title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Maltas nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Maltas uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

text:
               21.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 215/10

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Maltas nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Maltas uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014
   2011/C 215/04
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.3,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 kom Europeiska rådet överens om kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken, vilken kommer att inrikta sig på de nyckelområden som kräver åtgärder för att stärka Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (4)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Det underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga finanser, hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (5)

               Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 28 april 2011 överlämnade Malta sitt nationella reformprogram för 2011 och den 29 april 2011 sitt uppdaterade stabilitetsprogram för 2011, som täcker perioden 2011–2014. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de granskats samtidigt.

               (7)

               När den ekonomiska krisen drabbade Malta minskade exporten och investeringarna kraftigt, och BNP i reala termer sjönk med 3,4 % 2009. Sysselsättningen minskade endast något, även understödd genom statsstöd. Exporten och företagsinvesteringarna ökade kraftigt under 2010, och Malta upplevde en markant ekonomisk återhämtning under 2010 med en långsamt minskad arbetslöshet. Mot bakgrund av den höga offentliga skulden (61,5 % av BNP 2008) har regeringen inte vidtagit några omfattande finanspolitiska stimulansåtgärder, och det offentliga underskottet 2009 (3,7 % av BNP) låg kvar under underskottsnivån för euroområdet som helhet. Under 2010 förblev blev det offentliga underskottet och den offentliga skuldkvoten i stort sett stabila.

               (8)

               Baserat på bedömningen av det uppdaterade stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetberäkningarna är något optimistiskt, särskilt för de senare åren i stabilitetsprogramperioden. Enligt stabilitetsprogrammet ska det offentliga underskottet minskas, från 3,6 % av BNP 2010, så att det hamnar under fördragets referensvärde senast 2011. Därefter ska gradvisa framsteg för att närma sig det medelfristiga målet – ett saldo i balans i strukturella termer – backas upp av ett åtagande för att säkerställa en hållbar och till stor del utgiftsbaserad konsolidering. I stabilitetsprogrammet förutses dock inte att det medelfristiga målet ska uppnås inom stabilitetsprogramperioden. Skuldkvoten beräknas minska från toppnivån 2010 (68 % av BNP) till 63,7 % år 2014 till följd av ett positivt och större primärt saldo. Den genomsnittliga årliga strukturella korrigeringsansträngningen under perioden 2012–2014, enligt kommissionens beräkningar, är i stort sett i linje med stabilitets- och tillväxtpakten. Utfallet för de offentliga finanserna kan dock bli sämre än planerat på grund av risk för utgiftsöverskridanden och bristen på information om de åtgärder som ligger till grund för konsolideringsansträngningen efter 2011.

               (9)

               Finanspolitisk konsolidering för att uppnå det medelfristiga målet är en viktig utmaning för Malta. I 2011 års budget infördes åtgärder för att korrigera det alltför stora underskottet år 2011, men ytterligare åtgärder krävs i händelse av överskridanden. Trovärdigheten för den medelfristiga konsolideringsstrategin, som ännu inte underbyggs av konkreta åtgärder, skulle kunna förbättras genom en starkare flerårig budgetram. En central svaghet är den icke-bindande karaktären hos de fleråriga målen, vilket innebär en relativt kort finanspolitisk planeringshorisont. I stabilitetsprogrammet anges att införandet av en utgiftsregel övervägs.

               (10)

               Enligt kommissionens senaste bedömning framstår riskerna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet som höga, eftersom de långsiktiga budgeteffekterna av åldrandet, inklusive pensioner, är betydligt större i Malta än EU-genomsnittet. Dessutom är äldre arbetstagares deltagande på arbetsmarknaden mycket lågt på grund av en fortfarande relativt låg pensionsålder, ofta utnyttjade möjligheter till förtidspensionering och det mycket låga arbetsmarknadsdeltagandet bland äldre kvinnor. 2006 års pensionsreform började hantera hållbarheten genom att höja pensionsåldern, om än i mycket långsam takt, och innehåller åtgärder för att upprätthålla en tillräcklig nivå på framtida pensioner, i synnerhet genom mer generösa indexeringssystem och införandet av en garanterad nationell minimipension. I det nationella reformprogrammet redogörs för det pågående samrådet om de förslag till ytterligare pensionsreformer som lagts fram av arbetsgruppen för pensioner, inbegripet inrättande av en tydlig koppling mellan pensionsåldern och den förväntade livslängden och införande av en obligatorisk andra pensionspelare och en frivillig tredje pensionspelare. I det nationella reformprogrammet framläggs emellertid inte någon omfattande strategi för aktivt åldrande som stöd för de pågående och planerade ändringarna av lagstiftningen. Odeklarerat arbete innebär en risk för de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. Regeringen presenterar några åtgärder för att åtgärda detta problem i det nationella reformprogrammet, men det finns inga förslag om att se över skatte- och förmånssystemen i syfte att göra arbete lönsamt. Att främja kvinnors deltagande på arbetsmarknaden är en annan stor utmaning för Malta, eftersom Maltas sysselsättningsgrad för kvinnor är den lägsta i EU. I det nationella reformprogrammet har regeringen framfört ett betydande antal initiativ som är inriktade på kvinnliga arbetstagare. Genomförandet av dessa initiativ, och deras inverkan, bör utvärderas 2012.

               (11)

               Under senare år har Malta har genomgått en intensiv industriell omstrukturering där traditionell, arbetsintensiv tillverkning har ersatts av nya verksamheter med högt förädlingsvärde. Detta har lett till en obalans mellan utbud av och efterfrågan på färdigheter på arbetsmarknaden, vilket understryker behovet av att tillhandahålla de färdigheter som krävs i de nya sektorerna, särskilt genom högre utbildning, i ett försök att ytterligare diversifiera Maltas ekonomiska bas.

               (12)

               Malta är det land i EU som har den högsta andelen elever som lämnar skolan i förtid; under 2009 var andelen 36,8 %, vilket kan jämföras med EU-genomsnittet på 14,4 %. Landet har också en låg andel personer i åldern 30–34 år med eftergymnasial utbildning eller motsvarande (21,1 %, vilket kan jämföras med EU-genomsnittet på 32,3 % år 2009). Malta strävar efter att minska andelen förtida skolavhopp till 29 % och öka andelen eftergymnasial eller motsvarande utbildning för åldersgruppen 30–34 år till 33 % under tiden fram till 2020. 2011 vidtog Malta åtgärder för att leda in ungdomar som potentiellt kan lämna skolan i förtid på intressanta karriärvägar genom yrkesutbildning eller utbildning som ger eleverna en andra chans.

               (13)

               Malta är en av få EU-medlemsstater som har en generell mekanism för löneindexering. Löneökningar är kopplade till en obligatorisk mekanism för levnadskostnadsjustering, och detta leder till löneökningar som är i linje med tidigare inflationsutveckling även om de är proportionellt högre i den nedre delen av lönespektrumet. Tillsammans med minimilönen kan denna justering ytterligare hämma konkurrenskraften i arbetsintensiva sektorer. Denna fråga är särskilt relevant mot bakgrund av den senaste tidens energiprisökningar, vilka skulle kunna leda till löne- och prisspiraler.

               (14)

               Malta är nästan helt beroende av importerad olja för energi, något som gör ekonomin känslig för oljeprisförändringar. Detta, tillsammans med bristerna i Maltas energisystem, kan vara ett problem för entreprenörskap och för de små och medelstora företagens konkurrenskraft. Utnyttjande av möjligheten att producera energi från förnybara energikällor skulle kunna medföra den dubbla fördelen att konkurrenskraften förbättras samtidigt som energi- och klimatmål uppnås. Uppgifterna i det nationella reformprogrammet om energiåtgärder är emellertid begränsade, vilket gör det svårt att bedöma deras genomförbarhet och kostnadseffektivitet.

               (15)

               Malta har gjort ett antal åtaganden inom europluspakten. Åtagandena avser två områden i pakten: konkurrenskraft och de offentliga finansernas hållbarhet. På det finanspolitiska området inbegriper åtagandena att förstärka ansvarigheten och öppenheten i den finanspolitiska ramen, samtidigt som man överväger att införa mekanismer för att öka disciplinen i budgetgenomförandet. För att öka produktiviteten finns det åtgärder för att förbättra företagsklimatet och finansieringsvillkoren för företagen samt för att stärka konkurrensen inom tjänstesektorn, särskilt inom telekommunikationsområdet. Åtagandena inom ramen för europluspakten omfattar inte sysselsättning och finansiell stabilitet, även om dessa frågor finns med i det nationella reformprogrammet. Samtidigt som myndigheterna inriktar sig på att öka produktiviteten erkänner de inte att den nuvarande mekanismen för löneindexering påverkar Maltas konkurrenskraft. Åtagandena inom europluspakten har bedömts och beaktats i rekommendationerna.

               (16)

               Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet, inklusive Maltas åtaganden inom europluspakten. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Malta utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot bakgrund av detta anser kommissionen att det visserligen är ändamålsenligt att i enlighet med planen närma sig det medelfristiga målet, men att det finns betydande risker för konsolideringsstrategin eftersom den inte backas upp med konkreta åtgärder och eftersom utgiftstaken kan överskridas, något som har inträffat tidigare. Dessutom kan det vara så att den icke-bindande karaktären hos den finanspolitiska ramen på medellång sikt inte främjar budgetdisciplinen. De relativt höga långsiktiga kostnaderna till följd av den åldrande befolkningen, särskilt pensionsutgifterna, innebär en risk för den långsiktiga hållbarheten i Maltas offentliga finanser. I det nationella reformprogrammet erkänns de viktigaste strukturella utmaningarna som Maltas ekonomi står inför, även om det förefaller vara motiverat att ägna ytterligare uppmärksamhet åt vissa frågor, särskilt bättre utnyttjande av ekonomins arbetskraftspotential, och omprövning och vidtagande av nödvändiga åtgärder för att reformera lönesättningsmekanismen för att garantera en bättre överensstämmelse mellan löne- respektive produktivitetsutveckling samt energidiversifiering.

               (17)

               Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation av den 16 februari 2010 enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat Maltas uppdaterade stabilitetsprogram för 2011 och dess ståndpunkt (3) speglas särskilt i dess rekommendationer 1 och 2. Med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011 har rådet granskat Maltas nationella reformprogram.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Malta att vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:

               1.

               Säkerställa korrigering av det alltför stora underskottet år 2011, i linje med förfarandet vid alltför stora underskott, med beredskap för att vidta ytterligare åtgärder för att förebygga eventuella överskridanden, och anta konkreta åtgärder för att underbygga 2012 års underskottsmål. Bringa den höga offentliga skuldsättningsgraden att successivt minska och säkerställa tillfredsställande framsteg mot målen på medellång sikt. Med syfte att stärka trovärdigheten för konsolideringsstrategin på medellång sikt bör Malta fastställa de nödvändiga allmänna åtgärderna från 2013 och därefter, införliva de finanspolitiska målen i bindande, regelbaserade fleråriga finanspolitiska ramar och förbättra övervakningen av budgetgenomförandet.

               2.

               Vidta åtgärder för att säkerställa hållbarheten i pensionssystemet, såsom att påskynda den gradvisa höjningen av pensionsåldern och genom att koppla den till den förväntade livslängden. Låta den högre lagstadgade pensionsåldern åtföljas av en omfattande strategi för aktivt åldrande, motverka användningen av system för förtidspensionering och uppmuntra privat pensionssparande.

               3.

               Inrikta utbildningsresultat mer på arbetsmarknadens behov, i synnerhet genom att göra ytterligare insatser för att förbättra tillgången till högre utbildning och genom att öka effektiviteten i yrkesutbildningssystemet. Vidta ytterligare åtgärder för att minska andelen förtida skolavhopp genom att senast 2012 identifiera, analysera och mäta orsakerna till avhoppen och genom att inrätta en mekanism för regelbunden övervakning av och rapportering om resultaten av åtgärderna.

               4.

               Granska och vidta nödvändiga åtgärder för att, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, reformera systemet för löneförhandling och löneindexering för att se till att löneökningarna bättre återspeglar utvecklingen av arbetsproduktiviteten och konkurrenskraften.

               5.

               Förstärka insatserna för att minska Maltas beroende av importerad olja, genom att tidigarelägga investeringar i förnybar energi och genom att fullt ut utnyttja tillgängliga EU-medel för att uppgradera infrastruktur och främja energieffektivitet.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Enligt artikel 5.3 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Litauens nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Litauens konvergensprogram för 2012–2016

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/51

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Litauens nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Litauens konvergensprogram för 2012–2016
   2013/C 217/13
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig särskilt att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (3) om Litauens nationella reformprogram för 2012 och avgav sitt yttrande om Litauens konvergensprogram för 2012–2015.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inleder den europeiska planeringsterminen 2013 för samordning av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Litauen inte identifierades som en medlemsstat som skulle bli föremål för en fördjupad granskning

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och tillväxtfrämjande åtgärder. Det betonade behovet att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande budgetkonsolidering, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 9 april 2013 lade Litauen sitt nationella reformprogram 2013 och den 26 april 2013 sitt konvergensprogram för perioden 2012–2016. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Baserat på bedömningen av konvergensprogrammet i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är trovärdigt och i linje med bedömningen i kommissionens avdelningars vårprognos 2013. Till följd av en långtgående ambitiös finanspolitisk konsolidering sedan 2009 sjönk underskottet i de offentliga finanserna till 3,2 % av BNP under 2012, vilket anses tillräckligt för att upphäva beslutet om förekomsten av ett alltför stort underskott, kostnaderna för den systemiska pensionsreformen inberäknade. Till grund för det minskade underskottet låg också en robust ekonomisk tillväxt och temporära utgiftstak. I konvergensprogrammet har det medelfristiga budgetmålet ändrats från 0,5 % till – 1,0 %, vilket fortfarande är i linje med stabilitets- och tillväxtpaktens mål.
               Konvergensprogrammets strategi för de offentliga finanserna siktar till att uppnå det medelfristiga budgetmålet senast 2016. Med utgångspunkt i det (omräknade) strukturella saldot ligger den planerade årliga utvecklingen mot det medelfristiga budgetmålet i strukturella termer över 0,5 % av BNP. Riktmärket i stabilitets- och tillväxtpakten för utgifter under programperioden har nåtts. Strukturanpassningen har lagts i programperiodens början och genomförs främst med hjälp av utgiftsåtstramning, men stöttas endast delvis av konkreta åtgärder, däribland engångsåtgärder som inte alltid specificeras. Enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2013 väntas strukturanpassningen under 2013 och 2014 vara 0,3 % respektive 0,0 % av BNP och hamnar därmed under den utveckling mot 0,5 % av BNP som krävs, vilket också väcker tvivel avseende konvergensprogrammets anpassningsstrategi. Än har inga ytterligare konsolideringsåtgärder specificerats, och strukturreformer som innebär en övergång till åtgärder på inkomstsidan bör beaktas. Den offentliga skulden fortsätter att ligga under 60 % av BNP med 40,7 % under 2012, och förväntas sjunka något under hela programperioden. I konvergensprogrammet väntas skulden minska till 39,7 % under 2013 och sedan ytterligare till 34,5 % till 2016, men i kommissionens avdelningars vårprognos 2013 beräknas den minska till 40,1 % av BNP under 2013 och 39,4 % under 2014. Skillnaderna beror framför allt på konvergensprogrammets antagande om lägre underskott.

               (10)

               Även om situationen vad gäller underskottet har förbättrats med åren, har Litauen fortfarande för litet skattepolitiskt utrymme att reagera på kraftiga störningar. Det finns dock utrymme för en skattepolitik som är mindre snedvridande och ytterligare förbättringar av skattedisciplinen. Litauen fortsätter att ha lägst skattekvot i förhållande till BNP i unionen, och konsolideringen har framför allt inriktats på utgiftssidan. Det finns ännu utrymme att titta på ytterligare skattekällor som är mindre skadliga för tillväxten, såsom miljöskatter och periodiskt återkommande fastighetsbeskattning. Litauen har tagit vissa steg mot att höja den periodiskt återkommande fastighetsbeskattningen, men det ser ut att finnas utrymme för ytterligare insatser. Litauens inkomster från miljöskatter följer en nedåtgående trend och var näst lägst i unionen under 2011, vilket också berodde på att landet har de lägsta transportskatterna i EU, vilket inte underlättar minskningar i den höga energiintensiteten i Litauens ekonomi. Samtidigt bör tillväxtfrämjande utgifter till exempel för forskning och utbildning prioriteras i den finanspolitiska konsolideringen. Genomförandet av lagar för att stärka den finanspolitiska ramen har drabbats av förseningar. Litauens finanspolitiska ram har inte kunnat förhindra en procyklisk finanspolitik under år med positivt produktionsgap. Tillägget till lagen om budgetens struktur år 2012 är ett positivt steg i rätt riktning. Det finns behov av att förbättra övervakning, ansvarighet och genomförandet av budgetförfarandet, särskilt av kommuner, samt säkerställa de medelfristiga ramarnas bindande karaktär.

               (11)

               Den demografiska utvecklingen i Litauen är en utmaning för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Det förblir därför viktigt att vidta en genomgripande pensionsreform som inriktas både på hållbara och väl anpassade pensioner. Att anpassa pensionerna i rätt grad är en utmaning eftersom den äldre befolkningen löper hög risk för fattigdom och utestängning. Reformen av systemet med ackumulerade pensioner 2012 uppmuntrar till att ackumulera av pensioner inom andra pelaren med ekonomiska incitament från statsbudgeten. Med reformen införs också möjligheten att gå ur pensionsackumulering inom privata system och återgå till den statliga socialförsäkringsfonden under en övergångsperiod tillsammans med en gradvis ökning av pensionsåldern. Reformen kommer att träda i kraft den 1 januari 2014. Detta är viktiga men isolerade steg i rätt riktning och det krävs betydligt större förändringar, särskilt inom den första pensionspelaren. Vidare krävs åtgärder för att ökar anställbarheten för äldre arbetstagare och främja arbetsmiljöer med en positiv inställning till äldre.

               (12)

               Att ta itu med arbetslösheten och ett lågt deltagande på arbetsmarknaden för lågkvalificerade förblir en central utmaning. Det är särskilt de unga och lågutbildade som lider av de höga arbetslöshetssiffrorna. Kompetensglappet har blivit väldigt tydlig under krisen och utgör ett växande problem som tyder på strukturella misslyckanden inom utbildnings- och arbetsmarknadspolitiken. Den åtföljande bristen på kvalificerad arbetskraft förvärras av en hög utvandring. Det krävs sålunda ytterligare åtgärder för att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden och för att få fart på deltagandet, särskilt för ungdomar, icke yrkesutbildade och äldre personer. De aktiva arbetsmarknadsåtgärdernas generella täckning och den ekonomiska tilldelningen per åtgärd förblir otillräckliga, och åtgärderna är dåligt riktade vad avser lågutbildade och långtidsarbetslösa. En omfattande översyn av arbetsrätten, med deltagande från arbetsmarknadens parter, skulle kunna kartlägga onödiga restriktioner och administrativa hinder som påverkar flexibla avtal, uppsägningsregler och flexibla arbetstidssystem. För att garantera en bättre övergång från utbildning till arbetsmarknad kunde lärlingsutbildningar och arbetsplatsbaserad utbildning göras mer attraktiva.

               (13)

               Fattigdomen och den sociala utslagningen är fortfarande oroande höga. Den ökande fattigdomen bland barn är särskilt oroande. Under 2012 inleddes flera reformåtgärder på socialbidragsområdet i syfte att öka incitamenten att arbeta (arbetsrelaterade förmåner för långtidsarbetslösa, gradvis minskning av de sociala förmånerna för inaktiva personer i arbetsför ålder) och för att minska fattigdomen. Ett pilotprojekt i fem kommuner gav imponerande resultat när det gäller att spara in på utgifter och att inrikta åtgärderna på rätt målgrupp stödmottagare. Det är nu nödvändigt att införa ett övervakningssystem för att bedöma projektets ändamålsenlighet och dess resultat när det gäller att åtgärda fattigdom och utslagning. Reformen bör också kopplas till aktiveringsåtgärder som ökar deltagandet, i synnerhet för långvariga socialbidragstagare. I åtgärderna för att minska fattigdomen ingår ökad täckning för sociala förmåner och bidrag och en ny metod för att beräkna förmånsbeloppet. Vidare höjdes den 1 januari 2013 minimilönen med 18 %, vilket kan bidra till att minska inaktivitetsfällan och fattigdomen bland förvärvsarbetande. Dessa åtgärder framstår emellertid som otillräckliga med tanke på utmaningens omfattning och det saknas en övergripande strategi eller handlingsplan för att bekämpa fattigdomen.

               (14)

               Sedan 2010 genomför staten en långtgående reform av de statligt ägda företagen. Reformen är betydelsefull och trovärdig och omfattar lagstiftningsmässiga och organisatoriska förändringar. Lagstiftningsaspekterna av reformen har införts och man har uppnått bred efterlevnad av rapporteringskraven. Utmaningen består nu i att undvika intressekonflikter med avseende på tillsynsfunktioner och icke-tillsynsfunktioner, samt att göra åtskillnad mellan de statligt ägda företagens kommersiella och icke-kommersiella verksamhet. När reformen väl genomförts fullt ut kan den bidra till att ge fart åt konkurrenskraft och tillväxt. Övervakningen av efterlevnaden kommer därför att vara av grundläggande betydelse.

               (15)

               Interkonnektiviteten med grannländernas el- och gasnät förblir underutvecklad. Därav följer att konkurrensen är mycket begränsad inom energisektorn och energipriserna höga. Vidare fortsätter energieffektiviteten att vara ett problem. Byggnadsrenoveringarna har gått långsamt, också med avseende på investeringarna inom ramen för holdingfonden JESSICA, och stora utmaningar kvarstår inom renoveringen av privata byggnader.

               (16)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Litauens ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Litauen utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att beakta synpunkter på EU-nivå när framtida nationella beslut fattas. Dess rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1 till 6 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet bedömt konvergensprogrammet, och dess yttrande (5) avspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Litauen att vidta följande åtgärder under perioden 2013-2014:

               1.

               Säkerställa en tillväxtfrämjande finanspolitisk konsolidering och genomföra den finanspolitiska strategin som planerat, dvs. fortsätta med den strukturanpassning som kommer att göra det möjligt för Litauen att uppnå det medelfristiga budgetmålet. Prioritera tillväxtfrämjande utgifter. Fortsätta att stärka ramverket, i synnerhet genom säkerställandet av verkställbara och bindande utgiftstak inom den finanspolitiska ramen på medellång sikt. Se över skattesystemet och överväga att höja de skatter som är minst skadliga för tillväxt, såsom periodiskt återkommande fastighetsskatter och miljöskatter, inklusive införandet av fordonsbeskattning, och samtidigt fortsätta att stärka efterlevnaden av skattereglerna.

               2.

               Anta och genomföra lagstiftning om en genomgripande pensionsreform. Anpassa den lagstadgade pensionsåldern till den förväntade livslängden, begränsa möjligheterna till förtida pensionering, fastställa tydliga regler för indexering av pensioner och främja utnyttjandet av tilläggspensionssystem och samtidigt säkra genomförandet av pågående reformer. Underbygga pensionsreformen med åtgärder som ökar anställbarheten för äldre arbetstagare.

               3.

               Ta itu med den höga arbetslösheten, särskilt bland lågutbildade och långtidsarbetslösa, genom att inrikta resurserna på aktiva arbetsmarknadsåtgärder och samtidigt förbättra deras täckning och effektivitet. Öka anställbarheten för unga, till exempel genom en ungdomsgaranti, förbättra genomförandet av systemet med lärlingsutbildningar och se till att det blir mer ändamålsenligt, samt åtgärda den bestående diskrepansen mellan färdigheter och behov. Se över arbetslagstiftningens ändamålsenlighet vad gäller flexibla avtal, uppsägningsregler och flexibla arbetstidssystem, i samråd med arbetsmarknadens parter.

               4.

               Genomföra konkreta målinriktade åtgärder för att minska fattigdom och social utslagning. Fortsätta att stärka kopplingen mellan reformen av lagen om kontanta socialbidrag och aktiveringsåtgärderna.

               5.

               Fullborda genomförandet av reformen av statligt ägda företag, i synnerhet för att säkra åtskillnad mellan ägandeskap och tillsynsfunktioner samt nära övervaka efterlevnaden av reformkraven.

               6.

               Intensifiera åtgärder för energieffektivisering av byggnader, bland annat genom avlägsnande av negativa incitament och ett snabbt genomförande av holdingfonden. Främja konkurrens i energinäten genom att förbättra interkonnektiviteten med andra medlemsstater vad gäller både el och gas.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (3)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 54.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Polens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/15

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Polens nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram 2016
   (2016/C 299/04)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, i vilken Polen inte angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)

               Landsrapporten 2016 för Polen offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Polen hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (3)

               Den 28 april 2016 lade Sverige fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt konvergensprogram för samma år. De båda programmen bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Polen omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt konvergensprogrammet 2016 förutser regeringen en ökning av det totala underskottet från 2,6 % av BNP 2015 till 2,9 % av BNP 2017, innan det sjunker igen till 1,3 % av BNP 2019. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP – förväntas inte nås 2019, dvs. inte under den tid som omfattas av programmet. Enligt konvergensprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten i förhållande till BNP öka från 51,3 % 2015 till 52,5 % 2017, innan den sjunker till 50,4 % 2019. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är rimligt för 2016 och därefter optimistiskt. Enligt kommissionens vårprognos 2016 finns det en risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningen 2016 och, om politiken förblir oförändrad, även 2017. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av konvergensprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2016, att det finns en risk för att Polen inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det kommer därför att krävas ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnad 2016 och 2017.

               (6)

               Polen är den enda medlemsstaten som inte har ett fullvärdigt oberoende finanspolitiskt råd och som inte heller har några kända planer på att inrätta ett sådant. Det finns dock oberoende finanspolitiska institutioner vilkas verksamhet omfattar vissa av funktionerna i ett finanspolitiskt råd. Utöver den skuldbroms som är inbyggd i den polska författningen införde Polen 2013 en bestämmelse om att stabilisera utgifterna, som tillämpades fullt ut för första gången i 2015 års budget. Bestämmelsen ändrades dock i december 2015 för att möjliggöra högre utgifter, framför allt i den nuvarande läget med låg inflation. Finanspolitiken riskerar att bli ohållbar på längre sikt på grund av de offentliga finansernas ogynnsamma utgångsläge och den förväntade ökningen av kostnaderna för den åldrande befolkningen, främst i fråga om hälso- och sjukvårdsutgifter. Ur ett skuldhållbarhetsperspektiv och med en oförändrad politik är den medelfristiga finanspolitiska risken hög på grund av skuldstockens förväntade ökning.

               (7)

               Momsintäkterna för 2015 har enligt prognoserna fortsatt att vara låga räknat som en andel av BNP, trots de åtgärder som hittills införts, t.ex. förfarandet för omvänd betalningsskyldighet samt företagens solidariska ansvar inom känsliga sektorer. Att öka momsuppbörden och bekämpa momsbedrägerier är prioriteringar för regeringen och man håller på att utarbeta en strategi på detta område. Strategin förväntas omfatta bl.a. nya it-verktyg för att upptäcka och bekämpa momsbedrägerier och en reform av skatteförvaltningen. En lägre gräns för kontantinbetalningar mellan företag kommer att införas i januari 2017. En av Polens stora utmaningar sedan länge är den ineffektiva skatteförvaltningen. Uppbördskostnaderna, dvs. administrativa kostnader per uppburen skatteintäkt (netto), är de högsta i unionen.

               (8)

               Polen fortsätter att tillämpa sänkta momssatser på ett stort antal varor och tjänster. Detta leder till förlorade intäkter och minskar momssystemets effektivitet. Det finns indikationer på att sänkta momssatser inte är ett effektivt socialpolitiskt instrument, särskilt eftersom de inte specifikt har utformats för att gynna utsatta hushåll. De tenderar i stället att leda till betydande subventioner för rika skattebetalare. Exempel på bättre riktade åtgärder är sociala förmåner och inkomstskatt och dessa åtgärder är därför ändamålsenligare när det gäller att uppnå omfördelningsmålen. De intäkter som potentiellt förloras på grund av sänkta momssatser och frivilliga undantag är bland de högsta i unionen.

               (9)

               Trots förbättringar på senare tid står den polska arbetsmarknaden står inför betydande utmaningar – en åldrande arbetskraft, låg produktivitet och en stark segmentering av arbetsmarknaden. Samtidigt finns det också brister i utbildningssystemet. Även om utbildningssystemet har förbättrats avsevärt under de senaste åren lyckas det fortfarande inte ge eleverna de övergripande färdigheter som krävs på den snabbt föränderliga arbetsmarknaden och för innovation. Den polska universitetsutbildningens och forskningens relativt sett låga anseende har en negativ effekt på kvaliteten på utbudet. Graden av internationalisering inom den högre utbildningen i Polen är mycket begränsad både när det gäller antalet utländska studenter och universitetens och högskolornas deltagande i internationella forskningssamarbeten. Finansieringsmodellen för högre utbildning främjar inte kvalitet i tillräckligt hög grad eftersom den i stor utsträckning baserar sig på universitetens tidigare placeringar på rankinglistor och kvantitativa indikatorer, t.ex. antal studenter och akademisk personal. Enligt arbetsgivarna saknar de utexaminerade från den högre utbildningen övergripande färdigheter t.ex. problemlösningsförmåga, kritiskt tänkande eller förmåga att arbeta i team. Deltagandet i livslångt lärande är lågt och yrkesutbildningen motsvarar inte marknadens behov.

               (10)

               Tillgången till och utnyttjandet av förskoleplatser har ökat markant under senare år men trots detta är tillgången till barnomsorg för de allra minsta bland de lägsta i unionen. Höjningen av den obligatoriska skolåldern till sju år och avskaffandet av obligatorisk förskoleverksamhet för femåringar kan i kombination med det nya barnbidraget få negativa konsekvenser för arbetsmarknadsdeltagandet, särskilt för kvinnor, och detta bör övervakas noga.

               (11)

               Trots att andelen tillsvidareanställda ökade kraftigt under 2015 är andelen visstidsanställda i Polen bland de högsta i unionen. Polen har nyligen vidtagit en rad åtgärder för att ta itu med segmenteringen av arbetsmarknaden. Arbetsrätten har ändrats, de sociala avgifter som är kopplade till vissa civilrättsliga anställningsavtal har utökats och en minimitimlön för de som har civilrättsliga anställningsavtal förväntas införas i januari 2017. Vissa bestämmelser i arbetsrätten skapar dock negativa incitament för arbetsgivare att tillsvidareanställa personal, och denna anställningsform är fortfarande begränsad. Detta beror främst på att arbetsrätten är komplicerad och på de höga indirekta kostnaderna i samband med uppsägning av tillsvidareanställd personal. Det rör sig bl.a. om höga kostnader för rättsliga förfaranden, kostnader för långdragna och osäkra tvistelösningsmekanismer och bestämmelserna om äldre arbetstagares särskilda skydd från uppsägningar.

               (12)

               Antalet personer som omfattas av det särskilda sociala trygghetssystemet för jordbrukare har sakta minskat sedan 2007 och regeringen förväntar sig att det 2019 kommer att omfatta 1,18 miljoner människor medan antalet mottagare av pensionsförmåner, som i dag omfattar 1,229 miljoner människor, förmodligen kommer att stiga fram till 2018. De statliga budgetutgifterna för jordbrukarnas sociala trygghetssystem KRUS har sedan 2011 konstant legat på 1 % av BNP. Jordbrukarna har ingen allmän skatteplikt eller någon skyldighet att ha ett redovisningssystem, och KRUS självfinansiering är ganska obetydlig. År 2014 fanns det 1 382 miljoner jordbruk i Polen och 52 % hade en areal av under 5 ha (Polens statistikmyndighet, GUS). Gruvarbetare är undantagna från det allmänna avgiftsbestämda offentliga pensionssystemet och omfattas i stället av särskilt förmånliga multipliceringskoefficienter, vilket motsvarar en betydande årlig kostnad för de offentliga finanserna på över 0,5 % av BNP. De ogynnsamma demografiska utsikterna har redan medfört en krympande befolkning i arbetsför ålder. Det är därför viktigt att bevara den positiva utvecklingen på arbetsmarknaden, särskilt för äldre arbetstagare, och även för att skydda det offentliga pensionssystemets tillräcklighet och hållbarhet. Även om den genomsnittliga faktiska pensionsåldern ökat under de senaste åren är den fortfarande betydligt lägre än den lagstadgade pensionsåldern. En höjning av den faktiska pensionsåldern är avgörande för socialt tillräckliga framtida pensioner och för stabila offentliga finanser, samt för att öka arbetsmarknadsdeltagandet.

               (13)

               Trots betydande investeringar under de senaste åren finns det fortfarande flaskhalsar och brister i transport-, energi- och kommunikationsnät. Investeringarna hämmas av hinder inom den offentliga förvaltningen, av skatter, den ogynnsamma forskningsmiljön, utvecklings- och innovationsverksamhet och det långdragna förfarandet för tillsyn av att avtal efterlevs. Brister i förvaltning och administration gör att investeringsprojekt inom järnvägssektorn och andra projekt inom transport-, energi- och telekommunikationsinfrastruktur inte genomförs inom utsatt tid. Den polska ekonomin är fortfarande energi- och koldioxidintensiv och de potentiella vinsterna av ökad energieffektivitet är betydande. Anläggningarna för elproduktion blir allt äldre och är i stor utsträckning beroende av kol. Kraftnäten är inte knutna till grannländerna i tillräckligt stor utsträckning. Systemet till stöd för förnybar energi, som var tänkt att träda i kraft den 1 januari 2016, har försenats vilket skapar osäkerhet för investerarna. Viktiga faktorer som hindrar investeringar, särskilt i byggsektorn, är den fysiska planeringens mycket begränsade omfattning och instabilitet, särskilt på lokal nivå, samt överreglering och rättsliga och administrativa inkonsekvenser som hindrar utfärdandet av bygglov.

               (14)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Polens ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Polen fått under tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Polen, utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka EU:s övergripande ekonomiska styrning genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (15)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (4) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Polen att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Uppnå en årlig finanspolitisk korrigering på 0,5 % av BNP mot det medelfristiga budgetmålet 2016 och 2017. Förstärka det finanspolitiska ramverket, bl.a. genom att inrätta ett oberoende finanspolitiskt råd. Förbättra skatteuppbörden genom att se till att momsreglerna följs och begränsa den utbredda tillämpningen av sänkta momssatser.

               2.

               Säkerställa ett hållbart och tillräckligt pensionssystem och öka deltagandet på arbetsmarknaden genom att börja reformera de förmånliga pensionsordningarna, undanröja hinder för mer permanenta anställningsformer och förbättra utbildningens arbetsmarknadsrelevans.

               3.

               Vidta åtgärder för att undanröja hinder för investeringar inom transportsektorn, byggsektorn och sektorn för energiinfrastruktur samt öka räckvidden för fysisk planering på lokal nivå.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.