga medlemsstaterna att aktivt utreda och vid behov åtala personer eller juridiska enheter i Europa som har hjälpt ledare som är föremål för sanktioner och personer med koppling till dem att undfly eller undvika de sanktioner som lagligen har införts mot dem.

                     Utåtriktad verksamhet

                           ah)

                           Rådet uppmanas att ålägga EU att skapa internationellt stöd och allianser för sin politik, särskilt med inflytelserika aktörer i regionen i fråga och internationella organisationer, samt att till fullo involvera Europaparlamentet i processen.

                           ai)

                           Rådet uppmanas att ålägga EU att stärka legitimiteten och bygga upp ett brett allmänt och politiskt stöd för sin politik, inklusive restriktiva åtgärder och sanktioner, på både EU-nivå och internationell nivå och särskilt i länder där regimerna är föremål för sanktioner, samt att till fullo involvera Europaparlamentet i processen.

                           aj)

                           Rådet uppmanas att i avsaknad av sanktioner eller restriktiva åtgärder från FN:s säkerhetsråd med kraft uppmana EU att samarbeta med stater som tillämpar sanktioner samt att utbyta information och samordna åtgärder för att säkerställa största möjliga inverkan på internationell nivå och maximera effekten av unionens sanktioner.

                           ak)

                           Rådet uppmanas att ålägga vice ordföranden/den höga representanten, delegationscheferna och Europeiska utrikestjänsten att tydligt informera de ledare som är föremål för sanktioner vad EU kräver av dem och att fastställa precisa och uppnåeliga mål för att ge incitament till en positiv förändring samt att erbjuda lämpligt tekniskt stöd.

                           al)

                           Rådet uppmanas att ålägga medlemsstaterna att, i den utsträckning det är juridiskt möjligt, utbyta information om personer på listorna med andra stater, berörda EU-organ och internationella organisationer.

                           am)

                           Rådet uppmanas att ålägga medlemsstaterna att i rimlig utsträckning säkerställa allmänhetens tillgång till information om nationella åtgärder avseende de restriktiva åtgärder som tillämpas.

                           an)

                           Rådet uppmanas att samråda med Europaparlamentet fullt ut i prövningsförfarandet för sanktioner och att inhämta synpunkter från parlamentet om de politiska riktlinjerna och utformningen av EU:s övergripande sanktionspolitik.

                           ao)

                           Rådet uppmanas att komma ihåg att tvingande diplomati också måste kombineras med positiva åtgärder såsom utvecklingsbistånd, hållbart ekonomiskt samarbete och stöd till det civila samhället.

                           ap)

                           Rådet uppmanas att låta sanktionerna och utvärderingen av dem åtföljas av åtgärder som bygger på samarbete och dialog med organisationer i det civila samhället och befolkningen i utpekade länder, i syfte att utveckla eller stärka en kultur som präglas av respekt för demokrati och mänskliga rättigheter i landet i fråga.

                           aq)

                           Rådet uppmanas att sträva efter att mobilisera frusna och beslagtagna tillgångar för att så snart som möjligt återsända dem till respektive land, till gagn för befolkningen.

                     *
               * *

               2.

               Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till rådet och, för kännedom, till kommissionen och Europeiska utrikestjänsten.

      (1)  EUT L 196, 2.8.2003, s. 45.

      (2)  EUT L 328, 24.11.2006, s. 59.

      (3)  EUT L 23, 27.1.2009, s. 37.

      (4)  EUT C 295 E, 4.12.2009, s. 49.

      (5)  EUT L 309, 25.11.2005, s. 15.


title: Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Tysklands uppdaterade stabilitetsprogram, 2001-2005

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


Avis juridique important

|

31998H0480

98/480/EG: Kommissionens rekommendation av den 22 juli 1998 om god miljöpraxis rörande tvättmedel för hushållsbruk [delgivet med nr K(1998) 2163]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 215 , 01/08/1998 s. 0073 - 0075

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 22 juli 1998 om god miljöpraxis rörande tvättmedel för hushållsbruk [delgivet med nr K(1998) 2163] (98/480/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 andra strecksatsen i detta, ochav följande skäl:Tvätt- och rengöringsmedel omfattas redan av vissa gemenskapsbestämmelser rörande tillverkning, lämplig hantering, användning och märkning, framför allt rådets direktiv 73/404/EEG av den 22 november 1973 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om tvätt- och rengöringsmedel (1), senast ändrat genom direktiv 86/94/EEG (2), och kommissionens rekommendation 89/542/EEG av den 13 september 1989 om märkning av tvätt- och rengöringsmedel (3).Rådets direktiv 88/379/EEG av den 7 juni 1988 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga preparat (beredningar) (4), senast ändrat genom direktiv 96/65/EG (5), bör omfatta tvättmedel som klassificeras som farliga i den mening som avses i artikel 3 i ovannämnda direktiv.De åtgärder som avses i denna rekommendation påverkar inte de krav som följer av Europaparlamentets och rådets direktiv 94/62/EG av den 20 december 1994 om förpackningar och förpackningsavfall (6).Separata gemenskapskrav gäller för kosmetiska produkter, som inte omfattas av denna rekommendation.De ekologiska kriterierna för tilldelning av gemenskapens miljömärke till tvättmedel fastställs i kommissionens beslut 93/365/EG (7), och de skiljer sig från föreliggande rekommendation. Därför bör tillverkare överväga att både ansöka om Europeiska gemenskapens miljömärke och att följa denna rekommendation.Kommissionen har i ett meddelande till rådet och Europaparlamentet (8) upprättat riktlinjer för ett effektivt utnyttjande av miljöavtalen. Rådet och Europaparlamentet har i sina resolutioner av den 17 juli 1997 och av den 7 oktober 1997 om miljöavtal erkänt denna typ av avtal som ett värdefullt instrument för att på ett optimalt sätt låta branschen själv ta ansvar (9).I syfte att öka effektiviteten och att garantera öppenhet och trovärdighet hos åtagandet av industrin, erkänt av kommissionen genom en rekommendation från kommissionen, anser kommissionen att alla intresserade parter ska rådfrågas om rekommendationen och i synnerhet om dess genomförande och uppnådda resultat.Sänkta tvättemperaturer skulle minska energiförbrukningen och därmed minska koldioxidutsläppen.En minskad konsumtion av tvättmedel och tvättmedelsförpackningar skulle förmodligen minska den allmänna miljöpåverkan förbunden med tvättmedel.En minskad användning av biologiskt svårnedbrytbara beståndsdelar i tvättmedel kommer att minska miljöpåverkan från tvättmedel.Branschen har utarbetat uppföranderegler för att förbättra konsumentinformationen för att säkerställa en korrekt användning, i synnerhet vad gäller doseringen av tvättmedel, genom mer detaljerad märkning, informativa annonser och andra program med syfte att öka konsumenternas medvetenhet, spara resurser och åstadkomma en direkt positiv påverkan på vattenkvaliteten och på miljön i stort.Inom varje medlemsstat finns det nationella organisationer som representerar huvuddelen av företagen i tvätt- och rengöringsmedelsbranschen i den medlemsstaten, och samtliga dessa är medlemmar i AISE (Association Internationale de la Savonnerie, de la Détergence et des Produits d'Entretien) och de har åtagit sig att genomföra kommissionens rekommendation.AISE, som representerar över 90 % av tvätt- och rengöringsmedelsbranschen inom gemenskapen, har åtagit sig att i samarbete med de nationella organisationerna se till att denna rekommendation följs.Andra än AISE-medlemmar som säljer, marknadsför eller tillverkar tvättmedel för hushållsbruk inom Europeiska gemenskapen och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet får också delta i detta arbete.Europaparlamentet, rådet och allmänheten bör informeras om resultaten av denna rekommendation, i enlighet med kommissionens meddelande om miljöavtal.Genomförandet av kommissionens rekommendation torde garanteras av AISE, som gjort en utfästelse till kommissionen om att se till att bestämmelserna i rekommendationen följs, samt av de nationella organisationerna som kommer att samarbeta med medlemsstaternas myndigheter för att säkerställa att dessa bestämmelser genomförs.Denna rekommendation bör genomföras snarast möjligt för att minska miljöpåverkan förbunden med användningen av tvättmedel för hushållsbruk.Det kommer att krävas ytterligare ansträngningar av producenterna och konsumenterna för att åstadkomma en hållbar utveckling.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 I denna rekommendation avses med tvättmedel för hushållsbruk produkter sålda till allmänheten avsedda för tvätt i hemmen.Artikel 2 Den totala energimängden per tvättcykel för den produktgrupp som definieras i artikel 1 skall minskas med 5 % till år 2002 jämfört med 1996.Artikel 3 Konsumtionen per capita inom Europeiska gemenskapen av den produktgrupp som definieras i artikel 1 skall minskas med 10 % till år 2002 jämfört med 1996.Artikel 4 Konsumtionen per capita av primär- och sekundärförpackningar för den produktgrupp som definieras i artikel 1 skall minskas med 10 % till år 2002 jämfört med 1996.Artikel 5 Innehållet av alla biologiskt svårnedbrytbara organiska beståndsdelar, enligt definitionen i bilagan, för den produktgrupp som definieras i artikel 1 skall minskas med 10 % till år 2002 jämfört med 1996.Artikel 6 Utan att det påverkar tillämpningen av rådets direktiv 84/450/EEG (10) om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om vilseledande reklam skall konsumenterna ges information utformad för att uppmuntra en korrekt användning av tvättmedel för hushållsbruk.Artikel 7 I syfte att kontrollera framstegen med avseende på denna rekommendation skall statistik samlas in i medlemsstaterna. De insamlade uppgifterna skall rapporteras till kommissionen och de nationella myndigheterna. De uppgifter och data som skall samlas in samt förfarandet för insamling och verifiering av data definieras i bilagan.De nationella organisationerna inom AISE och AISE:s moderorganisation kommer att se till att en utomstående organisation samlar in och bearbetar de statistiska uppgifterna.Artikel 8 För genomförandet av denna rekommendation skall de nationella myndigheterna samarbeta med de nationella medlemmarna i AISE.Artikel 9 Fram till dess att de mål som anges i rekommendationen uppnås skall kommissionen vartannat år samråda med medlemsstaterna, AISE och konsumentkommittén (11) om genomförandegraden av denna rekommendation. Kommissionen skall informera rådet och Europaparlamentet om dessa samråd och offentliggöra informationen.Utfärdad i Bryssel den 22 juli 1998.På kommissionens vägnarMartin BANGEMANNLedamot av kommissionen(1) EGT L 347, 17.12.1973, s. 51.(2) EGT L 80, 25.3.1986, s. 51.(3) EGT L 291, 10.10.1989, s. 55.(4) EGT L 187, 16.7.1988, s. 14.(5) EGT L 265, 18.10.1996, s. 15.(6) EGT L 365, 31.12.1994, s. 10.(7) EGT L 217, 13.9.1995, s. 14.(8) KOM(96) 561 slutlig, 27 november 1996.(9) EGT C 286, 22.9.1997, s. 254 och EGT C 321, 22.10.1997, s. 6.(10) EGT L 250, 19.9.1984, s. 17, direktivet senast ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 97/55/EG av den 6 oktober 1997, EGT L 290, 23.10.1997, s. 18.(11) EGT L 162, 13.7.1995, s. 37.BILAGA AISE och dess nationella medlemsorganisationer skall samla in alla data som behövs och kontrollera genomförandet av denna rekommendation. För detta syfte kan AISE:s nationella medlemsorganisationer samarbeta med nationella myndigheter. Referensåret för genomförandet av målen i denna rekommendation är 1996.Följande uppgifter skall samlas in för varje nationell marknad:ProduktkonsumtionFöretagen skall uppge den totala konsumtionen (i ton/år) av tvättmedel för hushållsbruk (pulver och flytande form) för varje kalenderår. Med konsumtion avses det antal ton tvättmedel som säljs på varje nationell marknad.FörpackningskonsumtionFöretagen skall uppge den totala konsumtionen (i ton/år) för förpackningar förbundna med ovannämnda konsumtion av tvättmedel för varje kalenderår. Med konsumtion avses det antal ton förpackningar som används på varje nationell marknad.Biologiskt svårnedbrytbara organiska beståndsdelarFöretagen skall uppge den totala konsumtionen av biologiskt svårnedbrytbara organiska beståndsdelar (1) (i ton/år) förbunden med ovannämnda konsumtion av tvättmedel (pulver och flytande form) för varje kalenderår. Med konsumtion avses det antal ton biologiskt svårnedbrytbara organiska beståndsdelar i tvättmedel som säljs på varje nationell marknad.EnergiförbrukningMinskningen av energiförbrukningen per tvättmaskin och tvättillfälle kommer att definieras på grundval av ändringen av tvättcyklernas temperaturfördelning. AISE skall utarbeta lämpliga och representativa studier om användningsmönster på europeisk nivå för att få fram temperaturprofiler för varje enskild medlemsstat.Statistiska uppgifter kommer att samlas in i medlemsstaterna, och vartannat år kommer AISE att vidarebefordra dessa till kommissionen, förutom uppgifterna om energiförbrukningen som kommer att tillhandahållas endast för åren 1996 och 2000. Den första rapporten, med de uppgifter för 1996 som kommer att utgöra referensmaterial, kommer att tillställas kommissionen i september 1998.Den första lägesrapporten, som omfattar 1997 och 1998, kommer att tillhandahållas kommissionen i september 1999. Kommissionens rapporter kommer att omfatta data från varje enskild medlemsstat och genomsnittssiffror för EU.Uppfyllandet av denna rekommendations syften kommer att bedömas utifrån vägda genomsnittssiffror för EU.Tillsammans med den första rapporten skall AISE tillställas kommissionen en förteckning över de företag som genomför rekommendationen i varje medlemsstat.Insamlingen och verifieringen av data kommer att utföras av ett oberoende organ med lämplig kompetens. Det oberoende organet skall garantera sekretessen för uppgifter rörande enskilda företag.(1) Biologiskt svårnedbrytbara organiska beståndsdelar är sådana som inte är biologiskt nedbrytbara till mer än 70 % i ett SCAS- eller Zahn Wellens-test enligt definitionerna under C.12 och C.9 i bilaga V till direktiv 67/548/EEG (EGT 196, 16.8.1967, s. 1) senast ändrat genom direktiv 92/32/EEG (EGT L 154, 5.6.1992).


title: Närmare bestämmelser för ett eventuellt inrättande av en europeisk demokratifond Europaparlamentets rekommendation av den 29 mars 2012 till rådet om närmare bestämmelser för ett eventuellt inrättande av ett europeiskt initiativ för demokrati (2011/2245(INI))

text:
               6.9.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               CE 257/13

         Torsdagen den 29 mars 2012Närmare bestämmelser för ett eventuellt inrättande av en europeisk demokratifond
   P7_TA(2012)0113
   Europaparlamentets rekommendation av den 29 mars 2012 till rådet om närmare bestämmelser för ett eventuellt inrättande av ett europeiskt initiativ för demokrati (2011/2245(INI))
   2013/C 257 E/03

      Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

               —

               med beaktande av förslaget till rekommendation till rådet från Alexander Graf Lambsdorff, för ALDE-gruppen, om närmare bestämmelser för ett eventuellt inrättande av ett europeiskt initiativ för demokrati (B7-0391/2011),

               —

               med beaktande av sin resolution av den 7 juli 2011 om EU:s externa åtgärder för demokratisering (1),

               —

               med beaktande av artiklarna 2, 6, 8 och 21 i EU-fördraget,

               —

               med beaktande av sin resolution av den 14 december 2011 om översynen av den europeiska grannskapspolitiken (2), särskilt punkt 10,

               —

               med beaktande av sina resolutioner av den 7 april 2011 om översynen av den europeiska grannskapspolitiken – den östliga dimensionen (3) respektive om översynen av den europeiska grannskapspolitiken – den sydliga dimensionen (4),

               —

               med beaktande av sin resolution av den 16 december 2010 om årsrapporten om de mänskliga rättigheterna i världen 2009 och EU:s politik på området (5),

               —

               med beaktande av sin resolution av den 25 april 2002 om kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om Europeiska unionens roll i arbetet för att främja mänskliga rättigheter och demokratisering i tredje land (6),

               —

               med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1889/2006 av den 20 december 2006 om inrättande av ett finansieringsinstrument för främjande av demokrati och mänskliga rättigheter i hela världen (7),

               —

               med beaktande av avtalen mellan Europeiska unionen och tredjeländer och människorätts- och demokratiklausulerna i dessa avtal,

               —

               med beaktande av rådets slutsatser av den 18 maj 2009 om stöd till demokratisk samhällsstyrning – mot förbättrade EU-ramar,

               —

               med beaktande av tre uppsättningar med rådets slutsatser: slutsatserna av den 22 oktober 2009 om demokratistöd i EU:s yttre förbindelser, av den 13 december 2010 som innehåller en lägesrapport för 2010 och en förteckning över pilotländer samt av den 20 juni 2011 om den europeiska grannskapspolitiken,

               —

               med beaktande av det gemensamma meddelandet från kommissionen och unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik av den 25 maj 2011”Ny respons på ett grannskap i förändring” (COM(2011)0303),

               —

               med beaktande av det gemensamma meddelandet från kommission ”Ett partnerskap för demokrati och delat välstånd med södra Medelhavsområdet” (COM(2011)0200),

               —

               med beaktande av de slutsatser om den europeiska grannskapspolitiken som antogs vid rådets (utrikes frågor) 3101:a möte den 20 juni 2011,

               —

               med beaktande av de slutsatser om det europeiska initiativet för demokrati som antogs vid rådets (utrikes frågor) 3130:e möte den 1 december 2011,

               —

               med beaktande av kommissionens tematiska och geografiska finansiella instrument för demokratisering och mänskliga rättigheter (exempelvis det europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter (EIDMR), det europeiska grannskaps- och partnerskapsinstrument (EGPI) m.fl.),

               —

               med beaktande av den skrivelse av den 25 november 2011 som sändes till Europaparlamentets talman Jerzy Buzek och vice ordföranden/den höga representanten Catherine Ashton till stöd för inrättandet av det europeiska initiativet för demokrati,

               —

               med beaktande av artiklarna 121.3 och 97 i arbetsordningen,

               —

               med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikesfrågor och yttrandet från utskottet för utveckling (A7-0061/2012), och av följande skäl:

               A.

               I unionens fördrag förklaras att de universella mänskliga rättigheterna och demokratin är grundläggande värden för EU och att de utgör principer och mål för EU:s yttre åtgärder.

               B.

               I artikel 8 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt fastställs principen om integrering av ett jämställdhetsperspektiv, och det anges att unionen i all sin verksamhet ska syfta till att undanröja bristande jämställdhet mellan kvinnor och män och främja jämställdhet mellan dem.

               C.

               I sitt handlingsprogram för demokratistöd i EU:s yttre förbindelser bekräftade rådet sin vilja att öka samstämdheten och effektiviteten i sitt stöd, men endast begränsade framsteg har gjorts med detta.

               D.

               Europaparlamentet välkomnade förslaget att inrätta ett europeiskt initiativ för demokrati i sin resolution av den 7 juli 2011 om EU:s utrikespolitik till stöd för demokratisering.

               E.

               Inrättandet av det europeiska initiativet för demokrati stöddes i den skrivelse som ett flertal mycket kända människorättsförsvarare, bland annat Sacharovpristagarna Aung San Suu Kyi och Aljaksandr Milinkevitj, skickade till Europaparlamentets talman Jerzy Buzek och vice ordföranden/den höga representanten Catherine Ashton.

               F.

               EU och dess medlemsstater har ännu inte i handling omsatt ett i verklig mening samstämt och strategiskt synsätt i fråga om demokratisering där demokratistöd betraktas som en självständig fråga.

               G.

               Händelserna under ”den arabiska våren” och i det östliga grannskapet visade att det krävs ett snabbt strategiskt engagemang från EU gentemot auktoritära länder och länder som strävar efter demokratiska reformer, och detta engagemang bör bygga på ett nytt och annorlunda förhållningssätt för att återställa trovärdigheten och stödja demokratiseringsprocessen i god tid. Inrättandet av det europeiska initiativet för demokrati kan vara en av de mest handfasta åtgärder som EU vidtar för att möta utmaningarna i samband med demokratiseringen i vårt grannskap och i andra länder.

               H.

               Kvinnorna spelar en central roll i demokratiseringsprocessen och för sociala rörelsers framgång.

               I.

               De senaste händelserna i Nordafrika och Mellanöstern har visat att kvinnor är avgörande aktörer i demokratiseringsprocessen och att kvinnors rättigheter ofta kränks, att kvinnor löper större risk att drabbas av fattigdom och att kvinnor marginaliseras i sina länders politiska, sociala och ekonomiska liv.

               J.

               Upproren i Nordafrika och Mellanöstern har visat hur brådskande det är att ta itu med instabilitet och odemokratiska regimer i EU:s grannskap, eftersom detta är viktigt för EU:s egen säkerhet och stabilitet.

               K.

               Den förstärkning av strategin för demokratistöd och stöd för mänskliga rättigheter som skett inom ramen för EU:s grannskapspolitik och EU:s agenda för förändring måste åtföljas av en förbättrad kapacitet att reagera både snabbt och konsekvent på händelseutvecklingen på demokratiområdet och i fråga om rättssäkerheten.

               L.

               Det europeiska instrumentet för demokrati och mänskliga rättigheter (EIDMR) är inriktat på brådskande insatser för att hjälpa människorättsförsvarare som är i fara, bland annat journalister och oppositionsledare, och på mer långsiktiga åtgärder som kompletterar EU:s befintliga geografiska instrument.

               M.

               Politiska partier, framstående politiska personligheter (som oliktänkande, oppositionsledare och ledare för ungdomsorganisationer), sociala rörelser och företrädare för det civila samhället, kultursektorn och medierna (exempelvis journalister, bloggare, aktivister som verkar via sociala medier samt konstnärer och artister) som klart och tydligt arbetar för att förbättra demokratin har fortfarande en central roll att spela i varje demokrati och varje demokratiseringsprocess. Tidigare har bristande resurser, mandatbegränsningar och omständliga EIDMR-förfaranden begränsat stödet till dessa aktörer.

               N.

               Rådet (utrikes frågor) har godkänt initiativet att inrätta ett europeiskt initiativ för demokrati. Arbetet med att inrätta initiativet fortskrider snabbt och man bör snarast nå en överenskommelse i detalj om de operationella aspekterna.

               1.

               Europaparlamentet riktar följande rekommendationer till rådet:

                           a)

                           Rådet uppmanas att se till att det europeiska initiativet för demokrati ger EU underlag för ett mer strategiskt och politiskt förhållningssätt till demokratistöd i form av kontextspecifikt och flexibelt bistånd på gräsrotsnivå som tillhandahålls i lämplig tid och som vid behov snabbt kan omplaneras för att bidra till att underlätta den demokratiska övergången i partnerländer.

                           b)

                           Rådet uppmanas att visa att det, för att uppnå de mål som anges ovan, är lämpligare och effektivare att inrätta ett nytt initiativ än att se över de befintliga instrumenten, framför allt EIDMR.

                           c)

                           Rådet uppmanas att förtydliga uppdraget och värderingarna för det europeiska initiativet för demokrati, så att initiativet får tydliga kriterier för valet av stödmottagare, särskilt vad gäller urvalsmetoderna.

                           d)

                           Rådet uppmanas att i enlighet med handlingsprogrammet för demokratistöd i EU:s yttre förbindelser betona samstämdheten och effektiviteten i EU:s demokratistöd, och att i denna anda utforma uppdrag och organisation för det europeiska initiativet för demokrati.

                           e)

                           Rådet uppmanas att begära att det europeiska initiativet för demokrati garanterar principen om nationellt egenansvar för demokratiseringsprocesser, och begära att demokratiskapande åtgärder ska genomföras genom mer inflytande från samhällets grund upp till de högsta statliga organen.

                           f)

                           Rådet uppmanas att se till att det europeiska initiativet för demokrati, samtidigt som det uppmuntrar ”djup och hållbar demokrati” i länder som står inför, befinner sig i eller har genomgått en övergångsfas – med en huvudsaklig men inte uteslutande inriktning på det europeiska grannskapet –, får ett tydligt uppdrag som dels gör att det kan komplettera det demokratistöd som tillhandahålls genom andra instrument, dels framhåller den nya enhetens mervärde.

                           g)

                           Rådet uppmanas att se till att initiativet samlar värdefulla erfarenheter genom att inledningsvis – dock inte enbart – inriktas på det europeiska grannskapet.

                           h)

                           Rådet uppmanas att garantera att det europeiska initiativet för demokrati samverkar med och kompletterar det arbete som bedrivs av EU:s institutioner, bland annat Europaparlamentet, liksom medlemsstaterna, deras organ och de stiftelser de finansierar, i det att man nära samarbetar med dessa, skapar partnerskap och undviker dubbelarbete. Rådet uppmanas att eftersträva att demokratiinitiativet kompletterar och nära samordnas med Anna Lindhs minnesfond, för att i synnerhet främja demokrati i Medelhavsområdet.

                           i)

                           Rådet uppmanas att se till att det europeiska initiativet för demokrati ger ett mervärde genom att inta en roll som kompletterar och inte överlappar med eller inskränker den verksamhet som redan bedrivs av befintliga finansieringsinstrument, särskilt EIDMR och stabilitetsinstrumentet. Det europeiska initiativet för demokrati skulle kunna starta projekt som i ett senare skede kan övertas av EIDMR eller geografiska instrument och därmed skapa en programplanering som säkerställer konsekvensen och hållbarheten på längre sikt.

                           j)

                           Rådet uppmanas att, innan projektet sätts i gång, utarbeta en tydlig och klar metod för att undvika överlappningar mellan finansieringsinstrumenten, uppsjön av gemenskaps- och parlamentsorgan som ansvarar för mänskliga rättigheter (OPPD, valsamordningsgruppen osv.) och det europeiska initiativet för demokrati.

                           k)

                           Rådet uppmanas att på nivån för strategisk planering se till att det europeiska initiativet för demokrati samarbetar med de av EU:s övriga instrument och strukturer som är engagerade i arbetet med mänskliga rättigheter och demokrati, särskilt EIDMR, stabilitetsinstrumentet, den gemensamma strategiska ramen och de geografiska instrumenten. Rådet uppmanas att garantera en sund och öppen finansiell förvaltning och låga förvaltnings- och transaktionskostnader. Vidare uppmanas rådet att beakta vikten av gemenskapsmetoden, så att kommissionen uppmanas att snarast möjligt undersöka hur EU:s instrument i framtiden skulle kunna erbjuda snabbare svarsmekanismer och hur och när en EU-förvaltningsfond skulle kunna inrättas, om en lämplig rättslig grund införs i den nya budgetförordningen. Rådet uppmanas att se till att finansieringen av det europeiska initiativet för demokrati, om detta tilldelas medel från EU:s budget, inte sker på bekostnad av EIDMR:s redan knappa resurser.

                           l)

                           Rådet uppmanas att göra det möjligt för det europeiska initiativet för demokrati att agera i tre skeden, nämligen före, under och efter en övergång, att snabbt få igång projekt och nydanande lösningar och idéer på gräsrotsnivå som tidigare inte kunnat erhålla EU-stöd på grund av byråkratiska begränsningar eller riskreducering, och att dessutom utforma initiativet på ett sådant sätt att det blir mer riskbenäget, samtidigt som det respekterar EU:s budgetförordning.

                           m)

                           Rådet uppmanas att kräva att EU:s valobservatörsuppdrag är opartiska, och parlamentet anser därför att det europeiska initiativet för demokrati inte bör bedriva några sådana uppdrag inom sin demokratifrämjande verksamhet.

                           n)

                           Rådet uppmanas att, tidigt i finansieringsskedet i ett givet land, rikta sig till en rad olika potentiella mottagare – däribland viktiga politiska aktörer för demokrati (exempelvis nya politiska aktörer, gräsrotsrörelser och icke-registrerade enskilda organisationer och fackföreningar), de som övervakar myndigheternas agerande och slår larm om oegentligheter, enskilda politiska aktivister, kulturella aktörer, nya medieaktörer (bland annat bloggare), organisationer för minoriteters rättigheter och tankesmedjor – för att därmed ge det europeiska initiativet för demokrati möjlighet att stödja en bred uppsättning lokala aktörer som eftersträvar demokratiska reformer. Rådet uppmanas att stödja de nämnda politiska aktörerna och rörelserna på ett sätt som främjar mångfald.

                           o)

                           Rådet uppmanas att se till att det europeiska initiativet för demokrati ägnar särskild uppmärksamhet åt kvinnors delaktighet i den demokratiska reformprocessen genom stöd till kvinnoorganisationer och projekt på genuskänsliga områden, exempelvis att bekämpa våld mot kvinnor, ge kvinnor anställningsmöjligheter, öka kvinnors politiska deltagande, i högre grad ge kvinnor och flickor lika tillgång till rättslig prövning och utbildning samt förhindra eller sätta stopp för befintliga kränkningar av kvinnors rättigheter.

                           p)

                           Rådet uppmanas att lägga största vikt vid att det europeiska initiativet för demokrati beviljar stöd till många parter inom föreningslivet i de länder som befinner sig i en övergångsfas, med tanke på att föreningarna spelar en central roll i en demokrati och kan bidra till att uppnå nationellt samförstånd.

                           q)

                           Rådet uppmanas att ge det europeiska initiativet för demokrati befogenhet att ge bidrag direkt till de avsedda mottagarna, på ett sätt som utesluter diskriminering och i samråd med EU:s delegationer på plats, samt eventuellt genom politiska stiftelser och enskilda organisationer som har styrkt erfarenhet av framgångsrikt arbete på området för stöd till demokratin. Särskilt inledningsvis bör det ses till att vidarefördelning av medel utgör en effektiv mekanism som gör det möjligt för demokratiinitiativet att samarbeta med partner på plats som förfogar över nödvändiga kunskaper och lokal infrastruktur och som har lokalbefolkningens förtroende. Rådet uppmanas att notera att vidarefördelning, förutsatt att den respekterar den politiska mångfalden på EU-nivå och bedrivs via en kärngrupp av mottagare, skulle minska både den administrativa belastningen för demokratiinitiativet och de möjliga riskerna.

                           r)

                           Rådet uppmanas att se till att EU:s politiska inflytande kan motsvara dess finansiella bidrag. Rådet uppmanas att inrätta en förvaltningsstruktur som är enkel, kännetecknas av transparens och är politiskt representativ och som på ett balanserat och kostnadseffektivt sätt omfattar företrädare för medlemsstaterna och EU:s institutioner, bland annat parlamentet, samt oberoende experter och demokratiutövare. Rådet uppmanas att finna ett sätt att jämka samman demokratiinitiativets autonomi och oberoende med den redovisningsskyldighet initiativet har gentemot sina finansiärer, och att se till att initiativets redovisning präglas av största möjliga finansiella redlighet, varvid man i synnerhet bör se till att inga medel går förlorade till följd av korruption och att inga medel betalas ut till personer eller enheter som har några som helst kopplingar till kriminella organisationer eller terroristorganisationer.

                           s)

                           Rådet uppmanas att inrätta det europeiska initiativet för demokrati som en administrativt enkel, flexibel och effektiv struktur, baserad i Bryssel, med okomplicerade mekanismer för beviljande av bidrag. Sökande bör inte behöva genomgå besvärliga anbudsförfaranden, och medfinansiering från mottagarna bör inte vara ett förhandsvillkor för beviljande av bidrag. För att bevilja bidrag bör man dock ställa krav på att vissa strikta och tydliga kriterier uppfylls, och förteckningen över stödmottagare bör offentliggöras, om detta inte äventyrar deras säkerhet. Det bör införas lämpliga skyddsåtgärder mot bedrägerier och missbruk av medel.

                           t)

                           Rådet uppmanas att se till att det europeiska initiativet för demokrati utrustas med lämpliga kanaler för strukturerat samarbete och samordning med aktörer baserade i Bryssel och aktörer på plats i mottagarländerna. Rådet uppmanas att se till att åstadkomma nära samordning och samråd om de respektive EU-instrumentens strategier, mål och initiativ mellan å ena sidan den framtida exekutivkommittén och personalen vid det europeiska initiativet för demokrati och å andra sidan Europeiska utrikestjänsten, kommissionen och parlamentet. Vidare uppmanas rådet att sörja för en strukturerad dialog med EU:s delegationer och medlemsstaternas ambassader på plats.

                           u)

                           Rådet uppmanas att se till att det europeiska initiativet för demokrati har solida kontakter och regelbundet samråd med de grupper som mottar bidrag från initiativet, även om initiativet saknar regionala kontor och i stället måste förlita sig på EU:s delegationer och lokala organisationer eller oberoende experter och demokratiutövare som har kontrollerats noggrant för att säkerställa att de inte har några som helst kopplingar till kriminella organisationer eller terroristorganisationer.

                           v)

                           Rådet uppmanas att se till att det införs ett lämpligt kontrollsystem för bedömning av finansieringens effektivitet.

                           w)

                           Rådet uppmanas dock att i första hand överväga att inrätta det europeiska initiativet för demokrati i form av ett externt finansieringsinstrument för EU, inom EU:s institutionella ramar, för att på så sätt garantera att parlamentet vederbörligen kan utöva sina lagstiftnings- och budgetbefogenheter i samband med EU:s bidrag och programplanering.

                           x)

                           Rådet uppmanas att garantera att EU:s bidrag till budgeten för det europeiska initiativet för demokrati ges i full överensstämmelse med principerna för god finansiell praxis och förvaltas av personal som har utbildning i att tillämpa budgetförordningen i samband med EU:s budget, samt att parlamentet har möjlighet att till fullo utöva sin budget- och lagstiftningskontroll, däribland budgetmyndighetens eventuella övervakning och granskning av hur medlen används.

                           y)

                           Rådet uppmanas att garantera parlamentet en övergripande politisk tillsynsroll när det gäller verksamheten och programplaneringen vid det europeiska initiativet för demokrati och att se till att genomförandet av initiativets åtgärder grundligt övervakas och utvärderas av en oberoende tredje part, bland annat genom att se till att parlamentet hålls underrättat om initiativets årsrapporter. Rådet uppmanas att ge parlamentet tillräckligt utrymme för att det ska kunna bidra under programplaneringsfasen och fastställa prioriteringar och strategiska handlingslinjer samt dela med sig av sin kreativa kraft och erfarenhet från tidigare övergångar i medlemsstaterna och på så sätt stödja demokratiseringsprocesserna utanför EU:s gränser.

                           z)

                           Rådet uppmanas att se till att parlamentet medverkar och rådfrågas under arbetet med att aktivera och genomföra det europeiska initiativet för demokrati, bland annat genom att låta ett antal politiskt jämnt fördelade ledamöter av Europaparlamentet ingå i initiativets styrelse och exekutivkommitté. Rådet uppmanas att se över styrelsens sammansättning för att se till att medlemsstaterna är representerade via rådet samt att utöka parlamentets delaktighet i styrelsen för detta instrument, för att på så sätt garantera att parlamentets inflytande motsvarar dess ansvar som den ena delen av EU:s budgetmyndighet. Rådet uppmanas att ge parlamentet möjlighet att på ett meningsfullt och systematiskt sätt bidra till fastställandet av de politiska och strategiska riktlinjer, prioriteringar, förväntade resultat och övergripande ekonomiska anslag som ska ligga till grund för initiativets verksamhet.

                           aa)

                           Rådet uppmanas att hålla uppsikt över den verkan, de resultat och det mervärde som det europeiska initiativet för demokrati ger i förhållande till EU:s instrument och hållbarheten hos de åtgärder som finansieras. Rådet uppmanas att dra lämpliga slutsatser och att vid behov justera initiativets storlek, struktur, finansiering och exekutiva ansvarsskyldighet i enlighet därmed samt att se till att resultaten av sådana utvärderingar översänds till parlamentet.

               2.

               Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till rådet och, för kännedom, till kommissionen och till medlemsstaterna.

      (1)  Antagna texter, P7_TA(2011)0334.

      (2)  Antagna texter, P7_TA(2011)0576.

      (3)  Antagna texter, P7_TA(2011)0153.

      (4)  Antagna texter, P7_TA(2011)0154.

      (5)  Antagna texter, P7_TA(2010)0489.

      (6)  EUT C 131 E, 5.6.2003, s. 147.

      (7)  EUT L 386, 29.12.2006, s. 1.