title: Kommissionens rekommendation av den 7 februari 2008 om en uppförandekod för ansvarsfull nanovetenskaplig och nanoteknisk forskning [delgivet med nr K(2008) 424]

text:
               30.4.2008

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 116/46

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 7 februari 2008
   om en uppförandekod för ansvarsfull nanovetenskaplig och nanoteknisk forskning
   [delgivet med nr K(2008) 424]
   (2008/345/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211, och
   av följande skäl:

               (1)

               I sitt meddelande till rådet, Europaparlamentet, Ekonomiska och sociala kommittén och regionkommittén ”Mot ett europeiskt område för forskningsverksamhet” föreslog kommissionen i januari 2000 att man skulle inrätta ett europeiskt område för forskningsverksamhet (1) för att konsolidera och strukturera den europeiska forskningspolitiken. I maj 2007 sjösatte kommissionen i grönboken ”Europeiska området för forskningsverksamhet: Nya utsikter” en ny bred institutionell och offentlig debatt om vad som borde göras för att skapa ett enhetligt och attraktivt europeiskt forskningsområde, som skulle kunna uppfylla de behov och förväntningar som forskarsamhället, näringslivet och medborgarna har (2).

               (2)

               I februari 2000 antog kommissionen ett meddelande om försiktighetsprincipen (3). Syftet med meddelandet var att fastställa en gemensam syn på hur man ska bedöma, värdera, hantera och meddela de risker som vetenskapen ännu inte kan värdera fullt ut.

               (3)

               I mars 2000 fastställde Europeiska rådet vid sitt toppmöte i Lissabon målet att gemenskapen under nästa årtionde skulle bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning.

               (4)

               I ett meddelande från 2004 ”Mot en europeisk strategi för nanoteknik” (4) angav kommissionen åtgärder som syftar till att skapa det mervärde för gemenskapen som är nödvändigt för att behålla konkurrenskraften i sektorn samtidigt som man ser till att utvecklingen blir ansvarsfull. I sina slutsatser av den 24 september 2004 (5) välkomnade rådet (konkurrens) både den föreslagna, integrerade och ansvarstagande strategin och kommissionens planer på att utarbeta en handlingsplan för nanoteknik.

               (5)

               Med resultaten från det offentliga samrådet som underlag, utarbetade kommissionen 2005 en handlingsplan för nanoteknik (6); planen innehåller samordnade och sammanlänkade åtgärder för omedelbart genomförande av en integrerad, säker och ansvarsfull strategi för nanovetenskap och nanoteknik på basis av de prioriterade områden som anges i meddelandet ”Mot en europeisk strategi för nanoteknik”. I bägge meddelandena betonades att aspekter på miljön, mänsklig hälsa och säkerhet måste integreras i all nanovetenskaplig och nanoteknisk forskning.

               (6)

               Efter handlingsplanen för nanovetenskap och nanoteknik lade Europeiska gruppen för etik inom vetenskap och ny teknik i januari 2007 fram ett yttrande om de etiska aspekterna på nanomedicin (7).

               (7)

               Efter synpunkter framförda under ett offentligt samråd om ett tidigare yttrande antog Vetenskapliga kommittén för nya och nyligen identifierade hälsorisker i mars 2006 ett modifierat yttrande om nuvarande metoders lämplighet för bedömning av eventuella risker med nanotekniska produkter, som antingen framställts avsiktligen eller uppkommit oavsiktligen (8).

               (8)

               Europeiska rådet antog i juni 2006 en reviderad strategi för hållbar utveckling som innebär en finputsning av gemenskapens strategi för hållbar utveckling som lanserades vid toppmötet i Göteborg i juni 2001 med tyngdpunkten på miljö- och hälsoskydd samt fattigdomsbekämpning.

               (9)

               I sina slutsatser (9) från den 23 november 2007 erkände rådet (konkurrens) behovet av att främja synergieffekter och samarbete mellan aktörer inom nanovetenskap och -teknik, till exempel medlemsstaterna, kommissionen, universitet, forskningscentra, industrin, finansiella organ, icke-statliga organisationer och samhället i stort.

               (10)

               Under 2007 lade kommissionen fram en första rapport om genomförandet av handlingsplanen för nanoteknik för Europa (10). I rapporten presenterade kommissionen sina planer på att anta en frivillig uppförandekod för ansvarsfull nanovetenskaplig och nanoteknisk forskning.

               (11)

               Den här rekommendationen innehåller uppförandekoden som ska stödja en integrerad, säker och ansvarsfull strategi för nanovetenskap och nanoteknik i Europa, vilket gynnar samhället som helhet.

               (12)

               Ett offentligt samråd har givit värdefulla bidrag till de allmänna principer och riktlinjer för åtgärder som den här rekommendationen innehåller utkast till.

               (13)

               Den här rekommendationen är ett instrument som medlemsstaterna kan använda för att vidta ytterligare initiativ för en säker, etisk och hållbar nanovetenskaplig och nanoteknisk forskning i Europeiska unionen.

               (14)

               Rekommendationen ska också bidra till god samordning mellan medlemsstaterna med målet att optimera synergieffekterna mellan alla aktörer inom den nanovetenskapliga och nanotekniska forskningen, både på europeisk och internationell nivå.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS.

               1.

               Att medlemsstaterna, när de formulerar, antar och genomför sina strategier för att utveckla hållbar nanovetenskaplig och nanoteknisk forskning (nedan kallad N&N), vägleds av de allmänna principerna och riktlinjerna i uppförandekoden för ansvarsfull nanovetenskaplig och nanoteknisk forskning i bilagan, vilket överensstämmer med kommissionens strategi- och handlingsplan för nanoteknik.

               2.

               Att medlemsstaterna, när de genomför sina nationella forsknings- och utvecklingsstrategier eller utvecklar sektorsvisa eller institutionella forsknings- och utvecklingsstandarder, strävar efter att följa dessa allmänna principer och riktlinjer samtidigt som de beaktar befintliga N&N-riktlinjer, bästa praxis och regleringar.

               3.

               Att medlemsstaterna uppfattar sådana allmänna principer och riktlinjer som en integrerad del av ett kvalitetssäkringssystem genom att se dem som ett verktyg för att fastställa finansieringskriterier för nationell/regional finansiering samt genom att anta dem för revision, övervakning och utvärdering av offentliga organ.

               4.

               Att medlemsstaterna uppmuntrar frivilligt antagande av uppförandekoden av nationella och regionala myndigheter, arbetsgivare och forskningsfinansieringsorgan, forskare, enskilda organisationer eller det civila samhällets organisationer som är inblandade i eller intresserade av N&N-forskning och som strävar efter att vidta åtgärder för att se till att de bidrar till att utveckla och upprätthålla en forskningsmiljö som bidrar till en säker, etisk och effektiv utveckling av potentialen hos N&N.

               5.

               Att medlemsstaterna samarbetar med kommissionen för att gå igenom rekommendationen vartannat år, och för att övervaka i vilken utsträckning berörda aktörer har antagit och tillämpar uppförandekoden.

               6.

               Att kriterierna för att mäta i vilken utsträckning uppförandekoden efterlevs och tillämpas fastställs och överenskoms med medlemsstaterna i förhållande till liknande åtgärder på gemenskapsnivå.

               7.

               Att medlemsstaterna i sina bilaterala avtal med tredjeländer om forskningsstrategier och -verksamhet och när de deltar i internationella organisationer, tar vederbörlig hänsyn till den här rekommendationen när de lägger förslag på forskningsstrategier och fattar beslut, samt att de samordnar sina insatser med övriga medlemsstater och kommissionen.

               8.

               Att den här rekommendationen också används som ett instrument för att uppmuntra dialogen på samtliga nivåer bland beslutsfattare, forskare, industrin, etikkommittéer, det civila samhällets organisationer och i samhället i stort. Målet för en sådan dialog ska vara att allmänheten ska få ökad förståelse för utvecklingen av ny teknik och att deras engagemang ökar.

               9.

               Att medlemsstaterna senast den 30 juni 2008 och därefter årligen informerar kommissionen om de åtgärder de vidtagit för att stödja rekommendationen, om de första resultaten av tillämpningen av rekommendationen och om bästa praxis.

      Utfärdad i Bryssel den 7 februari 2008.

            På kommissionens vägnar

         Janez POTOČNIK

            Ledamot av kommissionen

      (1)  KOM(2000) 6, 18.1.2000.

      (2)  KOM(2007) 161, 4.4.2007.

      (3)  KOM(2000) 1, 2.2.2000.

      (4)  KOM(2004) 338, 12.5.2004.

      (5)  Dok. 12487/04.

      (6)  KOM(2005) 243, 7.6.2005.

      (7)  Etikgruppens yttrande nr 21 avgivet den 17 januari 2007.

      (8)  SCENIHR/002/05, 10.3.2006.

      (9)  Dok. 14865/07.

      (10)  KOM(2007) 505, 6.9.2007.

      BILAGA
      Uppförandekod för ansvarsfull nanovetenskaplig och nanoteknisk forskning
      Uppförandekoden ger medlemsstaterna, arbetsgivare, forskningsfinansieringsorgan, forskare och enskilda eller det civila samhällets organisationer som är inblandade i eller intresserade av nanovetenskaplig och nanoteknisk forskning (N&N-forskning) (”samtliga intressenter”) riktlinjer som främjar en ansvarsfull och öppen inställning till N&N-forskningen inom gemenskapen.
      Uppförandekoden är ett komplement till befintliga regleringar. Den begränsar inte eller hindrar medlemsstaterna från att utöka det skydd koden ger för N&N-forskning.
      De intressenter som följer uppförandekoden bör också, där så är lämpligt, ta intryck av principerna i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
      Kommissionen kommer att regelbundet övervaka koden och gå igenom den vart annat år för att ta hänsyn till hur N&N utvecklas världen över och hur den utvecklingen inlemmas i Europa.
      1.   Omfattning och syfte
      I uppförandekoden uppmanas samtliga intressenter att agera ansvarsfullt och samarbeta, i enlighet med kommissionens strategi- och handlingsplan för nanoteknik, för att se till att N&N-forskningen i gemenskapen sker inom säkra, etiska och effektiva ramar, vilket stödjer hållbar ekonomisk, social och miljömässig utveckling.
      Uppförandekoden omfattar alla N&N-forskning som sker inom det europeiska forskningsområdet.
      Koden är frivillig och innehåller en uppsättning allmänna principer och riktlinjer för de åtgärder som samtliga N&N-intressenter ska vidta. Den bör underlätta och komplettera de regleringsmässiga och icke-regleringsmässiga åtgärder som anges i N&N-handlingsplanen för Europa (2005–2009), vilket förbättrar genomförandet av dagens lagstiftning och gör det lättare att hantera osäkerheter inom den vetenskapliga världen.
      Koden bör också utgöra en europeisk grund för dialog med tredjeländer och internationella organisationer.
      2.   Definitioner
      I denna uppförandekod gäller följande definitioner:
      a)   nanoföremål: i brist på erkänd internationell terminologi används i koden den allmänna termen ”nanoföremål” för produkter som är ett resultat av N&N-forskning. Begreppet omfattar nanopartiklar och deras sammanslagningar på nanonivå, i nanosystem, nanomaterial, nanostrukturerade material och nanoprodukter.
      b)   N&N-forskning: i sin bredaste tolkning omfattar N&N-forskning all forskning om ämnen på nanometrisk nivå (1 till 100 nm). I forskningen ingår alla nanoföremål som skapats av människan, oavsett om de framställts avsiktligen eller uppkommit oavsiktligen. Naturligt förekommande nanoföremål ingår inte uppförandekoden. N&N-forskning omfattar forskning från den mest grundläggande forskningen till tillämpad forskning, teknikutveckling, forskning som bedrivs samtidigt med eller före standardiseringsarbetet och som ligger till grund för vetenskaplig rådgivning, standarder och regleringar.
      c)   N&N-intressenter: medlemsstater, arbetsgivare och forskningsfinansieringsorgan, forskare och mer allmänt alla enskilda organisationer eller det civila samhällets organisationer som är inblandade i eller intresserade av N&N-forskning.
      d)   det civila samhällets organisationer: rättsliga enheter som är icke-statliga, icke vinstdrivande, som inte representerar kommersiella intressen och som i allmänhetens intresse strävar efter ett gemensamt mål.
      3.   Allmänna principer
      Uppförandekoden bygger på några allmänna principer som ska garantera att de respekteras av samtliga intressenter.
      3.1   Innebörd
      Allmänheten ska kunna förstå N&N-forskningen. Forskningen ska respektera grundläggande rättigheter och ska utformas, genomföras, spridas och användas på ett sådant sätt att enskilda och samhället gynnas.
      3.2   Hållbarhet
      N&N-forskningen bör vara säker, etisk och bidra till hållbar utveckling som bidrar till gemenskapens hållbarhetsmål samtidigt som den bidrar till FN:s millennieutvecklingsmål (1). Den bör inte skada eller skapa ett biologiskt, fysiskt eller moraliskt hot mot människor, djur, växter eller miljön, vare sig nu eller i framtiden.
      3.3   Försiktighetsåtgärder
      N&N-forskningen bör utföras i enlighet med försiktighetsprincipen, där hänsyn tas till möjlig miljö-, hälso- och säkerhetsmässig påverkan av forskningens resultat. Dessutom ska rimliga försiktighetsåtgärder vidtas, som är proportionella mot skyddsnivån, samtidigt som man uppmuntrar framsteg som gynnar samhället och miljön.
      3.4   Omfattning
      Styrningen av N&N-forskningen bör vägledas av principerna om öppenhet gentemot alla intressenter, insyn och respekt för den legitima rätten till åtkomst till information. Den bör tillåta att alla intressenter som är involverade i eller berörda av N&N-forskningen kan ta del i beslutsförfarandet.
      3.5   Kompetens
      N&N-forskningen bör uppfylla de bästa vetenskapliga standarderna, till exempel standarder som stödjer forskningens integritet och standarder om god laboratoriesed (2).
      3.6   Innovation
      Styrningen av N&N-forskningen bör uppmuntra maximal kreativitet, flexibilitet och planeringsförmåga för innovation och tillväxt.
      3.7   Ansvarsskyldighet
      Forskare och forskarorganisationer bör hållas ansvariga för de sociala, miljömässiga och mänskliga följder som deras N&N-forskning kan få för dagens och kommande generationer.
      4.   Riktlinjer för de åtgärder som ska vidtas
      Riktlinjerna i den här punkten baseras på de allmänna principer som beskrivs i punkt 3. Principerna syftar till att ge vägledning om hur man uppnår god styrning, vederbörlig respekt för försiktighetsåtgärder, samt bred spridning och god övervakning av uppförandekoden. Huvudansvarsområdena för åtgärderna anges nedan. Alla N&N-intressenter bör dock bidra till deras genomförande så långt det är möjligt inom deras ansvarsområde.
      4.1   God styrning av N&N-forskning
      God styrning av N&N-forskning bör ta hänsyn till behoven och önskemålen från samtliga intressenter i fråga om att vara medvetna om de särskilda utmaningar och möjligheter som N&N ger upphov till. En allmän ansvarskänsla bör skapas med tanke på de möjligheter och utmaningar som inte kan förutses, men som kan dyka upp i framtiden.
      4.1.1   Medlemsstaterna bör samarbeta med kommissionen för att upprätthålla ett öppet och pluralistiskt diskussionsforum om N&N-forskning på gemenskapsnivå som ska stimulera debatten om N&N-forskning. Detta leder till att farhågor och förhoppningar lyfts fram och diskuteras och att möjliga initiativ och lösningar lättare kan tas fram. Medlemsstaterna bör alltså förbättra informationen om N&N-forskningens fördelar, risker och osäkerhetsmoment. Unga och gamla bör uppmärksammas i störst utsträckning.
      4.1.2   Utan att tumma på den immateriella äganderätten uppmuntras medlemsstaterna, finansieringsorganen för N&N-forskning, forskningsorganisationer och forskare se till att all N&N-kunskap med tillhörande information som relevanta standarder, referenser, märkning, forskning om verkan, förordningar och lagar finns tillgänglig på ett enkelt sätt för lekmän och den vetenskapliga världen.
      4.1.3   Medlemsstaterna bör uppmuntra att privata och offentliga laboratorier delar bästa praxis inom N&N-forskningen, samtidigt som den immateriella äganderätten skyddas.
      4.1.4   N&N-forskningsorganisationer och -forskare bör se till att vetenskapliga data och resultat expertgranskas innan de sprids utanför den vetenskapliga världen för att uppnå tydlighet och en balanserad presentation.
      4.1.5   Mot bakgrund av potentialen, bör medlemsstaterna och N&N-forskningsorganisationerna se till att N&N-forskningen utförs med högsta möjliga vetenskapliga integritet. Tvivelaktig N&N-forskning (gäller inte bara plagiat, förfalskningar och påhittade data) bör bekämpas eftersom den kan innebära risker för hälsa, säkerhet och miljö samt göra allmänheten skeptisk och försena spridningen av forskningsresultat. Personer som slår larm om oegentligheter inom forskningen bör skyddas av sina arbetsgivare och nationella eller regionala lagar.
      4.1.6   Medlemsstaterna bör ser till att tillräckliga personalresurser och finansiella medel finns för att tillämpa lagar och regleringar som styr N&N-forskningen. Organisationer som utför N&N-forskning bör kunna visa att de uppfyller relevanta regleringar.
      4.1.7   Etikkommittéer och behöriga myndigheter på nationell och lokal nivå bör utvärdera hur kraven på etisk granskning kan tillämpas på nanoteknisk forskning med dubbla användningsområden. Framför allt bör de granska vilka följder eventuella begränsningar av förhandsmedgivande och av offentliggörande av forskningsresultat som rör människors hälsa kan få för grundläggande rättigheter.
      Att sträva efter brett stöd

                  4.1.8

                  Det bör fattas beslut om den allmänna inriktningen på N&N-forskningen av så många som möjligt, så att samtliga intressenter kan bidra till diskussionerna om forskningens inriktning.

                  4.1.9

                  Medlemsstaterna, finansieringsorganen för N&N-forskning, forskningsorganisationer och forskare uppmuntras att så tidigt som möjligt, och med hjälp av prognoser, bedöma effekterna av den teknik och de föremål som forskningen avser. På så vis kan man utveckla de lösningar som behövs för eventuella negativa följder från användningen av nya föremål eller ny teknik. I prognosarbetet bör man samråda med relevanta etikkommittéer.

                  4.1.10

                  N&N-forskningen bör vara öppen för bidrag från alla intressenter som bör vara informerade och ha fått stöd så att de kan delta aktivt i forskningen inom sitt uppdrag och mandat.

            Prioriterade områden

                  4.1.11

                  Forskningsmyndigheter och standardiseringsorgan bör sträva efter att anta N&N-standardterminologi för att underlätta informationsspridningen om vetenskapliga belägg. De bör uppmuntra standardförfaranden för mätning samt användningen av lämpliga referensmaterial för att förbättra jämförelser mellan vetenskapliga data.

                  4.1.12

                  Finansieringsorganen för N&N-forskning bör lägga en väl avvägd del av N&N-forskningen på utveckling av metoder och verktyg för riskbedömning, förfining av metrologi på nanonivå och standardiseringsverksamhet. Särskild vikt bör läggas på att utveckla metoder för att bedöma riskerna med andra generationens aktiva nanostrukturer.

                  4.1.13

                  Medlemsstaterna, finansieringsorganen och organisationerna för N&N-forskning bör uppmuntra att forskningen bedrivs inom områden som ger bredast möjliga positiva inverkan. Man bör prioritera forskning som syftar till att skydda allmänheten och miljön, konsumenter eller arbetstagare, och till att minska, förfina eller ersätta djurförsök.

                  4.1.14

                  Finansieringsorganen för N&N-forskning bör genomföra och offentliggöra balanserade bedömningar av de potentiella kostnaderna, riskerna och fördelarna med de forskningsområden som kan finansieras. Bedömningarna ska baseras på bästa tillgängliga vetenskapliga data.

            Förbud och begränsningar

                  4.1.15

                  Finansieringsorgan för N&N-forskning bör inte finansiera forskning som kan innebära att grundläggande rättigheter eller grundläggande etiska principer kränks, vare sig det sker på forsknings- eller utvecklingsstadiet (t.ex. konstgjorda virus som kan vara patogena).

                  4.1.16

                  N&N-forskningsorganisationer bör inte bedriva forskning som syftar till icke-terapeutiska förbättringar av människor som leder till beroende, eller som enbart syftar till olagliga förbättringar av människokroppen.

                  4.1.17

                  Så länge det saknas undersökningar av riskbedömningar av den långsiktiga säkerheten, bör man undvika forskning som innebär att nanoföremål medvetet förs in i människokroppar, att nanoföremål ingår i mat (i synnerhet barnmat), livsmedel, leksaker, kosmetika och andra produkter som kan leda till exponering för människor och miljön.

            4.2   Vederbörlig respekt för försiktighetsåtgärder
      Med tanke på bristen på kunskaper om hur nanoföremål påverkar miljön och hälsan, bör medlemsstaterna för N&N-forskningen tillämpa försiktighetsprincipen för att inte bara skydda forskare, som är de första som kommer i kontakt med nanoföremål, utan även yrkesverksamma, konsumenter, medborgare och miljön.
      4.2.1   Studenter, forskare och forskarorganisationer som bedriver N&N-forskning bör vidta särskilda hälso-, säkerhets- och miljöåtgärder som är anpassade till de särskilda egenskaper hos de nanoföremål som bearbetas. Särskilda riktlinjer om förhindrande av patologier beroende på nanoföremål bör utarbetas i linje med Gemenskapens arbetsmiljöstrategi 2007–2014 (3).
      4.2.2   N&N-forskningsorganisationer bör tillämpa befintlig god praxis i fråga om klassificering och märkning. Eftersom nanoföremål uppvisar särskilda egenskaper beroende på sin storlek, bör de dessutom forska om informationssystem (t.ex. utveckling av specifika piktogram) för forskare och människor som kan komma i kontakt med nanoföremål i forskningslokaler (t.ex. säkerhets- och räddningspersonal) så att de kan vidta nödvändiga och lämpliga skyddsåtgärder.
      4.2.3   Offentliga och privata finansieringsorgan för N&N bör kräva att alla förslag till finansiering av N&N-forskning som lämnas in ska innehålla en riskbedömning.
      4.2.4   Programmen från finansieringsorganen för N&N bör omfatta övervakning av de potentiella sociala och miljömässiga följderna samt följderna för den mänskliga hälsan som N&N kan få under en relevant tidsperiod.
      Tillämpning av försiktighetsprincipen bör innefatta att man rättar till vissa brister i den vetenskapliga kunskapen, varför man bör vidta följande åtgärder inom forskning och utveckling:
      4.2.5   Forskningsfinansieringsorgan bör lägga en väl avvägd del av N&N-forskningen på insatser för att förstå de potentiella riskerna, främst för miljön och den mänskliga hälsan, som kommer från nanoföremål. Riskbedömningen ska omfatta hela livscykeln, från det att föremålen skapas tills slutet av deras livstid, även återvinningen av dem.
      4.2.6   N&N-forskningsorganisationer och –forskare bör inleda och samordna specifik N&N-forskning för att få ökade kunskaper om grundläggande biologiska processer inom toxikologi och ekotoxikologi i fråga om nanoföremål, oavsett om de är tillverkade eller naturligt förekommande. När data och resultat om nanoföremålens biologiska effekter, oavsett om de är positiva, negativa eller neutrala, validerats ska organisationerna och forskarna offentliggöra dem i så bred utsträckning som möjligt.
      4.2.7   N&N-forskningsorganisationer och –forskare bör inleda och samordna specifik N&N-forskning för att få ökade kunskaper om de etiska, juridiska och samhälleliga konsekvenserna av de nya fält som öppnas av N&N. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt IKT och bioteknik, samt samspelet mellan dessa och kognitiva vetenskaper och N&N.
      4.3   Bred spridning och övervakning av uppförandekoden
      4.3.1   Medlemsstaterna bör stödja en bred spridning av den här uppförandekoden, främst genom nationella och regionala offentliga forskningsfinansieringsorgan.
      4.3.2   Utöver uppförandekoden, bör N&N-forskningsfinansieringsorgan se till att N&N-forskare är medvetna om all relevant lagstiftning, samt etiska och sociala ramverk.
      4.3.3   Eftersom uppförandekoden ska övervakas över hela gemenskapen, bör medlemsstaterna samarbeta med kommissionen för att utarbeta ändamålsenliga åtgärder för sådan övervakning på nationell nivå och för att synergieffekter ska uppnås med övriga medlemsstater.

         (1)  Förenta nationernas millenniedeklaration, generalförsamlingens resolution 55/2, 8.9.2000.

         (2)  Direktiv 2004/9/EG och direktiv 2004/10/EG.

         (3)  KOM(2007) 62, 21.2.2007.


title: Kommissionens rekommendation av den  8 december 2005  om behandlingen i harmoniserade konsumentprisindex av vissa frågor som rör hälso- och sjukvårdsreformer inom ramen för rådets förordning (EG) nr 2494/95 och särskilda tillämpningsföreskrifter i anknytning till detta   (Text av betydelse för EES)

text:
               10.12.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 324/94

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 8 december 2005
   om behandlingen i harmoniserade konsumentprisindex av vissa frågor som rör hälso- och sjukvårdsreformer inom ramen för rådets förordning (EG) nr 2494/95 och särskilda tillämpningsföreskrifter i anknytning till detta
   (Text av betydelse för EES)
   (2005/881/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211, och
   av följande skäl:

               (1)

               Sjukförsäkringen i Nederländerna kommer att reformeras från januari 2006. Ett nytt obligatoriskt grundläggande socialförsäkringssystem kommer att omfatta en stor del av hälso- och sjukvården för hela befolkningen, och man väntar sig att ungefär 37,5 % av totalbefolkningen kommer att flyttas från privata försäkringssystem till det nya socialförsäkringssystemet (nedan kallat ”reformen”).

               (2)

               Genom reformen förändras hälso- och sjukvårdssystemets organisation på ett genomgripande sätt. Behandlingen i harmoniserade konsumentprisindex (HIKP) bör svara mot regelverket för HIKP, särskilt förordningarna

                           —

                           rådets förordning (EG) nr 2494/95 av den 23 oktober 1995 om harmoniserade konsumentprisindex (1), särskilt artikel 4, artikel 5.3, artikel 8.3 samt artiklarna 9 och 12,

                           —

                           kommissionens förordning (EG) nr 1749/96 av den 9 september 1996 om genomförandet av rådets förordning (EG) nr 2494/95 om harmoniserade konsumentprisindex gällande initiala åtgärder för implementering (2), artiklarna 2, 4 och bilaga Ia, särskilt fotnoterna 16 och 17,

                           —

                           kommissionens förordning (EG) nr 2454/97 av den 10 december 1997 om minimistandarder för kvaliteten på vägningstalen för harmoniserade konsumentprisindex (HIKP) (3),

                           —

                           kommissionens förordning (EG) nr 1617/1999 av den 23 juli 1999 om närmare bestämmelser för genomförandet av rådets förordning (EG) nr 2494/95 med avseende på minimistandarder för behandlingen av försäkringar inom ramen för det harmoniserade indexet för konsumentpriser och om ändring av förordning (EG) nr 2214/96 (4), artiklarna 2 och 3,

                           —

                           rådets förordning (EG) nr 2166/1999 av den 8 oktober 1999 om tillämpningsföreskrifter för förordning (EG) nr 2494/95 i fråga om minimistandarder för hur produkter inom sektorerna hälsa, utbildning och social trygghet skall behandlas i det harmoniserade konsumentprisindexet (5), artikel 4,

                     och bör ge HIKP som är jämförbara, tillförlitliga och relevanta.

               (3)

               HIKP-regelverket är varken uttryckligen eller särskilt utformat för reformen, som innebär grundläggande förändringar i reglerna för vem som har rätt till socialförsäkring och på vilka villkor. Med hänsyn till hur HIKP eventuellt kan påverkas och den osäkerhet som detta kan leda till för användarna finner kommissionen det påkallat med en rekommendation om behandlingen av reformen i HIKP för att klargöra gällande HIKP-förordningar.

               (4)

               Enligt HIKP-regelverket skall en förändring från kostnadsfritt till betalning och omvänt tas med i beräkningen vid mätningar av förändringar i konsumentpriserna. Betraktat för sig kan det kravet uppfattas som att HIKP borde registrera kraftigt minskande inflation som en följd av reformen. Men i samband med reformen anser kommissionen (Eurostat) att en sådan behandling hade gett en omotiverad prisförändring förorsakad av prissättning baserad på olika värderingsmetoder.

               (5)

               Värderingen av hälso- och sjukvårdskostnaderna i HIKP (COICOP/HIKP 06) (6) beror på hur sjukförsäkringen behandlas (COICOP/HIKP 12.5.3).

               (6)

               Socialförsäkringen ligger inte under hushållens slutliga monetära konsumtionsutgifter vare sig före eller efter reformen. Reformen leder till att den del av befolkningen som omfattas av privata försäkringar minskar kraftigt.

               (7)

               Konsumtionen per capita av hälso- och sjukvård förblir i stort sett oförändrad jämfört med bas- eller referensperioden, men både konsumentpopulationens sammansättning och värderingsmetoden ändras mellan de jämförda perioderna till följd av att sjukförsäkringssystemet får nya regler för vem som är berättigad och på vilka villkor.

               (8)

               Januari det år då reformen träder i kraft bör förändringen på grund av att konsumenter flyttar över till det nya sjukförsäkringssystemet bli förhållandevis neutral för HIKP.

               (9)

               Kommissionen anser att en sådan behandling inte ifrågasätter tidigare exempel på behandling av förändringar från kostnadsfritt till betalsystem och omvänt (t.ex. avskaffad TV-licens 2000, hälso- och sjukvårdsreform i Nederländerna 2004, hälso- och sjukvårdsreform i Tyskland 2004).

               (10)

               Kommissionen (Eurostat) har tagit hänsyn till synpunkter från viktiga HIKP-användare och nationella HIKP-experter med avseende på ovanstående.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Förändringar i konsumentpriser bör inte mätas för HIKP endast som resultatet av förändringar i reglerna för sjukförsäkringssystemet om vem som är berättigad och på vilka villkor. HIKP bör snarare återge prisändringar inom ett enda system och prisändringar som förorsakas av förändringar i de regler som styr priserna inom ett enda system.

               2.

               Både priser och vägningstal för utgifter för sjukvårdsförsäkring och hälso- och sjukvård bör vara sinsemellan samstämmiga, även över tiden.

               3.

               För att HIKP skall vara exakt och relevant bör man ta sådana reformer som den som beskrivs ovan med i beräkningen genom att anpassa vägningstalen och kedja prisindex för

                           a)

                           sjukvårdsförsäkringen eller inom sjukvårdsförsäkringen mellan december och januari det år då reformen träder i kraft,

                           b)

                           hälso- och sjukvårdsutgifterna eller inom hälso- och sjukvårdsutgifterna mellan december och januari det år då reformen träder i kraft. Då stämmer behandlingen överens med behandlingen av sjukvårdsförsäkringen.

               4.

               Denna rekommendation bör följas av myndigheter som sammanställer HIKP som omfattar särdragen i enskilda reformer.

               5.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 8 december 2005.

            På kommissionens vägnar

         Joaquín ALMUNIA

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 257, 27.10.1995, s. 1. Förordningen ändrad genom Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1).

      (2)  EGT L 229, 10.9.1996, s. 3. Förordningen senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 1708/2005 (EUT L 274, 20.10.2005, s. 9).

      (3)  EGT L 340, 11.12.1997, s. 24.

      (4)  EGT L 192, 24.7.1999, s. 9.

      (5)  EGT L 266, 14.10.1999, s. 1.

      (6)  Ändamålsklassificeringen av individuell konsumtion, anpassad till HIKP-krav (COICOP/HIKP).


title: Rådets rekommendation av den 11 juli 2017 om Sveriges nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Sveriges konvergensprogram 2017

text:
               9.8.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 261/119

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 11 juli 2017
   om Sveriges nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Sveriges konvergensprogram 2017
   (2017/C 261/26)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011 rapporten om förvarningsmekanismen, där Sverige konstaterades vara en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)

               Landsrapporten 2017 för Sverige offentliggjordes den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Sverige hade lyckats med den landsspecifika rekommendation som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011, vars resultat också offentliggjordes den 22 februari 2017. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Sverige har makroekonomiska obalanser. I synnerhet utgör de ständigt ökande bostadspriserna från redan övervärderade nivåer parat med den fortsatta ökningen av hushållens skulder risker för en oordnad korrigering. Bankerna framstår visserligen som tillräckligt kapitaliserade, men en oordnad korrigering skulle också kunna inverka på den finansiella sektorn eftersom bankerna är alltmer exponerade för hushållens bostadslån. Om detta skulle hända, kan det bli spridningseffekter till grannländerna eftersom de svenska bankkoncernerna är systemviktiga i den nordisk-baltiska regionen. De svenska myndigheterna är väl medvetna om de växande riskerna och på senare tid har man vidtagit åtgärder för att tygla de ökande bostadslånen och för att få fart på bostadsbyggandet. De politiska åtgärder som gjorts hittills har emellertid inte varit tillräckliga för att komma till rätta med överhettningen på bostadsmarknaden. Totalt sett finns det politiska åtgärder att vidta i fråga om den bostadsrelaterade beskattningen, makrotillsynsramen, flaskhalsarna för nya bostäder och hindren för en ändamålsenlig användning av det befintliga bostadsbeståndet.

               (3)

               Den 28 april 2017 lade Sverige fram sitt nationella reformprogram för 2017 och sitt konvergensprogram för 2017. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa den bestämmelsen.

               (5)

               Sverige omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt konvergensprogrammet för 2017 planerar regeringen att nå ett överskott på 0,3 % av BNP för 2017 och att fortsätta uppfylla det medelfristiga budgetmålet, dvs. ett strukturellt underskott på 1 % av BNP, under programperioden. Enligt konvergensprogrammet för 2017 väntas den offentliga skuldkvoten sjunka till 39,5 % av BNP under 2017 och fortsätta att sjunka till 31,4 % för 2020. Robust ekonomisk tillväxt och sunda offentliga finanser är de viktigaste drivkrafterna för den sjunkande skuldkvoten. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Enligt kommissionens vårprognos 2017 beräknas det strukturella saldot uppgå till ett överskott på 0,4 % av BNP 2017 och ett överskott på 0,8 % av BNP 2018, vilket är över det medelfristiga budgetmålet. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av konvergensprogrammet för 2017 och med beaktande av kommissionens vårprognos 2017, att Sverige kan väntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler under 2017 och 2018.

               (6)

               Hushållens skuldsättning har fortsatt att öka från redan höga nivåer. Skuldsättningen ökade med 7,1 % under 2016 och uppgick till nära 86 % av BNP och runt 180 % av den disponibla inkomsten, främst beroende på ökande bostadslån kopplat till fortsatt stigande bostadspriser. Fördelningen av skulderna har blivit alltmer ojämn, där en hög andel hushåll med nya bostadslån (16,4 % för 2016) har lånat så mycket som 600 % av sin disponibla inkomst. Myndigheterna har vidtagit vissa relevanta makrotillsynsåtgärder – t.ex. ett nytt amorteringskrav på bostadslån 2016 – men det är ännu oklart om åtgärderna kommer att få tillräckliga effekter på medellång sikt. I februari 2017 lade regeringen fram ett lagförslag för att stärka Finansinspektionens (FI) lagstöd för att säkerställa att FI i framtiden snabbt kan införa makrotillsynsåtgärder och använda fler verktyg för makrotillsynen. Lagändringarna föreslås träda i kraft i februari 2018. Att justera skatteincitamenten, t.ex. genom att stegvis begränsa avdragsrätten för utgiftsräntor på bostadslån eller höja fastighetsskatten, skulle bidra till att tygla hushållens skuldsättning, men regeringen har inte gjort några framsteg i detta avseende.

               (7)

               De svenska bostadspriserna har ökat stadigt i snabb takt sedan i mitten på 1990-talet. Bostadspriserna har fortsatt att öka snabbt, särskilt i storstadsområdena. De viktigaste bakomliggande orsakerna är en generös skattebehandling av bostadsägande och bolåneskulder, ackommoderande lånevillkor tillsammans med relativt långsam amorteringstakt och en ständig bostadsbrist. Bostadsbristen är kopplad till strukturella brister på bostadsmarknaden. Bostadsbyggandet har fortsatt öka, men ligger väl under efterfrågan på nya bostäder. Regeringens bostadspolitiska paket med 22 åtgärder tar itu med några underliggande orsaker till bostadsbristen, t.ex. åtgärder för att öka den markareal som är tillgänglig för byggande, minska byggkostnaderna och korta ledtiderna i planprocessen. Men andra strukturella brister tas inte upp i tillräcklig grad, t.ex. den svaga konkurrensen i byggbranschen. Bostadsbristen förvärras av hinder för en effektiv användning av det befintliga bostadsbeståndet. Sveriges hårt reglerade hyresmarknad skapar inlåsnings- och ”innanför-/utanför-effekter”, men inga betydande politiska åtgärder har vidtagits för att öka flexibiliteten i hyressättningen. På marknaden för ägarbebodda bostäder minskar den relativt höga skatten på kapitalvinster rörligheten bland ägarna. En tillfällig reform av reglerna för uppskov med inbetalningen av skatten på kapitalvinster vid bostadsförsäljning har införts, men detta torde bara få en begränsad effekt. Bristen på bostäder till rimliga priser kan också begränsa rörligheten på arbetsmarknaden, försvåra en effektiv integrering av migranter på arbetsmarknaden och öka ojämlikheten mellan generationerna.

               (8)

               Under 2016 hade Sverige en av de högsta sysselsättningsgraderna i unionen (81,2 %), och samtidigt en av de lägsta nivåerna på långtidsarbetslösheten. Det finns dock utmaningar kvar som att integrera lågutbildade personer och utomeuropeiska migranter på arbetsmarknaden och komma till rätta med den låga sysselsättningsgraden bland kvinnor födda i länder utanför unionen. Sverige har arbetat hårt för att ta emot asylsökande och integrera flyktingar och andra invandrare. Det verkar finnas utrymme för ytterligare förbättringar eftersom bara var tredje deltagare i introduktionsprogrammet under 2016 hade arbete eller gick en utbildning 90 dagar efter avslutat program. Det saknas dessutom fortfarande en samordnad strategi och styrning av erkännandet av kvalifikationer.

               (9)

               Enligt OECD:s program för internationell utvärdering av elevprestationer (Pisa) 2015 har 15-åringarnas kunskaper förbättrats efter år av fallande resultat. Andelen lågpresterande elever ligger dock fortfarande kring unionsgenomsnittet och skillnaderna i resultat beroende på elevernas socioekonomiska bakgrund har ökat. Regeringens åtgärder för att stärka skolresultaten och jämlikheten i skolan liksom initiativen för att integrera nyanlända elever i skolsystemet bör därför följas noggrant.

               (10)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen för 2017 gjort en omfattande analys av Sveriges ekonomiska politik och redogjort för den i 2017 års landsrapport. Den har även bedömt konvergensprogrammet för 2017, det nationella reformprogrammet för 2017 samt uppföljningen av de rekommendationer Sverige har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Sverige utan också huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (11)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet för 2017 och anser (4) att Sverige väntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

               (12)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet för 2017 och konvergensprogrammet för 2017. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Sverige att 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.

               Ta itu med risker kopplade till hushållens skuldsättning, särskilt genom att stegvis begränsa avdragsrätten för utgiftsräntor på bostadslån eller genom att höja fastighetsskatten, samtidigt som utlåningen på en alltför hög skuldkvotsnivå tyglas. Främja bostadsinvesteringar och effektivisera bostadsmarknaden, bland annat genom att införa större flexibilitet i hyressättningen och genom att se över beskattningen av kapitalvinster.

      Utfärdad i Bryssel den 11 juli 2017.

            På rådets vägnar

         T. TÖNISTE

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation av den 27 november 2013 om rätt till rättshjälp för misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden

text:
               24.12.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 378/11

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 27 november 2013
   om rätt till rättshjälp för misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden
   2013/C 378/03
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Syftet med denna rekommendation är att stärka rätten till rättshjälp för misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden och för eftersökta personer i förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder enligt rådets rambeslut 2002/584/RIF (1). Syftet är att komplettera och praktiskt främja rätten till en försvarare, som föreskrivs i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/48/EU (2).

               (2)

               Rätten till rättshjälp i straffrättsliga förfaranden fastslås i artikel 47.3 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (nedan kallad stadgan) och i artikel 6.3 c i Europakonventionen om de mänskliga rättigheterna (nedan kallad Europakonventionen). Den erkänns även i artikel 14.3 d i den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter. De grundläggande principer som bör ligga till grund för ett rättshjälpssystem beskrivs i Förenta nationernas principer och riktlinjer för tillgång till rättshjälp i straffrättsliga system, som generalförsamlingen antog den 20 december 2012.

               (3)

               Omfattningen av och innehållet i rätten att få tillgång till en försvarare fastställs i direktiv 2013/48/EU, och ingenting i denna rekommendation bör uppfattas som en begränsning av de rättigheter som föreskrivs i det direktivet.

               (4)

               Misstänkta och tilltalade i straffrättsliga förfaranden har rätt att få tillgång till en försvarare från den tidpunkt då behöriga myndigheter, genom formell delgivning eller på annat sätt, meddelar dem att de är misstänkta eller anklagade för ett brott, och detta oavsett om de är frihetsberövade eller inte. Detta gäller fram till dess att förfarandena har avslutats, med vilket ska förstås det slutgiltiga avgörandet i frågan huruvida den misstänkte eller tilltalade har begått brottet samt i förekommande fall även under rättegång och i väntan på beslut om ett eventuellt överklagande. Samma tidsgränser bör gälla för rätten till rättshjälp.

               (5)

               Med försvarare avses i denna rekommendation personer som enligt nationell lagstiftning är kvalificerade och berättigade, inbegripet genom ackreditering från ett auktoriserat organ, att tillhandahålla juridisk rådgivning och rättsligt bistånd till misstänkta eller tilltalade.

               (6)

                  Rättshjälp är finansiering och stöd som en medlemsstat beviljar för att säkra ett effektivt utnyttjande av rätten till en försvarare. Beviljade rättshjälpsmedel bör täcka försvars- och rättegångskostnaderna för misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden och för eftersökta personer i förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder.

               (7)

               Misstänkta eller tilltalade samt eftersökta personer som saknar tillräckliga ekonomiska resurser för att själva kunna stå för hela eller delar av försvars- och rättegångskostnaderna bör ha tillgång till rättshjälp, i den utsträckning sådan hjälp är nödvändig i rättvisans intresse.

               (8)

               Enligt rättspraxis från Europadomstolen bör en misstänkt eller tilltalad inte behöva bevisa bortom rimligt tvivel att de saknar tillräckliga ekonomiska resurser. När det gäller bedömningen av huruvida ”rättviseintresset” kräver att gratis rättshjälp tillhandahålls, har Europadomstolen fastslagit att hänsyn bör tas till icke-kumulativa kriterier rörande hur allvarligt brottet är, hur allvarlig påföljd som den berörda personen riskerar, hur komplicerat målet är samt den misstänktes eller tilltalades personliga situation.

               (9)

               Dessutom har Europadomstolen konstaterat att rättshjälp i princip alltid ligger i rättvisans intresse när det är fråga om frihetsberövande.

               (10)

               Beslutet om huruvida rättshjälp ska beviljas i straffrättsliga förfaranden bör fattas i tillräckligt god tid för att den misstänkte eller tilltalade ska ha möjlighet att lägga fram sin sak på ett konkret och effektivt sätt.

               (11)

               På grund av advokatyrkets oberoende natur är frågan om hur försvaret ska läggas upp huvudsakligen en sak mellan den misstänkte eller tilltalade, eller den eftersökte, och deras ombud. För att garantera att den rättshjälp som tillhandahålls för att säkerställa en rättvis rättegång håller en hög professionell nivå bör medlemsstaterna införa effektiva system för allmän kvalitetssäkring av de tjänster som erbjuds av offentliga försvarare. För detta ändamål bör medlemsstaterna införa ackrediteringssystem för offentliga försvarare. Under alla omständigheter bör medlemsstaterna se till att lämpliga åtgärder vidtas om brister i rättshjälpen är uppenbara eller påtalas för medlemsstaten på ett tillräckligt tydligt sätt.

               (12)

               Försvarsadvokater och personal som medverkar i att fatta beslut i rättshjälpsärenden, t.ex. åklagare, domare och personal i rättshjälpsnämnder, bör få lämplig utbildning för att främja rätten till faktisk tillgång till rättshjälp.

               (13)

               Med hänsyn till vikten av förtroende mellan advokat och klient bör de berörda behöriga myndigheterna i största möjliga utsträckning beakta den misstänktes eller tilltalades preferenser och önskemål vid valet av offentlig försvarare. Som Europadomstolen har konstaterat i sin rättspraxis kan myndigheterna dock förbigå dessa önskemål om det finns relevanta och tillräckliga skäl att anse det nödvändigt med hänsyn till rättvisans intresse.

               (14)

               Denna rekommendation skyddar de grundläggande rättigheter och iakttar de principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna och i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Denna rekommendation syftar särskilt till att främja rätten till frihet, rätten till en rättvis rättegång och rätten till försvar. Den bör tolkas och tillämpas i enlighet med detta.

               (15)

               I den mån Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna omfattar rättigheter motsvarande de som garanteras av Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, bör dessa rättigheter ha samma innebörd och tillämpningsområde som rättigheterna i den konventionen. Motsvarande bestämmelser i denna rekommendation bör således tolkas och tillämpas på ett sätt som är förenligt med rättigheterna i konventionen, såsom dessa tolkats i rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna.

               (16)

               Medlemsstaterna bör informera kommissionen om de åtgärder som vidtagits för att följa upp denna rekommendation.

               (17)

               Inom 48 månader från offentliggörandet av denna rekommendation bör kommissionen bedöma om det krävs några ytterligare åtgärder, däribland lagstiftningsåtgärder, för att se till att målen för denna rekommendation är helt uppfyllda.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1

      SYFTE OCH TILLÄMPNINGSOMRÅDE

               1.

               Denna rekommendation rör rätten till rättshjälp för misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden och för eftersökta personer som är föremål för förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder för att säkerställa faktisk tillgång till en försvarare i enlighet med direktiv 2013/48/EU.

               2.

               Misstänkta och tilltalade i straffrättsliga förfaranden bör ha rätt till rättshjälp från den tidpunkt då de blir misstänkta för ett brott. Denna rättighet bör gälla fram till dess att förfarandena har avslutats.

         AVSNITT 2

      TILLGÅNG TILL RÄTTSHJÄLP

      Rätt till rättshjälp

               3.

               Medlemsstaterna bör vidta lämpliga åtgärder för att se till att misstänkta eller tilltalade samt eftersökta personer har rätt till effektiv rättshjälp för att garantera rätten till en rättvis rättegång i enlighet med denna rekommendation.

               4.

               Misstänkta eller tilltalade samt eftersökta personer bör, som ett minimikrav, beviljas rättshjälp om de på grund av sin ekonomiska situation saknar tillräckliga ekonomiska resurser för att kunna stå för en del av eller hela försvars- och rättegångskostnaderna, och/eller om stödet är nödvändigt i rättvisans intresse.

               5.

               Alla nödvändiga åtgärder bör vidtas för att göra all relevant information om rättshjälp i straffrättsliga förfaranden lättillgänglig och begriplig för misstänkta eller tilltalade samt eftersökta personer, däribland information om hur och var man ansöker om rättshjälp, tydliga kriterier för när en person är berättigad till rättshjälp samt upplysningar om möjligheterna att klaga om tillgång till rättshjälp vägras eller om en offentlig försvarare lämnar otillräckligt rättsligt bistånd.

      Behovsprövning

               6.

               Vid tillämpning av kriteriet rörande bristande ekonomiska resurser i samband med bedömningen av rätten till rättshjälp (behovsprövning), bör bedömningen av sökandens ekonomiska situation ske på grundval av objektiva faktorer, såsom inkomst, kapital, familjesituation, levnadsstandard och kostnaden för en försvarsadvokat. När det gäller rättshjälp till barn, bör barnets egna tillgångar beaktas, men inte föräldrarnas eller vårdnadshavarnas.

               7.

               Om familjers hushållsinkomst beaktas vid behovsprövningen, men enskilda familjemedlemmar är i konflikt med varandra eller inte har samma tillgång till familjens samlade inkomst, bör endast inkomsten för den som ansöker om rättshjälp tas med i bedömningen.

               8.

               Vid bedömningen av huruvida misstänkta eller tilltalade eller eftersökta personer saknar tillräckliga ekonomiska resurser bör alla relevanta omständigheter tas i beaktande.

               9.

               Om en medlemsstat anger ett tröskelvärde över vilket en person antas helt eller delvis kunna bära försvars- och rättegångskostnader själv, bör hänsyn tas till de faktorer som anges i punkt 6 vid fastställandet av detta tröskelvärde. Vidare bör förekomsten av ett sådant tröskelvärde inte hindra att personer vars tillgångar överstiger tröskelvärdet ändå kan erhålla rättshjälp med avseende på alla eller en del av kostnaderna om de saknar tillräckliga ekonomiska resurser i det specifika fallet.

               10.

               Misstänkta eller tilltalade samt eftersökta personer bör inte behöva bevisa utom allt rimligt tvivel att de saknar tillräckliga ekonomiska resurser för att täcka försvars- och rättegångskostnaderna.

      Rimlighetsprövning

               11.

               Vid bedömning av huruvida det ligger i rättvisans intresse att rättshjälp beviljas (rimlighetsprövning), bör hänsyn tas till följande faktorer: hur komplicerat målet är, den misstänkta, tilltalade eller eftersökta personens sociala och personliga situation, hur allvarligt brott det rör sig om och hur allvarlig påföljd som den berörda personen riskerar. Alla relevanta omständigheter bör beaktas.

               12.

               I fall där en person misstänks eller anklagas för ett brott som kan leda till fängelse, och i situationer där rättsligt biträde är obligatoriskt, bör beviljande av rättshjälp anses ligga i rättvisans intresse.

               13.

               När rättshjälp beviljas misstänkta, tilltalade eller eftersökta personer på grundval av en rimlighetsprövning, bör rättshjälpskostnaderna kunna återkrävas i händelse av en slutgiltig fällande dom, förutsatt att personen har tillräckliga resurser vid tidpunkten för återkravet, i enlighet med punkterna 6–10.

      Beslut rörande ansökningar om rättshjälp

               14.

               Beslut om rättshjälpsansökningar bör fattas utan dröjsmål av en oberoende behörig myndighet, inom en tidsram som ger utrymme för misstänkta, tilltalade och eftersökta personer att på ett effektivt och konkret sätt förbereda sitt försvar.

               15.

               Misstänkta, tilltalade och eftersökta personer bör ha möjlighet att överklaga beslut om avslag på hela eller delar av deras rättshjälpsansökan.

               16.

               Om en ansökan avslås helt eller delvis, bör skälen till avslaget meddelas skriftligen.

         AVSNITT 3

      RÄTTSHJÄLPENS EFFEKTIVITET OCH KVALITET

      Kvaliteten på den rättshjälp som erbjuds genom rättshjälpssystemen

               17.

               Den rättshjälp som erbjuds genom rättshjälpssystemen bör vara av hög kvalitet för att garantera rättvisa förfaranden. Därför bör det i alla medlemsstater finnas system för att garantera kvaliteten på de tjänster som erbjuds av offentliga försvarare.

               18.

               Det bör införas mekanismer som gör det möjligt för behöriga myndigheter att byta ut offentliga försvarare eller ålägga dem att fullgöra sina åtaganden, om de underlåter att lämna adekvat rättsligt bistånd.

      Ackreditering

               19.

               Ett ackrediteringssystem för offentliga försvarare bör införas och upprätthållas i varje medlemsstat.

               20.

               Medlemsstaterna uppmanas att fastställa kriterier för ackreditering av offentliga försvarare, med hänsyn tagen till bästa praxis.

      Utbildning

               21.

               Personal som medverkar i beslut om rättshjälp i straffrättsliga förfaranden bör ges lämplig utbildning.

               22.

               För att säkerställa en hög kvalitet på juridisk rådgivning och juridiskt biträde bör utbildning och utarbetande av fortbildningsprogram för advokater som tillhandahåller rättshjälpstjänster uppmuntras.

               23.

               Ackrediteringen av offentliga försvarare bör så långt som möjligt vara knuten till en skyldighet att genomgå återkommande utbildning.

      Förordnande av offentliga försvarare

               24.

               De nationella rättshjälpssystemen bör så långt som möjligt ta hänsyn till misstänkta, tilltalade och eftersökta personers preferenser och önskemål när offentliga försvarare förordnas.

               25.

               Rättshjälpssystemet bör sträva efter att juridisk representation tillhandahålls fortlöpande av en och samma försvarare, om den misstänkta, tilltalade eller eftersökta personen uttrycker önskemål om detta.

               26.

               Det bör införas öppna och kontrollerbara mekanismer för att garantera att misstänkta, tilltalade och eftersökta personer kan göra ett välgrundat val i fråga om juridiskt biträde inom ramen för rättshjälpssystemet, fritt från otillbörlig påverkan.

         AVSNITT 4

      INSAMLING AV UPPGIFTER OCH ÖVERVAKNING

      Insamling av uppgifter

               27.

               Medlemsstaterna bör samla in uppgifter om relevanta frågor i syfte att följa upp denna rekommendation.

      Övervakning

               28.

               Medlemsstaterna bör informera kommissionen om de åtgärder som har vidtagits för att ge verkan åt denna rekommendation senast (36 månader från offentliggörandet).

         AVSNITT 5

      SLUTBESTÄMMELSER

               29.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 27 november 2013.

            På kommissionens vägnar

         Viviane REDING

            Vice ordförande

      (1)  Rådets rambeslut 2002/584/RIF av den 13 juni 2002 om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna (EGT L 190, 18.7.2002, s. 1).

      (2)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/48/EU av den 22 oktober 2013 om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder samt om rätt att få en tredje part underrättad vid frihetsberövande och rätt att kontakta tredje parter och konsulära myndigheter under frihetsberövandet (EUT L 294, 6.11.2013, s. 1).


title: 2014/117/EU: Kommissionens rekommendation av den 3 mars 2014 om upprättande och genomförande av produktions- och saluföringsplaner enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1379/2013 om den gemensamma marknadsordningen för fiskeri- och vattenbruksprodukter

text:
               5.3.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 65/31

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 3 mars 2014
   om upprättande och genomförande av produktions- och saluföringsplaner enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1379/2013 om den gemensamma marknadsordningen för fiskeri- och vattenbruksprodukter
   (2014/117/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Producentorganisationer måste lämna produktions- och saluföringsplaner enligt artikel 28 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1379/2013 (1) (nedan kallad förordningen om den gemensamma marknadsordningen) till de behöriga nationella myndigheterna, för att bidra till målen för den gemensamma marknadsordningen för fiskeri- och vattenbruksprodukter.

               (2)

               Produktions- och saluföringsplaner är ett obligatoriskt instrument för producentorganisationer.

               (3)

               För att främja ett enhetligt genomförande av produktions- och saluföringsplaner måste kommissionen ge mer ingående rekommendationer om den struktur, det format och de tidsfrister som anges i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1418/2013 (2), genom att tillhandahålla tydlig och detaljerad vägledning till medlemsstaterna och producentorganisationerna.

               (4)

               För att hjälpa producentorganisationerna att bidra till målen för den gemensamma marknadsordningen för fiskeri- och vattenbruksprodukter bör kommissionen ge dem rekommendationer om hur de ska presentera sin planerade strategi för att anpassa produktionen till marknadens behov, framför allt genom att i detalj beskriva det produktionsprogram och den saluföringsstrategi som ska tas fram.

               (5)

               Kommissionen bör också ge exempel på de olika åtgärder som producentorganisationerna kan genomföra, för att illustrera hur åtgärderna kan bidra konkret till producentorganisationernas olika mål som anges i artikel 7 i förordning (EU) nr 1379/2013 och som produktions- och saluföringsplanerna kommer att bidra till.

               (6)

               Det bör rekommenderas att lämpliga indikatorer används för att underlätta producentorganisationernas övervakning av produktions- och saluföringsplanerna och för att de behöriga nationella myndigheterna ska kunna bedöma hur planernas olika åtgärder bidrar till målen för den gemensamma marknadsordningen och även kontrollera om producentorganisationerna fullgör skyldigheterna rörande planernas genomförande.

               (7)

               För att underlätta producentorganisationernas och de behöriga nationella myndigheternas uppskattning av de ekonomiska behoven till följd av genomförandet av åtgärderna i produktions- och saluföringsplanerna bör det rekommenderas att dessa planer innehåller en ekonomisk plan.

               (8)

               För att de behöriga nationella myndigheterna ska kunna bedöma producentorganisationernas genomförande av produktions- och saluföringsplanerna, bör kommissionen rekommendera att den årsrapport som lämnas in av producentorganisationerna innehåller relevanta indikatorer för bedömning av genomförandet av de planerade åtgärderna och utvärdering av deras bidrag till producentorganisationernas mål.

               (9)

               Denna rekommendation kommer att ändras eller ses över om så är nödvändigt och i synnerhet efter antagandet av en framtida unionsrättsakt om villkor för det ekonomiska stödet till havs- och fiskeripolitiken för perioden 2014–2020.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Att producentorganisationer och sammanslutningar av producentorganisationer

               a)

               följer det format och den struktur som anges i del A i denna rekommendation för de produktions- och saluföringsplaner som avses i artikel 28.1 i förordning (EU) nr 1379/2013 (nedan kallade planerna),

               b)

               uppfyller de krav som anges i del B i denna rekommendation avseende tidsfrister och förfaranden för den årsrapport som avses i artikel 28.5 i förordning (EU) nr 1379/2013 (nedan kallad årsrapporten).

         När denna rekommendation hänvisar till producentorganisationer avses också sammanslutningar av producentorganisationer.

      DEL A

   PRODUKTIONS- OCH SALUFÖRINGSPLANERNAS FORMAT OCH STRUKTUR
   Planer som fiskeriproducentorganisationer och vattenbruksproducentorganisationer lämnar in till de nationella myndigheterna bör innehålla följande information:
   1.   Allmän information om producentorganisationen

         Namn

   Producentorganisationens fullständiga namn.

         Typ

   Vattenbruksproducentorganisation eller fiskeriproducentorganisation.

         Identifieringskod

   Den nationella identifieringskoden.

         Säte

   Den plats där producentorganisationen är officiellt registrerad (såsom en stad eller en hamn) samt dess behörighetsområde, med hjälp av Nuts (nomenklatur för statistiska territoriella enheter).

         Antal medlemmar

   Det antal producenter som är officiellt registrerade i producentorganisationen.

         Omsättning (med uppgifter per art)

   En tabell som anger producentorganisationens totala omsättning för de senaste tre åren, med uppgifter om omsättningen för enskilda arter.
   Omsättningen bör beräknas antingen som det genomsnittliga årsvärdet av den saluförda produktionen i första försäljningsledet under de senaste tre åren eller, för nyligen erkända producentorganisationer, som summan av den saluförda produktionen för varje medlem i producentorganisationen i första försäljningsledet under samma period.

         Fångst- eller skördevolym (med uppgifter per art)

   En tabell som för varje art visar volymen och värdet av fångster eller skördar under de senaste tre åren, uttryckt i ton och euro per år.

         Identifiering av producentorganisationens viktigaste saluförda arter (ex 2.1)

   Det rekommenderas att man använder den tabell som beskrivs i föregående stycke för identifiering av de viktigaste saluförda arterna. De viktigaste kommersiella arterna bör utgöra huvuddelen av varje producentorganisations produktion när det gäller omsättning och volym av fångster och odlade arter. Bestämmelserna i artikel 2 i kommissionens förordning (EG) nr 2508/2000 (3) bör användas som referens.
   2.   Produktionsprogram och saluföringsstrategi

   2.1   Inledning

   Producentorganisationen bör förklara den övergripande samstämmigheten mellan de åtgärder som man avser att genomföra och planens mål.
   Med utgångspunkt i en bedömning av producentorganisationens tillgångar, möjligheter, hot och svagheter, bör planerna inledas med en presentation av producentorganisationens planerade strategi för att utveckla sin produktion och anpassa den till marknadsbehoven, i enlighet med de mål som fastställs för producentorganisationer i artiklarna 3 och 7 i förordningen om den gemensamma marknadsordningen.
   Denna presentation bör tydligt visa sambandet mellan produktionsprogrammet och saluföringsstrategin som producentorganisationen kommer att genomföra.
   2.2   Produktionsprogram

   Produktionsprogrammet bör bestå av en preliminär leveransplan för året på grundval av marknadens säsongsutveckling (priser, produktion och efterfrågan). Framförallt bör följande faktorer beaktas:
   2.2.1   För alla producentorganisationer

               —

               Planering av produktionsverksamhet.

               —

               Samordning av verksamheten med andra producenter.

         För fiskeriproducentorganisationer:

               —

               Förvaltning av fiskerättigheter och tillträde för medlemmarna i en producentorganisation, beroende på produktionsplanering.

               —

               Fullgörande och hantering av skyldigheten att landa alla fångster.

         2.2.2   För vattenbruksproducentorganisationer

               —

               Utveckling av hållbar vattenbrukspraxis.

         2.3   Saluföringsstrategi

   Saluföringsstrategin bör innehålla en beskrivning av hur producentorganisationen avser att garantera ett adekvat utbud för marknadens behov i fråga om kvalitet, kvantitet och presentationsform. Framförallt bör följande faktorer beaktas:

               —

               Identifiering av marknadens behov (kvantitet, kvalitet, presentationsform).

               —

               Identifiering av nya avsättningsmöjligheter och andra kommersiella möjligheter.

               —

               Dialog och samordning med andra aktörer i försörjningskedjan.

         3.   Åtgärder för att uppnå de mål som fastställs i artikel 7 i förordningen om den gemensamma marknadsordningen

   3.1   För fiskeriproducentorganisationer:

   3.1.1   Främjande av ett hållbart fiske
       (4)

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Gemensam förvaltning av fiskerättigheter och tillträde för medlemmarna i en producentorganisation, på grundval av gällande förvaltningsbestämmelser för olika bestånd, fisken och fiskeområden.

               —

               Samordning av dialogen och samarbetet med berörda vetenskapliga organisationer inom fiskerisektorn, liksom samarbete för att utveckla vetenskaplig rådgivning till stöd för förvaltningsbeslut om fiskeresurser.

               —

               Förberedelse och administration av vetenskapliga och tekniska kampanjer för att förbättra kunskapen om resurser och ekosystemeffekter och främja utvecklingen av hållbara fiskemetoder.

               —

               Genomförande av konsekvensanalyser för tillämpning av nya förvaltningsåtgärder.

               —

               Identifiering och gemensamt förebyggande av risker i samband med säkerhet i arbetet och till sjöss.

               —

               Tillhandahållande av bistånd och utbildning för producentorganisationens medlemmar om fiskerilagstiftning, främjande av hållbara fiskemetoder eller säkerhet ombord.

               —

               Ett effektivt deltagande i de olika berörda organen för fiskeriförvaltning på nationell, regional, europeisk och internationell nivå.

               —

               Samordning av dialogen mellan producentorganisationer, även från andra medlemsstater.

         3.1.2   Undvikande och minskning av oönskade fångster
       (5)

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Identifiering och främjande av fiskemetoder som bidrar till att förhindra och minska oönskade fångster.

               —

               Utarbetande och genomförande av planer och gemensamma åtgärder för att undvika och minska oavsiktliga fångster.

               —

               Identifiering av bästa användning av sådana fångster (6).

         3.1.3   Bidrag till fiskeriprodukternas spårbarhet och konsumenternas tillgång till tydlig och fullständig information

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Förbättring av tekniska lösningar för spårbarhet.

               —

               Utvärdering av kommunikationsbehov och åtgärder för konsumentupplysning.

               —

               Förbättring av produktmärkning, bland annat genom certifieringsförfaranden för att stödja obligatorisk information och frivillig tilläggsinformation enligt artiklarna 38 och 39 i förordningen om den gemensamma marknadsordningen.

               —

               Förberedelse och genomförande av åtgärder för kommunikation och konsumentupplysning.

         3.1.4   Bidrag till att undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Utbildning för producenter.

               —

               Observationsprogram och kontroll av verksamhet som bedrivs av producentorganisationens medlemmar.

         3.1.5   Förbättrade villkor för utsläppande på marknaden av medlemmarnas fiskeriprodukter

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Identifiering av möjligheter till saluföring av produktionen och kanalisering av medlemmarnas utbud.

               —

               Utveckling av strategier för en bättre saluföring av produktionen, bland annat för produktcertifiering.

               —

               Utveckling av certifieringsprocesser, bland annat när det gäller näring och kvalitet.

               —

               Stödjande av frivillig tilläggsinformation enligt artikel 39 i förordningen om den gemensamma marknadsordningen.

               —

               Utformning och utveckling av nya metoder och nya saluföringsverktyg.

               —

               Tillhandahållande av bistånd och utbildning för medlemmar i producentorganisationen om saluföringsmetoder.

               —

               Deltagande i mässor på nationell, europeisk och internationell nivå för att främja medlemmarnas produktion.

         3.1.6   Förbättrad ekonomisk avkastning

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Förberedelse och övervakning av vetenskapliga och tekniska kampanjer för att minska driftskostnaderna.

               —

               Tillhandahållande av bistånd och utbildning för medlemmar i producentorganisationen om företagsledning på fiskeriområdet.

               —

               Utveckling av tjänster för medlemmar i producentorganisationen när det gäller kostnadsredovisning.

         3.1.7   Stabilisering av marknaderna

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Bidrag till bättre kunskap om marknaden.

               —

               Förbättrad kunskap hos producentorganisationens medlemmar om de huvudsakliga ekonomiska faktorerna i leveranskedjan.

               —

               Tillhandahållande av praktiskt stöd till producenter för att bättre samordna informationsutbytet med kunder och andra aktörer (särskilt beredningsföretag, återförsäljare och auktioner).

         3.1.8   Bidrag till livsmedelsförsörjningen och främjande av höga standarder för livsmedelskvalitet och livsmedelssäkerhet liksom bidrag till sysselsättningen i kust- och landsbygdsområden

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Förberedelse och drivande av kampanjer för att främja initiativ avseende handelsnormer (kvalitet, storlek eller vikt, förpackning, presentation och märkning).

               —

               Förberedelse och drivande av kampanjer för att främja nya arter som kan utnyttjas på ett hållbart sätt.

               —

               Förberedelse och drivande av kampanjer för att utveckla nya processer och produkter.

               —

               Förberedelse och drivande av kampanjer för att främja fiskeriprodukter.

               —

               Förberedelse och drivande av kampanjer för att främja sysselsättning inom fiskesektorn.

         3.1.9   Minskad miljöpåverkan av fisket, bl.a. genom åtgärder för att förbättra fiskeredskapens selektivitet

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Förberedelse och genomförande av vetenskapliga undersökningar och experimentella program för att bedöma och begränsa fiskemetodernas miljöpåverkan.

               —

               Förberedelse och drivande av experimentella program för att utveckla fiskeredskap som minskar miljöpåverkan.

               —

               Tillhandahållande av utbildning och bistånd för producenter för att underlätta införandet av fiskemetoder och fiskeredskap som begränsar miljöpåverkan.

         3.2   Vattenbruksproducentorganisationer

   3.2.1   Främjande av ett hållbart vattenbruk
       (7)

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Förberedelse och administration av vetenskapliga och tekniska kampanjer för att förbättra kunskapen om arter och vattenbrukets miljöeffekter och för att främja utvecklingen av hållbara vattenbruksmetoder.

               —

               Samordning av dialogen och samarbetet med berörda vetenskapliga organisationer inom vattenbrukssektorn och samarbete för att utveckla vetenskaplig rådgivning till stöd för förvaltningsbeslut om vattenbruk.

               —

               Tillhandahållande av bistånd och utbildning för medlemmar i producentorganisationen för att främja hållbara vattenbruksmetoder.

               —

               Identifiering och gemensamt förebyggande av risker när det gäller säkerhet i arbetet.

               —

               Ett effektivt deltagande i de olika berörda organen för vattenbruk på nationell, regional, europeisk och internationell nivå.

               —

               Samordning av dialogen mellan producentorganisationer, även från andra medlemsstater.

         3.2.2   Säkerställande av att medlemmarnas verksamhet överensstämmer med nationella strategiska planer
       (8)

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Deltagande i utarbetandet av nationella strategiska planer.

               —

               Framtagande av certifieringssystem om hållbarhet vad gäller foder.

         3.2.3   Åtgärder för att säkerställa att fiskbaserade foderprodukter som används inom vattenbruk härstammar från fiskeverksamhet som förvaltas på ett hållbart sätt

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Deltagande i framtagandet av förfaranden för spårbarhet.

               —

               Framtagande av certifieringssystem om hållbarhet vad gäller foder.

         3.2.4   Förbättring av villkor för utsläppande på marknaden av medlemmarnas vattenbruksprodukter

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Identifiering av möjligheter till saluföring och/eller kanalisering av medlemmarnas produktion.

               —

               Utveckling av strategier för en bättre saluföring av produktionen, bland annat för produktcertifiering.

               —

               Stödjande av frivillig tilläggsinformation enligt artikel 39 i förordningen om den gemensamma marknadsordningen.

               —

               Utveckling av certifieringsprocesser, bland annat när det gäller näring och kvalitet.

               —

               Utformning och utveckling av nya metoder och nya saluföringsverktyg.

               —

               Tillhandahållande av bistånd och utbildning för medlemmar i producentorganisationen om saluföringsmetoder.

               —

               Deltagande i mässor på nationell, europeisk och internationell nivå för att främja medlemmarnas produktion.

         3.2.5   Förbättrad ekonomisk avkastning

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Förberedelse och övervakning av vetenskapliga och tekniska kampanjer för att minska driftskostnaderna.

               —

               Tillhandahållande av bistånd och utbildning för medlemmar i producentorganisationen om företagsledning på vattenbruksområdet.

               —

               Utveckling av tjänster för medlemmar i producentorganisationen när det gäller kostnadsredovisning.

         3.2.6   Stabilisering av marknaderna

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Samordning mellan olika producentorganisationer när det gäller insamling, bearbetning, utbyte och användning av ekonomiska uppgifter om medlemmarnas produktion, bland annat uppgifter om lagring och priser i första försäljningsledet.

               —

               Bidrag till bättre kunskap om marknaden.

               —

               Förbättrad kunskap hos producentorganisationens medlemmar om de huvudsakliga ekonomiska faktorerna i leveranskedjan.

               —

               Tillhandahållande av praktiskt stöd till producenter för att bättre samordna informationsutbytet med beredningsföretag.

         3.2.7   Bidrag till livsmedelsförsörjningen och främjande av höga standarder för livsmedelskvalitet och livsmedelssäkerhet liksom bidrag till sysselsättningen i kust- och landsbygdsområden

   Under denna rubrik bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Förberedelse och drivande av kampanjer för utveckling av initiativ avseende handelsnormer (kvalitet, storlek eller vikt, förpackning, presentation och märkning).

               —

               Förberedelse och drivande av kampanjer för att främja sysselsättning inom vattenbrukssektorn.

               —

               Förberedelse och drivande av kampanjer för att främja vattenbruksprodukter.

         4.   Åtgärder för att anpassa utbudet av vissa arter
       (9)

   I denna punkt bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Identifiering av fiskeriprodukter som är svåra att saluföra under vissa delar av året.

               —

               Framtagande av särskilda strategier och verktyg för produktion och saluföring.

         5.   Sanktioner och kontrollåtgärder

   I enlighet med artikel 8.1 d i förordningen om den gemensamma marknadsordningen bör denna punkt innehålla en beskrivning av sanktioner för medlemmar som bryter mot beslut som antagits för att genomföra planerna (10) liksom åtgärder som producentorganisationen kommer att genomföra för att kontrollera att medlemmarnas verksamhet överensstämmer med de regler som fastställts (11). I denna punkt bör planerna innehålla en eller flera av följande åtgärder:

               —

               Framtagande av ett system med sanktioner som står i proportion till de överträdelser som begåtts av producentorganisationens medlemmar.

               —

               Framtagande av strategier och program för kontroll av efterlevnad av de regler som antagits av producentorganisationen.

               —

               Genomförande av riskbedömningar av genomförandet av de regler som antagits av producentorganisationen.

               —

               Förberedelse och genomförande av åtgärder för kontroll av efterlevnaden av de regler som antagits av producentorganisationen.

               —

               Utbildning av observatörer och kontrollanter.

               —

               Upprättande och spridning av riktlinjer för genomförande av

                           a)

                           regleringar som följer av den gemensamma fiskeripolitiken, liksom

                           b)

                           regler och förvaltningsåtgärder som antagits av producentorganisationen.

         6.   Utgifter som ska beaktas

   6.1   Ekonomisk plan

   Det rekommenderas att producentorganisationernas planer innehåller en ekonomisk plan som för varje planerad åtgärd innehåller uppgifter om olika kostnader, utgifter och förväntade ekonomiska resurser.
   I den ekonomiska planen bör det skiljas mellan följande två typer av verksamheter:

               a)

               Förberedelse, övervakning och styrning av verksamhet med anknytning till planerade åtgärder (verksamhet med anknytning till projektägande).

               b)

               Verksamhet knuten till det praktiska genomförandet av varje planerad åtgärd (projektledningsverksamhet).

         6.2   Verksamhet med anknytning till projektägande

   Utgifter för verksamhet med anknytning till projektägande bör särskilt omfatta utgifter för marknadsundersökningar, konsekvensanalyser, projektutformning, riskanalys och eventuella förstudier som gjorts före genomförandet av en åtgärd kopplad till något av planens mål. De bör också omfatta utgifterna i samband med producentorganisationens övervakning och kontroll under genomförandet av en viss åtgärd.
   Utgifterna kan avse olika kategorier, såsom arbetskraft, tillhandahållande av tjänster eller leveranser.
   6.3   Projektledningsverksamhet

   Utgifter för projektledningsverksamhet bör särskilt omfatta utgifter för delar av genomförda åtgärder som inte är direkt knutna till projektägandet, såsom vetenskapligt eller tekniskt experimenterande, reklamkampanjer, inköp och användning av ny teknisk utrustning för att förbättra selektiviteten, utveckling av spårbarhet eller främjande av hållbart vattenbruk.
   7.   Tidtabell för genomförande

   Planerna bör innehålla en tidtabell för de planerade åtgärderna och de därmed förknippade kostnaderna, uppdelade på årliga betalningar för fleråriga planer.
   Tidtabellen bör för varje åtgärd ange lämpliga utfalls- och resultatindikatorer, såsom rekommenderas i punkt 8.
   8.   Indikatorer

   Såsom rekommenderas i punkt 7 bör utfalls- och resultatindikatorer anges för varje planerad åtgärd så att producentorganisationers och behöriga nationella myndigheters genomförande kan kontrolleras. Dessa indikatorer bör användas i den årsrapport som föreskrivs i artikel 28.5 i förordningen om den gemensamma marknadsordningen. Indikatorerna bör bidra till bedömningen av uppnåendet av planernas strategiska mål i förhållande till det utgångsläge som beskrivs i inledningen till planen.
   Med hänsyn till deras relevans när det gäller de olika åtgärder som planeras bör följande indikatorer användas:
   8.1   Utfallsindikatorer för genomförandet av de planerade åtgärderna

   8.1.1   För fiskeriproducentorganisationer

   Under denna rubrik bör planerna innehålla utfallsindikatorer för bedömning av överensstämmelsen med

               —

               planerad fartygsverksamhet uttryckt bland annat som dagar till sjöss och volymer av målarter som fångats,

               —

               en preliminär tidtabell för saluföring av produkter för varje art och presentationsform,

               —

               en plan för åtgärder som planeras för identifiering av marknadsmöjligheter,

               —

               en plan för åtgärder som planeras för certifiering/märkning av produkterna,

               —

               en preliminär tidtabell för förvaltning av fiskeansträngning och/eller fiskekapacitet för varje fiskeområde,

               —

               en plan för åtgärder som planeras för att minska oönskade bifångster,

               —

               ett program för utbildning när det gäller efterlevnad och regler, medvetenhet och kontroll av producenter.

         Dessa utfallsindikatorer bör också visa

               —

               prognoser för produkternas försäljningscykler,

               —

               överensstämmelse mellan producenternas genomsnittliga månadsinkomst och förväntade inkomstnivåer.

         8.1.2   För vattenbruksproducentorganisationer

   Under denna rubrik bör planerna innehålla utfallsindikatorer för bedömning av överensstämmelsen med

               —

               planerad lagring och skörd av odlade arter,

               —

               en preliminär tidtabell för saluföring av produkter för varje art och presentationsform,

               —

               en plan för åtgärder som planeras för identifiering av marknadsmöjligheter,

               —

               en plan för åtgärder som planeras för certifiering/märkning av produkterna,

               —

               en plan för att minska den kontaminering av ekosystem som är knuten till vattenbruksverksamhet,

               —

               en plan för införande av hållbar utfodring av odlade arter,

               —

               ett program för utbildning när det gäller efterlevnad och regler, medvetenhet och kontroll.

         Dessa utfallsindikatorer bör också visa

               —

               prognoser för produkternas försäljningscykler,

               —

               överensstämmelse mellan producenternas genomsnittliga månadsinkomst och förväntade inkomstnivåer.

         8.2   Resultatindikatorer för bedömning av hur åtgärderna bidrar till produktions- och saluföringsplanernas mål

   8.2.1   För fiskeriproducentorganisationer

   Under denna rubrik bör planerna innehålla resultatindikatorer för bedömning av

               —

               volym och/eller värde av de arter som fångas eller saluförs,

               —

               genomsnittlig storlek på de arter som fångas eller saluförs,

               —

               försäljningsökning per art och/eller produkt i förhållande till en referenssituation,

               —

               antal och volym och/eller värde av nya produkter som säljs i förhållande till föregående år,

               —

               utveckling vad gäller fiskeansträngning och/eller fiskekapacitet,

               —

               utveckling vad gäller landningssammansättning och/eller volym av oönskade fångster,

               —

               utveckling ”per capita” vad gäller uppskattat värde av landad eller skördad produktion,

               —

               utveckling vad gäller produktionskostnader per produktionsenhet,

               —

               utveckling vad gäller försäljningskostnader per produktionsenhet,

               —

               utveckling vad gäller genomsnittlig månadsinkomst för producenter,

               —

               förändringar av andelen osålda produkter i förhållande till referenssituationen,

               —

               förändringar av värdet av känsliga produkter i förhållande till referenssituationen,

               —

               antal olyckor (med skador och/eller dödsfall),

               —

               förändringar av antalet registrerade överträdelser av producentorganisationens regler.

         8.2.2   För vattenbruksproducentorganisationer

   Under denna rubrik bör planerna innehålla resultatindikatorer för bedömning av

               —

               volym och/eller värde av de arter som fångas eller saluförs,

               —

               försäljningsökning per art och/eller produkt i förhållande till en referenssituation,

               —

               antal och volym och/eller värde av nya produkter som säljs i förhållande till föregående år,

               —

               utveckling ”per capita” vad gäller uppskattat värde av skördad produktion,

               —

               utveckling vad gäller den andel foder för odlade arter som kommer från hållbara eller förnybara resurser,

               —

               utveckling vad gäller kvantiteter förorenande utsläpp,

               —

               utveckling vad gäller produktionskostnader per produktionsenhet,

               —

               utveckling vad gäller försäljningskostnader per produktionsenhet,

               —

               utveckling vad gäller genomsnittlig månadsinkomst för producenter,

               —

               förändringar av andelen osålda produkter i förhållande till referenssituationen,

               —

               förändringar av värdet av känsliga produkter i förhållande till referenssituationen,

               —

               antal olyckor (med skador och/eller dödsfall),

               —

               förändringar av antalet registrerade överträdelser av producentorganisationens regler.

      DEL B

   ÅRSRAPPORTENS INNEHÅLL OCH INLÄMNING
   Producentorganisationerna bör översända årsrapporten efter det att planerna färdigställts. När det gäller en flerårig plan bör en rapport lämnas in varje år.
   Årsrapporten bör innehålla utfalls- och resultatindikatorer enligt tidtabellen för genomförande av planerna som lämnats in för godkännande till de behöriga nationella myndigheterna.

      Utfärdad i Bryssel den 3 mars 2014.

            På kommissionens vägnar

         Maria DAMANAKI

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1379/2013 av den 11 december 2013 om den gemensamma marknadsordningen för fiskeri- och vattenbruksprodukter, om ändring av rådets förordningar (EG) nr 1184/2006 och (EG) nr 1224/2009 och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 104/2000 (EUT L 354, 28.12.2013, s. 1).

      (2)  Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 1418/2013 av den 17 december 2013 om produktions- och saluföringsplaner enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1379/2013 om den gemensamma marknadsordningen för fiskeri- och vattenbruksprodukter (EUT L 353, 28.12.2013, s. 40).

      (3)  Kommissionens förordning (EG) nr 2508/2000 av den 15 november 2000 om tillämpningsföreskrifter till rådets förordning (EG) nr 104/2000 beträffande operativa program i fiskerisektorn (EGT L 289, 16.11.2000, s. 8).

      (4)  Främjande av hållbart fiske för medlemmarna genom att skapa möjligheter för deras utveckling i full överensstämmelse med bevarandepolitiken enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 (EUT L 354, 28.12.2013, s. 22)(förordningen om den gemensamma fiskeripolitiken) och miljölagstiftningen, samtidigt som socialpolitikens krav uppfylls.

      (5)  I största möjliga mån, undvikande och minskning av oönskade fångster av kommersiella bestånd och, när så är nödvändigt, användning av sådana fångster på bästa sätt, utan att det skapas en marknad för sådana fångster vars storlek underskrider minsta referensstorlek för bevarande i enlighet med artikel 15 i förordningen om den gemensamma fiskeripolitiken.

      (6)  Utan att det skapas en marknad för sådana fångster vars storlek underskrider minsta referensstorlek för bevarande.

      (7)  Främjande av hållbart vattenbruk för medlemmarna genom att skapa möjligheter för deras utveckling i full överensstämmelse med bevarandepolitiken enligt förordningen om den gemensamma fiskeripolitiken och miljölagstiftningen, samtidigt som socialpolitikens krav uppfylls.

      (8)  Enligt artikel 34 i förordningen om den gemensamma fiskeripolitiken.

      (9)  Arter som traditionellt sett är svåra att saluföra under året enligt artikel 28.2 d i förordningen om den gemensamma marknadsordningen.

      (10)  Sanktioner enligt artikel 28.2 e i förordningen om den gemensamma marknadsordningen.

      (11)  Åtgärder enligt artikel 8.1 d i förordningen om den gemensamma marknadsordningen.