title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Danmarks nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Danmarks uppdaterade konvergensprogram för 2011–2015

text:
               20.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 213/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Danmarks nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Danmarks uppdaterade konvergensprogram för 2011–2015
   2011/C 213/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.3,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter efter samråd med ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag om att lansera en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och god konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning inleddes i EU liksom den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (4)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga finanser och hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (5)

               Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 9 maj 2011 lade Danmark fram 2011 sitt uppdaterade konvergensprogram för perioden 2011–2015 och sitt nationella reformprogram för 2011. I syfte att beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt.

               (7)

               Baserat på en bedömning av det uppdaterade konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för konvergensprogrammet framstår som rimligt. Det är baserat på något gynnsammare tillväxtantaganden för 2012 och därefter, och är i stort sett i linje kommissionens vårprognos 2011. Den finanspolitiska strategi som fastställs i programmet har som mål att få ned underskottet under 3 % av referensvärdet till 2013, i linje med rådets rekommendation av den 13 juli 2010, och därefter uppnå det reviderade medelfristiga målet, dvs. att det strukturella saldot ska ligga under 0,5 % av BNP 2015 och att balans uppnås i de offentliga finanserna till 2020. Korrigeringsplanen för att uppnå målet är rimlig. De åtgärder som ingår i konvergensprogrammet och som antogs av riksdagen under våren 2010 bedöms underbygga de finanspolitiska målen på ett lämpligt sätt och bör motsvara en årlig finanspolitisk insats på omkring 1 % av BNP under perioden 2011–2013. Danmark kommer att uppnå sitt reviderade medelfristiga mål inom konvergensprogramperioden. Riskerna kring de finanspolitiska målen uppväger i stort sett varandra.

               (8)

               Den danska ekonomin började avmattas under 2007 samtidigt med en korrigering på bostadsmarknaden som bidrog till inhemska bankproblem som förvärrades genom ett ökat antal konkurser och ökande arbetslöshet. Recessionen var allvarlig – produktionen minskade med 8 % mellan hösten 2007 och våren 2009, och arbetslösheten ökade till 7,4 % under 2010. Sysselsättningsgraden sjönk från 79,8 % 2008 till 76,1 % 2010, vilket drabbade särskilt unga människor. Produktionen började återhämta sig 2009 och den reala BNP-tillväxten nådde 2,1 % 2010. Återhämtningen har drivits på av en ihållande inhemsk efterfrågan (även till följd av finanspolitisk expansion), en kraftig lagerökning och en stark och stabil återhämtning för Danmarks viktigaste handelspartner.

               (9)

               Automatiska stabilisatorer och krisrelaterade åtgärder gjorde att saldot i den offentliga sektorns finanser vände från ett överskott på 3,2 % av BNP 2008 till ett underskott på 2,7 % av BNP 2009. Mot bakgrund av Danmarks anmälan våren 2010 och kommissionens vårprognos 2010 om att underskottet i statsbudgeten skulle komma att överstiga 5 % av BNP 2010, inleddes ett förfarande vid alltför stora underskott för Danmarks del i juli 2010. Trots att oväntade och tillfälliga engångsintäkter i samband med pensionsbeskattningen ledde till en stabilisering av underskottet vid 2,7 % av BNP förra året, väntas underskottet enligt kommissionens vårprognos 2011 på nytt att öka till 4 % av BNP under 2011, vilket bekräftar behovet av kontinuerliga och långtgående konsolideringsinsatser under 2012 och 2013. Detta innebär sträng tillämpning av åtgärderna enligt 2010 års konsolideringsavtal och av konvergensprogrammets utgiftskontroll för att säkra att det alltför stora underskottet korrigeras till 2013. När utgiftsprognoserna utvärderas mot bakgrund av den beräknade nivån för den medelfristiga potentiella produktionstillväxten, och med beaktande av skönsmässiga åtgärder, tycks de säkerställa en lämplig anpassning mot det medelfristiga målet. I enlighet med kommissionens senaste utvärdering, verkar risken med avseende på de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt vara låg.

               (10)

               En sträng kontroll för att undvika återkommande utgiftsöverskridanden på lokal och regional nivå är viktigt för att de finanspolitiska målen ska kunna uppnås. De offentliga utgifterna har under de senaste 20 åren hela tiden legat över de finanspolitiska målen. Regeringen har redan vidtagit vissa åtgärder för att lösa detta problem och planerar att införa ett nytt system för utgiftskontroll, under Danmarks ekonomiska råds oberoende överinsyn, vilket beskrivs i konvergensprogrammet.

               (11)

               Till följd av demografiska faktorer kommer den befolkningsandel som är i arbetsför ålder (15–64 år) att krympa med omkring 1,5 % mellan 2010 och 2025 och med närmare 5 % till 2040. Den ekonomiska återhämtningen kan på medellång sikt leda till att utbudet på arbetskraft minskar, vilket vi sett prov på under åren av högkonjunktur. Trots ett redan högt deltagande på arbetsmarknaden finns det utrymme för ytterligare ökning av arbetskraftsutbudet. Frivillig förtidspension är mycket vanligt i åldrarna 60–64 vilket lett till att sysselsättningsgraden bland 60–64-åringarna bara är 40 %. Vidare har 10 % av befolkningen i arbetsför ålder antingen ersättning för nedsatt arbetsförmåga eller ett flexjobb (subventionerad anställningsform).

               (12)

               Produktivitetstillväxten har stadigt minskat sedan 1995, och ett av skälen till detta har varit svaga utbildningsresultat. Danmark fortsätter med den generösa finansieringen av utbildningssystemet, men trots detta är resultaten bara genomsnittliga inom flera nyckelområden och Danmark har den fjärde lägsta ungdomsutbildningsnivån i EU. Under 2009 hade bara 70,1 % av befolkningen i åldrarna 20–24 åtminstone genomgången gymnasieutbildning (jämfört med EU-genomsnittet som ligger på 78,6 %) (3) och PISA-resultaten är genomsnittliga. Avhoppsfrekvensen i ungdoms- och yrkesutbildningar är relativt hög; minst 50 % av studenterna inom yrkesutbildning för ungdomar slutar i förtid. Tio år efter att ha lämnat primärundervisningen har omkring 20 % av ungdomarna inte någon fullt genomgången utbildning över högstadienivå. En högre kvalitet på utbildningssystemet skulle även bidra till att förebygga framtida kompetensrelaterade obalanser på arbetsmarknaden, som för närvarande ser ut att gå mot ett överskott av outbildad arbetskraft jämsides med en brist på utbildad arbetskraft. Produktivitetstillväxten har varit särskilt svag inom byggnads- och tjänstesektorerna. Detta gäller särskilt lokala tjänster, detalj- och grossisthandeln och personliga tjänster, där konkurrensen inom vissa sektorer kan vara låg t.ex. på grund av stora marknadsinträdeshinder, vilket kan leda till att resursfördelningen inte blir optimal. Reglerna för stadsplanering är stränga och begränsar därmed produktivitetsmöjligheter som skulle kunna öka stordriftsfördelarna inom detaljhandelssektorn. Endast 25 % av all offentlig upphandling sker genom öppen offentlig upphandling, och regeringen har därför inlett en strategi som ska öka konkurrensen inom de offentliga tjänsterna genom att gradvis öka den offentliga upphandlingen inom kommuner och regioner. Den har också fastställt ett nytt mål för kommunerna, som innebär att 31,5 % av all upphandling bör vara offentlig senast 2015.

               (13)

               Hushållens skuldsättning som andel av BNP är den högsta i EU. Med uppbyggnaden av skuldnivåer som tog fart i och med haussen på bostadsmarknaden mellan 2004 och 2007 uppstår det potentiella risker för ekonomin och den finansiella stabiliteten. Riskerna mildras visserligen av Danmarks sofistikerade marknad för hypoteksobligationer och hushållens i allmänhet stabila finansiella situation (tillgångarna överskrider kraftigt skulderna), men de åtgärder som infördes för att dämpa konjunkturförstärkande fluktuationer i fastighetspriserna efter den korrigering som gjordes av dessa priser, förefaller något begränsade.

               (14)

               Danmark har gjort ett antal åtaganden inom europluspakten. För att förbättra den finanspolitiska hållbarheten har man nått fram till en överenskommelse om att skärpa sanktionerna på området utgiftskontroll på lokal nivå och regeringen avser att lägga fram ett förslag till en lag om utgiftstakSysselsättningsåtgärderna är inriktade på att främja sysselsättning genom ett förlängt arbetsliv enligt en pensionsreform. Ett konkurrenspaket med konkreta initiativ för att främja konkurrensen riktas främst mot byggnads- och tjänstesektorerna. Utöver dessa åtaganden genomförs ett system som ska underlätta privata lösningar för banker i en nödsituation och bidra till att förbättra den finansiella stabiliteten. Tillsammans avser dessa åtgärder och åtaganden paktens fyra områden. Generellt sammanfaller åtgärderna med de åtgärder som vidtas för att följa upp den årliga tillväxtöversikten och göra framsteg mot Europa 2020-målen, särskilt på sysselsättningsområdet. Även om flera av de annonserade åtagandena redan har införts, kommer det inom den närmsta framtiden att krävas omfattande åtgärder för att stärka budgetdisciplinen (på lokal nivå) och främja sysselsättningen. Dessa åtaganden har bedömts och beaktats i rekommendationerna.

               (15)

               Kommissionen har granskat konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet, inklusive åtagandena inom ramen för europluspakten. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Danmark utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot bakgrund av detta anser kommissionen att de kontinuerliga och långtgående finanspolitiska konsolideringsinsatserna bör fortsätta under 2011 och därefter. Det bör även tas vidare steg för att öka arbetskraftsutbudet genom att dra ned på förtidspensionerna och rikta insatser mot vissa grupper, förbättra utbildningens kvalitet, öka konkurrensen inom nyckelsektorerna och ytterligare stabilisera fastighetsmarknaden.

               (16)

               Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation av den 16 juli 2010 enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av Danmarks konvergensprogram och dess ståndpunkt (4) avspeglas bland annat i punkt 1 i dess rekommendation nedan. Rådet har, med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011, granskat Danmarks nationella reformprogram.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Danmark att vidta följande åtgärder under perioden 2011–2012:

               1.

               Genomföra finanspolitiska konsolideringsåtgärder under 2011, 2012 och 2013 och säkerställa en genomsnittlig årlig finanspolitisk insats på 0,5 % av BNP för perioden 2011-2013 som planerat, och korrigera det alltför stora underskottet till 2013 i enlighet med rådets rekommendation under förfarandet om alltför stora underskott. Därefter säkerställa, som planerat, en lämplig anpassning mot det medelfristiga målet. Trappa upp insatserna för att minska det offentliga underskottet om de ekonomiska villkoren blir bättre än väntat. Stärka utgiftskontrollen genom att anta bindande fleråriga utgiftstak för lokala, regionala och centrala förvaltningar i enlighet med de övergripande medelfristiga målen för de offentliga finanserna.

               2.

               I syfte att stärka sysselsättningen och de offentliga finansernas hållbarhet, vidta ytterligare åtgärder för att öka det långfristiga arbetskraftsutbudet, genom att genomföra den nyligen avslutade reformen av systemet för frivillig förtidspension (VERP), reformera sjukpensionssystemet och i högre grad inrikta subventionerade sysselsättningsordningar (flexjobbsystemet) på utsatta grupper.

               3.

               Skynda på genomförandet av reformerna för att bättra kvaliteten på utbildningssystemet. Minska avhoppsfrekvensen, särskilt inom yrkesutbildningssektorn samt öka antalet tillgängliga lärlingsplatser.

               4.

               Vidta åtgärder för att undanröja konkurrenshinder, särskilt inom lokala tjänste- och detaljhandelssektorerna, genom att se över lagstiftningen om markanvändning och öppna den offentliga upphandlingen inom kommuner och regioner.

               5.

               Stödja den pågående stabiliseringen av fastighetsmarknaden efter den nyligen genomförda priskorrigeringen och samtidigt överväga förebyggande åtgärder för att stärka bostadsmarknadens och det finansiella systemets stabilitet på medellång sikt, däribland en översyn av hur hypoteks- och fastighetsskattesystemen fungerar.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Det bör dock noteras att elever i Danmark generellt sett påbörjar sin utbildning vid en högre ålder än i övriga medlemsstater, och därmed även tar examen från gymnasieutbildning efter 24 års ålder. I gruppen av 25-34-åringar har 85 % fullgjort åtminstone gymnasieutbildning.

      (4)  Enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

31996H0694

96/694/EG: Rådets rekommendation av den 2 december 1996 om en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 319 , 10/12/1996 s. 0011 - 0015

RÅDETS REKOMMENDATION av den 2 december 1996 om en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen (96/694/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 235 i detta,med beaktande av kommissionens förslag,med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), ochmed beaktande av följande:1. Rådet har antagit en rad lagstiftningsinstrument och bundit sig för ett visst antal politiska åtaganden inom området för likabehandling och lika möjligheter för kvinnor och män (3) (4) (5) (6).2. Stats- eller regeringscheferna, församlade i Europeiska rådet i Essen, Cannes och Madrid, underströk att kampen mot arbetslösheten samt lika möjligheter för kvinnor och män utgör de viktigaste uppgifterna för Europeiska unionen och dess medlemsstater.3. Kvinnornas möjligheter till delaktighet i beslutsprocessen var föremål för särskild uppmärksamhet i rådets rekommendation 84/635/EEG av den 13 december 1984 om främjande av positiv särbehandling av kvinnor (7), i rådets andra resolution av den 24 juli 1986 om främjande av lika möjligheter för kvinnor (8), i rådets resolution av den 21 maj 1991 om gemenskapens tredje handlingsprogram på medellång sikt för lika möjligheter för kvinnor och män (1991-1995) (9), i rådets resolution av den 27 mars 1995 om en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen (10) och i rådets beslut 95/593/EEG av den 22 december 1995 om gemenskapens handlingsprogram på medellång sikt för lika möjligheter för män och kvinnor (1996-2000) (11).4. Europaparlamentet bad i sin resolution av den 11 februari 1994 om kvinnorna i beslutsorganen (12) kommissionen att "ägna sig åt att genomföra den politik för lika möjligheter som definieras i gemenskapens tredje handlingsprogram, i syfte att avlägsna de individuella hinder som hindrar kvinnorna från att tillträda poster på beslutsfattarnivå" och att ange "åtgärder och insatser som möjliggör en större andel kvinnor i beslutsprocessen".5. I deklarationen och handlingsplanen från den fjärde Världskvinnokonferensen (Peking den 4-15 september 1995) betonas kraftfullt nödvändigheten att säkerställa välavvägd fördelning av ansvaret, makten och rättigheterna och att medlemsstaterna har förbundit sig att genomföra handlingsplanen.6. Deltagandet i belsutsprocessen grundar sig på representation i beslutsorganen på alla nivåer i det politiska, ekonomiska, sociala och kulturella livet och i synnerhet på ansvarsfulla poster och i beslutsfattande ställning.7. Kvinnorna är fortfarande underrepresenterade i beslutsorganen på det politiska, ekonomiska, sociala och kulturella området.8. Den svaga kvinnorepresentationen i beslutsorganen beror bland annat på att kvinnorna sent uppnådde jämlikhet som medborgare, på hindren för förverkligandet av deras ekonomiska oberoende och på svårigheterna att förena yrkeslivet och familjelivet.9. En balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen är ett demokratiskt krav.10. Den svaga kvinnorepresentationen på beslutsfattande poster är något som hela samhället förlorar på och som kan hindra att befolkningens intressen och behov tillvaratas till fullo.11. Åtgärder som syftar till att åstadkomma en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen på alla områden bör vidtas samtidigt som den dimension som utgörs av lika möjligheter för kvinnor och män beaktas inom alla politikområden och vid alla åtgärder.12. En balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen kan ge upphov till annorlunda idéer, värden och beteenden som leder i riktning mot en rättvisare och mer harmonisk värld, såväl för kvinnorna som för männen.13. Medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter, partierna och de politiska organisationerna, de icke-statliga organisationerna samt media spelar en avgörande roll för att skapa ett samhälle där ansvaret på de politiska, ekonomiska, sociala och kulturella områdena utövas på ett jämställt sätt av kvinnor och män.14. Riktlinjer bör fastställas i syfte att främja en balanserad fördelning av kvinnor och män i beslutsprocessen för att åstadkomma lika möjligheter för kvinnor och män och bör, inom ramen för gemenskapens handlingsprogram på medellång sikt för lika möjligheter för män och kvinnor (1996-2000), göras effektivare genom utbyte av information om goda tillvägagångssätt.15. Bestämmelserna i denna rekommendation gäller endast inom ramen för gemenskapens behörighet. Likabehandling av kvinnliga och manliga arbetstagare utgör ett av gemenskapens mål, och här rör det sig särskilt om att främja utjämning vid förbättring av levnads- och arbetsvillkor.16. Fördraget innehåller inga andra befogenheter för att anta denna rekommendation än de, som nämns i artikel 235.I. HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA1. att utveckla en integrerad helhetsstrategi för att främja en balanserad fördelning av kvinnor och män i beslutsprocessen samt att utveckla eller vidta lämpliga åtgärder för att nå detta resultat, vid behov genom lagstiftning och/eller genom reglerande åtgärder och/eller genom olika incitament,2. a) att medvetandegöra samtliga medverkande i utbildnings- och fortbildningsprocessen på alla nivåer, också dem som bär ansvaret för det pedagogiska materialet, om vikten av- en realistisk och fullständig bild av kvinnors och mäns roller och förutsättningar i samhället, fri från fördomar och diskriminerande stereotyper,- en mer balanserad ansvarsfördelning i yrkeslivet, inom familjen och i samhället mellan kvinnor och män, och- en balanserad fördelning av kvinnor och män i beslutsprocessen på alla nivåer,b) att på alla utbildnings- och fortbildningsnivåer uppmuntra flickor och kvinnor att delta och hävda sig i utbildnings- och fortbildningsverksamheten lika fullödigt och aktivt som pojkar och män, i syfte att förbereda dem på att spela en aktiv roll i samhället, däribland i det politiska, ekonomiska, sociala och kulturella livet, och i synnerhet i beslutsprocessen,c) att medvetandegöra allmänheten om betydelsen av att sprida en bild av kvinnan och mannen som varken förstärker eller stödjer diskriminerande stereotyper om ansvarsfördelningen mellan könen,d) att, utan att åsidosätta den autonomi som föreningar och organisationer åtnjuter, uppmuntra och stödja deras ansträngningar inom alla samhällssektorer för att främja kvinnornas tillträde till beslutsprocessen och en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsorganen,e) att, utan att åsidosätta den autonomi som arbetsmarknadens parter åtnjuter, uppmuntra och stödja deras ansträngningar för att främja en balanserad fördelning mellan kvinnors och mäns deltagande i verksamheten, och att understyrka deras ansvar när det gäller att befordra och föra fram kvinnliga kandidater vid nomineringen av kandidater till olika uppdrag i offentliga kommissioner och kommittéer i medlemsstaterna och på gemenskapsnivå,f) att utarbeta, lansera och främja offentliga kampanjer som skall medvetandegöra allmänheten om nyttan och fördelarna för hela samhället med en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen,3. a) att främja och förbättra insamlande och offentliggörande av sådana statistiska uppgifter som möjliggör en bättre kännedom om den relativa fördelningen mellan kvinnor och män på alla nivåer i beslutsprocessen på de politiska, ekonomiska, sociala och kulturella områdena,b) att understödja, utveckla och stimulera kvantitativa och kvalitativa studier över fördelningen mellan kvinnor och män i beslutsprocessen, och i synnerhet- om de rättsliga, sociala eller kulturella hinder som utestänger personer av det ena eller det andra könet från att delta i beslutsprocessen,- om strategier för att undanröja dessa hinder, och- om nyttan och fördelarna för samhället och för en fungerande demokrati med en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen,c) att främja, stödja och stimulera till goda exempel inom beslutsprocessens olika områden och att utarbeta program för spridning och utbyte av erfarenheter i syfte att göra sådana åtgärder mer allmänt förekommande,4. a) att främja en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i statliga organ och kommittéer på alla nivåer,b) att medvetandegöra berörda parter om vikten av att ta initiativ för att uppnå en balanserad fördelning mellan kvinnor och män på offentliga uppdrag på alla nivåer, och att därvidlag fästa särskilt avseende vid att främja en balanserad sammansättning av kommittéer, kommissioner och arbetsgrupper såväl på nationell nivå som på gemenskapsnivå,c) att fastställa, genomföra eller utarbeta ett sammanhållet åtgärdspaket som skall verka för jämställdhet i offentlig tjänst och som respekterar idén bakom ett balanserat deltagande i beslutsprocessen samt att, när rekryteringen sker genom uttagningsprov, övervaka att sammansättningen av den kommitté som får i uppdrag att konstruera proven och också sammansättningen av uttagningskommittén har en så långt möjligt jämn könsfördelning,d) att, t.ex. genom att anta jämställdhetsprogram och program för positiv särbehandling, eller inom ramen för sådana program, uppmuntra den privata sektorn att stärka den kvinnliga närvaron på alla beslutsnivåer.II. HÄRIGENOM ANMODAS DE EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS INSTITUTIONER, ORGAN OCH DECENTRALISERADE ORGANatt utveckla en strategi för att uppnå en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen inom Europeiska unionens samtliga institutioner, organ och decentraliserade organ.III. HÄRIGENOM ANMODAS KOMMISSIONEN1. att, inom ramen för rådets beslut 95/593/EG av den 22 december 1995 om ett gemenskapshandlingsprogram på medellång sikt för lika möjligheter för kvinnor och män (1996-2000), stimulera och organisera systematiskt utbyte av information om och erfarenheter av goda exempel mellan medlemsstaterna samt utvärdera den effekt de vidtagna åtgärderna haft på försöken att uppnå en mer balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen,2. att för detta ändamål och inom dessa ramar intensifiera sitt arbete med information, medvetandegörande och främjande av forskning och åtgärder som syftar till en balanserad fördelning av kvinnor och män i beslutsprocessen,3. att lägga fram en rapport för Europaparlamentet, rådet och Ekonomiska och sociala kommittén första gången tre år efter det att denna rekommendation antagits och därefter årligen, om genomförande av denna, på grundval av den information som medlemsstaterna och Europeiska gemenskapernas institutioner och organ tillhandahåller.Utfärdad i Bryssel den 2 december 1996.På rådets vägnarE. FITZGERALDOrdförande(1) EGT nr C 166, 10.6.1996, s. 276.(2) EGT nr C 204, 15.7.1996, s. 21.(3) - Rådets direktiv 75/117/EEG av den 10 februari 1975 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om tillämpningen av principen om lika lön för kvinnor och män (EGT nr L 45, 19.2.1975, s. 19).- Rådets direktiv 76/207/EEG av den 9 februari 1976 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om tillgång till anställning, yrkesutbildning och befordran samt arbetsvillkor (EGT nr L 39, 14.2.1976, s. 40).- Rådets direktiv 79/7/EEG av den 19 december 1978 om successivt genomförande av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om social trygghet (EGT nr L 6, 10.1.1979, s. 24).- Rådets direktiv 86/378/EEG av den 24 juli 1986 om genomförandet av principen om likabehandling av kvinnor och män i fråga om företags- eller yrkesbaserade system för social trygghet (EGT nr L 225, 12.8.1986, s. 40).- Rådets direktiv 86/613/EEG av den 11 december 1986 om tillämpningen av principen om likabehandling av kvinnor och män med egen rörelse, bland annat jordbruk, samt om skydd för kvinnor med egen rörelse under havandeskap och moderskap (EGT nr L 359, 19.12.1986, s. 56).- Rådets direktiv 92/85/EEG av den 19 oktober 1992 om åtgärder för att förbättra säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare som är gravida, nyligen har fött barn eller ammar (EGT nr L 348, 28.11.1992, s. 1).(4) - Rådets beslut 95/593/EG av den 22 december 1995 om gemenskapens handlingsprogram på medellång sikt för lika möjligheter för kvinnor och män (1996-2000) (EGT nr L 335, 30.12.1995, s. 37).(5) - Rådets rekommendation 84/635/EEG av den 13 december 1984 om främjande av positiv särbehandling av kvinnor (EGT nr L 331, 19.12.1984, s. 34).- Rådets rekommendation 92/241/EEG av den 31 mars 1992 om barnomsorg (EGT nr L 123, 8.5.1992, s. 16).(6) - Rådets resolution av den 12 juli 1982 om främjande av lika möjligheter för kvinnor och män (EGT nr C 186, 21.7.1982, s. 3).- Rådets resolution av den 7 juni 1984 om åtgärder för att bekämpa arbetslöshet bland kvinnor (EGT nr C 161, 21.6.1984, s. 4).- Resolution antagen av rådet och utbildningsministrarna, församlade i rådet, av den 3 juni 1985, om ett handlingsprogram för lika möjligheter för flickor och pojkar inom utbildning (EGT nr C 166, 5.7.1985, s. 1).- Rådets andra resolution av den 24 juli 1986 om främjande av lika möjligheter för kvinnor och män (EGT nr C 203, 12.8.1986, s. 2).- Rådets resolution av den 16 december 1988 om kvinnors återinträde och sena inträde i arbetslivet (EGT nr C 333, 28.12.1988, s. 1).- Rådets resolution av den 29 maj 1990 om skydd av kvinnors och mäns värdighet på arbetsplatsen (EGT nr C 157, 27.6.1990, s. 3).- Rådets resolution av den 21 maj 1991 om gemenskapens tredje handlingsprogram på medellång sikt för lika möjligheter för kvinnor och män (1991-1995) (EGT nr C 142, 31.5.1991, s. 1).- Rådets resolution av den 22 juni 1994 om främjande av lika möjligheter för kvinnor och män med hjälp av de europeiska strukturfonderna (EGT nr C 231, 20.8.1994, s. 1).- Resolution antagen av rådet och företrädare för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, av den 6 december 1994, om kvinnors lika delaktighet i den ekonomiska tillväxtstrategin i riktning mot ökad förvärvsfrekvens inom Europeiska unionen (EGT nr C 368, 23.12.1994, s. 3).- Rådets resolution av den 27 mars 1995 om en balanserad fördelning mellan kvinnor och män i beslutsprocessen (EGT nr C 168, 4.7.1995, s. 3).- Resolution antagen av rådet och företrädare för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, av den 5 oktober 1995, om behandlingen av kvinno- och mansbilden i reklam och media (EGT nr C 296, 10.11.1995, s. 15).(7) EGT nr L 331, 19.12.1984, s. 34.(8) EGT nr C 203, 12.8.1986, s. 2.(9) EGT nr C 142, 31.5.1991, s. 1.(10) EGT nr C 168, 4.7.1995, s. 3.(11) EGT nr L 335, 30.12.1995, s. 37.(12) EGT nr C 61, 28.2.1994, s. 248.


				|

		52014DC0427

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Finlands nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Finlands stabilitetsprogram 2014 /* COM/2014/0427 final */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Finlands nationella reformprogram 2014,
med avgivande av rådets yttrande om Finlands stabilitetsprogram 2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av yttrandet från ekonomiska och
finansiella kommittén,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och
regeringscheferna om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett
enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå
med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De
beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i
synnerhet sitt helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och
genomföra de landsspecifika rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Finlands nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om Finlands
uppdaterade stabilitetsprogram för 2012–2016. Den 15 november 2013, i linje med
förordning (EU) nr 473/2013[5],
lade kommissionen fram sitt yttrande om Finlands utkast till budgetplan för
2014[6].
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[7],
som inledde 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den
ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen rapporten om
varningsmekanismen[8],
baserad på förordning (EU) nr 1176/2011, i vilken Finland pekades ut som en av
de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa
en normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 5 mars 2014 offentliggjorde kommissionen
resultatet av sin fördjupade granskning[9]
av Finland, i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av
analysen drog kommissionen slutsatsen att Finland fortfarande har
makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och politiska åtgärder. Det är
särskilt viktigt att man fortsätter att uppmärksamma de senaste årens svaga
exportresultat i Finland, till följd av industriella omstruktureringar samt
kostnadsfaktorer och andra faktorer som styr konkurrenskraften.
(8)
Den 17 april 2014 lade Finland fram sitt nationella
reformprogram 2014 och sitt stabilitetsprogram 2014. I syfte att beakta deras
inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.
(9)
Syftet med den finanspolitiska strategin i
stabilitetsprogrammet 2014 är att återgå till det medelfristiga budgetmålet
2015, se till att det strukturella saldot ligger över detta mål under
återstoden av programtiden och att uppnå balans i den offentliga budgeten från
2017 och framåt. Finlands medelfristiga mål om ett strukturellt underskott på
0,5 % av BNP speglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Finland
nådde sitt medelfristiga budgetmål 2013, och ämnar hålla sig i närheten av det
2014, eftersom det också är förenligt med utgiftsriktmärket. Finland ämnar
hålla sig ovanom det medelfristiga budgetmål 2015 och fortsätta efterleva
utgiftsriktmärket. På det hela taget är detta i linje med kraven i stabilitets-
och tillväxtpakten. Samtidigt håller bruttoskulden på att öka och förväntas
tillfälligt överstiga 60 % av BNP 2015, framför allt till följd av de
svaga makroekonomiska utsikterna. Det makroekonomiska scenario som ligger till
grund för prognoserna i programmet, som inte tagits fram på ett oberoende sätt,
är rimligt, även om det är något mer optimistiskt än kommissionens vårprognos
för den ekonomiska tillväxten 2014 och 2015. I kommissionens vårprognos 2014
förutsägs det att det strukturella saldot kommer att minska med 0,3 % av
BNP 2014, något som innebär en avvikelse från det medelfristiga budgetmålet,
och öka med 0,6 % av BNP 2015. Enligt prognosen kommer utgiftsriktmärket
att efterlevas båda åren. Baserat på en bedömning av programmet och
kommissionens prognos, enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet
att Finland kan förväntas nå målen i sitt program som i stora drag
överensstämmer med stabilitets- och tillväxtpakten.
(10)
Finland löper en stor risk att utvecklingen inte är
hållbar på längre sikt, eftersom kostnaderna för en åldrande befolkning kommer
att påverka budgeten. Finland har konstaterat att den långsiktiga hållbarheten
är ett problem och utarbetade 2013 ett strukturpolitiskt program för att
återgärda denna brist och få ny fart på tillväxten. Ett annat viktigt steg var
ramarna för statsfinanserna och planen för de offentliga finanserna 2015–2018
från mars 2014 med planer på anpassningsåtgärder, strukturella reformer och
investeringar i tillväxt. Anpassningsåtgärderna för inkomsterna gäller i
huvudsak höjningar av inkomst- och punktskatterna.
(11)
De offentliga tjänsternas effektivitet har inte
hållit jämna steg med produktiviteten inom den privata sektorn. Finland har
planer på administrativa reformer av kommunstrukturen samt hälso- och
sjukvården och socialtjänsten. Kommunreformen går ut på en frivillig
sammanslagning av kommuner med ekonomiskt incitament från staten. Resultatet av
de frivilliga sammanslagningarnar är ännu osäkert. Socialtjänsten och hälso-
och sjukvården ska tillhandahållas av fem regionala organisatörer, och
kommunerna kommer även i fortsättningen att delta i tillhandahållandet av
tjänsterna. Detaljerna är ännu inte kända, och enligt planerna ska ett
lagförslag läggas fram hösten 2014. De nya strukturerna torde vara införda i
början av 2017. Lagen från juli 2013 om stödjande av den äldre befolkningens
funktionsförmåga fäster stor uppmärksamhet vid förebyggande, rehabilitering och
självständigt boende och bör bidra till att minska behovet av institutionsvård
och tar hänsyn till de framtida kostnaderna för vård och omsorg för personer
med långvarigt vårdbehov.
(12)
Den viktigaste utmaningen på arbetsmarknaden i
Finland är fortsatt det långsiktiga arbetskraftsutbudet, eftersom antalet
människor som lämnar arbetsmarknaden nu är högre än de som kommer in på den.
Yrkeslivet måste förlängas och arbetskraftsutbudet förbättras för att möta
efterfrågan på arbetskraft i framtiden. Regeringens strukturpolitiska program
från 2013 innehåller åtgärder för att förlänga yrkeslivet och förbättra utbudet
av arbetskraft, men även åtgärder för att sporra till att acceptera
jobberbjudanden. Finland arbetar med att minska möjligheterna till tidigt
utträde från arbetsmarknaden, men vissa möjligheter kvarstår, såsom
arbetslöshetsslussen, som innebär att äldre arbetslösa under vissa
förutsättningar kan fortsätta att lyfta arbetslöshetsunderstöd tills de går i
pension. Den nyligen införda livslängdskoefficienten och tredubblandet av
intjäningsprocenten verkar inte påverka pensionsbeteendet i någon större
utsträckning. Eftersom livslängden förväntas öka snabbare än planerat och
människorna inte arbetar längre upp i åldrarna finns det en risk för att
pensionerna inte kommer räcka till. Finland har satt som mål att höja den
faktiska pensionsåldern till minst 62,4 år senast 2025. Det är osäkert om det
målet kan nås utan nya åtgärder, som en höjning av den lagstadgade
pensionsåldern eller ökade insatser för att förbättra sysselsättningen för
äldre arbetstagare. Arbetsmarknadens parter arbetar med ett förslag till
pensionsreform som den nya regeringen ska genomföra efter riksdagsvalet våren
2015. Reformen ska träda i kraft i början av 2017. Finland har vidtagit
ändamålsenliga och omfattande åtgärder för att minska ungdoms- och
långtidsarbetslösheten. Det kommer att ta tid att på sikt utveckla
målgruppernas kompetens och förbättra deras möjligheter på arbetsmarknaden.
(13)
Finland har vidtagit åtgärder för att förbättra
konkurrenskraften generellt sett, och vissa framsteg har gjorts när det gäller
att genomföra programmet för främjande av sund konkurrens. Konkurrensverket och
konsumentverket har slagits samman till ett enda verk, och de första stegen har
tagits för att införa den nya strukturen. I konkurrenslagen finns det nu ett
tröskelvärde för när ett företag uppfattas ha nått en dominerande
marknadsställning inom dagligvaruhandeln och det finska konkurrens- och
konsumentverket har getts särskilda befogenheter att under vissa omständigheter
ingripa i offentliga organs ekonomiska verksamhet som snedvrider konkurrensen
på marknaden. Detaljhandeln i Finland är mycket koncentrerad. Det finns vissa
inslag i den nuvarande lagstiftningen som kan försämra konkurrensen och stärka
de båda ledande detaljhandelsgruppernas ställning. Ett exempel på ett sådant
inslag är att stadsplaneringsbestämmelserna är mycket strikta, både för
stormarknader och mindre affärer. Markanvändnings- och bygglagen ses över för
närvarande, och lagen kan därför ändras så att den framöver i större
utsträckning stöder en sund konkurrens. Detaljhandeln i Finland är en av de
mest reglerade i hela EU. Bland annat bestämmelserna om var stormarknader får
byggas skapar hinder för konkurrensen.
(14)
Att få fart på tillväxten och konkurrenskraften är
en av de viktigaste utmaningarna inom den finska ekonomin. Finland rankas högt
i internationella konkurrensjämförelser, men var ändå det land som tappade de
flesta exportmarknadsandelarna inom EU 2007–2012. Forskningen och utvecklingen
inom industrin håller på att minska, och det nationella målet för utgifter för
forskning och utveckling verkar bli allt svårare att uppnå. Det finska
forsknings- och innovationssystemets förmåga att omvandla investeringar i forskning
och utveckling till nya innovativa produkter och tjänster är en kritisk fråga.
För närvarande är investeringarna inte tillräckliga för att omvandla
forsknings- och utvecklingspotentialen till nya produkter. Ett begränsat antal
stora exportföretag som säljer ett snävt produktsortiment samt finska
småföretags lägre benägenhet att exportera försämrar resultatet för handeln och
en eventuell tillväxt. Exportpotentialen kan främjas genom att
internationaliseringen av småföretagen får ytterligare skräddarsytt stöd.
Finland har inlett reformer för att utveckla förmågan att ta fram innovativa
produkter och stödja en diversifiering av industrin, inklusive en omfattande
reform av de anslag som beviljas forskningsinstitut och forskningen i sig. I
2013 års strukturpolitiska program och ramarna för statsfinanserna och planen
för de offentliga finanserna 2015–18 från mars 2014 ingår anpassningsåtgärder
och strukturreformer men också initiativ för att främja tillväxt och
innovation. Det kan också vara till fördel om Finland diversifierar sitt
energiutbud, eftersom landet nu är beroende av en enda gaskälla.
(15)
Kommissionen har inom ramen för den europeiska
planeringsterminen gjort en omfattande analys av Finlands ekonomiska politik.
Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet.
Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i
finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Finland utan även i vilken
utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet
att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida
nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens
rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.
(16)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Finlands stabilitetsprogram och dess yttrande[10]
återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.
(17)
Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning
och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och
stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU)
nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 2, 4 och 5 nedan.
(18)
Kommissionen har också inom den europeiska
planeringsterminen analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet. Mot denna
bakgrund har rådet utfärdat specifika rekommendationer till euroländerna.
Finland bör också se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och
i tid.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Finland att
vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Öka
budgetåtgärderna 2014 i ljuset av den framväxande klyftan när det gäller det
medelfristiga budgetmålet. Efterleva det medelfristiga målet som planerat från
och med 2015 och framåt och se till att skuldkriteriet efterlevs och samtidigt
fortsätta en tillväxtfrämjande finanspolitik. Snabbt genomföra reformerna i det
strukturpolitiska programmet och ramarna för statsfinanserna och planen för de
offentliga finanserna 2015–2018 för att minska problemet med budgetens
hållbarhet och öka möjligheterna till tillväxt.
2.           Se till att de pågående
administrativa reformerna kring kommunernas struktur samt socialtjänsten och
hälso- och sjukvården genomförs i praktiken, i syfte att öka
kostnadseffektiviteten i de offentliga tjänsterna.
3.           Öka utnyttjandet av den fulla
arbetskraftspotentialen på arbetsmarknaden, bland annat genom att öka
sysselsättningen och förbättra anställbarheten för äldre arbetstagare, minska
möjligheterna till tidigt utträde från arbetsmarknaden och anpassa den
lagstadgade pensionsåldern till förändringar i den förväntade livslängden.
Förbättra ungas och långtidsarbetslösas möjligheter på arbetsmarknaden, med
särskilt fokus på yrkesrelevant kompetensutveckling och riktade
aktiveringsåtgärder.
4.           Fortsätta insatser för att
öka konkurrensen inom produkt- och tjänstemarknaderna, särskilt detaljhandeln,
genom att genomföra programmet för att främja sund konkurrens, inklusive
ändringar av markanvändnings- och bygglagen så att den i större utsträckning
stöder sund konkurrens.
5.           Fortsätta att öka Finlands
förmåga att ta fram innovativa produkter, tjänster och högtillväxtföretag i en
snabbt föränderlig miljö, fortsätta diversifieringen av industrin, särskilt
genom att öka incitamenten att investera i Finland och att fortsätta att göra
det lättare för småföretag att ta sig in på exportmarknaderna. Öka utvecklingen
av en gränsöverskridande gasförbindelse med Estland.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2014) 427 final.
[4]               P7_TA(2014)0128 och
P7_TA(2014)0129.
[5]               EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.
[6]               C(2013) 8012 final.
[7]               COM(2013) 800 final.
[8]               COM(2013) 790 final.
[9]               SWD(2014) 89 final.
[10]             Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

31986K0198

86/198/EEG: Kommissionens rekommendation av den 13 maj 1986 om införandet av en företrädesrätt för fordringar på grund av avgifter på produktion av kol och stål

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 144 , 29/05/1986 s. 0040 - 0041 Finsk specialutgåva Område 1 Volym 2 s. 0067  Svensk specialutgåva Område 1 Volym 2 s. 0067

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 13 maj 1986 om införandet av en företrädesrätt för fordringar på grund av avgifter på produktion av kol och stål (86/198/EEG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 49 och 50 i detta,efter att ha hört rådet (),med beaktande av Europaparlamentets yttrande (), ochmed beaktande av följande:Den befogenhet att införa avgifter på produktionen av kol och stål och att fastställa villkoren för hur de skall påföras och tas upp som enligt artikel 49 och 50 i fördraget getts Höga myndigheten, omfattar befogenhet att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa indrivning av avgifterna, bland annat i fall där den avgiftspliktiga personen är insolvent.Europeiska gemenskapernas domstol fastslog i sin dom av den 17 maj 1983 i mål 168/83 () betydelsen av den fiskala karaktären av de befogenheter som den höga myndigheten har för att den skall kunna uträtta den uppgift som anförtrotts den i fördraget så effektivt som möjligt.I alla medlemsstater utom Danmark behandlas skatteskulder till staten med företrädesrätt vid exekutiva åtgärder med konkurrens mellan fordringsägarna. För att säkerställa en effektiv indrivning av avgifterna, vilka är EKSGs främsta inkomstkälla, på lika villkor som medlemsstaternas skatteskulder, bör avgiftsskulder behandlas med samma företrädesrätt.I några medlemsstater finns flera nivåer av företrädesrätt för skatter, vilket innebär att det är nödvändigt att välja den av de olika nationella skatterna med vilken EKSG-avgifterna skall likställas. En hänvisning till en skatt som är gemensam för alla medlemsstater är önskvärd för att en sådan hänvisning skall ha samma innebörd enligt all nationell lagstiftning. Mervärdeskatten uppfyller detta krav.Det verkar nödvändigt att företrädesrätten för EKSG-avgifterna har tillräckligt lång varaktighet och är lika i hela gemenskapen för att gemenskapen skall kunna utöva företrädesrätten lika effektivt i alla medlemsstater.De dröjsmålsavgifter som avses i artikel 50.3 i fördraget och i artikel 6 i Höga myndighetens beslut nr 3/52 (), senast ändrat genom beslut nr 3614/85/EKSG (), utgör en oskiljbar del av EKSGs avgiftsfordringar.Gemenskapen måste ha möjlighet att utöva sin företrädesrätt vid förfaranden med konkurrens mellan fordringsägare som fortfarande pågår den dag då denna rekommendation genomförs, för att säkerställa att krav på EKSG-avgifter som uppstått under åren innan rekommendationen antas kan drivas in i så stor utsträckning som möjligt. Medlemsstaterna bör därför med lämpliga övergångsbestämmelser säkerställa ett lämpligt rättsskydd för det avgiftspliktiga företagets övriga fordringsägare, särskilt när det gäller rättsmedlen mot den rangordning av fordringsägare som äger rum till följd av genomförandet av denna rekommendation.Enligt artikel 50.2 i fördraget skall villkoren för att påföra och ta upp avgift fastställas genom ett generellt beslut av Höga myndigheten efter det att den hört rådet. Enligt artikel 14 sista stycket får Höga myndigheten, då den är behörig att fatta ett beslut, begränsa sig till att lämna en rekommendation. Detta rättsliga instrument verkar vara det mest lämpade med hänsyn till den valda lösningen, där krav på EKSG-avgifter får samma ställning som inhemska skattekrav enligt den enskilda medlemsstatens rättssystem.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 De medlemsstater som tillerkänner statens skattefordringar en företrädesrätt i alla eller en del av den avgiftspliktiges tillgångar, skall tillerkänna avgiftskrav enligt artikel 49 och 50 i fördraget samma företrädesrätt i samtliga fall där det enligt nationell lagstiftning anses föreligga konkurrerande fordringar.Artikel 2 De medlemsstater som tillerkänner statens skattefordringar allmän eller särskild företrädesrätt på olika nivåer beroende på den berörda skatten skall ge EKSGs avgiftskrav allmän eller särskild företrädesrätt på samma nivå som var och en av staterna ger fordringar på mervärdeskatt.Artikel 3 Den företrädesrätt som avses i artikel 1 och 2 skall fortsätta att gälla så länge kraven inte är preskriberade.Företrädesrätten skall omfatta avgiftsbeloppet samt de dröjsmålsavgifter som avses i artikel 50.3 i fördraget och artikel 6 i den höga myndighetens beslut nr 3/52.Artikel 4 Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa denna rekommendation senast den 1 januari 1988. De skall genast underrätta kommissionen om detta.Medlemsstaterna skall föreskriva att dessa lagar och andra författningar skall tillämpas på de förfaranden som pågår den dag då denna rekommendation genomförs och skall även genom lämpliga övergångsbestämmelser säkerställa ett tillräckligt rättsskydd för det avgiftsskyldiga företagets andra fordringsägare.Artikel 5 Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 13 maj 1986.På kommissionens vägnarJacques DELORSOrdförande() EGT nr C 65, 20.3.1986, s. 5.() EGT nr C 229, 9.9.1985, s. 10.() ECR 1983, s. 1681.() EKSG:s officiella tidning nr 1, 30.12.1952, s. 4.() EGT nr L 344, 21.12.1985, s. 37.


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Österrikes nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram för 2012–2017

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/1

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Österrikes nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram för 2012–2017
   2013/C 217/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (3) om Österrikes nationella reformprogram för 2012 och avgav sitt yttrande om Österrikes stabilitetsprogram för 2011–2016.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inleder den europeiska planeringsterminen 2013 för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Österrike inte identifierades som en medlemsstat som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 16 april 2013 lade Österrike fram sitt nationella reformprogram för 2013 och sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2017. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Baserat på bedömningen av stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att Österrike gjort betydande konsolideringsansträngningar för att minska det alltför stora budgetunderskottet. När det gäller stabilitetsprogrammet är det makroekonomiska scenariot bakom programmets beräkningar av de offentliga finanserna optimistiskt. I stabilitetsprogrammet är den finanspolitiska strategins huvudmål att gradvis minska det offentliga underskottet och nominellt sett uppnå budgetbalans senast 2016 och det medelfristiga budgetmålet senast 2017. I stabilitetsprogrammet bekräftas det föregående medelfristiga budgetmålet med ett strukturellt underskott på 0,45 % av BNP. Det medelfristiga budgetmålet motsvarar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt aktuella beräkningar är Österrike på väg att korrigera sitt alltför stora underskott år 2013, eftersom det offentliga underskottet var 2,5 % av BNP år 2012 och väntas minska ytterligare till 2,2 % år 2013 respektive 1,8 % år 2014, enligt kommissionens avdelningars prognos. Emellertid kan kostnader tillkomma i samband med nedläggningen av en stor bank och eventuellt spä på underskottet betydligt. Det strukturella underskottet beräknas år 2013 öka med upp till 1,8 %, efter en stark förbättring som överskred anpassningsbanan enligt förfarandet vid alltför stora underskott år 2012. Även i kommissionens avdelningars prognos bekräftas en blygsam ökning av det strukturella underskottet 2013. Enligt stabilitetsprogrammet för perioden från 2014 uppvisar det omräknade strukturella saldot en strukturell korrigering på över 0,5 % år 2014 och 2015 som gör det möjligt för Österrike att uppnå det medelfristiga budgetmålet redan två år tidigare än i det scenario som presenteras i programmet, nämligen 2015 i stället för 2017.
               Enligt stabilitetsprogrammets uppgifter om stabilitets- och tillväxtpaktens riktmärke för utgifter väntas de offentliga utgifternas tillväxttakt under åren 2014 och 2016 (netto diskretionära åtgärder) bidra till en årlig strukturell korrigering mot det medelfristiga budgetmålet med 0,5 % av BNP. Emellertid är stabilitetsprogramscenariots beräknade klart lägre utgiftskvot i förhållande till BNP mycket optimistisk, eftersom denna skulle nå sin lägsta nivå på mer än 15 år. Från 2014 till 2016 kan Österrike väntas vara i en övergångsperiod när det gäller uppfyllandet av skuldkravet och planerna förefaller trygga en tillfredsställande utveckling mot det målet.
               Förstärkningen av det finanspolitiska ramverket har i stort sett inte påverkat relationerna mellan olika nivåer inom den offentliga förvaltningen. Överlappande ansvarsområden och glapp mellan medelstilldelning och utgiftsansvar är fortfarande ett problem. Åtgärder för att bromsa vårdutgifterna hotas av genomföranderisker, till följd av den komplicerade mekanismen med löpande överenskommelser mellan regeringen, socialförsäkringsanstalterna och delstatsnivåerna. Inom utbildningen pågår förhandlingar om ett sexpunktsförslag med bland annat avskaffande av skolmyndigheter på distriktsnivå. Detta är ett välkommet steg mot en rationalisering av ansvaret på olika förvaltningsnivåer, men en ytterligare rationalisering torde behövas för en mer betydande minskning av uppsplittringen.

               (10)

               Den österrikiska arbetskraften beräknas krympa från 2020 och ekonomin blir alltmer kunskapsintensiv. Det finns möjligheter att optimera utnyttjandet av den arbetsföra befolkningen, särskilt kvinnor, migranter och äldre arbetare.

               (11)

               Äldre arbetare har en sysselsättningsgrad som ligger under EU-genomsnittet (43,1 % mot 48,8 %), även om sysselsättningsgraden har ökat markant och närmar sig EU-genomsnittet, och nästan 30 % är arbetslösa i 1,5–3 år eller sjukskrivna precis innan de pensioneras. Förtidspensionering och invaliditetspension används fortfarande relativt ofta och kvinnor har en relativt låg pensionsålder (60 år), som ska öka blygsamt i framtiden. Detta har negativa effekter på utbudet av äldre arbetskraft. En rad åtgärder vidtogs under 2012 för att höja den effektiva pensionsålder, främst genom att begränsa utnyttjandet av förtidspensionering och invaliditetspension.

               (12)

               Visserligen har kvinnor en relativt hög sysselsättningsgrad i Österrike (70,3 % jämfört med 62,4 % i EU år 2012), men den kan fortfarande ökas genom att minska den ojämlika könsfördelningen på arbetsmarknaden. Andelen deltidsarbetande kvinnor är bland de högsta i unionen och tillgången på barn- och äldreomsorg är begränsad. Kvinnors sysselsättning mätt i heltidsekvivalenter visar att Österrike har särskilda svårigheter att tillvarata sin kvinnoarbetskraft. Dessutom har kvinnor dubbelt så ofta osäkra anställningar och är mycket koncentrerade till låglönetjänster. Detta mönster ger ett lönegap mellan män och kvinnor på 24 %, vilket är det tredje högsta i unionen. En sänkning av skattetrycket för låginkomsttagare skulle främja en ökning av sysselsättningen. Det österrikiska skattesystemets struktur skulle möjliggöra en skatteväxling mot andra skatteslag som är mindre tillväxthämmande. Exempelvis motsvarar förmögenhetsskatten i Österrike 0,5 % av BNP och ligger betydligt under EU-genomsnittet på 2,1 %. Särskilt den periodiska fastighetsskatten – som anses vara den minst tillväxthämmande – är den tredje lägsta i unionen och uppgick till 0,2 % av BNP år 2011 (EU-genomsnittet: 1,3 %).

               (13)

               År 2011 var 19 % av den arbetsföra befolkningen utlandsfödd, vilket gör att Österrike har den största andelen arbetsföra invandrare bland länderna i Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD). Invandrare har ofta svårigheter på arbetsmarknaden och betydligt högre arbetslöshet (9,7 % mot 3,6 %) och lägre sysselsättning (ej medborgare från EU 27: 62,8 %, österrikare: 76,4 %). Tre gånger oftare än österrikare har dessutom invandrare arbeten och löner som inte motsvarar deras faktiska yrkeskvalifikationer (2008: 27,5 % mot 9,7 %). Vidare är deras utbildningsresultat sämre och riskerna för fattigdom större (26,6 % mot 12,6 %).

               (14)

               Beräkningarna av pensions- och vårdsutgifter tyder på att dessa på medellång och lång sikt utgör en risk för de offentliga finansernas hållbarhet. Beräkningarna av långtidsvårdsutgifter antyder också hållbarhetsrisker, om än i mindre utsträckning. Reformerna av pensionssystemet nyligen bör i viss mån minska hållbarhetsriskerna, om de åtföljs av förändringar på arbetsmarknaden så att äldre kan arbeta längre. Emellertid saknas fortfarande en ökad harmonisering av mäns och kvinnors pensionsålder respektive en höjning av den effektiva pensionsåldern genom att anpassa pensionsåldern eller pensionsförmåner till förändringar i förväntad livslängd. En fråga som måste lösas är vårdens och långtidssjukvårdens finansiering på lång sikt, också mot bakgrund av det ökade behovet av och efterfrågan på långtidssjukvård. De politiska åtgärderna nyligen på vårdområdet torde vara i rätt riktning, men deras effektivitet bör utvärderas noga om några år. Det är befogat att öka förebyggande insatser, rehabilitering och eget boende för att bromsa framtida kostnadsstegringar.

               (15)

               Enligt jämförande internationella studier och tester ligger utbildningsresultaten för Österrikes 10–15-åringar under genomsnittet, trots att landets utbildningsutgifter ligger på 6,01 % av BNP för 2009, klart över EU-genomsnittet på 5,41 %. Mer än 25 % av 15-åringarna har dålig läsfärdighet och resultaten är obetydligt bättre i matematik. Skillnaderna i utbildningsresultat mellan invandrarungdomar och övriga ungdomar är bland de största i unionen. Inom högre utbildning ökar antalet studenter vilket belastar både finanser och organisation, medan andelen utexaminerade är låg. Ansvaret för utbildningssystemets förvaltning och finansiering är också uppsplittrat.

               (16)

               Österrike är en av de medlemsstater som BNP-mässigt mest skulle gynnas av minskade hinder för gränsöverskridande tjänster. Ändå finns det fortfarande betydande inträdeshinder och hinder för effektiv konkurrens på tjänsteområdet. Dessa hinder är särskilt stora inom fria yrken och järnvägstransporter. De fria yrkenas tjänster spelar en viktig roll på tjänstemarknaden och svarar för 10 % av BNP och 11 % av den totala sysselsättningen. Det finns fortfarande begränsningar för inträde till och utövande av fria yrken, bland annat beträffande krav på bolagsform och aktieägande. Det borde undersökas hur motiverade dessa begränsningar är och om inte allmänintresset kan tillgodoses med en liberalare reglering. Även om förändringen nyligen av konkurrenslagstiftningen kommer att stärka den österrikiska konkurrensmyndighetens befogenheter, så har den fortfarande mindre resurser än i liknande eller mindre ekonomier.

               (17)

               Österrike har gjort framsteg när det gäller samarbetet inom finansiell tillsyn av hem-/värdmedlemsstater. Dessutom har omstruktureringen förbättrats av nationaliserade eller delvis nationaliserade banker som fått omstruktureringsstöd. Riskerna för en fortsatt försämring av dessa bankers tillgångskvalitet innebär dock att motsvarande sårbarhet bör övervakas noga.

               (18)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Österrikes ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Österrike utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Dess rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen avspeglas i rekommendationerna 1 till 7 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (5) avspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (20)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer till de medlemsstater som har euron som valuta (6). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Österrike även säkerställa ett fullständigt och snabbt genomförande av dessa rekommendationer.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Österrike att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:

               1.

               Genomföra budgeten för 2013 enligt plan för att korrigera det alltför stora underskottet på hållbart sätt och fullgöra den genomsnittliga årliga strukturella korrigeringsansträngningen enligt rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet fortsätta den strukturella anpassningen i en sådan takt att det medelfristiga budgetmålet uppnås senast 2015. Rationalisera budgetrelationerna mellan olika nivåer inom den offentliga förvaltningen, exempelvis genom förenklad förvaltningsorganisation och en koppling av medelstilldelning och utgiftsansvar.

               2.

               Påskynda harmoniseringen av pensionsåldern för män och kvinnor, höja den faktiska pensionsåldern genom att anpassa pensionsåldern till förändringar i förväntad livslängd, genomföra och övervaka de nya reformer som begränsar förtidspensionering och vidare öka anställbarheten bland äldre arbetstagare för att höja den faktiska pensionsåldern och öka äldres sysselsättning.

               3.

               Vidta nya åtgärder för att öka kvinnors sysselsättningsgrad genom att förbättra barn- och äldreomsorg samt åtgärda de höga pensions- och löneskillnaderna mellan män och kvinnor. Fullt utnyttja arbetsmarknadspotentialen hos personer med invandrarbakgrund genom att fortsätta att förbättra erkännandet av deras kvalifikationer och utbildning. På budgetneutralt sätt minska låginkomsttagares skatter och sociala avgifter genom att utnyttja mindre tillväxthämmande skatteslag som periodiskt återkommande fastighetsbeskattning.

               4.

               Effektivt genomföra de nya reformerna av hälso- och sjukvårdsystemet för att se till att den förväntade kostnadseffektiviteten realiseras. Utforma en ekonomiskt hållbar modell för tillhandahållandet av långtidsvård och satsa mer på förebyggande insatser, rehabilitering och eget boende.

               5.

               Förbättra utbildningsresultaten, särskilt hos missgynnade ungdomar, inklusive förstärka de yngsta barnens utbildning samt minska de negativa effekterna av tidig uppdelning. Förbättra den högre utbildningens strategiska planering och stärka åtgärderna för minskade avhopp.

               6.

               Fortsätta förstärka den federala konkurrensmyndighetens befogenheter och resurser samt övervaka genomförandet av reformen av konkurrenslagstiftningen. Ta bort omotiverade restriktioner för tillträde till de fria yrkena. Detta inbegriper en undersökning av hur mycket allmänintresset berättigar till existerande tillträdesbegränsningar inom reglerade yrken och att främja konkurrensen särskilt inom järnvägssektorn.

               7.

               För bevarad finansiell stabilitet noga övervaka de nationaliserade eller delvis nationaliserade bankerna och påskynda deras omstrukturering.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (3)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 1.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (6)  Se sidan 97 i detta nummer av EUT.


Viktigt rättsligt meddelande

|

52005SC0140

Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Maltas uppdaterade konvergensprogram, 2004–2007  /* SEK/2005/0140 slutlig */

	Bryssel den 2.2.2005SEK(2005) 140 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Maltas uppdaterade konvergensprogram, 2004–2007(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGGenom rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1] fastställs att de icke-deltagande medlemsstaterna, dvs. de länder som inte har infört den gemensamma valutan, skulle lägga fram konvergensprogram till rådet och kommissionen. Rådet skulle enligt artikel 9 i förordningen granska dessa program på grundval av de bedömningar som gjorts av kommissionen och av den kommitté (Ekonomiska och finansiella kommittén) som inrättats genom artikel 114 i fördraget. Rådet skall med stöd av kommissionens rekommendation och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén avge ett yttrande efter att ha granskat programmet. Enligt förordningen skall medlemsstaterna årligen lägga fram uppdaterade program, som också kan granskas av rådet enligt samma förfaranden.De medlemsstater som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 deltar inte i det gemensamma valutasamarbetet, men det krävs att de inom skälig tid uppfyller konvergenskriterierna, däribland det som avser en hållbar finansiell ställning för den offentliga sektorn, för att komma i fråga för att införa euron. På grund av ett underskott i offentliga finanser motsvarande 9,7 % av BNP och en skuldkvot på 70,4 % av BNP 2003 beslutade rådet den 5 juli 2004 att ett alltför stort underskott förelåg och rekommenderade att det alltför stora underskottet skulle vara åtgärdat senast 2006. Malta rekommenderades också att genomföra åtgärder av strukturell natur för att rationalisera och minska utgifterna och att vidta effektiva åtgärder innan den 5 november 2004 för att genomföra de åtgärder som planerats för att nå målet för underskottet för 2005. De maltesiska myndigheterna uppmanades också att se till att ökningen av skuldkvoten planar ut under 2005 och därefter vänds till en nedgång. I sitt meddelande av den 22 december 2004 drog kommissionen slutsatsen att Maltas regering hade handlat verkningsfullt när det gäller de åtgärder som förutsetts för att uppnå målet för underskottet för 2005.De medlemsstater som anslöt sig till EU den 1 maj 2004 åtog sig att överlämna sina konvergensprogram senast den 15 maj 2004 och en första uppdatering av dem mot slutet av år 2004.Maltas första konvergensprogram, som omfattade perioden 2004–2007, lades fram den 21 maj 2004 och granskades av rådet den 5 juli 2004. Den 7 december 2004 lade Malta fram en uppdatering av sitt konvergensprogram. Kommissionen har gjort en teknisk utvärdering av denna uppdatering med hänsyn tagen till uppgifterna i kommissionens höstprognoser från 2004, som lagts fram i enlighet med uppförandekoden[2], den allmänt vedertagna metoden för beräkning av den potentiella produktionskapaciteten, rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2003–2005 och de principer som fastställs i kommissionens meddelande till rådet och Europaparlamentet om bättre samordning av finanspolitiken[3]. Denna utvärdering ger anledning till följande bedömning:-  Den 7 december 2004 lade Maltas regering fram den första uppdateringen av konvergensprogrammet, som omfattar perioden 2004–2007. Programmet överensstämmer i stort sett med uppförandekoden. Till de detaljer som brister hör att uppdelningen av de offentliga utgifterna är ofullständig och att prisuppgifterna inte överensstämmer med de harmoniserade definitionerna.-  Enligt det makroekonomiska scenario som presenteras i det uppdaterade programmet förväntas en gradvis ökning i den ekonomiska aktiviteten. Den beräknade BNP-tillväxten för 2004 (0,6 %) är lägre än i kommissionens höstprognos från 2004 (1 %), medan den beräknade tillväxten för 2005 (1,5 %) och 2006 (1,8%) verkar realistisk och helt överensstämmer med kommissionens prognoser. Tillväxten förväntas öka ytterligare i slutet av programperioden och nå 2,2 % 2007. Sammanfattningsvis verkar antagandena om tillväxt vara realistiska.-  Den årliga inflationen, som i Maltas fall för närvarande mäts som den årliga förändringen i konsumentprisindex, har fallit något under de senaste månaderna och beräknas till 2,9 % för hela året 2004. Enligt prognoserna för programperioden antas inflationen fortsätta att minska till 2,4 % 2005 och 1,9 % under både 2006 och 2007. Den maltesiska lirans effektiva valutakurs apprecierades måttligt under 2004, både i nominella och reala termer. Lirans effektiva valutakurs förväntas förbli i stort sett oförändrad under programperioden. Centralbanken har behållit de kortsiktiga räntorna, som är dess huvudsakliga styrränta, på 3% (100 baspunkter över räntan i euroområdet) sedan september 2003. Räntenivåerna beräknas stiga med en halv procentenhet under 2005 och ligga kvar på 3,5 % till 2007.-  De senaste uppgifterna om genomförandet av de offentliga finanserna för 2004 tyder på att årets mål för underskottet på 5,2 % av BNP, som bekräftas i programmet, ligger inom räckhåll. I uppdateringen har också målen för minskningen av underskotten till 2007 bekräftats. Mer specifikt syftar programmet till att minska underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP under 2006. Det offentliga underskottet beräknas falla från 5,2 % av BNP 2004 till 3,7 % 2005 och till 2,3 % 2006, för att under 2007 ytterligare minska till 1,4 % av BNP. Jämfört med det tidigare programmet bekräftar nuvarande uppdatering i stort sett den planerade justeringen mot bakgrund av ett så gott som oförändrat makroekonomiskt scenario. Konsolideringen av de offentliga finanserna baseras på både inkomstökande åtgärder och nedskärningar av utgifterna.-  Den maltesiska ekonomins storlek och öppenhet gör den mycket volatil och exponerad för externa chocker. Det ökar både riskerna för övervärdering och undervärdering som inte bara är kopplade till det makroekonomiska scenariot, utan också till genomförandet av den finanspolitiska justering som planerats i programmet. Även om man inte får glömma bort dessa risker gör det försiktiga underliggande makroekonomiska scenariot, arten på de åtgärder som skall vidtas för att minska underskottet och programmets prognoser för de offentliga finanserna att konsolideringsstrategin i stort sett verkar realistisk.-  Den offentliga bruttoskulden förväntas stiga från 70,4 % av BNP 2003 till 73,2 % av BNP 2004. Enligt programmet bör skuldkvoten minska till 72 % 2005 för att igen minska till ungefär 70 % i slutet av programperioden. De maltesiska myndigheterna förutser att den ekonomiska tillväxten som gradvis förbättras av det primära saldot och försäljningen av tillgångar kommer att sätta igång minskningen av den offentliga skuldkvoten från 2005. Den förväntade skuldutvecklingen kräver dock mer detaljerade upplysningar om och närmare övervakning av de transaktioner som inte tas med i de offentliga finanserna, som delvis kompenserar effekterna av de betydande inkomsterna från privatiseringar (mer än 2 % av BNP under 2005 och 2006).-  I programmet görs en översyn av regeringens program för strukturreformer som inriktas på initiativ för att omstrukturera offentliga enheter och göra vissa sektorer, som industri, hamnar, transport och energi mer välfungerande. Privatiseringarna ingår som en del av det reformpaket som beskrivs i programmet, där man också överväger att förstärka kampen mot skattebedrägerier och missbruk av sociala förmåner. Regeringen lade också fram en vitbok om reformen av det maltesiska pensionssystemet. Andra viktiga strukturreformer i skatte-/förmånssystemet och sjuk- och hälsovårdssystemet har ännu inte genomförts.-  Risker föreligger vad gäller den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna, där de beräknade kostnaderna för den åldrande befolkningen blir betydande. Den strategi för att säkerställa hållbarhet som skisseras i programmet är beroende av att man uppnår de finanspolitiska målen. Den inbegriper också reformer av pensions- samt hälso- och sjukvårdssystemen som ännu inte utarbetats eller genomförts. Hållbarheten utsätts definitivt för risker om man inte uppnår de finanspolitiska målen, men det är också viktigt att man fullföljer reformerna för att på lång sikt kunna hålla tillbaka de offentliga utgifter som är åldersrelaterade.-  Sammanfattningsvis överensstämmer den ekonomiska politik som redovisas i det uppdaterade programmet i stort sett med de länderspecifika allmänna ekonomiska riktlinjerna för de offentliga finanserna. Programmet överensstämmer särskilt med den av rådet rekommenderade minskningen av det offentliga underskottet.Med utgångspunkt i denna bedömning har kommissionen antagit den bifogade rekommendationen till rådets yttrande över Maltas uppdaterade konvergensprogram och överlämnar den till rådet.Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Maltas uppdaterade konvergensprogram, 2004–2007EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGETT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[4], särskilt artikel 9.3 i denna,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.Den [17 februari 2005] granskade rådet Maltas uppdaterade konvergensprogram för perioden 2004–2007. Programmet överrensstämmer delvis med uppförandekoden. Uppdelningen av de offentliga utgifterna är ofullständig och prisuppgifterna överensstämmer inte med de harmoniserade Maastricht-definitionerna. Malta uppmanas därför att uppnå överensstämmelse med uppgiftskraven.I det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten att öka från 0,6 % 2004 till i genomsnitt 1,8 % under resten av programperioden. Detta förefaller utifrån tillgängliga uppgifter vara realistiska antaganden. Programmets inflationsprognoser förefaller också vara realistiska.Den 5 juli 2004 beslutade rådet att det förelåg ett alltför stort underskott i Malta och rekommenderade att denna situation skulle åtgärdas senast till 2006.Programmet syftar till att få ned underskottet under referensvärdet 3 % av BNP under 2006. Konsolideringen av de offentliga finanserna baseras på både inkomstökande åtgärder och nedskärningar av utgifterna. Det offentliga underskottet beräknas falla från 5,2 % av BNP 2004 till 2,3 % av BNP 2006, för att ytterligare minska till 1,4 % av BNP 2007. Jämfört med det föregående programmet bekräftas i nuvarande uppdatering den planerade justeringen mot bakgrund av ett så gott som oförändrat makroekonomiskt scenario.De risker som omgärdar programmets prognoser för de offentliga finanserna verkar i stort sett uppväga varandra. Å ena sidan verkar det finanspolitiska målet med ett offentligt underskott på 5,2 % av BNP 2004 ligga inom räckhåll medan, å andra sidan, det underliggande försiktiga makroekonomiska scenariot och arten på de åtgärder som skall vidtas för att minska underskottet samt de prognoser för de offentliga finanserna som anges i programmet att konsolideringsstrategin för 2005 och därefter framstår som rimlig mot bakgrund av de externa förhållanden som för närvarande råder.Med denna riskbedömning tycks programmets finanspolitiska åtgärder tillräckliga för att få ner underskottet under 3 % av BNP till 2006, och tycks erbjuda en tillräcklig säkerhetsmarginal mot att detta referensvärde överskrids med normala makroekonomiska konjunktursvängningar under programperioden. Däremot kanske den inte räcker för att kunna säkerställa att stabilitets- och tillväxtpaktens mål med offentliga finanser nära balans på medellång sikt uppnås under programperioden.Enligt programmet kommer skuldkvoten sannolikt att öka från 70,4 % av BNP 2003 till 73,2 % av BNP 2004. Den beräknas därefter minska till 70,4 % av BNP vid slutet av programperioden. De maltesiska myndigheterna förutser att den ekonomiska tillväxten, en gradvis förbättring av det primära saldot samt försäljningen av tillgångar kommer att generera en minskning av den offentliga skuldkvoten från 2005. Den förväntade skuldutvecklingen kräver dock mer detaljerade upplysningar om och närmare övervakning av de transaktioner som inte tas med i de offentliga räkenskaperna, som delvis kompenserar effekterna av de betydande inkomsterna från privatiseringar (mer än 2 % av BNP under 2005 och 2006).Risker föreligger vad gäller den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna, som återspeglar de beräknade kostnaderna för den åldrande befolkningen. Den strategi för att säkerställa hållbarhet som skisseras i programmet är beroende av att man uppnår de finanspolitiska målen. Den inbegriper också reformer av pensions- samt hälso- och sjukvårdssystemen som ännu inte utarbetats eller genomförts. Hållbarheten utsätts definitivt för risker om man inte uppnår de finanspolitiska målen, men det är också viktigt att man fullföljer reformerna för att på lång sikt kunna hålla tillbaka de offentliga utgifter som är åldersrelaterade.Sammanfattningsvis överensstämmer den ekonomiska politik som redovisas i det uppdaterade programmet i stort sett med de länderspecifika allmänna ekonomiska riktlinjerna för de offentliga finanserna. Programmet överensstämmer särskilt med den av rådet rekommenderade minskningen av det offentliga underskottet.Jämförelse av centrala makroekonomiska och finansiella prognoser2004 | 2005 | 2006 | 2007 |Real BNP (förändring i %) | KP december 2004 | 0.6 | 1.5 | 1.8 | 2.2 |KOM okt 2004 | 1.0 | 1.5 | 1.8 | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 1.1 | 1.7 | 2.1 | 2.1 |Inflation (HIKP) (i %) (%) | KP dec 2004 | 2.9 | 2.4 | 1.9 | 1.9 |KOM okt 2004 | 3.7 | 3.1 | 2.6 | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 3.4 | 2.1 | 2.1 | 2.0 |Saldo i de offentliga finanserna (% av BNP) | KP dec 2004 | -5.2 | -3.7 | -2.3 | -1.4 |KOM okt 2004 | -5.1 | -4.0 | -3.3 | Uppgift saknas |KP maj 2004 | -5.2 | -3.7 | -2.3 | -1.4 |Primärt saldo (% av BNP) | KP dec 2004 | -1.4 | 0.3 | 1.6 | 2.4 |KOM okt 2004 | -1.3 | -0.2 | 0.4 | Uppgift saknas |KP maj 2004 | -1.4 | 0.1 | 1.4 | 2.2 |Offentliga sektorns bruttoskuld (% av BNP) | KP dec 2004 | 73.2 | 72.0 | 70.5 | 70.4 |KOM okt 2004 | 72.4 | 73.7 | 74.2 | Uppgift saknas |KP maj 2004 | 72.1 | 72.4 | 70.5 | 70.4 |Källa: Konvergensprogram (KP), kommissionens höstprognos från 2004 (KOM). | [1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Alla dokument som det hänvisas till i denna text finns tillgängliga på följande webbplats: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Reviderat yttrande från Ekonomiska och finansiella kommittén om stabilitets- och konvergensprogrammens innehåll och utformning som godkändes av Ekofinrådet den 10 juli 2001.[3] KOM(2002) 668 slutlig, 27.11.2002.[4] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på webbplatsen:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.