Avis juridique important

|

32003H0579

Rådets rekommendation av den 22 juli 2003 om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik

Europeiska unionens officiella tidning nr L 197 , 05/08/2003 s. 0022 - 0030

Rådets rekommendationav den 22 juli 2003om genomförandet av medlemsstaternas sysselsättningspolitik(2003/579/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 128.4 i detta,med beaktande av kommissionens rekommendation,med beaktande av Sysselsättningskommitténs yttrande, ochav följande skäl:(1) Europeiska rådet i Lissabon den 23-24 mars 2000 enades om ett nytt strategiskt mål för Europeiska unionen, nämligen att den skall bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning. Därför enades rådet om kvantitativa mål för 2010 såväl för den totala sysselsättningen som för kvinnors sysselsättning.(2) Europeiska rådet i Barcelona den 15-16 mars 2002 uppmanade till en förstärkning av den europeiska sysselsättningsstrategin genom en kraftfullare, förenklad och bättre styrd process som är helt och fullt integrerad i Lissabonstrategin. Europeiska rådet i Barcelona krävde också att processerna för samordning av politiken skulle rationaliseras, så att tidsplanerna för antagandet av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken och av sysselsättningsriktlinjerna samordnas.(3) I rådets rapport om rationalisering av den 3 december 2002 konstaterades det att målen för rationaliseringen bör vara att öka insynen och effektiviteten, undvika överlappningar och upprepningar vid utformningen av riktlinjerna samt att säkerställa överensstämmelse, komplementaritet och enhetlighet.(4) Vid Europeiska rådets vårmöte i Bryssel den 20-21 mars 2003 bekräftades det att sysselsättningsstrategin är det viktigaste redskapet när det gäller att förverkliga Lissabonstrategins mål för sysselsättning och arbetsmarknad, och medlemsstaterna uppmanades att se till att reformerna av de nationella arbetsmarknaderna fortsätter med samma kraft som förut.(5) Rådet antog riktlinjerna för medlemsstaternas sysselsättningspolitik genom beslut 2003/578/EG(1).(6) I den gemensamma sysselsättningsrapport som antogs av kommissionen och rådet den 6 mars 2003 beskrivs de centrala sysselsättningspolitiska utmaningarna för varje medlemsstat och det anges vilka åtgärder som skall prioriteras för att varje medlemsstat bättre skall kunna bidra till att de övergripande målen i sysselsättningsriktlinjerna uppnås.(7) En sund makroekonomisk politik och omfattande ekonomiska reformer är avgörande för skapandet av arbetstillfällen. Medlemsstaterna bör därför genomföra denna rekommendation på ett sätt som är förenligt med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att medlemsstaterna bör vidta de åtgärder som anges i bilagan.Utfärdad i Bryssel den 22 juli 2003.På rådets vägnarG. AlemannoOrdförande(1) Se sidan 13 i detta nummer av EUT.BILAGABELGIENAtt befolkningen blir allt äldre medför utmaningar som tyder på att det måste vidtas ytterligare åtgärder för att mobilisera den del av befolkningen som är i förvärvsaktiv ålder och som saknar arbete, för att härigenom öka sysselsättningen och arbetskraftsdeltagandet. Trots den positiva utvecklingen under de senaste åren ligger sysselsättningen i Belgien fortfarande markant under genomsnittet i EU och långt från EU-målen, särskilt när det gäller äldre arbetstagare vars sysselsättningsintensitet är bland de lägsta i EU. De åtgärder som hittills har vidtagits för att främja ett mer aktivt åldrande kommer sannolikt inte att vara tillräckliga för att man ska nå det mål som fastställts för EU för 2010. Trots att långtidsarbetslösheten har minskat under de senaste åren så att den nu ligger under genomsnittet i EU, är den fortfarande ett strukturellt problem. Ett stort antal personer går fortfarande in i långtidsarbetslöshet, och det har ännu inte införts någon lämplig förebyggande strategi som riktar sig till samtliga vuxna arbetslösa. Man har nyligen vidtagit åtgärder för att avlägsna arbetslöshetsfällor, men risken för bidragsberoende kräver att bidragssystemen ses över ytterligare och att arbetets lockelse samtidigt stärks. Återhållsamhet med lönerna tillsammans med en minskning av skatterna och socialförsäkringsavgifterna är dessutom även fortsättningsvis viktiga medel för att förbättra konkurrensläget och därigenom skapa sysselsättning. Vidare beror de bestående regionala och lokala skillnaderna vad gäller arbetsmarknadens utveckling inte endast på skillnader i fråga om ekonomiska resultat utan också på otillräcklig geografisk rörlighet bland arbetskraften, och initiativen i detta hänseende är fortfarande begränsade till sin omfattning.Belgien bör därför göra följande:Förebyggande och aktivering1. Minska antalet nya långtidsarbetslösa genom att se till att fler arbetslösa vuxna får ta del av de förebyggande åtgärderna.Utbudet av arbetskraft och aktivt åldrande2. Utveckla och genomföra en övergripande strategi för att höja sysselsättningen, särskilt bland äldre arbetstagare och kvinnor, med lämpliga mål som grund. Vidta ytterligare förebyggande åtgärder och avlägsna incitament för äldre arbetstagare att tidigt lämna arbetsmarknaden.Göra det lönsamt att arbeta3. Genomföra de planerade fleråriga sänkningarna av skattetrycket och andra bördor på arbete för att uppmuntra arbetstagarna att börja arbeta och arbetsgivarna att skapa nya arbetstillfällen, och ytterligare se över bidragssystemet i avsikt att avlägsna arbetslöshetsfällor.Regionala skillnader4. Vidta samordnade åtgärder för att öka arbetskraftens rörlighet mellan regioner samt förbättra samordningen och integreringen av arbetsmarknadsåtgärderna ytterligare.DANMARKSysselsättningen i Danmark ligger redan gott och väl över EU-målet, även för kvinnor och äldre arbetstagare. Med tanke på att befolkningen blir allt äldre måste Danmark dock se till att utbudet på arbetskraft räcker till, så att tillväxtpotentialen och det sociala trygghetssystemets hållbarhet inte äventyras. Tack vare nyligen genomförda reformer har den effektiva, genomsnittliga pensionsåldern höjts, men viss uppmärksamhet måste ännu ägnas åt vissa sektorer, bland annat hälso- och sjukvården, utbildning och den sociala sektorn, där antalet arbetstagare över 50 år fortfarande är överrepresenterade. Andra potentiella källor till ytterligare arbetskraft är de invandrare som redan är bosatta i Danmark och deras deltagande bör därför uppmuntras. Man har infört reformer för att minska det totala skattetrycket på arbete, men det behövs ännu fler reformer för att arbetskraftsdeltagandet skall kunna garanteras på lång sikt. Särskilt viktigt är att man minskar marginalskattesatserna, som fortfarande är förhållandevis höga, och att man tillhandahåller incitament mot förtidspensionering.Danmark bör därför göra följande:Utbudet av arbetskraft och aktivt åldrande1. Förstärka de insatser som syftar till att upprätthålla utbudet av arbetskraft på lång sikt, särskilt genom att främja äldre arbetstagares deltagande och genom att förebygga flaskhalsar inom sektorer med en åldrande arbetskraft.Mindre gynnade personer2. Stärka integreringen av invandrare på arbetsmarknaden genom att se till att det blir en bra balans mellan införandet av fler ekonomiska incitament och motverkandet av social utslagning.Göra det lönsamt att arbeta3. Fortsätta med reformerna för att sänka marginalskatterna och minska det totala skattetrycket på arbete, särskilt för låg- och medelinkomsttagare, och bedöma effekterna av dessa reformer.TYSKLANDDen totala sysselsättningsintensiteten i Tyskland ligger nära EU-målet på 67 % för 2005. Sysselsättningen bland kvinnor har redan överskridit det EU-delmål på 57 % som ställts upp för 2005, medan andelen sysselsatta äldre arbetstagare är lägre än den låga utgångsnivån 1997 beroende på den låga andelen arbetstagare i åldersgruppen 60-64 år. Kvinnors deltagande på arbetsmarknaden påverkas emellertid fortfarande negativt av den fortsatta bristen på barnomsorg och annan anhörigvård samt av löneskillnaderna mellan könen, särskilt inom den privata sektorn. Arbetslösheten väntas bli högre 2003, vilket kräver effektiva förebyggande och aktiva arbetsmarknadsåtgärder. De kombinerade effekterna av beskattning, socialförsäkringsavgifter och indragna bidrag kan avskräcka människor, särskilt låginkomsttagare, från att arbeta. Den senare tidens reformer har därför inriktats på denna grupp. Utbildningssystemet är också en viktig del när det gäller att minska arbetslösheten eftersom en stor del av de arbetslösa är lågkvalificerade. En stor brist på arbete kvarstår särskilt i landets nya delstater och det finns risk för att de regionala skillnaderna på arbetsmarknaden kommer att öka ännu mer. Graden av reglering kan verka hämmande på skapandet av arbetstillfällen och kräver därför en omfattande översyn, också av de arbetsmarknadstraditioner som styr lönebildningen.Tyskland bör därför göra följande:Förebyggande och aktivering1. Införa effektivare stödtjänster för arbetssökande och förbättra de aktiva arbetsmarknadsprogrammen genom bättre målinriktning och specialanpassning; arbetsmarknadsåtgärder bör även fortsättningsvis särskilt inriktas på de nya delstaterna.Hantera förändringar och främja anpassningsförmågan2. Stödja skapandet av arbetstillfällen genom att systematiskt se över och avlägsna hinder i lagstiftningen som kan verka hämmande på sysselsättningsutvecklingen inom tjänstesektorn och industrin, främja en mer anpassningsbar arbetsorganisation och införa lagstiftning som gynnar både skapandet av arbetstillfällen och produktiviteten, bland annat genom ett konsekvent och snabbt genomförande av den arbetslagstiftningsreform som den federala regeringen kungjorde i mars 2003.Livslångt lärande3. Vidareutveckla och genomföra en övergripande strategi för livslångt lärande som omfattar samtliga utbildningsnivåer och som är ägnad att öka deltagandet i fortbildning, särskilt bland äldre arbetstagare, lågkvalificerade arbetstagare och anställda i små och medelstora företag.Jämställdhet4. Öka insatserna för att ta itu med könsspecifik ojämlikhet på arbetsmarknaden och särskilt utvärdera effekterna av arbetsinkomstbeskattning på sysselsättningen hos kvinnor och uppmuntra arbetsmarknadsparterna att ta sitt ansvar att avsevärt minska löneskillnaderna mellan könen. Främja tillgången till barnomsorg och förbättra barnomsorgens överensstämmelse med arbetstider och skolscheman.Göra det lönsamt att arbeta5. Fortsätta att reformera skatte- och socialbidragssystemet så att incitamenten att arbeta är tillräckliga. Samtidigt genomdriva den juridiska skyldigheten att aktivt söka arbete som en förutsättning för att få bidrag.GREKLANDSysselsättningsintensiteten i Grekland ligger betydligt under de mål som fastställdes vid Europeiska rådets möte, särskilt när det gäller kvinnor. De förhållandevis låga sysselsättningstalen beror delvis på att andelen deltidsarbetande är mycket låg i Grekland. Arbetslösheten minskade 2002 för tredje året i följd, men den är ändå högre än genomsnittet i EU och arbetslösheten bland kvinnor är mer än dubbelt så hög som bland män. Reformen av den offentliga arbetsförmedlingen dröjer fortfarande, trots att den är avgörande för att den höga långtidsarbetslösheten skall kunna avhjälpas. För att höja arbetskraftens produktivitet, som bland annat påverkas negativt av den låga kompetensnivån, måste systemen för grundläggande och fortsatt utbildning integreras bättre. Trots nyligen genomförda reformer är det komplicerade skattesystemet och de höga socialförsäkringsavgifterna alltjämt stora hinder mot att anställa personer och att minska det odeklarerade arbetet. De reformer som genomförts i syfte att främja flexibla anställningsformer har också haft en begränsad verkan.Grekland bör därför göra följande:Hantera förändringar och främja anpassningsförmågan1. Fullfölja arbetsmarknadsreformerna i nära samarbete med arbetsmarknadens parter, med målet att förbättra möjligheterna till deltidsarbete och stödja arbetstagarnas och företagens anpassningsförmåga samtidigt som man skapar en balans mellan flexibilitet och trygghet på arbetsmarknaden.Livslångt lärande2. Fullfölja och genomföra den övergripande strategin för livslångt lärande, med utgångspunkt i den samordning som inletts mellan systemen för allmän och yrkesinriktad utbildning samt sysselsättning. Vidta åtgärder för att höja utbildningsnivåerna och vuxnas deltagande i allmän och yrkesinriktad utbildning.Jämställdhet3. Vidta effektiva åtgärder för att minska de stora skillnaderna mellan könen vad gäller sysselsättning och arbetslöshet och fortsätta arbeta för ett ökat utbud av barnomsorg och vårdmöjligheter för andra anhöriga.Göra det lönsamt att arbeta4. Förenkla skattesystemet och sänka socialförsäkringsavgifterna, särskilt för låginkomsttagare, samt erbjuda bättre incitament för deltidsanställning. Vidta en välavvägd kombination av åtgärder för att kännbart minska det odeklarerade arbetet, bland annat genom att sänka skatterna för lågavlönad arbetskraft och öka incitamenten att omvandla odeklarerat arbete till reguljärt arbete.Instanser som ansvarar för genomförandet5. Slutföra reformen av de offentliga arbetsförmedlingarna och genomföra den förebyggande och individanpassade strategin, särskilt för kvinnor och ungdomar, och ytterligare uppgradera de statistiska övervakningssystemen.SPANIENTrots de stora insatserna och framstegen under de senaste åren ligger arbetslösheten betydligt över genomsnittet i EU, medan sysselsättningen fortfarande är under genomsnittet. Arbetslösheten har minskat mer bland kvinnor än bland män, men trots detta är arbetslösheten bland kvinnor mer än dubbelt så hög som bland män. De övriga särdragen för den spanska arbetsmarknaden har knappt ändrats alls: den långsamma produktivitetsökningen, den höga andelen visstidsanställningar och den låga andelen deltidsanställningar, som fortfarande är mycket ovanligare än i andra medlemsstater. Skapandet av arbetstillfällen i de olika autonoma regionerna har vidare inte lett till en utjämning av de markanta skillnaderna i arbetslöshet mellan regionerna. Arbetskraftens geografiska rörlighet är begränsad, delvis på grund av strukturella hinder som till exempel den osmidiga bostadsmarknaden. Det är därför viktigt att moderniseringen av de offentliga arbetsförmedlingarna fullföljs och att samordningen mellan regionala arbetsförmedlingar ökar.Spanien bör därför göra följande:Hantera förändringar och främja anpassningsförmågan1. I samråd med arbetsmarknadens parter förbättra arbetsorganisationen och deltagandet i livslångt lärande för att härigenom höja produktiviteten och kvaliteten i arbetet. Se över lagstiftningen, med tyngdpunkt på att minska den höga andelen visstidsanställningar och öka utnyttjandet av deltidsanställningar.Jämställdhet2. Vidta effektiva åtgärder för att öka den totala sysselsättningsintensiteten och minska skillnaderna mellan könen när det gäller sysselsättning och arbetslöshet. Öka utbudet av barnomsorg och vårdmöjligheter för andra anhöriga.Regionala skillnader3. Förbättra villkor som gynnar skapandet av arbetstillfällen i regioner som släpar efter i utveckling samtidigt som man avlägsnar hindren för arbetskraftens geografiska rörlighet. Detta borde öka samordningen mellan olika regionala arbetsförmedlingar, med målet att minska de regionala skillnaderna vad gäller sysselsättning och arbetslöshet.Instanser som ansvarar för genomförandet4. Fullfölja moderniseringen av de offentliga arbetsförmedlingarna så att deras effektivitet förbättras och deras förmåga att fungera som en förbindelselänk på arbetsmarknaden ökar. Det statistiska övervakningssystemet bör också färdigställas.FRANKRIKEDen totala sysselsättningsintensiteten är fortfarande relativt låg i Frankrike och sysselsättningen bland äldre arbetstagare är mycket låg (bland de lägsta i EU). Med beaktande av den åldrande befolkningen består utmaningen därför i att uppmuntra arbetskraftsdeltagandet i synnerhet bland äldre arbetstagare. Trots de aktiva och förebyggande åtgärder som vidtagits är den strukturella arbetslösheten fortfarande hög i vissa delar av landet och matchningen mellan utbud och efterfrågan på arbetskraft är fortsatt dålig, vilket skapar rekryteringsproblem inom vissa sektorer. Ett särskilt problem utgörs av antalet ungdomar som inte avslutar sin utbildning. Slutligen kan man konstatera att den sociala dialogen lider av vissa svagheter, trots att den potentiellt skulle kunna ha en viktig roll på många områden.Frankrike bör därför göra följande:Förebyggande och aktivering1. Fullfölja och utveckla åtgärder för att förebygga arbetslöshet genom att stärka en individanpassad strategi för de arbetslösa och se till att det finns tillräckliga incitament att söka arbete och att de olika arbetsförmedlingarna samordnar sin verksamhet. Se till att det nya systemet för arbetslöshetsförsäkring åtföljs av lämpliga krav och effektiva incitament att söka arbete.Livslångt lärande2. Genomföra en övergripande strategi för livslångt lärande, som tar hänsyn till behoven inom den grundläggande utbildningen och uppmuntrar mindre kvalificerade arbetstagare att delta, särskilt anställda i små och medelstora företag.Utbudet av arbetskraft och aktivt åldrande3. Genomföra en enhetlig politik för att märkbart öka arbetsmarknadsdeltagandet bland äldre arbetstagare, bland annat genom att erbjuda dem incitament att förbli förvärvsaktiva, förbättra deras möjligheter att delta i utbildning och reformera förtidspensionssystemen.Samarbete med arbetsmarknadens parter4. Stimulera och förstärka den sociala dialogen, särskilt för att behandla frågor med anknytning till aktivt åldrande och livslångt lärande.IRLANDIrland gör stadigt framsteg när det gäller att nå de sysselsättningsmål som fastställdes i Stockholm och Lissabon. Den ekonomiska tillväxten har dock avtagit markant och arbetslösheten har ökat under senare tid, vilket utgör stora utmaningar. Kvinnors arbetskraftsdeltagande har förbättrats betydligt, men skillnaderna i lön och sysselsättningsintensitet för kvinnor och män är alltjämt stora. Situationen förvärras av problem vad gäller utbudet på barnomsorg till rimliga kostnader. Även om man har gjort framsteg finns det fortfarande skillnader mellan de två regionerna när det gäller lika möjligheter till arbetsmarknadsdeltagande och förvärvsverksamhet. Det har ännu inte införts någon strategisk ram för livslångt lärande och utvecklingen av företagsintern utbildning, särskilt för äldre arbetstagare, återstår fortfarande.Irland bör därför göra följande:Skapa arbetstillfällen1. Vidta ytterligare övergripande åtgärder för att utjämna de regionala skillnaderna vad gäller sysselsättning, arbetslöshet och skapande av arbetstillfällen, vid behov med medel från gemenskapens strukturfonder.Livslångt lärande2. Öka den företagsinterna utbildningen och påskynda genomförandet av en enhetlig strategi för livslångt lärande, och fastställa övergripande mål på dessa områden. Uppmuntra arbetsmarknadens parter att aktivt medverka till att dessa mål uppnås.Jämställdhet3. Stärka insatserna för att mobilisera personer som är utanför arbetskraften och integrera dem på arbetsmarknaden, särskilt kvinnor, genom att fortsätta att undanröja skattehinder, öka utbudet av barnomsorg till rimliga kostnader och ta itu med de faktorer som ligger bakom löneskillnaderna mellan könen.ITALIENTrots vissa förbättringar under de senaste åren är skillnaderna mellan sysselsättningen i Italien och gemenskapens genomsnitt betydande, särskilt när det gäller kvinnor och äldre arbetstagare, och de nationella målen har fastställts med beaktande av detta. De regionala skillnaderna är alltjämt stora. I norra Italien har man ett högt arbetskraftsdeltagande och så gott som full sysselsättning, medan man i södra Italien har ett lågt arbetskraftsdeltagande och hög arbetslöshet. Även om tidigare reformer har bidragit till ökad sysselsättning och mindre arbetslöshet i landets båda delar har de relativa skillnaderna förblivit så gott som oförändrade. Effektiviteten i genomförandet av en välavvägd kombination av åtgärder för att kännbart minska odeklarerat arbete har varit blandad och inte motsvarat förväntningarna. Även om flexibla avtal har införts under de senaste fem åren råder det fortfarande ojämlika villkor på den italienska arbetsmarknaden när det gäller anställningsskydd. Å andra sidan är systemet av arbetslöshetsförmåner och socialbidrag fortfarande mycket begränsat i Italien. Regeringen tog i början av 2003 initiativ som syftade till flexibilitet och trygghet på arbetsmarknaden, bland annat införande av nya arbetsavtal och liberalisering av arbetsförmedlingarna. De långsiktiga planerna till exempel i fråga om reformen av de offentliga arbetsförmedlingarna och strategin för livslångt lärande släpar emellertid efter.Italien bör därför göra följande:Skapa arbetstillfällen1. Vidta ytterligare övergripande åtgärder för att utjämna de regionala skillnaderna vad gäller sysselsättning, arbetslöshet och skapande av arbetstillfällen genom att effektivt utnyttja alla medel, vid behov även stöd från gemenskapens strukturfonder. Ytterligare förstärka kombinationen av åtgärder för att avsevärt minska det odeklarerade arbetet, framför allt genom att uppmana arbetsmarknadsparterna att öka sin åtagandenivå och genom att öka incitamenten att omvandla odeklarerat arbete till reguljärt arbete.Hantera förändringar och främja anpassningsförmågan2. I samråd med arbetsmarknadens parter vid behov vidta åtgärder för att öka flexibiliteten på arbetsmarknaden och modernisera arbetsorganisation samt främja synergieffekterna mellan flexibilitet och trygghet och undvika att mindre gynnade personer marginaliseras.Livslångt lärande3. Vidta åtgärder för att genomföra strategin för livslångt lärande, bland annat genom att öka utbudet av fortbildning genom avtal med arbetsmarknadens parter.Utbudet av arbetskraft och aktivt åldrande4. Vidta åtgärder för att öka sysselsättningen bland äldre arbetstagare i enlighet med de nationella målen, bland annat genom att i samråd med arbetsmarknadens parter höja den faktiska åldern för utträde från arbetsmarknaden och genom att bredda utbudet av fortbildningsmöjligheter. Vidta åtgärder för att öka sysselsättningen bland kvinnor, bland annat genom att öka tillgången på flexibla anställningsarrangemang och på barnomsorg och vårdmöjligheter för andra anhöriga.Instanser som ansvarar för genomförandet5. Se till att marknaden för arbetsförmedlingar fungerar bättre genom att införa ett nationellt datoriserat system för arbetsmarknadsinformation som samtliga aktörer har tillgång till, samtidigt som arbetsförmedlingarnas möjligheter att vidta aktiva och förebyggande åtgärder för de arbetslösa förbättras.LUXEMBURGArbetskraftsdeltagandet i Luxemburg är under genomsnittet i EU, särskilt för äldre arbetstagare. Sysselsättningen har ökat tack vare gränsarbetare och ökad förvärvsfrekvens bland luxemburgska kvinnor, men i fråga om äldre arbetstagares sysselsättning har så gott som inga framsteg gjorts trots att en del åtgärder vidtagits i syfte att öka incitamenten att stanna kvar i arbetskraften. För att utbudet av arbetskraft skall förbättras och tillväxten få drivkraft är det mycket viktigt att den outnyttjade inhemska sysselsättningspotentialen tillvaratas. Incitamenten för att stanna kvar i arbetskraften skulle kunna förbättras med ytterligare reformer av de olika systemen för förtidspension. Vidare borde effekterna av den senaste översynen av invaliditetspensionssystemet noga följas upp. Det finns en risk för att de framsteg som gjorts när det gäller att höja sysselsättningen bland kvinnor bromsas upp i och med att arbetsmarknaden inte är så dynamisk. Likaså utgör möjligheterna för ungdomar utan yrkesutbildning att ta sig in på arbetsmarknaden fortfarande ett stort problem. Varken i fråga om dessa aspekter (ungdomar, kvinnor och den äldre befolkningen) eller viktiga aspekter av kvalitet i arbetet (livslångt lärande, löneskillnader mellan kvinnor och män) har Luxemburg ännu beslutat om en lämplig uppföljning för att kontrollera effekterna av de åtgärder och reformer som man beslutat införa sedan den första nationella handlingsplanen för sysselsättning.Luxemburg bör därför göra följande:Livslångt lärande1. Se till att ramlagstiftningen om yrkesinriktad fortbildning börjar tillämpas i praktiken genom att man med aktivt deltagande från arbetsmarknadens parter utarbetar en enhetlig strategi för livslångt lärande. Motverka att ungdomar lämnar skolan i förtid och se över hela utbildningssystemet i syfte att skapa bättre överensstämmelse mellan olika sektorer för allmän och yrkesinriktad utbildning.Utbudet av arbetskraft och aktivt åldrande2. Ytterligare förstärka åtgärder som syftar till att avsevärt öka deltagandet på arbetsmarknaden bland äldre arbetstagare genom att se över systemet för förtidspension och genom att noggrant följa upp vilka effekter den senaste översynen av invaliditetspensionssystemet har haft.Jämställdhet3. Fortsätta de insatser som syftar till att öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden genom att tillhandahålla tjänster som gör det lättare att förena arbete och privatliv, uppmuntra kvinnor att återvända till arbetslivet efter långa perioder utanför arbetsmarknaden och vidta åtgärder för att främja jämställdheten framför allt genom att angripa de faktorer som ligger bakom löneskillnaderna mellan könen.NEDERLÄNDERNATrots att arbetslösheten nyligen ökat har Nederländerna än en gång gott och väl uppnått det mål för den totala sysselsättningsnivån som fastställts av Europeiska rådet. Även om sysselsättningen för kvinnor är högre än EU-målet är löneskillnaderna mellan könen fortfarande jämförelsevis höga. För att sysselsättningen skall höjas ytterligare måste kvinnors sysselsättning fortsätta att öka, äldre personer och minoriteter aktiveras i högre grad och den outnyttjade arbetskraftspotentialen tillvaratas. Det stora antalet personer som uppbär invaliditetsförmåner är ett problem och arbetslöshetsfällorna i socialbidragssystemen avskräcker fortfarande människor från att börja arbeta. Det ihållande problemet med lediga arbetsplatser som inte kan besättas på grund av kompetensbrister tyder på att åtgärderna för livslångt lärande inte är tillräckliga för att utjämna skillnaderna mellan utbudet och efterfrågan på arbetskraft. Med en ökande arbetslöshet kan lågkvalificerade arbetstagare löpa en större risk att förlora sitt arbete.Nederländerna bör därför göra följande:Livslångt lärande1. I nära samarbete med arbetsmarknadens parter målinrikta åtgärderna för livslångt lärande enligt behoven på arbetsmarknaden för att minska antalet personer som inte är i arbetskraften och för att hindra att lågkvalificerade arbetstagare lämnar arbetsmarknaden.Jämställdhet2. I samarbete med arbetsmarknadens parter vidareutveckla en strategi för hur de faktorer som ligger bakom löneskillnaderna mellan könen skall kunna angripas.Göra det lönsamt att arbeta3. Ge bättre insyn i bidragssystemet genom att i högre grad utnyttja skatteinriktade åtgärder i stället för bidrag och genom att bättre samordna nationellt och lokalt inkomststöd. Se till att invaliditetsförmånerna anpassas med hänsyn både till behovet av att begränsa antalet nya förmånstagare och av att aktivera dem som redan uppbär förmåner.ÖSTERRIKEDe sysselsättningsmål som fastställdes vid Europeiska rådets möten i Lissabon och Stockholm har redan i hög grad uppnåtts av Österrike, förutom när det gäller sysselsättningen bland äldre arbetstagare. Detta återspeglas också i det faktum att den genomsnittliga åldern för utträde från arbetsmarknaden är mycket låg. Från mitten av 2001 började arbetslösheten öka, särskilt för ungdomar, men den är dock ännu bland de lägsta i EU. Till de bestående utmaningarna hör strukturförändringarna på arbetsmarknaden, arbetskraftens anpassningsförmåga och undanröjandet av den bristande överensstämmelsen mellan arbetskraftens kompetens och arbetsmarknadens behov. Trots att sysselsättningen bland kvinnor redan är mycket hög utgör löneskillnaderna mellan könen och bristen på barnomsorg fortfarande stora brister.Österrike bör därför göra följande:Livslångt lärande1. Fortsätta att genomföra en övergripande strategi för utveckling av livslångt lärande, som underbyggs av att alla berörda aktörer mobiliseras och att det fastställs relevanta mål för ekonomiska resurser och deltagande.Utbudet av arbetskraft och aktivt åldrande2. I samarbete med arbetsmarknadens parter utarbeta en handlingsplan med relevanta mål för hur sysselsättningen bland äldre arbetstagare, särskilt äldre kvinnor, och den faktiska utträdesåldern kan höjas.Jämställdhet3. I samarbete med arbetsmarknadens partner utarbeta en strategi byggd på relevanta mål för hur de faktorer som ligger bakom löneskillnaderna mellan könen kan angripas, satsa mer på att bygga ut utbudet av barnomsorg och bedöma hur det nuvarande barnomsorgsbidraget kvantitativt och kvalitativt påverkar kvinnors förvärvsverksamhet.PORTUGALDe allmänna ekonomiska indikatorerna har försämrats sedan 2001 och arbetslösheten ökade markant 2002. Sedan 1997 har det dock skett en positiv utveckling mot de EU-omfattande målen och den totala sysselsättningen ligger redan över målet 67 % före 2005. Arbetskraftens produktivitet är dock den lägsta i EU och ökar bara långsamt. De genomsnittliga utbildningsnivåerna såväl för den vuxna befolkningen som de yngre åldersgrupperna är fortfarande låg. Trots att man i Portugal har satsat betydligt mer medel på utbildning under de senaste åren är andelen ungdomar som avbryter sin gymnasieutbildning och som inte deltar i någon annan utbildning ojämförligt högst i EU. Även om vissa framsteg har gjorts under senare tid är andelen som deltar i yrkesinriktad utbildning betydligt lägre än genomsnittet i EU. Det har varit särskilt svårt att få det stora antalet småföretag och mikroföretag att medverka i de nationella program som syftar till att höja arbetstagarnas kompetens och kvalifikationer i dessa företag. Även om sysselsättningen bland kvinnor är högre än genomsnittet i EU finns det fortfarande stora skillnader i fråga om fördelningen mellan sektorer och löner i den privata sektorn. Arbetsmarknadens parter och regeringen har nyligen ingått en del avtal av vikt, men för att de skall kunna genomföras krävs det ett starkt engagemang från avtalsparterna.Portugal bör därför göra följande:Livslångt lärande1. Fortsätta med genomförandet av den nationella strategin för livslångt lärande, förbättra utbildningssystemet för att minska det stora antalet ungdomar som avbryter sin skolgång och se till att det finns ett utbud av kompetent arbetskraft samt genomföra målen för allmän och yrkesinriktad utbildning för arbetstagare i företag.Jämställdhet2. Fortsätta insatserna för att förena arbete och privatliv, särskilt genom att bygga ut barnomsorgen och vårdmöjligheterna för andra anhöriga. Vidta åtgärder för en bättre jämvikt mellan könen på sektorsnivå och angripa de faktorer som ligger bakom löneskillnaderna mellan könen i den privata sektorn.Samarbete med arbetsmarknadens parter3. Stärka samarbetet med arbetsmarknadens parter i fråga om lönepolitik och produktivitet, anpassningsförmåga, arbetsorganisation och kvalitet i arbetet, med utgångspunkt i de befintliga avtalen mellan regeringen och arbetsmarknadens parter.FINLANDDe mål som Europeiska rådet fastställt för den totala sysselsättningen och för sysselsättningen bland kvinnor i EU före 2005 överskrids i Finland, likaså Lissabonmålen för kvinnors sysselsättning före 2010. Finland är en av de medlemsstater som är mest utsatta för följderna av att befolkningen blir allt äldre. För ökad sysselsättning och ett större utbud av arbetskraft kommer det således att krävas att äldre arbetstagare stannar kvar längre på arbetsmarknaden. Den totala arbetslösheten är fortfarande högre än genomsnittet i EU, med hög strukturell arbetslöshet. Det faktum att arbetslösheten är hög i vissa regioner där det också finns rekryteringsproblem tyder på att de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna inte är tillräckligt effektiva, utan att de kunde förbättras ytterligare när det gäller att ta itu med den dåliga matchningen mellan utbudet och efterfrågan på arbetskraft. Man har förvisso vidtagit åtgärder för att minska det höga skattetrycket på arbete, men reformen av skatte- och bidragssystemen måste alltjämt ägnas uppmärksamhet, särskilt när det gäller lågavlönad arbetskraft. Enligt nationella uppgifter är löneskillnaderna mellan könen också höga, vilket endast delvis kan förklaras med könsuppdelningen mellan olika sektorer.Finland bör därför göra följande:Förebyggande och aktivering1. Ytterligare förbättra de aktiva arbetsmarknadsåtgärdernas effektivitet i syfte att bekämpa den strukturella arbetslösheten och minska de regionala skillnaderna.Utbudet av arbetskraft och aktivt åldrande2. Förstärka insatserna för att upprätthålla utbudet av arbetskraft på lång sikt. Man skall bland annat fortsätta vidta åtgärder för att höja den faktiska utträdesåldern och uppmuntra deltagande på arbetsmarknaden genom att införa fler skatte- och bidragsreformer, särskilt genom riktade skatteåtgärder för låginkomsttagare.Jämställdhet3. Förstärka insatserna för att ta itu med de faktorer som ligger bakom löneskillnaderna mellan könen och könsuppdelningen, inom ramen för integreringen av ett jämställdhetsperspektiv.SVERIGEDen svenska arbetsmarknaden kännetecknas av mycket hög sysselsättning, även bland äldre arbetstagare och kvinnor, och alla EU-målen har överskridits. Med tanke på den åldrande befolkningen kommer man dock att bli tvungen att se till att det finns ett utbud av arbetskraft genom att utnyttja de potentiella källorna till ytterligare arbetskraft bland invandrare, ungdomar och långtidssjukskrivna personer. Förtidspensionering och de snabbt ökande långtidssjukskrivningarna kräver dock särskild uppmärksamhet för att ett tillräckligt utbud av arbetskraft skall kunna upprätthållas. Trots den pågående skattereformen är skattetrycket på arbete fortfarande högst i EU. Bidragssystemen är förhållandevis generösa sett ur ett internationellt perspektiv och innefattar stränga kriterier för berättigande. Det behövs emellertid förmodligen fler insatser för att incitamenten att arbeta skall bli bättre.Sverige bör därför göra följande:Utbudet av arbetskraft och aktivt åldrande1. Förstärka de insatser som syftar till att upprätthålla utbudet av arbetskraft på lång sikt genom att utnyttja alla potentiella källor till arbetskraft, särskilt genom ett ökat deltagande bland invandrare.2. Minska antalet långtidssjukskrivna personer genom att förbättra arbetsförhållandena och anpassa lagstiftningen för att främja en effektiv återintegrering på arbetsmarknaden.Göra det lönsamt att arbeta3. Arbeta vidare med reformerna av skatte- och bidragssystemen i syfte att öka incitamenten att arbeta, i synnerhet för grupper för vilka samspelet mellan skatter och bidrag har de mest negativa effekterna på utbudet av arbetskraft, och fullfölja reformen av skatterna på arbetsinkomst.FÖRENADE KUNGARIKETFörenade kungariket överskrider Europeiska rådets mål för den totala sysselsättningen i EU, också när det gäller kvinnor och äldre arbetstagare. De höga sysselsättningstalen är dock förenade med relativt låga produktivitetsnivåer som delvis beror på otillräckliga grundläggande kvalifikationsnivåer och specifika problem i fråga om arbetets kvalitet, till exempel löneskillnaderna mellan könen och det faktum att vissa kategorier av arbetstagare inte ges möjlighet att delta i utbildning. Dessa utmaningar utgör en konkret dagordning för den fortsatta utvecklingen av samarbetet med arbetsmarknadens parter på alla nivåer. Dessutom ökar ständigt antalet personer i förvärvsaktiv ålder som uppbär sjuk- och invaliditetsförmåner, vilket kan utgöra ett hinder för en ytterligare ökning av arbetskraftsutbudet. Trots att den totala arbetslösheten ligger gott och väl under EU-genomsnittet finns det betydande skillnader när det gäller tillträdet till arbetsmarknaden, med en anhopning av personer som står utanför arbetskraften eller är långtidsarbetslösa i vissa samhällsgrupper och bland vissa mindre gynnade grupper (ensamstående föräldrar, hushåll där ingen arbetar, vissa etniska minoriteter, äldre manliga arbetstagare, funktionshindrade och lågkvalificerade). Detta kräver förstärkta och målinriktade aktiva arbetsmarknadsåtgärder.Förenade kungariket bör därför göra följande:Förebyggande och aktivering1. Genomföra aktiva arbetsmarknadsåtgärder som leder till stabil integrering på arbetsmarknaden i syfte att lindra den höga anhopningen av personer som är arbetslösa eller utanför arbetskraften inom vissa samhällsgrupper eller områden. Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt personer som har specifika problem på arbetsmarknaden och som löper risk att bli långtidsarbetslösa, arbetande fattiga eller hamna utanför arbetskraften.Utbudet av arbetskraft och aktivt åldrande2. Se till att alla som kan arbeta har möjlighet och incitament till att göra detta, särskilt genom att modernisera systemen för sjuk- och invaliditetsförmåner.Jämställdhet3. Förstärka insatserna för att ta itu med de faktorer som ligger bakom löneskillnaderna mellan könen och förbättra balansen mellan könen inom yrken och sektorer samt se till att lågavlönade deltidsarbetande kvinnor ges fler möjligheter att delta i utbildning. Ytterligare öka utbudet av barnomsorg och vårdmöjligheter för andra anhöriga till rimliga kostnader.Samarbete med arbetsmarknadens parter4. Vidareutveckla samarbetet med arbetsmarknadens parter på alla nivåer för att bidra till att höja produktiviteten och kvaliteten i arbetet, bland annat genom att ta itu med de låga grundläggande kvalifikationsnivåerna och kompetensbristerna hos arbetskraften.


title: Efta:s övervakningsmyndighets rekommendation nr 55/04/KOL av den 30 mars 2004 om ett samordnat övervakningsprogram för gemenskapen för år 2004 för att säkerställa att gränsvärdena följs för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och vissa andra produkter av vegetabiliskt ursprung

text:
               2.6.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 139/20

      EFTA:S ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETS REKOMMENDATION

   nr 55/04/KOL
   av den 30 mars 2004
   om ett samordnat övervakningsprogram för gemenskapen för år 2004 för att säkerställa att gränsvärdena följs för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och vissa andra produkter av vegetabiliskt ursprung
   Efta:s ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), särskilt artikel 109 i detta och protokoll 1 till detta,
   med beaktande av avtalet mellan Efta-staterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, särskilt artikel 5.2 b i detta och protokoll 1 till detta,
   med beaktande av den rättsakt som det hänvisas till i punkt 38 i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet, (rådets direktiv 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål (1), med de anpassningar och ändringar som gjorts för EES-avtalet genom protokoll 1 till EES-avtalet, särskilt artikel 7.2 b i det direktivet,
   med beaktande av den rättsakt som det hänvisas till i punkt 54 i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet (rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker (2)), med de anpassningar och ändringar som gjorts för EES-avtalet genom protokoll 1 till EES-avtalet, särskilt artikel 4.2 b i det direktivet,
   efter samråd med Efta:s livsmedelskommitté som bistår Efta:s övervakningsmyndighet, och
   av följande skäl:

               (1)

               Efta:s övervakningsmyndighet bör successivt sträva efter ett system som gör det möjligt att uppskatta intaget av bekämpningsmedel via kosten. För att möjliggöra realistiska uppskattningar bör uppgifter om övervakningen av bekämpningsmedelsrester göras tillgängliga för ett antal livsmedel som utgör de viktigaste delarna av den europeiska kosthållningen. Det är allmänt erkänt att de viktigaste delarna av den europeiska kosthållningen utgörs av 20–30 livsmedelsprodukter. Med tanke på de resurser som finns tillgängliga på nationell nivå för övervakning av bekämpningsmedelsrester kan Efta-staterna endast analysera prov från åtta produkter varje år inom ett samordnat övervakningsprogram. Användningen av bekämpningsmedel ändras under en treårsperiod. Varje bekämpningsmedel bör därför i allmänhet övervakas i 20–30 livsmedelsprodukter under en treårsperiod.

               (2)

               Rester av alla de bekämpningsmedel som omfattas av denna rekommendation bör övervakas under 2004, eftersom detta gör det möjligt att använda uppgifterna för att uppskatta det faktiska intaget via kosten.
               Det behövs ett systematiskt statistiskt tillvägagångssätt beträffande antalet prov som skall tas i samband med den samordnade övervakningen. Ett sådant tillvägagångssätt har fastställts av Codex Alimentarius-kommissionen (3). På grundval av en binomialfördelning kan det beräknas att analys av 650 prov innebär 99 % sannolikhet för att upptäcka ett prov som innehåller bekämpningsmedelsrester över bestämningsgränsen, om 1 % av produkterna av vegetabiliskt ursprung innehåller bekämpningsmedelsrester över bestämningsgränsen. Proverna bör komma från olika platser i Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Medlemsstaterna i Efta rekommenderas att ta prover på grundval av befolkningsstorlek och antal konsumenter, varvid minst tolv prov skall tas per produkt och år.

               (3)

               Nya riktlinjer för kvalitetskontroll av analys av bekämpningsmedelsrester har offentliggjorts av Europeiska kommissionen (4). Riktlinjerna bör så långt som möjligt tillämpas i Efta-staternas analyslaboratorier och revideras fortlöpande mot bakgrund av erfarenheter från övervakningsprogrammen.

               (4)

               Enligt artikel 4.2 a i direktiv 90/642/EEG och artikel 7.2 a i direktiv 86/362/EEG skall Efta-staterna specificera de kriterier de tillämpat när de utarbetat nationella övervakningsprogram. Denna information skall omfatta i) uppgifter om de kriterier som tillämpats vid fastställandet av hur många prover som skall tas och analyser som skall utföras, de rapporteringsnivåer som tillämpats och enligt vilka kriterier dessa har fastställts, ii) uppgifter om ackreditering av analyslaboratorierna enligt den rättsakt som det hänvisas till i punkt 54n i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet (rådets direktiv 93/99/EEG av den 29 oktober 1993 om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel (5)) och iii) de konstaterade överträdelsernas antal och typ och åtgärder som vidtagits.

               (5)

               Information om resultaten av övervakningsprogrammen lämpar sig särskilt väl för elektronisk/datoriserad behandling, lagring och sändning. Format har fastställts för uppgiftsöverföring via e-post från EU:s medlemsstater till kommissionen. Efta-staterna skulle kunna använda samma formatmall och sända in sina rapporter till Efta:s övervakningsmyndighet i standardformatet. Det är effektivast om riktlinjer utarbetas för den vidare utvecklingen av ett sådant standardformat.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Efta-staterna rekommenderas att provta och analysera de kombinationer av produkter och bekämpningsmedelsrester som anges i bilagan till den här rekommendationen, och därvid ta tolv prover av varje produkt i proportion till Efta-statens, EES och tredjelands marknadsandelar på respektive Efta-stats marknad.
               För bekämpningsmedel som utgör en akut risk, t.ex. OP-estrar, endosulfan och N-metylkarbamater, bör utvalda prov av produkterna äpplen, tomater, sallat, purjolök och huvudkål också genomgå en individuell analys av de enskilda enheterna i det andra laboratorieprovet, om dessa bekämpningsmedel kan spåras, och särskilt om det rör sig om produkter från en och samma producent. Antalet enheter bör överensstämma med den rättsakt som det hänvisas till i punkt 54zz i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet (kommissionens direktiv 2002/63/EG av den 11 juli 2002 om fastställande av gemenskapens provtagningsmetoder för den offentliga kontrollen av bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt och animaliskt ursprung och om upphävande av direktiv 79/700/EEG (6)).
               Det bör tas två prov. Om det första laboratorieprovet innehåller påvisbara rester av bekämpningsmedel, bör enheterna i det andra provet analyseras var för sig.

               2.

               Efta-staterna uppmanas att senast den 31 augusti 2005 rapportera resultaten av analysen av prov, som analyserats för de kombinationer av produkter och bekämpningsmedelsrester som anges i bilagan till den här rekommendationen och med angivande av följande:

                           a)

                           Uppgifter om de analysmetoder som tillämpats och de rapporteringsnivåer som uppnåtts, i enlighet med kvalitetskontrollförfarandena i kvalitetskontroll vid analys av bekämpningsmedelsrester.

                           b)

                           Uppgifter om de konstaterade överträdelsernas antal och typ och åtgärder som vidtagits.

                     Rapporten bör läggas fram i ett format, inbegripet ett elektroniskt, enligt vägledningen (7) till Efta-staterna med avseende på genomförandet av kommissionens rekommendationer om gemenskapens samordnade inspektionsprogram.

               3.

               Efta-staterna uppmanas att senast den 31 augusti 2004 ge Efta:s övervakningsmyndighet och övriga Efta-stater all den information som krävs enligt artikel 7.3 i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.3 i direktiv 90/642/EEG om 2003 års övervakning för att säkerställa, åtminstone genom stickprov, att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester följs, varvid bland annat följande skall anges:

                           a)

                           Uppgifter om resultaten av deras nationella program för bekämpningsmedelsrester.

                           b)

                           Uppgifter om kvalitetskontrollen vid laboratorierna och särskilt uppgifter angående vilka delar av riktlinjerna för kvalitetskontroll av analys av bekämpningsmedelsrester som de inte har kunnat tillämpa eller där det har uppstått svårigheter vid tillämpningen.

                           c)

                           Uppgifter om ackreditering enligt artikel 3 i direktiv 93/99/EEG för de laboratorier som utför analyserna (däribland typ av ackreditering, ackrediteringsorgan och kopia av ackrediteringsbeslutet).

                           d)

                           Uppgifter om de kvalifikationstester och ringprov laboratoriet har deltagit i.

               4.

               Medlemsstaterna uppmanas att senast den 30 september 2004 till kommissionen översända det planerade nationella programmet för övervakning av de gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställs i direktiven 90/642/EEG och 86/362/EEG för år 2005 med uppgifter om:

                           a)

                           De kriterier som tillämpats vid fastställandet av hur många prover som skall tas och analyser som skall utföras.

                           b)

                           De rapporteringsnivåer som tillämpats och enligt vilka kriterier dessa har fastställts.

                           c)

                           Uppgifter om ackreditering av analyslaboratorierna enligt rådets direktiv 93/99/EEG.

      Denna rekommendation riktar sig till Island, Liechtenstein och Norge.
      Utfärdad i Bryssel den 30 mars 2004.

            På Efta:s övervakningsmyndighets vägnar

         Bernd HAMMERMANN

            Ledamot av kollegiet

         Niels FENGER

            Direktör

      (1)  EGT L 221, 7.8.1986, s. 37.

      (2)  EGT L 350, 14.12.1990, s. 71.

      (3)  Codex Alimentarius: Rester av bekämpningsmedel i livsmedel, Rom 1994, ISBN 92-5-203271-1 ; Vol. 2, s. 372.

      (4)  Dokument SANCO/10476/2003, http://europa.eu.int/comm/food/plant/protection/resources/qualcontrol_en.pdf

      (5)  EGT L 290, 24.11.1993, s. 14.

      (6)  EGT L 187, 16.7.2002, s. 30.

      (7)  Redovisad och noterad varje år i Ständiga kommittén för livsmedelskedjan och djurhälsa.

      BILAGA
      Kombinationer av bekämpningsmedel/produkt som skall övervakas

                  Bekämpningsmedelsrest som analysen gäller

                  År

                  2004

                  2005 (1)

                  2006 (1)

                  Acefat

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Aldikarb

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Azinfosmetyl

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Azoxystrobin

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Benomyl-gruppen

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Bromopropylat

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Kaptan

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Klortalonil

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Klorpyrifos

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Klorpyrifosmetyl

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Cypermetrin

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Cyprodinil

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Deltametrin

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Diazinon

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Diklofluanid

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Dikofol

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Dimetoat

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Difenylamin (2)

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Endosulfan

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Fenhexamid

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Folpet

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Imazalil

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Iprodion

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Kresoxim-metyl

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Lambdacyhalotrin

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Malation

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Maneb-gruppen

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Mekarbam

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Metamidofos

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Metalaxyl

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Metidation

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Metiokarb

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Metomyl

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Myklobutanil

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Ometoat

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Oxydemetonmetyl

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Paration

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Permetrin

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Forat

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Pirimifosmetyl

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Procymidon

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Propyzamid

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Spiroxamin

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Tiabendazol

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Tolylfluanid

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Triazofos

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                  Vinklozolin

                  (c)

                  (a)

                  (b)

                              (a)

                              Päron, bananer, bönor (färska eller frysta), potatis, morötter, apelsiner/mandariner, persikor/nektariner, spenat (färsk eller fryst).

                              (b)

                              Blomkål, paprika, vete, aubergine, ris, druvor, gurka, ärter (frysta eller färska, utan baljor).

                              (c)

                              Äpplen, tomater, sallat, jordgubbar, purjolök, apelsinjuice, huvudkål, råg/havre.

         (1)  Uppgifterna för år 2005 och 2006 beror på de program som kommer att rekommenderas för dessa år.

         (2)  Difenylamin skall endast analyseras i äpplen och päron.

                  (a)

                  Päron, bananer, bönor (färska eller frysta), potatis, morötter, apelsiner/mandariner, persikor/nektariner, spenat (färsk eller fryst).

                  (b)

                  Blomkål, paprika, vete, aubergine, ris, druvor, gurka, ärter (frysta eller färska, utan baljor).

                  (c)

                  Äpplen, tomater, sallat, jordgubbar, purjolök, apelsinjuice, huvudkål, råg/havre.


Avis juridique important

|

31998H0485

Kommissionens rekommendation av den 1 juli 1998 om barnvårdsartiklar och leksaker som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år, och som är tillverkade i mjuk PVC-plast som innehåller vissa ftalater [delgivet med nr SEK(1998) 738]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 217 , 05/08/1998 s. 0035 - 0037

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 1 juli 1998 om barnvårdsartiklar och leksaker som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år, och som är tillverkade i mjuk PVC-plast som innehåller vissa ftalater [delgivet med nr SEK (1998) 738] (98/485/EG) EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 155 andra strecksatsen, ochav följande skäl:Enligt Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen skall gemenskapen bidra till att en hög konsumentskyddsnivå uppnås.Enligt artikel 3 i rådets direktiv 92/59/EEG av den 29 juni 1992 om allmän produktsäkerhet (1) får endast säkra produkter släppas ut på marknaden. I direktivet understryks särskilt behovet av att säkerställa en hög skyddsnivå för barns hälsa och säkerhet.Den vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö som rådfrågats av kommissionen avgav ett yttrande den 24 april 1998, som kompletterades av förtydliganden den 16 juni 1998, om konsekvenserna på barns hälsa av användningen av vissa leksaker och barnvårdsartiklar i mjuk PVC-plast som innehåller ftalater. I detta yttrande uttryckte kommittén sin oro över att barn exponeras för vissa ftalater.Kommittén rekommenderade bland annat att vissa gränsvärden inte bör överskridas för ftalaterna diisonoylftalat, di(2-etylhexyl)ftalat, dibutylftalat, diisodecylftalat, di-n-oktylftalat och butylbensylftalat från leksaker och barnvårdsartiklar i mjuk PVC- plast som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år.Det är viktigt att medlemsstaterna vidtar nödvändiga åtgärder för att säkerställa en hög skyddsnivå för barns hälsa i fråga om dessa produkter, i avvaktan på att definitiva gemenskapsåtgärder vidtas.Nämnda gränsvärden kan överskridas i vissa fall. Det är således viktigt att medlemsstaterna inom ramen för lämpliga kontroller övervakar barns exponering för ftalater som kan orsakas av att dessa ämnen migrerar när produkterna i fråga används.Det är viktigt att medlemsstater utbyter information om de tester och mätmetoder som används för dessa kontroller och om de resultat som uppnås, samt att de samarbetar sinsemellan och med kommissionen för att, i avvaktan på en standardmetod, uppnå ett så enhetligt tillvägagångssätt som möjligt i hela gemenskapen.Inom ramen för detta samarbete bör man bland annat studera resultaten av den undersökning som genomförs av Rijksinstituut voor Volksgezondheid en Milieu-RIVM i Nederländerna, som skulle kunna göra det möjligt att fastställa en gemensam referensmetod.Om en medlemsstat begränsar utsläppandet på marknaden av sådana produkter som åsyftas i denna rekommendation, skall medlemsstaten underrätta kommissionen om detta i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 7 i direktiv 92/59/EEG om allmän produktsäkerhet, om det gäller barnvårdsartiklar, i artikel 7 i rådets direktiv 88/378/EEG (2) av den 3 maj 1988 om leksakers säkerhet, om det gäller leksaker, eller enligt det förfarande som föreskrivs i artikel 8 i direktiv 92/59/EEG, om medlemsstaten anser att en allvarlig och akut fara föreligger, samt i förekommande fall meddela kommissionen i enlighet med rådets direktiv 83/189/EEG av den 28 mars 1983 om ett informationsförfarande beträffande tekniska standarder och föreskrifter (3).HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Medlemsstaterna skall besluta om nödvändiga åtgärder för att säkerställa en hög skyddsnivå för barns hälsa i fråga om barnvårdsartiklar och leksaker som är avsedda att stoppas i munnen av barn under tre år, och som är tillverkade i mjuk PVC-plast som innehåller ftalater, bland annat ämnena di-iso-nonylftalat, di(2-etylhexyl)ftalat, dibutylftalat, diisodecylftalat, di-n-oktylftalat, butylbensylftalat. Särskilt uppmärksamhet bör ägnas ämnena di-iso-nonylftalat och di(2-etylhexyl)ftalat.2. Vid kontroller av produkterna i fråga skall medlemsstaterna genom lämpliga kontrollmetoder övervaka dessa ämnens värden, med beaktande av yttrandet från den vetenskapliga kommittén för toxicitet, ekotoxicitet och miljö om ftalater i leksaker, avgivet den 24 april 1998, och av bland annat de gränsvärden för ftalater från dessa produkter som rekommenderas av kommittén, och som återfinns i bilagan.3. Medlemsstaterna skall regelbundet underrätta kommissionen om de tester och mätmetoder som används för att bestämma värdena i fråga, om resultaten av de kontroller som genomförts och om de slutsatser som dragits. Medlemsstaterna uppmanas att lämna de första upplysningarna senast den 31 augusti 1998.4. Medlemsstaterna skall delta i informationsutbyte med övriga medlemsstater och i det arbete som kommer att organiseras av kommissionen för att säkerställa ett enhetligt tillvägagångssätt i fråga om tester och mätmetoder och för att fastställa en gemensam metod.Artikel 2 I denna rekommendation förstås med1. leksak: alla produkter som är utformade eller tydligt avsedda att användas vid barns lek,2. barnvårdsartikel: alla produkter som syftar till att underlätta barns sömn, avslappning samt matning av barn och barns sugning.Artikel 3 Denna rekommendation riktas till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 1 juli 1998.På kommissionens vägnarEmma BONINOLedamot av kommissionen(1) EGT L 228, 11.8.1992, s. 24.(2) EGT L 187, 16.7.1988, s. 1.(3) EGT L 109, 26.4.1983, s. 8.BILAGA >Plats för tabell>


title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Tysklands nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Tysklands stabilitetsprogram för 2012–2016

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/35

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Tysklands nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Tysklands stabilitetsprogram för 2012–2016
   2012/C 219/10
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (3) om Tysklands nationella reformprogram för 2011 och avgav sitt yttrande om Tysklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.

               (4)

               Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen för förhandsreglerad politisk samordning, förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), rapporten om varningsmekanismen, i vilken den inte identifierade Tyskland som en av de medlemsstater för vilka en fördjupad granskning skulle utföras.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser där kommittén för socialt skydd uppmanades att, i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer, framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att lägga fram sina åtaganden i tid för att de ska kunna tas med i deras stabilitets- och konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (9)

               Den 18 april 2012 lade Tyskland fram sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2016, och den 12 april 2012 sitt nationella reformprogram för 2012. Av hänsyn till deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (10)

               Enligt Tysklands första anmälan, 2012, med uppgifter om underskott och skulder för 2008–2011 för inledandet av förfarandet vid alltför stora underskott var det offentliga underskottet 2011 under fördragets referensvärde på 3 % av BNP. Dessutom förutses det i kommissionens avdelningars vårprognos 2012 att det offentliga underskottet kommer att ligga kvar under fördragets referensvärde och minska ytterligare under prognosperioden. Till följd härav och i linje med bestämmelserna i stabilitets- och tillväxtpakten av den 30 maj antog kommissionen en rekommendation till ett rådsbeslut om att upphäva beslutet om föreliggandet av ett alltför stort underskott enligt artikel 126.12 i fördraget (5).

               (11)

               På grundval en bedömning av stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna framstår som rimligt. Stabilitetsprogrammets prognoser för 2012–2013 är i stora drag i linje med kommissionens avdelningars vårprognos 2012 när det gäller den ekonomiska tillväxtens hastighet och mönster och utvecklingarna på arbetsmarknaden. Stabilitetsprogrammets prognoser för ekonomisk tillväxt under de senare åren är i stort sett i linje med kommissionens beräkningar av Tysklands potentiella tillväxt på medellång sikt. Målet med den budgetstrategi som anges i stabilitetsprogrammet är att uppnå det medelfristiga budgetmålet redan 2012 och att uppnå i stort sett balanserade nominella budgetar från och med 2014, utgående från ett nominellt underskott på 1,0 % av BNP 2011, dvs. under fördragets referensvärde på 3 % av BNP mycket tidigare än tidsfristen 2013. I stabilitetsprogrammet definieras det föregående medelfristiga budgetmålet med ett strukturellt underskott på ½ % av BNP (tolkat som en smal marginal kring 0,5 % av BNP), som korrekt återger kraven i stabilitets- och tillväxtpakten, så att det innebär att underskottet inte överstiger 0,5 % av BNP. Underskotts- och skuldmålen kan hotas särskilt om det visar sig att det krävs ytterligare insatser för att stabilisera finanssektorn. Utgående från det (omräknade) strukturella budgetsaldot (6) planerar Tyskland att respektera sitt medelfristiga budgetmål under hela programperioden för stabilitetsprogrammet, vilket också bör vara fallet om man tar hänsyn till riskbedömningen. Enligt de uppgifter som ingår i stabilitetsprogrammet och med beaktande av riskbedömningen skulle tillväxttakten för de offentliga utgifterna, med hänsyn tagen till diskretionära åtgärder på inkomstsidan, överstiga riktmärket för utgifter i stabilitets- och tillväxttakten 2012, men respektera dessa riktmärken 2013.
               Bruttoskulden beräknas öka med 0,8 procentenheter till 82,0 % av BNP under 2012, och sedan falla till 80 % av BNP 2013 och därefter fortsätta minska. Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet befinner sig Tyskland i en övergångsperiod och gör planenligt tillräckliga framsteg på vägen mot överensstämmelse med riktmärket för skuldminskning i stabilitets- och tillväxtpakten.

               (12)

               Förbundsregeringen har vidtagit åtgärder för mer kostnadseffektiva utgifter inom hälso- och sjukvård och har föreslagit en reform av långvården. Ytterligare insatser för att göra hälso- och sjukvården effektivare behövs för att begränsa de väntade ytterligare kostnadsökningarna. Den föreslagna reformen av långvården är dessutom otillräcklig för att uppväga de förväntade framtida kostnadsökningarna. Det finns utrymme för att göra skattesystemet effektivare. Förbundsregeringen är på god väg att uppfylla sina åtaganden att öka de tillväxtfrämjande utgifterna för utbildning och forskning. Det är emellertid även fortsatt viktigt att delstaterna och kommunerna, som står för större delen av utgifterna för utbildning och forskning, säkerställer tillräckliga och effektiva utgifter på dessa områden. Införandet av den nya skuldbromsen i författningen har ytterligare förstärkt det tyska finanspolitiska ramverket. Inga avsevärda framsteg har emellertid gjorts med genomförandet av budgetregeln på delstatsnivå.

               (13)

               Sektorn som helhet har stabiliserats genom omfattande offentligt stöd till finanssektorn, tillsammans med sektorns egna anpassningsinsatser och de positiva effekterna av den tyska ekonomins återhämtning. Trots den på det hela taget relativt stabila finanssektorn och frånvaron av kreditåtstramningar återstår svagheter, och i synnerhet strukturella problem i vissa regionala banker (Landesbanken), särskilt avsaknaden av bärkraftiga företagsmodeller, svaga styrelseformer och sårbarhet till följd av stort beroende av marknadsupplåning.

               (14)

               Alla parter har inte kunnat dra lika stor nytta av den tyska arbetsmarknadens goda resultat, med ökande sysselsättning och moderat arbetslöshet, och lönerna har inte alltid ökat i takt med produktiviteten. Avskräckande skatteeffekter till följd av den höga skattekilen, som särskilt beror på de höga socialförsäkringsbidragen, fortsätter särskilt att hindra integrationen av låginkomsttagare på arbetsmarknaden. En omfattande användning av minijobb leder till låg uppbyggnad av pensionsrättigheter. Det finns därför behov av att förbättra övergången från minijobb till stabilare kontraktformer. Den nyligen genomförda reformen av arbetsmarknadsinstrumenten bör främja sysselsättningsmöjligheter för alla. En viktig utmaning för Tyskland är att öka effektiviteten i utbildningssystemet och förbättra missgynnade gruppers utbildningsresultat. På medellång och lång sikt kommer det att vara avgörande att se till att det finns kvalificerad arbetskraft för att lindra de negativa effekterna av den demografiska utvecklingen på den potentiella tillväxten. En anledning till oro är den låga andelen kvinnor som heltidsarbetar. De avskräckande skattemässiga faktorerna för den person som inte tjänar huvudinkomsten i hushållet och bristen på barnomsorg på heltid och heldagsskolor utgör ett hinder för kvinnors delaktighet på arbetsmarknaden.

               (15)

               Tyskland håller på med en omfattande reform av sitt energisystem. De allmänna ekonomiska kostnaderna för omvandlingen av energisystemet bör minimeras genom snabbare utvidgning av de nationella och gränsöverskridande näten, och inte minst genom att man löpande gör klimatpolitiken och politiken för förnybar energi kostnadseffektivare, vidtar kraftfulla åtgärder för att ytterligare främja energieffektiviteten och ökar konkurrensen på energimarknaderna. Med tanke på Tysklands centrala geografiska läge har det tyska järnvägssystemet stor inverkan på Europas järnvägssystem som helhet. Konkurrensen på järnvägens passagerar- och godstransportmarknad är fortfarande mycket svag, främst till följd av att det inte finns någon effektiv åtskillnad mellan infrastrukturförvaltaren och det holdingbolag som bedriver järnvägstransport. Trots de framsteg som gjorts på senare år, bland annat i samband med genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/123/EG av den 12 december 2006 om tjänster på den inre marknaden (7) (tjänstedirektivet), finns det utrymme för att ytterligare främja konkurrens och produktivitetstillväxt inom vissa tjänstesektorer.

               (16)

               Tyskland har gjort ett antal åtaganden inom europluspakten. Dessa åtaganden, och genomförandet av de åtaganden som gjordes 2011, avser främjandet av sysselsättning, ökad konkurrenskraft, ökad hållbarhet för de offentliga finanserna och förstärkt finansiell stabilitet. Kommissionen har granskat genomförandet av åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna granskning har beaktats i rekommendationerna nedan.

               (17)

               Inom ramen för den europeiska planeringsterminen har kommissionen genomfört en omfattande analys av Tysklands ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Tyskland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den Europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1 till 4 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat Tysklands stabilitetsprogram för 2012, och dess ståndpunkt (8) avspeglas bland annat i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Tyskland under perioden 2012–2013 vidtar följande åtgärder:

               1.

               Fortsätta med en sund finanspolitik för att uppnå det medelfristiga budgetmålet under 2012. I detta syfte bör budgetstrategin genomföras som planerat, och efterlevnad av riktmärket för utgifter och tillräckliga framsteg på vägen mot överensstämmelse med riktmärket för skuldminskningen bör garanteras. Fortsätta den tillväxtvänliga konsolideringskursen med ytterligare insatser för mer kostnadseffektiva utgifter inom hälso-/sjukvård och långvård och genom att använda outnyttjad potential för att göra skattesystemet effektivare. Använda allt tillgängligt utrymme för ökade och effektivare tillväxtfrämjande utgifter för utbildning och forskning på alla nivåer i den offentliga förvaltningen. Slutföra genomförandet av skuldbromsen på ett samstämmigt sätt i alla delstater och införa vältimade och relevanta övervakningsförfaranden och korrigeringsmekanismer.

               2.

               Åtgärda de återstående strukturella bristerna inom finanssektorn, bland annat genom att ytterligare omstrukturera de delstatsbanker som behöver en helfinansierad och bärkraftig affärsmodell, samtidigt som man undviker alltför omfattande låneminskningar.

               3.

               Minska den höga skattekilen på ett budgetmässigt neutralt sätt, särskilt för låginkomsttagare, och bibehålla lämpliga aktiverings- och integrationsåtgärder, särskilt för de långtidsarbetslösa. Skapa förutsättningar för att lönerna ska kunna öka i takt med produktiviteten. Vidta åtgärder för att förbättra missgynnade gruppers utbildningsresultat, särskilt genom att säkerställa lika möjligheter i utbildningssystemet. Fasa ut de skattemässiga hindren för de personer som inte tjänar huvudinkomsten i hushållet och öka tillgången på barnomsorg på heltid och heldagsskolor.

               4.

               Fortsätta insatserna för att begränsa de sammanlagda ekonomiska kostnaderna för omvandlingen av energisystemet till ett minimum, inbegripet genom att skynda på utvidgningen av de nationella och gränsöverskridande el- och gasnäten. Se till att de institutionella strukturerna möjliggör effektiv konkurrens inom järnvägsmarknaderna. Vidta åtgärder för att stimulera konkurrens inom tjänstesektorn, inbegripet fria yrken och vissa hantverk, särskilt inom byggbranschen.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUT C 212, 19.7.2011, s. 9.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Som en följd antogs rådets beslut 2012/369/EU den 22 juni 2012 (EUT L 179, 11.7.2012, s. 17).

      (6)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (7)  EUT L 376, 27.12.2006, s. 36.

      (8)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Luxemburgs uppdaterade program, 2001-2005

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


Avis juridique important

|

52003HB0001

Rekommendation enligt artikel 10.6 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken till rådets beslut om ändring av artikel 10.2 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (ECB/2003/1)

Europeiska unionens officiella tidning nr C 029 , 07/02/2003 s. 0006 - 0011

Rekommendation enligt artikel 10.6 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken till rådets beslut om ändring av artikel 10.2 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken(ECB/2003/1)(2003/C 29/07)(Framlagd av Europeiska centralbanken den 3 februari 2003)MOTIVERINGGenom Nicefördraget lades en ny punkt 6 till i artikel 10 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken. Där sägs: "Artikel 10.2 [i stadgan] får ändras av rådet på stats- eller regeringschefsnivå genom enhälligt beslut, antingen på rekommendation från ECB och efter att ha hört Europaparlamentet och kommissionen, eller på rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Europaparlamentet och ECB. Rådet skall rekommendera medlemsstaterna att anta dessa ändringar. Ändringarna skall träda i kraft efter det att samtliga medlemsstater har ratificerat dem i enlighet med sina respektive konstitutionella bestämmelser." Artikel 10.6 skall läsas tillsammans med den förklaring om artikel 10.6 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken som fogades till Nicefördraget. Förklaringen lyder: "Konferensen förväntar sig att en rekommendation enligt artikel 10.6 i stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken läggs fram snarast möjligt."Mot bakgrund härav lägger ECB fram denna rekommendation till rådets beslut om ändring av artikel 10.2 i stadgan. I enlighet med bestämmelserna i artikel 10.6 i stadgan har rekommendationen antagits av ett enhälligt ECB-råd. Rekommendationen kommer att publiceras i Europeiska unionens officiella tidning.1. ALLMÄNNA ÖVERVÄGANDENArtikel 10.6 i stadgan ger den rättsliga grunden för ändringar av omröstningsreglerna för ECB-rådet. Eftersom den endast gäller ändringar av artikel 10.2 i stadgan påverkar en ändring av omröstningsreglerna inte den rätt ECB-rådets medlemmar har att närvara vid ECB-rådets möten (artikel 10.1 i stadgan) och att delta i diskussionerna. Inte heller påverkas omröstningsförfarandet för beslut som fattas enligt artiklarna 28-30, 32-33 och 51 i stadgan (artikel 10.3 i stadgan) av eventuella ändringar av omröstningsreglerna.För att bibehålla ECB-rådets förmåga att effektivt och utan dröjsmål fatta beslut i ett utvidgat euroområde måste antalet centralbankschefer med rösträtt vara lägre än det totala antalet centralbankschefer i ECB-rådet. Ett rotationssystem är ett rättvist, effektivt och acceptabelt sätt att fördela rätten att rösta mellan centralbankscheferna. De sex direktionsledamöterna behåller sina permanenta rösträtter. Att ändra detta förhållande låter sig svårligen förenas med den särskilda ställning direktionsledamöterna har enligt EG-fördraget och stadgan. De är de enda medlemmarna av ECB-rådet som utses på gemenskapsnivå genom ett fördragsreglerat förfarande och som uteslutande verkar inom euroområdet och för ECB, vars behörighetsområde omfattar hela euroområdet. Slutligen måste också hänsyn tas till att ordföranden, som ingår i direktionen, har utslagsröst vid lika röstetal i ECB-rådet.Utformningen av rotationssystemet bör bygga på fem grundläggande principer, nämligen "en medlem, en röst", "personlig närvaro", "representativitet", "automatik och funktionalitet" och "öppenhet".För det första måste principen "en medlem, en röst" - som utgör grunden för ECB:s/eurosystemets beslutsfattande - behållas för de medlemmar som har rösträtt. Ett rotationssystem innebär emellertid med nödvändighet att alla medlemmar av ECB-rådet inte längre kommer att ha permanent rösträtt när antalet centralbankschefer ökar.För det andra fortsätter alla medlemmar i ECB-rådet att delta i sammanträdena i en personlig och oberoende kapacitet, oavsett om de har rösträtt eller inte.För det tredje bör rotationssystemet utformas så att det inte kan uppkomma sådana teoretiskt tänkbara situationer där de röstberättigade medlemmarna kommer från medlemsstater som, tagna tillsammans, uppfattas som inte tillräckligt representativa för euroområdets ekonomi i dess helhet. För att åstadkomma representativitet måste rösträttsfrekvensen för centralbankscheferna differentieras i rotationssystemet, dvs. centralbankschefer från större medlemsstater kommer att ha rösträtt oftare än centralbankschefer från mindre medlemsstater. Även om det innebär en avvikelse från ECB-rådets nuvarande omröstningsregler att beakta representativiteten, så sker detta uteslutande för att hänsyn måste tas till den inverkan som utvidgningen får på ECB-rådets beslutsfattande. Denna förhandsdifferentiering mellan centralbankscheferna bör endast gälla det inledande beslutet om hur ofta var och en av centralbankscheferna skall inneha rösträtt. Principen om "en medlem, en röst" skall fortsätta att gälla för alla centralbankschefer som har rösträtt vid en viss tidpunkt. Differentieringen kommer således inte att inverka på beslutsfattandet i konkreta frågor utan endast när det gäller att fastställa vem som röstar när.För det fjärde måste rotationssystemet utformas så att systemet självt, reglerna om indelning av centralbankschefer i olika grupper samt reglerna om tilldelning av rösträtter till dessa grupper möjliggör en automatisk anpassning av systemet vid utvidgning av euroområdet. Dessutom måste det kunna fungera med upp till 27 medlemsstater, dvs. de nuvarande EU-medlemsstaterna och de 12 kandidatländer som finns upptagna i den förklaring om utvidgningen av Europeiska unionen som fogats till Nicefördraget. Avsikten med denna "funktionalitetsprincip" är framför allt att undvika situationer där rotationssystemet resulterar i att medlemmarna i en grupp av mindre medlemsstater får rösta oftare än medlemmarna i en grupp av förhållandevis större medlemsstater.För det femte måste rotationssystemet vara öppet. Lydelsen av den ändrade artikel 10.2 i stadgan måste därför vara lätt att förstå och motsvara kraven på gemenskapens primärrätt.Ändringen av ECB-rådets omröstningsregler i artikel 1 har utformats med beaktande av dessa grundläggande principer.2. KOMMENTARER TILL ARTIKLARNAArtikel 1Genom artikel 1 införs ett system med alternerande rösträtter i ECB-rådet inom de ramar som anges i artikel 10.6 i stadgan. Omröstningsreglerna kommer att ändras från och med den dag då antalet medlemmar i ECB-rådet överstiger 21. I överensstämmelse med de nuvarande institutionella bestämmelserna begränsas det totala antalet rösträtter till 21. De sex direktionsledamöterna behåller på grund av sin speciella ställning (se ovan) sina permanenta rösträtter. Centralbankscheferna delar på de återstående 15 rösträtterna, vilka kommer att alternera mellan dem i enlighet med på förhand fastställda regler. Varje röstberättigad medlem av ECB-rådet förfogar över en röst, att användas uteslutande i enlighet med innehavarens ställning som personlig och oberoende medlem. För att säkerställa att ECB-rådets beslut är representativa för euroområdets ekonomi i dess helhet kommer centralbankscheferna att indelas i grupper som skiljer sig åt med avseende på hur ofta gruppernas medlemmar kan ha rösträtt. Centralbankscheferna gruppindelas efter en rangordning av vars och ens centralbanksmedlemsstat. Rangordningen baseras på medlemsstaternas andelar i euroområdet i dess helhet enligt en indikator bestående av två komponenter: dels i) andelen i den sammanlagda bruttonationalprodukten till marknadspris (nedan kallat "BNPm") i medlemsstater utan undantag och dels ii) andelen i den totala aggregerade balansräkningen för de monetära finansinstituten (nedan kallat "TAB-MFI") i medlemsstater utan undantag. Valet av den första - och viktigaste - komponenten, BNPm, motiveras av att den allmänt används som det mest objektiva måttet på storleken av respektive deltagande medlemsstats totala ekonomi. Den andra komponenten motiveras av den särskilda betydelse som de deltagande medlemsstaternas finanssektor har för centralbanksbeslut. En viktning görs varvid BNPm får en vikt av 5/6 och TAB-MFI 1/6. Denna fördelning av vikterna är väl avpassad, eftersom den finansiella sektorn därigenom medräknas på ett tillfredsställande och meningsfullt sätt.Beträffande frågan hur rotationssystemet skall fungera är avsikten att införa det i två steg, kopplat till i vilken takt euroområdet utvidgas.- Från och med den dag då antalet centralbankschefer överstiger 15 till dess att antalet uppgår till 22 skall de vara uppdelade på två grupper. För att bevara kontinuiteten har det ansetts lämpligt att låta rösträtten växla enligt ett schema som inte innebär några större förändringar i förhållande till gällande omröstningsregler, och som är förhållandevis enkelt. Hur lång tid detta schema kommer att gälla är osäkert, eftersom det är beroende av i vilken takt euroområdet utvidgas. Den första gruppen skall bestå av centralbankscheferna i de fem medlemsstater som har de största andelarna i euroområdets sammanlagda värden enligt de indikatorer som angivits ovan. Den andra gruppen skall bestå av de återstående centralbankscheferna. De fem centralbankscheferna i den första gruppen delar på fyra rösträtter och återstående centralbankschefer på elva. För att undvika att medlemmarna i den första gruppen får rösta mindre ofta än medlemmarna i den andra gruppen måste emellertid särskilda regler gälla från och med det att rotationssystemet införs och fram till dess att antalet centralbankschefer överstiger 18. Detta kan ha betydelse för hur de 15 rösträtterna fördelas på de två grupperna. ECB-rådet kan även senarelägga införandet av rotationssystemet till dess antalet centralbankschefer överstiger 18 för att undvika att röstningsfrekvensen för centralbankschefer i en viss grupp uppgår till 100 %. Hur dessa särskilda, tidsbegränsade regler skall genomföras bör överlåtas till ECB-rådet.- Från och med den dag då antalet centralbankschefer uppgår till 22, skall de vara uppdelade på tre grupper. Den första gruppen skall bestå av centralbankscheferna i de fem medlemsstater som har de största andelarna i euroområdets sammanlagda värden enligt de indikatorer som angivits ovan. Den andra gruppen skall bestå av hälften av det totala antalet centralbankschefer, avrundat uppåt vid behov. Hänsyn skall tas till funktionalitetsprincipen för att säkerställa en viss grad av kontinuitet vad gäller röstningsfrekvensen i den andra gruppen. Centralbankscheferna i denna grupp kommer från de medlemsstater som i rangordningen enligt kriterierna ovan följer närmast efter de fem högst rankade medlemsstaterna. Den tredje gruppen skall bestå av de återstående centralbankscheferna. Den första gruppen tilldelas fyra rösträtter, den andra åtta och den tredje tre. När det finns 27 medlemsstater i euroområdet kommer rösträttsfrekvensen i den första gruppen att vara 80 %, i den andra 57 % och i den tredje 38 %.För växlingen av rösträtter mellan centralbankscheferna skall även gälla att centralbankscheferna inom respektive grupp skall ha rösträtt för lika långa tidsperioder. ECB-rådet kommer att besluta om de tekniska åtgärder som behövs för genomförandet av denna princip.Sammansättningen av grupperna skall ses över så snart den sammanlagda BNPm ändras i enlighet med artikel 29.3 i stadgan, eller närhelst antalet centralbankschefer ökar som en följd av utvidgningen av euroområdet. Det statistiska underlaget för beräkningen av andelarna i den sammanlagda BNPm skall tillhandahållas av kommissionen i enlighet med de regler som rådet antagit enligt artikel 29.2 i stadgan. Det statistiska underlaget för beräkningen av andelarna i TAB-MFI skall beräknas i enlighet med det statistiska regelverk som gäller inom Europeiska gemenskapen vid tidpunkten för beräkningen. De kommer således att beräknas av ECB i enlighet med de bestämmelser som beslutats av rådet enligt artikel 5.4 i stadgan, dvs. rådets förordning (EG) nr 2533/98 av den 23 november 1998 om Europeiska centralbankens insamling av statistiska uppgifter(1), som specificerats av ECB genom Europeiska centralbankens förordning (EG) nr 2423/2001 av den 22 november 2001 om konsoliderade balansräkningar för monetära finansinstitut(2), ändrad genom förordning (EG) nr 2174/2002(3).Den ovan angivna översynen vart femte år skall följa grunderna för artikel 29.3 i stadgan. De nya andelar som blir följden av justeringarna skall tillämpas från och med den första dagen det närmast följande året. När nya centralbankschefer blir medlemmar i ECB-rådet skall de referensperioder som används för att beräkna respektive centralbanksmedlemsstats andel i den sammanlagda BNPm och TAB-MFI i medlemsstater utan undantag vara samma som vid den senaste femårsjusteringen av andelarna. De nya andelar som blir följden av dessa icke reguljära justeringar skall tillämpas från och med den dag då de nya centralbankscheferna blir medlemmar i ECB-rådet. Närmare bestämmelser härom kommer att ingå i de tillämpningsföreskrifter som skall antas av ECB-rådet.De beslut som behövs för att genomföra de tekniska detaljerna i rotationssystemet skall, med avvikelse från de nya omröstningsreglerna, antas av två tredjedelar av samtliga medlemmar i ECB-rådet, oberoende av om de innehar rösträtt eller ej vid tiden för beslutet.Artikel 2Medlemsstaterna måste rekommenderas att anta rådets beslut om ändring av artikel 10.2 i stadgan. Ändringen kommer att träda i kraft först efter det att samtliga medlemsstater har ratificerat den i enlighet med sina respektive konstitutionella bestämmelser. Bestämmelserna för ikraftträdandet följer samma modell som slutbestämmelserna i Nicefördraget.(1) EGT L 318, 27.11.1998, s. 8.(2) EGT L 333, 17.12.2001, s. 1.(3) EGT L 330, 6.12.2002, s. 29.