title: Rådets rekommendation av den 22 maj 2018 om nyckelkompetenser för livslångt lärande (Text av betydelse för EES.)

text:
               4.6.2018

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 189/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 22 maj 2018
   om nyckelkompetenser för livslångt lärande
   (Text av betydelse för EES)
   (2018/C 189/01)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 165 och 166,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den första principen i den europeiska pelaren för sociala rättigheter (1) innebär att var och en har rätt till god, inkluderande utbildning och livslångt lärande för att bibehålla och tillägna sig färdigheter som tillåter att man deltar fullt ut i samhället och framgångsrikt klarar övergångar i arbetslivet. Det framhålls också att var och en har rätt att få individanpassat stöd i rätt tid för att förbättra sina utsikter till anställning eller egenföretagande, att utbilda eller omskola sig, har rätt till fortbildning och att få hjälp med att söka arbete. Att främja kompetensutvecklingen är ett av målen för visionen om ett europeiskt utbildningsområde som kanta vara på utbildningens och kulturens hela potential som drivkraft för jobb, social rättvisa och ett aktivt medborgarskap och som ett sätt att uppleva den europeiska identiteten i hela dess bredd (2).

               (2)

               Det behövs vissa specifika färdigheter och kunskaper för att upprätthålla den nuvarande levnadsstandarden, en hög sysselsättningsgrad och främja den sociala sammanhållningen i morgondagens samhälle och arbetsliv. Att stödja människor så att de kan tillägna sig de färdigheter och kunskaper de behöver för sin personliga utveckling, hälsa, anställbarhet och social delaktighet bidrar också till att stärka Europas motståndskraft i tider av snabba och djupgående förändringar.

               (3)

               År 2006 antog Europaparlamentet och Europeiska unionens råd en rekommendation om nyckelkompetenser för livslångt lärande. I den rekommendationen uppmanades medlemsländerna ”att utveckla tillhandahållande av nyckelkompetenser för alla som en del av strategierna för livslångt lärande, inbegripet av strategierna för att uppnå allmän läskunnighet”, och att använda bilagan Nyckelkompetenser för livslångt lärande – en europeisk referensram” (3). Rekommendationen har sedan antagandet fungerat som ett viktigt referensdokument för utvecklingen av kompetensorienterad utbildning och inlärning.

               (4)

               Idag har kompetenskraven förändrats. Fler arbeten har automatiserats, tekniken spelar en större roll på alla områden i arbetslivet och i privatlivet, och entreprenörskompetens och social och medborgerlig kompetens blir allt viktigare för att skapa motståndskraft och förmåga att anpassa sig till förändringar.

               (5)

               Samtidigt visar internationella undersökningar som exempelvis programmet för internationell utvärdering av elevprestationer (Pisa) och programmet för internationell utvärdering av vuxnas kompetens (PIAAC) som genomförs av Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD) att andelen tonåringar och vuxna med otillräckliga grundläggande färdigheter är konstant hög. År 2015 hade en av fem elever stora problem med läsning, matematik och naturvetenskap (4). I en del länder har upp till en tredjedel av den vuxna befolkningen endast den lägsta nivån av läskunnighet och matematikkunskaper (5) medan 44 % av befolkningen i unionen har låg eller ingen (19 %) digital kompetens (6).

               (6)

               Följaktligen har det blivit viktigare än någonsin att investera i grundläggande färdigheter. Hög kvalitet på utbildningen, med aktiviteter utanför skolan och ett brett grepp på kompetensutveckling, främjar bättre resultat i grundläggande färdigheter. Dessutom måste man utforska nya vägar till lärande för ett samhälle som blir alltmer rörligt och digitalt (7). Den digitala tekniken är av betydelse för utbildning och inlärning eftersom den ger möjligheter att utveckla mer flexibla miljöer som är anpassade till det rörliga samhällets behov (8).

               (7)

               I den kunskapsbaserade ekonomin är det a och o att komma ihåg fakta och förfaranden, men det räcker inte för att utvecklas och nå framgång. Färdigheter såsom problemlösning, kritiskt tänkande, samarbetsförmåga, kreativitet, datalogiskt tänkande och självreglering är viktigare än någonsin i dagens snabbt föränderliga samhälle. Det är genom dessa färdigheter som vi i realtid kan omvandla det vi har lärt oss till nya idéer, nya teorier, nya produkter och ny kunskap.

               (8)

               I En ny kompetensagenda för Europa (9) aviserades en översyn av 2006 års rekommendation om nyckelkompetenser för livslångt lärande där man tog fasta på att det första steget för att främja utbildning och icke-formellt lärande i Europa är att investera i färdigheter och kompetenser och i en uppdaterad samsyn om vilka nyckelkompetenserna är.

               (9)

               För att möta förändringarna i samhället och ekonomin, återspegla diskussionerna om arbetslivets framtid och följa upp det offentliga samrådet om översynen av 2006 års rekommendation om nyckelkompetenser behöver både den rekommendationen och den europeiska referensramen för nyckelkompetenser för livslångt lärande ses över och uppdateras.

               (10)

               Att utveckla och validera nyckelkompetenser och tillhandahålla kompetensorienterad utbildning och inlärning bör gå hand i hand med god praxis när det gäller att säkerställa bättre stöd till utbildningspersonal i deras arbete och bättre utbildning för dem, att uppdatera metoder och verktyg för bedömning och validering och att införa nya och innovativa former av undervisning och inlärning (10). Denna rekommendation bör därför stödja sig på de erfarenheter som gjorts under de senaste tio åren och inriktas på utmaningar i genomförandet av kompetensorienterad utbildning och inlärning.

               (11)

               Genom stöd till validering av kompetens som förvärvats i olika sammanhang blir det möjligt för individer att få sin kompetens erkänd så att de kan erhålla fullständiga eller, i tillämpliga fall, partiella kvalifikationer (11). Detta arbete kan bygga på såväl de befintliga systemen för validering av icke-formellt och informellt lärande som på den europeiska referensramen för kvalifikationer (12), som ger gemensamma ramar för att jämföra kvalifikationer på olika nivåer genom att ange vilken kompetens som krävs för att uppnå dem. Dessutom kan en bedömning bidra till att strukturera inlärningsprocessen och ge vägledning som kan hjälpa människor att förbättra sin kompetens med hänsyn till de förändrade kraven på arbetsmarknaden (13).

               (12)

               Den uppsättning nyckelkompetenser som krävs för personlig utveckling, hälsa, anställbarhet och social delaktighet har utformats inte bara utifrån samhällsutvecklingen och de ekonomiska förändringarna utan även utifrån en rad olika initiativ som genomförts i EU de senaste tio åren. Särskild uppmärksamhet har ägnats åt att förbättra grundläggande färdigheter, investera i språkinlärning, förbättra digital kompetens och entreprenörskompetens, åt betydelsen av gemensamma värderingar för att våra samhällen ska fungera och åt att motivera fler unga människor att söka sig till naturvetenskapliga yrken. Denna utveckling bör avspeglas i referensramen.

               (13)

               Målsättning 4.7 i målen för hållbar utveckling framhåller behovet av att ”säkerställa att alla studerande får de kunskaper och färdigheter som behövs för att främja en hållbar utveckling, bland annat genom utbildning för hållbar utveckling och hållbara livsstilar, mänskliga rättigheter, jämställdhet, främjande av en kultur av fred, icke-våld och globalt medborgarskap samt värdesättande av kulturell mångfald och kulturens bidrag till hållbar utveckling” (14). Unescos globala handlingsprogram för utbildning för hållbar utveckling bekräftar att utbildning för hållbar utveckling är ett väsentligt led i utbildning av hög kvalitet och en viktig faktor för alla andra mål för hållbar utveckling. Denna ambition återspeglas i översynen av referensramen.

               (14)

               Att erbjuda språkinlärning, vilket blir allt viktigare för moderna samhällen, interkulturell förståelse och samarbete, underlättas av den gemensamma europeiska referensramen för språk (GERS). Den underlättar identifieringen av de viktigaste aspekterna av språkkompetens och stöder inlärningsprocessen. GERS lägger också grunden för en definition av språkkompetenser, särskilt de som rör främmande språk, och detta genomsyrar uppdateringen av referensramen.

               (15)

               Utvecklingen av ramverken för digital kompetens och för entreprenörskompetens stöder kompetensutveckling. I Europarådets kompetensram för en demokratikultur beskrivs också en rad värderingar, färdigheter och attityder som människor behöver för att på ett lämpligt sätt kunna delta i ett demokratiskt samhälle. Dessa ramverk har tagits i beaktande vid uppdateringen av referensramen.

               (16)

               För att uppmuntra unga att söka sig till yrken inom naturvetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap och matematik har olika initiativ inom EU börjat stärka kopplingarna mellan å ena sidan naturvetenskaplig utbildning och å andra sidan humaniora och andra ämnen, med hjälp av efterforskningsbaserad pedagogik och genom kontakter med en rad sociala aktörer och branscher. Definitionen av kompetens inom naturvetenskap, teknik, och matematik har inte ändrats mycket genom åren men det blir allt viktigare att främja kompetensutvecklingen på detta område, vilket bör avspeglas i denna rekommendation.

               (17)

               Det icke-formella och informella lärandets betydelse och relevans är uppenbart när man ser på de erfarenheter som kultur, ungdomsarbete, volontärarbete och idrott på gräsrotsnivå ger. Icke-formellt och informellt lärande spelar en viktig roll för utvecklingen av väsentliga sociala, kommunikativa och kognitiva färdigheter som kritiskt tänkande, analysförmåga, kreativitet, problemlösning och motståndskraft. Färdigheter som dessa underlättar unga människors övergång till vuxenlivet, ett aktivt medborgarskap och arbetslivet (15). Bättre samarbete mellan olika lärandemiljöer främjar en mångfald av inlärningsmetoder och sammanhang (16).

               (18)

               När man inriktar sig på utveckling av nyckelkompetenser ur perspektivet livslångt lärande bör stöd garanteras på alla nivåer av utbildning och inlärning: utveckling av förskoleverksamhet och barnomsorg av god kvalitet (17), ytterligare förbättring av skolan och garantier för högkvalitativ undervisning (18), tillhandahållande av kompetenshöjningsvägar för lågutbildade vuxna (19), ytterligare utveckling av den grundläggande och fortsatta yrkesutbildningen och modernisering den högre utbildningen (20).

               (19)

               Denna rekommendation bör omfatta en rad olika formella, icke-formella och informella utbildnings- och lärandemiljöer i ett perspektiv av livslångt lärande och lägga grunden till en gemensam syn på kompetens som kan underlätta övergångar och främja samarbete mellan dessa olika lärandemiljöer. Den innehåller god praxis som kan tillgodose behoven hos utbildningspersonalen, inklusive lärare, utbildare, lärarutbildare, skolledare, anställda med uppgift att utbilda kollegor, forskare och lärare på universitetsnivå, ungdomsledare och vuxenutbildare, och hos arbetsgivare och berörda parter på arbetsmarknaden. Denna rekommendation vänder sig också till institutioner och organisationer, däribland arbetsmarknadens parter och det civila samhället, som vägleder och stöder människor så att de kan bygga upp sin kompetens från tidig ålder och under hela livet.

               (20)

               Denna rekommendation respekterar fullt ut subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS
   medlemsstaterna att

               1.

               stödja rätten till god, inkluderande utbildning och livslångt lärande och garantera att alla får möjlighet att utveckla nyckelkompetenser genom att till fullo använda Nyckelkompetenser för livslångt lärande – en europeisk referensram enligt bilagan,

                           1.1

                           stödja och stärka utvecklingen av nyckelkompetenser från tidig ålder och genom hela livet för alla individer, som en del i de nationella strategierna för livslångt lärande, och

                           1.2

                           stödja alla inlärare, inklusive de som är mindre gynnade eller har särskilda behov, så att de kan nå sin fulla potential,

               2.

               stödja utvecklingen av nyckelkompetenser med särskilt fokus på att

                           2.1

                           förbättra resultaten i grundläggande färdigheter (läskunnighet, matematikkunskaper och grundläggande digital kompetens) och stödja utvecklingen av kompetensen att lära sig att lära, som en ständigt förbättrad grund för lärande och deltagande i samhället i ett livslångt perspektiv,

                           2.2

                           öka den personliga och sociala kompetensen samt kompetensen att lära sig att lära för att förbättra hälsomedvetna, framtidsinriktade livsval,

                           2.3

                           främja förvärvandet av kompetens inom naturvetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap och matematik med beaktande av dessa områdens koppling till humaniora, kreativitet och innovation samt motivera fler unga, särskilt flickor och unga kvinnor, att söka sig till yrken inom dessa områden,

                           2.4

                           öka och förbättra den digitala kompetensen på alla utbildningsnivåer inom alla befolkningsgrupper,

                           2.5

                           stimulera entreprenörskompetens, kreativitet och initiativförmåga, särskilt hos ungdomar, exempelvis genom att öka möjligheterna för unga studerande att åtminstone en gång under sin skolutbildning få prova på praktiskt företagande,

                           2.6

                           höja den språkliga kompetensen både när det gäller officiella och andra språk och stödja dem som lär sig olika språk som är relevanta för deras arbete och privatliv och som kan bidra till gränsöverskridande kommunikation och rörlighet,

                           2.7

                           främja utvecklingen av medborgarskapskompetens i syfte att stärka medvetenheten om gemensamma värderingar enligt vad som avses i artikel 2 i fördraget om Europeiska unionen och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,

                           2.8

                           öka alla inlärares och all utbildningspersonals medvetenhet om vikten av att tillägna sig nyckelkompetenser och om dessa kompetensers koppling till samhället,

               3.

               göra det lättare för människor att tillägna sig nyckelkompetenser genom att använda god praxis för att stödja utvecklingen av de nyckelkompetenser som återges i bilagan, särskilt genom att

                           3.1

                           främja olika inlärningsmetoder och lärandemiljöer, bland annat genom adekvat användning av digital teknik i olika utbildnings- och fortbildningssammanhang,

                           3.2

                           ge stöd till utbildningspersonal och andra aktörer som stöder inlärningsprocesser, däribland familjer, för att stärka inlärares nyckelkompetenser som ett led i strategin för livslångt lärande inom olika utbildnings- och lärandemiljöer,

                           3.3

                           stödja och vidareutveckla bedömningen och valideringen av nyckelkompetenser som förvärvats i olika sammanhang i enlighet med medlemsstaternas regler och förfaranden,

                           3.4

                           stärka samarbetet mellan utbildnings- och lärandemiljöer på alla nivåer och på olika områden för att förbättra kontinuiteten i inlärarnas kompetensutveckling och utvecklingen av innovativa inlärningsmetoder,

                           3.5

                           stärka verktyg, resurser och vägledning inom utbildning, i arbetslivet och andra lärandemiljöer för att hjälpa människor att hantera sitt livslånga lärande,

               4.

               integrera ambitionerna i FN:s mål för hållbar utveckling, särskilt mål 4.7, med utbildning och inlärning, bland annat genom att främja tillägnandet av kunskap om hur klimatförändringarna i alla dess aspekter kan begränsas och naturresurserna utnyttjas på ett hållbart sätt,

               5.

               genom befintliga ramar och verktyg i den strategiska ramen för europeiskt utbildningssamarbete (Utbildning 2020) och eventuella efterföljande ramar rapportera om erfarenheter och framsteg i arbetet med att främja nyckelkompetenser inom alla utbildningssektorer, även icke-formellt och, i möjligaste mån, informellt lärande,

         HÄRIGENOM VÄLKOMNAS ATT KOMMISSIONEN, MED VEDERBÖRLIG HÄNSYN TILL MEDLEMSSTATERNAS BEHÖRIGHET,

               6.

               stöder genomförandet av rekommendationen och användningen av den europeiska referensramen genom att underlätta ömsesidigt lärande bland medlemsstaterna och tillsammans med medlemsstaterna ta fram referensmaterial och verktyg såsom

                           6.1

                           i förekommande fall, ramar för särskilda kompetenser som underlättar utveckling och bedömning av kompetenser (21),

                           6.2

                           evidensbaserat vägledningsmaterial om nya former av lärande och stödinsatser,

                           6.3

                           stödverktyg för utbildningspersonal och andra aktörer, som nätkurser, självbedömningsverktyg (22), nätverk, däribland eTwinning och webbplattformen för vuxenutbildning i Europa (Epale), och

                           6.4

                           strategier för bedömning och stöd för validering av nyckelkompetenser som förvärvats i uppföljningen av det tidigare arbetet i samband med Utbildning 2020 (23) och eventuella framtida ramar,

               7.

               stöder initiativ för att ytterligare utveckla och främja utbildning för hållbar utveckling med hänsyn till FN:s fjärde mål för hållbar utveckling, dvs. att säkerställa en inkluderande och likvärdig utbildning av god kvalitet och främja livslångt lärande för alla, och

               8.

               rapporterar erfarenheter och bästa praxis för att stärka inlärares nyckelkompetenser som ett led i strategin för livslångt lärande inom olika utbildnings- och lärandemiljöer i unionen genom befintliga ramar och verktyg.

         Denna rekommendation ersätter Europaparlamentets och rådets rekommendation av den 18 december 2006 om nyckelkompetenser för livslångt lärande.

      Utfärdad i Bryssel den 22 maj 2018.

            På rådets vägnar

         K. VALCHEV

            Ordförande

      (1)  COM(2017) 250.

      (2)  COM(2017) 673.

      (3)  EUT L 394, 30.12.2006, s. 10.

      (4)  OECD (2016), Pisaresultat 2015.

      (5)  Europeiska kommissionen (2016), Utbildningsöversikt 2016.

      (6)  Europeiska kommissionens digitala resultattavla för 2017.

      (7)  Diskussionsunderlag – Hur vi bemöter globaliseringen, COM(2017) 240 final.

      (8)  En ny syn på utbildning: att investera i färdigheter för att uppnå bättre socioekonomiska resultat, COM(2012) 669 final.

      (9)  COM(2016) 381 final.

      (10)  2015 års gemensamma rapport från rådet och kommissionen om genomförandet av den strategiska ramen för europeiskt utbildningssamarbete (Utbildning 2020) (EUT C 417, 15.12.2015, s. 25).

      (11)  EUT C 398, 22.12.2012, s. 1.

      (12)  EUT C 189, 15.6.2017, s. 15.

      (13)  Rådets resolution av den 21 november 2008 om bättre integrering av livslång vägledning i strategierna för livslångt lärande (EUT C 319, 13.12.2008, s. 4).

      (14)  Förenta Nationernas generalförsamlings resolution av den 25 september 2015Att förändra vår värld: Agenda 2030 för hållbar utveckling.

      (15)  Rådets slutsatser om ungdomsarbetets roll till stöd för ungdomars utveckling av viktiga livskunskaper som underlättar en lyckad övergång till vuxenlivet, ett aktivt medborgarskap och arbetslivet (EUT C 189, 15.6.2017, s. 30).

      (16)  Rådets slutsatser om att stärka det sektorsövergripande politiska samarbetet för att effektivt hantera socioekonomiska utmaningar för ungdomar (EUT C 172, 27.5.2015, s. 3).

      (17)  Rådets slutsatser om förskoleverksamhetens och den primära utbildningens roll när det gäller att främja kreativitet, innovation och digital kompetens (EUT C 172, 27.5.2015, s. 17).

      (18)  Rådets slutsatser om utveckling av skolan och utbildning av hög kvalitet (EUT C 421, 8.12.2017, s. 2).

      (19)  Rådets rekommendation av den 19 december 2016 om kompetenshöjningsvägar: nya möjligheter för vuxna (EUT C 484, 24.12.2016, s. 1).

      (20)  Rådets slutsatser om en ny EU-agenda för högre utbildning (EUT C 429, 14.12.2017, s. 3).

      (21)  Baserade på de erfarenheter och den expertis som utvecklats vid utarbetandet av den gemensamma europeiska referensramen för språk, ramverket för digital kompetens och ramverket för entreprenörskompetens.

      (22)  Som ramverket för digital kompetens.

      (23)  Bedömning av nyckelkompetenser i den grundläggande utbildningen: riktlinjer, SWD (2012) 371.

      BILAGA
      NYCKELKOMPETENSER FÖR LIVSLÅNGT LÄRANDE
      EN EUROPEISK REFERENSRAM

         Bakgrund och syften

      Var och en har rätt till god, inkluderande utbildning och livslångt lärande för att bibehålla och tillägna sig färdigheter som tillåter att man deltar fullt ut i samhället och framgångsrikt klarar övergångar i arbetslivet.
      Var och en har rätt att få individanpassat stöd i rätt tid för att förbättra sina utsikter till anställning eller egenföretagande. I detta ingår rätten att få hjälp med att söka arbete och utbilda eller omskola sig.
      Dessa principer fastställs i den europeiska pelaren för sociala rättigheter.
      I dagens snabbt föränderliga och tätt sammanlänkade värld kommer alla att behöva besitta en rad olika färdigheter och kompetenser och utveckla dessa under hela livet. De nyckelkompetenser som anges i denna referensram syftar till att lägga grunden för mer jämlika och demokratiska samhällen. De bemöter behovet av hållbar tillväxt för alla, social sammanhållning och vidareutveckling av den demokratiska kulturen.
      Referensramens huvudsakliga syften är att

                  a)

                  fastställa och definiera de nyckelkompetenser som är nödvändiga för anställbarhet, personlig utveckling och hälsa, aktivt och ansvarstagande medborgarskap och social delaktighet,

                  b)

                  ge beslutsfattare, utbildningsanordnare, utbildningspersonal, yrkesvägledare, arbetsgivare, offentliga arbetsförmedlingar och inlärare ett europeiskt referensredskap,

                  c)

                  stödja insatser på EU-nivå och på nationell, regional och lokal nivå för att främja kompetensutveckling ur perspektivet livslångt lärande.

         Nyckelkompetenser

      I denna rekommendation avser kompetenser en kombination av kunskaper, färdigheter och attityder, där

                  d)

                  kunskap består av redan etablerade fakta, siffror, koncept, idéer och teorier som underlättar förståelsen av ett visst område eller ämne,

                  e)

                  färdigheter definieras som förmåga och kapacitet att utföra processer och använda befintlig kunskap för att nå resultat,

                  f)

                  attityder avser benägenheten och inställningen till att agera eller reagera på idéer, personer eller situationer.

            Nyckelkompetenser är de kompetenser som alla individer behöver för personlig utveckling och självförverkligande, anställbarhet, social delaktighet, en hållbar livsstil, ett framgångsrikt liv i ett fredligt samhälle, hälsomedvetna livsval och aktivt medborgarskap. Dessa kompetenser utvecklas ur perspektivet livslångt lärande från tidig barndom och under hela vuxenlivet, bland annat genom formellt, icke-formellt och informellt lärande i alla sammanhang, som familj, skola, arbetsplats och kontakterna med det lokala och vidare samhället.
      Samtliga nyckelkompetenser anses vara lika viktiga då de alla bidrar till ett framgångsrikt liv i samhället. Kompetenserna kan användas i en rad olika sammanhang och kombinationer. De överlappar och kompletterar varandra, och aspekter som är väsentliga på ett område stöder kompetensen på ett annat. Färdigheter som kritiskt tänkande, problemlösning, samarbetsförmåga, kommunikations- och förhandlingsförmåga, analysförmåga, kreativitet samt interkulturella färdigheter ingår i samtliga nyckelkompetenser.
      Referensramen omfattar följande åtta nyckelkompetenser:

                  —

                  Läs- och skrivkunnighet.

                  —

                  Flerspråkighet.

                  —

                  Matematisk kompetens och kompetens inom naturvetenskap, teknik och ingenjörsvetenskap.

                  —

                  Digital kompetens.

                  —

                  Personlig och social kompetens samt kompetens att lära sig att lära.

                  —

                  Medborgarskapskompetens.

                  —

                  Entreprenörskompetens.

                  —

                  Kompetens på området kulturell medvetenhet och kulturyttringar.

            1.   Läs- och skrivkunnighet

      Läs- och skrivkunnighet är förmågan att i både tal och skrift identifiera, förstå, uttrycka, skapa och tolka koncept, känslor, fakta och åsikter med hjälp av ljud- och bildmaterial och digitalt material inom olika områden och sammanhang. Den förutsätter en förmåga att effektivt kommunicera och få kontakt med andra, på ett lämpligt och kreativt sätt.
      När läs- och skrivkunnigheten utvecklas läggs grunden för vidare lärande och språklig interaktion. Beroende på sammanhanget kan läs- och skrivkunnigheten utvecklas på modersmålet, skolspråket och/eller det officiella språket i ett land eller en region.

         Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens

      Denna kompetens omfattar kunskaper i att läsa och skriva samt en god förståelse av skriftlig information, vilket innebär att man har kunskaper om vokabulär, funktionell grammatik och språkets funktioner. Man är också medveten om de olika formerna av språklig interaktion, olika litterära och icke-litterära texter samt de främsta kännetecknen för olika stilar och språkliga register.
      Individen ska kunna kommunicera i både tal och skrift i en rad olika situationer och kunna kontrollera och anpassa sin egen kommunikation till de krav som situationen ställer. Denna kompetens omfattar också förmågan att särskilja mellan och använda olika typer av källor, att söka efter, samla in och bearbeta information, att använda hjälpmedel samt att formulera och uttrycka sina argument i tal och skrift på ett övertygande sätt som är lämpligt för sammanhanget. Dessutom ingår kritiskt tänkande och förmågan att bedöma och arbeta med information.
      En positiv attityd till läs- och skrivkunnighet innebär en benägenhet till kritisk och konstruktiv dialog, en förmåga att bedöma estetiska kvaliteter och ett intresse för att samverka med andra. Detta förutsätter en medvetenhet om hur språket påverkar andra och ett behov av att förstå och använda språk på ett positivt och socialt ansvarsfullt sätt.
      2.   Flerspråkighet (1)

      Denna kompetens är förmågan att på ett effektivt och lämpligt sätt använda olika språk för kommunikation. Den inbegriper ungefär samma kunskaper och färdigheter som läs- och skrivförmåga och grundar sig på förmågan att i både tal och skrift förstå, uttrycka och tolka begrepp, tankar, känslor, fakta och åsikter (dvs. att lyssna, tala, läsa och skriva) i en rad olika samhälleliga och kulturella sammanhang beroende på individens egna behov och preferenser. Språkkunskaper förenar en historisk dimension och interkulturell kompetens. De är beroende av förmågan att mediera mellan olika språk och medier, i enlighet med vad som anges i den gemensamma europeiska referensramen för språk. De kan även omfatta underhåll och vidareutveckling av modersmålskompetensen, liksom tillägnandet av ett lands officiella språk (2).

         Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens

      Denna kompetens innebär att man besitter kunskaper om ordförråd och funktionell grammatik i olika språk, och att man är medveten om huvudtyperna av språklig interaktion och språkliga register. Kunskaper om samhällets konventioner och om språkets kulturella aspekter och föränderlighet är också viktiga.
      Väsentliga färdigheter för denna kompetens är förmågan att förstå talade budskap, att inleda, upprätthålla och avsluta samtal samt att läsa, förstå och skriva texter med olika kunskapsnivåer i olika språk, beroende på individens behov. Man ska också kunna använda verktygen på ett lämpligt sätt och lära sig språk formellt, icke-formellt och informellt under hela livet.
      En positiv attityd innebär en förståelse för kulturell mångfald och ett intresse för språk och interkulturell kommunikation. Det innebär också respekt för varje persons individuella språkprofil, vilket innebär såväl respekt för modersmål som talas av personer som tillhör en minoritet eller har migrationsbakgrund som erkännande av ett lands officiella språk som gemensam ram för interaktion.
      3.   Matematisk kompetens och kompetens inom naturvetenskap, teknik och ingenjörsvetenskap

                  A.

                  Matematisk kompetens är förmågan att utveckla och tillämpa matematiskt tänkande och matematiska insikter för att lösa en rad problem i vardagssituationer. Tonvikten ligger både på processer och praktisk tillämpning och på teoretiska kunskaper, med goda räknekunskaper som grund. Matematisk kompetens är förmågan och beredvilligheten att i olika utsträckning använda matematiskt tänkande och matematisk framställning (formler, modeller, konstruktioner och diagram).

                  B.

                  Naturvetenskaplig kompetens är förmågan och beredvilligheten att förklara naturen med hjälp av den vetenskapliga kunskapsbasen och vetenskapliga metoder, bland annat genom observation och experiment, i syfte att identifiera frågor och dra evidensbaserade slutsatser. Kompetens inom teknik och ingenjörsvetenskap är tillämpningen av dessa kunskaper och metoder i syfte att tillgodose människors behov eller önskemål. Kompetens inom naturvetenskap, teknik och ingenjörsvetenskap innebär dels en förståelse för de förändringar som människan gett upphov till, dels ett ansvar som enskild medborgare.

         Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens

                  A.

                  Bland nödvändiga kunskaper i matematik ingår goda kunskaper om tal, om måttenheter och om strukturer, grundläggande beräkningar och grundläggande matematiska framställningssätt samt kunskaper om matematiska termer och begrepp och en medvetenhet om de frågor som matematiken kan besvara.
                  Man bör ha de färdigheter som behövs för att tillämpa grundläggande matematiska principer och processer i vardagssituationer (t.ex. ekonomiska kunskaper), både hemma och på arbetet, och för att kunna följa med i och bedöma matematiska argument. Man bör kunna föra ett matematiskt resonemang, förstå matematiska bevis och kommunicera på ett matematiskt språk samt använda lämpliga hjälpmedel, till exempel statistiska data och diagram och förstå de matematiska aspekterna av digitalisering.
                  En positiv attityd till matematik grundar sig på respekt för sanningen och en beredvillighet att undersöka orsaker och bedöma deras giltighet.

                  B.

                  När det gäller naturvetenskap, teknik och ingenjörsvetenskap inbegriper de väsentliga kunskaperna naturens grundläggande principer, grundläggande vetenskapliga begrepp, principer och metoder samt teknik och tekniska produkter och processer och även insikter om hur vetenskap, teknik och mänsklig verksamhet påverkar naturen. Dessa kompetenser bör sedan hjälpa individen att bättre förstå de framsteg, begränsningar och risker som är förknippade med vetenskapliga teorier, tillämpningar och teknik i samhället i stort (t.ex. när det gäller beslutsfattande, värderingar, etiska frågor och kultur).
                  Färdigheterna omfattar förståelse av naturvetenskapen som en studieprocess som bygger på särskilda metoder, bland annat observation och styrda experiment, förmåga att använda logiskt och rationellt tänkande för att kontrollera en hypotes liksom beredskap att avstå från sin egen övertygelse när den strider mot nya rön. Dessutom omfattas förmågan att använda och hantera tekniska verktyg och maskiner samt vetenskapliga uppgifter för att uppnå ett mål eller komma fram till evidensbaserade beslut eller slutsatser. Man bör också ha kännedom om väsentliga inslag i vetenskapliga undersökningsmetoder och kunna förmedla de slutsatser som dragits och de resonemang som förts.
                  Kompetens på detta område innefattar en attityd som präglas av kritisk bedömning, nyfikenhet, ett intresse för etiska frågor och respekt för säkerhet och miljömässig hållbarhet, särskilt när det gäller vetenskapliga och tekniska framsteg i förhållande till individen, familjen, samhället och globala frågor.

            4.   Digital kompetens

      Digital kompetens innebär att man på ett säkert, kritiskt och ansvarsfullt sätt aktivt använder digital teknik för inlärning, arbete och deltagande i samhällslivet. I denna kompetens ingår informations- och datorkunskap, kommunikation och samarbete, mediekompetens, skapande av digitalt innehåll (inklusive programmering), säkerhet (inklusive digitalt välbefinnande och kompetens när det gäller cybersäkerhet), frågor rörande immaterialrätt, problemlösning och kritiskt tänkande.

         Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens

      Man bör förstå hur digital teknik kan främja kommunikation, kreativitet och innovation, och vara medveten om vilka möjligheter, begränsningar, följder och risker som den är förknippad med. Man bör också förstå de allmänna principerna och mekanismerna samt logiken bakom den digitala teknik som utvecklas och känna till grundläggande funktioner och användning för olika enheter, program och nätverk. Individen bör ha ett kritiskt förhållningssätt till giltigheten och tillförlitligheten hos och påverkan av information och data som görs tillgängliga elektroniskt, samt vara medveten om de rättsliga och etiska principer som blir aktuella i samband med användning av digital teknik.
      Man bör också ha förmåga att använda digital teknik för att vara en aktiv och socialt delaktig medborgare, samarbeta med andra och utnyttja sin kreativitet för att uppfylla personliga, sociala eller kommersiella mål. Färdigheterna omfattar förmågan att använda, få åtkomst till, filtrera, utvärdera, skapa, programmera och dela digitalt innehåll. Individen bör ha förmåga att hantera och skydda information, innehåll, data och digitala identiteter samt känna igen och effektivt använda program, enheter, artificiell intelligens eller robotar.
      För att kunna använda digital teknik och digitalt innehåll behöver man ha en reflekterande och kritisk men samtidigt nyfiken, öppen och framsynt inställning till utvecklingen på detta område. Det behövs också ett etiskt, säkert och ansvarsfullt förhållningssätt till användningen av dessa verktyg.
      5.   Personlig och social kompetens samt kompetens att lära sig att lära

      Personlig och social kompetens samt kompetens att lära sig att lära är förmågan att reflektera över sig själv, effektivt hantera tid och information, samarbeta med andra på ett konstruktivt sätt, vara motståndskraftig samt styra sin egen inlärning och karriär. I denna kompetens ingår förmågan att hantera osäkerhet och komplexitet, lära sig att lära, ta hand om sitt fysiska och känslomässiga välbefinnande, bibehålla god fysisk och psykisk hälsa, kunna leva ett hälsomedvetet, framtidsorienterat liv, känna empati och hantera konflikter i ett inkluderande och understödjande sammanhang.

         Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens

      För att kunna samarbeta med andra och delta i samhällslivet krävs att man förstår de sociala koderna och är medveten om hur man kommunicerar i olika grupper och miljöer. Personlig och social kompetens samt kompetens att lära sig att lära betyder också att man känner till vad som kännetecknar en sund själ, kropp och livsstil. Man bör känna till vilka inlärningsstrategier man själv föredrar, vara medveten om sina kompetensutvecklingsbehov, känna till olika sätt att utveckla kompetens samt söka efter tillgängliga utbildnings- och karriärmöjligheter, vägledning och hjälp.
      Bland färdigheterna ingår förmågan att identifiera sin egen kapacitet, fokusera, hantera komplexitet, tänka kritiskt och fatta beslut. Hit hör förmågan att lära sig och arbeta både självständigt och tillsammans med andra, organisera och vara uthållig i sitt lärande, utvärdera och dela med sig av det man har lärt sig, be om hjälp vid behov och effektivt styra sin karriär och sin sociala interaktion. Man bör vara motståndskraftig och kunna klara av osäkerhet och stress. Man bör också kunna kommunicera på ett konstruktivt sätt i olika miljöer, samarbeta i grupper och förhandla. Detta inbegriper att visa tolerans, uttrycka och förstå olika synpunkter samt ha förmåga att skapa förtroende och känna empati.
      Denna kompetens bygger på en positiv inställning till sitt eget personliga, sociala och fysiska välmående och lärande under hela livet. Grunden är en attityd som består i samverkan, integritet och förmågan att göra sig gällande. Detta omfattar att respektera andras olikheter och behov samt att vara beredd att både övervinna fördomar och kompromissa. Man bör kunna identifiera och formulera mål, motivera sig själv samt utveckla motståndskraft och säkerhet så att man kan fortsätta att lära sig under hela livet. En attityd inriktad på problemlösning är till hjälp både för själva lärandeprocessen och för individens förmåga att hantera problem och förändringar. Dessutom ingår viljan att bygga vidare på befintliga kunskaper och tidigare livserfarenheter för att hitta möjligheter att lära och utvecklas i en rad olika situationer i livet.
      6.   Medborgarskapskompetens

      Medborgarskapskompetens är förmågan att uppträda som en ansvarsfull medborgare och delta fullt ut i samhällslivet, vilket utgår från en förståelse av sociala, ekonomiska, juridiska och politiska koncept och strukturer samt global utveckling och hållbarhet.

         Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens

      Medborgarskapskompetens bygger på kunskap om grundläggande koncept och fenomen som rör individen, grupper, arbetsorganisationer, samhälle, ekonomi och kultur. Den inbegriper en förståelse av gemensamma europeiska värderingar, i enlighet med artikel 2 i fördraget om Europeiska unionen och Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Hit hör också kunskap om samtida händelser och en kritisk förståelse av de viktigaste händelserna i det egna landets historia, i Europas historia och i världshistorien. Dessutom innebär denna kompetens att man är medveten om sociala och politiska rörelsers mål, värderingar och politik samt om hållbara system, särskilt när det gäller globala klimatförändringar och demografiska förändringar och deras orsaker. Kunskap om den europeiska integrationen liksom medvetenhet om mångfald och kulturella identiteter i Europa och i övriga världen är väsentlig. Här ingår förståelse av mångkulturella och socioekonomiska aspekter av det europeiska samhället och av hur nationella kulturella identiteter bidrar till den europeiska identiteten.
      Medborgarskapskompetens innefattar förmågan att effektivt samverka med andra i det gemensamma eller allmänna intresset, vilket inbegriper en hållbar samhällsutveckling. Detta inbegriper kritiskt tänkande och integrerad problemlösningsförmåga, liksom argumentationsförmåga och ett konstruktivt deltagande i samhällsaktiviteter och i beslutsfattande på alla nivåer, från lokal och nationell nivå till europeisk och internationell nivå. Hit hör också förmågan att skaffa sig tillgång till, utveckla en kritisk förståelse av och interagera med både traditionella och nya former av medier samt att förstå mediernas roll och funktion i demokratiska samhällen.
      Respekt för mänskliga rättigheter som en grundval för demokrati lägger grunden för en ansvarsfull och konstruktiv attityd. Konstruktivt deltagande innebär att man är villig att delta i samhällsaktiviteter och i demokratiskt beslutsfattande på alla nivåer. Här ingår att stödja social och kulturell mångfald, jämställdhet mellan könen och social sammanhållning, hållbara livsstilar, främjande av en kultur av fred och icke-våld, samt att vilja respektera andras integritet och att ta ansvar för miljön. Intresse för politisk och socioekonomisk utveckling, humaniora och interkulturell kommunikation behövs om man ska vara beredd att både övervinna fördomar och vid behov kompromissa, och för att säkerställa social rättvisa.
      7.   Entreprenörskompetens

      Entreprenörskompetens avser förmågan att reagera på möjligheter och idéer och att omvandla dem till värde för andra. Denna kompetens grundas på kreativitet, kritiskt tänkande och problemlösning, initiativförmåga och uthållighet samt förmågan att samarbeta för att planera och hantera projekt av kulturellt, socialt eller ekonomiskt värde.

         Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens

      För entreprenörskompetens krävs medvetenhet om att det finns olika sammanhang och möjligheter för att omvandla idéer till handling i personliga och sociala aktiviteter och yrkesverksamhet, och en förståelse av hur dessa uppstår. Man bör känna till och förstå sätt att planera och hantera projekt, både när det gäller processer och resurser. Man bör ha kunskap om ekonomi och om de sociala och ekonomiska möjligheter och utmaningar som en arbetsgivare, en organisation eller ett samhälle står inför. Man bör även känna till etiska principer och utmaningar för hållbar utveckling samt vara medveten om sina egna styrkor och svagheter.
      Entreprenörskompetens bygger på kreativitet, där fantasi, strategiskt tänkande och problemlösning ingår, och på kritiskt och konstruktivt tänkande inom kreativa processer och innovation. Man bör ha förmåga att arbeta både självständigt och i grupp, för att mobilisera resurser (mänskliga och materiella) och upprätthålla en verksamhet. Hit hör att kunna fatta ekonomiska beslut med anknytning till kostnad och värde. Det är viktigt att kunna kommunicera och förhandla med andra på ett effektivt sätt, och att ha förmåga att hantera osäkerhet, oklarhet och risk när man ska fatta välgrundade beslut.
      En entreprenörsattityd kännetecknas av initiativ- och verksamhetsanda, framförhållning, framsynthet, mod och uthållighet för att uppnå mål. Här ingår en önskan att motivera andra och sätta värde på deras idéer, känna empati och ta hand om människor och omvärlden, och att ta på sig ansvar med ett etiskt förhållningssätt genom hela processen.
      8.   Kompetens på området kulturell medvetenhet och kulturyttringar

      Kompetens på området kulturell medvetenhet och kulturyttringar innebär att ha förståelse och respekt för hur idéer och tankar uttrycks kreativt och förmedlas i olika kulturer och genom olika konstarter och andra kulturformer. Här ingår att försöka förstå, utveckla och uttrycka sina egna idéer och sin känsla av tillhörighet eller roll i samhället, på olika sätt och i olika sammanhang.

         Väsentliga kunskaper, färdigheter och attityder för denna kompetens

      Denna kompetens innebär att man känner till lokala, regionala, nationella, europeiska och globala kulturer och uttryckssätt – som språk, kulturarv och traditioner – och kulturella produkter, och att man förstår hur dessa uttryck kan påverka både varandra och den enskilda individens idéer. Kompetensen inbegriper också en förståelse för olika sätt att förmedla idéer mellan skapare, deltagare och publik i olika former såsom handskrivna, tryckta och digitala texter, teater, film, dans, spel, konst och design, musik, ritualer och arkitektur, samt hybridformer. Den innebär att man förstår sin egen identitet och sitt eget kulturarv som utvecklas i en värld av kulturell mångfald, och hur konstarterna och andra kulturformer kan vara ett sätt både att se världen och att forma den.
      Färdigheter på detta område är bland annat förmåga att uttrycka och tolka bildliga och abstrakta idéer, erfarenheter och känslor med empati inom olika konstarter och andra kulturformer. Dessutom innebär det att man kan hitta och förverkliga möjligheter till personligt, socialt eller kommersiellt värde genom konstarterna och andra kulturformer, och att man har förmåga att delta i kreativa processer både som individ och kollektivt.
      Det är viktigt att vara öppen inför och respektera kulturyttringarnas mångfald och att ha en etisk och ansvarsfull inställning till immateriell och kulturell egendom. En positiv attityd innebär också att man är nyfiken på världen, öppen inför att föreställa sig nya möjligheter och villig att delta i kulturella erfarenheter.

         Stödja utvecklingen av nyckelkompetenser

      Nyckelkompetenser är dynamiska kombinationer av de kunskaper, färdigheter och attityder som man behöver för utvecklas under hela livet, med början från tidig ålder. Genom inkluderande utbildning av hög kvalitet och livslångt lärande får alla möjlighet att utveckla nyckelkompetenser, och därför kan kompetensorienterade strategier användas i alla utbildnings- och fortbildningssammanhang genom hela livet.
      När det gäller stöd för kompetensorienterad utbildning och inlärning inom ramen för livslångt lärande har följande tre utmaningar konstaterats: användning av olika metoder och sammanhang för inlärning, stöd till lärare och annan utbildningspersonal och bedömning och validering av kompetensutveckling. För att bemöta dessa utmaningar har vissa exempel på god praxis identifierats.
      a)   Olika metoder och miljöer för inlärning

                  a)

                  Inlärningen kan berikas genom tvärdisciplinärt lärande, partnerskap mellan olika utbildningsnivåer och utbildningsaktörer, även sådana från arbetsmarknaden, samt koncept som hela skolan-ansats med dess betoning på kollaborativ undervisning och inlärning samt aktivt deltagande och beslutsfattande från inlärarnas sida. Tvärdisciplinärt lärande möjliggör också stärkta kopplingar mellan olika ämnen i läroplanen samt fastställande av en tydlig koppling mellan vad som lärs ut och samhällets förändringar och samhällsrelevansen. Sektorsövergripande samarbete mellan utbildningsinstitutioner och externa aktörer från företag, den konstnärliga världen, idrotten, ungdomsmiljöer, högre utbildning samt forskningsinstitutioner kan bli nyckeln till effektiv kompetensutveckling.

                  b)

                  Förvärvandet av både grundläggande färdigheter och bredare kompetens kan främjas genom att teoretiska studier systematiskt kompletteras med socialt och emotionellt lärande, konstnärliga ämnen och hälsofrämjande fysisk aktivitet till stöd för en hälsomedveten, framtidsorienterad och fysiskt aktiv livsstil. Att stärka den personliga och sociala kompetensen samt inlärningskompetensen från tidig ålder kan ge en bra grund för att utveckla grundläggande färdigheter.

                  c)

                  Inlärningsmetoder som efterforskningsbaserat, projektbaserat, konst- och spelbaserat lärande och blandade lärandemiljöer kan göra eleverna mer motiverade och engagerade i lärandet. På samma sätt kan experimentellt lärande, lärande på arbetsplatsen och vetenskapliga metoder inom naturvetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap och matematik främja utvecklingen av en rad kompetenser.

                  d)

                  Inlärare, utbildningspersonal och utbildningsanordnare skulle kunna uppmuntras att använda digital teknik som stöd för inlärningen och utvecklingen av digital kompetens. Bland annat kan de delta i EU-initiativ som ”EU:s kodvecka”. Vidare kan verktyg för självbedömning, t.ex. Selfie-verkyget, förbättra utbildningsanordnarnas digitala förmåga.

                  e)

                  Specifika möjligheter till erfarenhet av företagande, praktik på företag eller till besök av entreprenörer hos utbildningsinstitutioner, till exempel erfarenheter av praktiskt företagande som kreativitetsutmaningar, nystartande av företag, samhällsinitiativ ledda av studerande, företagssimuleringar och projektbaserat lärande på entreprenörskapsområdet, kan vara till nytta särskilt för ungdomar, men också för vuxna och lärare. Ungdomar skulle kunna ges möjlighet att skaffa sig åtminstone en erfarenhet av företagande under skolåren. På lokal nivå, i synnerhet på landsbygden, kan partnerskap mellan skolor, samhället och företag liksom gemensamma plattformar spela en viktig roll när det gäller utbildning i entreprenörskap. I syfte att skapa varaktiga framsteg och konsekvent ledarskap är det också mycket viktigt att lärare och rektorer får rätt utbildning och stöd.

                  f)

                  Flerspråkighet kan utvecklas genom ett nära samarbete med utbildningsmiljöer i andra länder, utbyteserfarenheter för utbildningspersonal och inlärare samt användning av nätportaler som eTwinning och Epale.

                  g)

                  Alla inlärare, inbegripet missgynnade inlärare och inlärare med särskilda behov, kan ges rätt stöd i en inkluderande miljö så att de kan nå sin fulla utbildningspotential. Sådant stöd kan utgöras av språkligt, studierelaterat eller socialt och emotionellt stöd, kamrathandledning, fritidsaktiviteter, yrkesvägledning eller materiellt stöd.

                  h)

                  Samarbetet mellan utbildnings- och lärandemiljöer på alla nivåer och inom alla områden kan bli avgörande för en bättre kontinuitet i individens kompetensutveckling och för utvecklingen av innovativa inlärningsmetoder.

                  i)

                  Samarbete mellan utbildningsaktörer och andra aktörer i lokalsamhällen och arbetsgivare kan, i kombination med formellt, icke-formellt och informellt lärande, bidra till kompetensutveckling och underlätta övergången från utbildning till arbete liksom från arbete till utbildning.

            b)   Stöd till utbildningspersonal

                  a)

                  Om kompetensorienterade utbildnings- och inlärningsstrategier integreras i grundläggande utbildning och kontinuerlig fortbildning kan det hjälpa utbildningspersonal att ändra undervisningen och inlärningen i den egna miljön och ge dem kompetens att införa de nya metoderna.

                  b)

                  Utbildningspersonal kan få hjälp med att utveckla kompetensorienterade strategier i sina specifika miljöer genom personalutbyten, ömsesidigt lärande och kollegial rådgivning vilket ger dem flexibilitet och självständighet när de ska organisera undervisningen, med hjälp av nätverk, samarbete och praktikgemenskaper.

                  c)

                  Utbildningspersonal kan även få hjälp med att skapa innovativa rutiner, delta i forskning och använda ny teknik, inbegripet digital teknik, för kompetensinriktade undervisnings- och inlärningsstrategier.

                  d)

                  Vägledning kan ges till utbildningspersonal, som genom tillgång till expertcentrum samt lämpliga verktyg och material kan höja kvaliteten på metoderna och rutinerna för undervisning och inlärning.

            c)   Bedömning och validering av kompetensutveckling

                  a)

                  Beskrivningarna av nyckelkompetenser kan omvandlas till ramar för läranderesultat som kan kompletteras med lämpliga verktyg för diagnostisk, formativ och summativ bedömning och validering på lämpliga nivåer (3).

                  b)

                  I synnerhet digital teknik kan hjälpa till att fånga upp de många olika dimensionerna av inlärarnas framsteg, även i fråga om entreprenörskompetens.

                  c)

                  Det går att utveckla olika metoder för att bedöma nyckelkompetenser i icke-formella och informella lärandemiljöer, som inbegriper arbetsgivares, yrkesvägledares och arbetsmarknadens parters relaterade verksamhet. Dessa metoder bör vara tillgängliga för alla, särskilt för lågutbildade personer för att hjälpa dem att vidareutbilda sig.

                  d)

                  Det går att utöka valideringen av läranderesultat från icke-formellt och informellt lärande och göra den stabilare, i linje med rådets rekommendation om validering av icke-formellt och informellt lärande, samma sak gäller för olika valideringsprocesser. Även användning av verktyg som Europass och ungdomspass, som är verktyg för dokumentation och självbedömning, kan stödja valideringsprocessen.

         (1)  Europarådet använder termen ”plurilingualism” om flerspråkighet hos individer, i Europeiska unionens officiella handlingar används emellertid termen ”multilingualism” för att beskriva både individuella kompetenser och situationen i olika samhällen. Detta beror delvis på svårigheten att göra åtskillnad mellan ”plurilingualism” och ”multilingualism” på andra språk än engelska och franska.

         (2)  Även inlärning av klassiska språk som klassisk grekiska och latin avses här. Klassiska språk utgör grunden för många moderna språk och kan därför främja språkinlärning i allmänhet.

         (3)  Som underlag för kompetensbedömningarna finns exempelvis den gemensamma europeiska referensramen för språk, ramen för digital kompetens, ramen för entreprenörskompetens samt Pisa-kompetensbeskrivningarna.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 7 januari 2019 om utdelningsregler (ECB/2019/1)

text:
               11.1.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 11/1

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
      av den 7 januari 2019
      om utdelningsregler
      (ECB/2019/1)
      (2019/C 11/01)
      ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 127.6 och 132,
      med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 34,
      med beaktande av rådets förordning (EU) nr 1024/2013 av den 15 oktober 2013 om tilldelning av särskilda uppgifter till Europeiska centralbanken i fråga om politiken för tillsyn över kreditinstitut (1), särskilt artikel 4.3,
      med beaktande av Europeiska centralbankens förordning (EU) nr 468/2014 av den 16 april 2014 om upprättande av ramen för samarbete inom den gemensamma tillsynsmekanismen mellan Europeiska centralbanken och nationella behöriga myndigheter samt med nationella utsedda myndigheter (ramförordning om den gemensamma tillsynsmekanismen (SSM)) (ECB/2014/17) (2), och
      av följande skäl:
      Kreditinstituten måste fortsätta sina förberedelser för att i tid fullt ut kunna tillämpa Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (3) och Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU (4) samt förbereda sig för utgången av den övergångsperiod som framgår av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2395 (5) för att mildra en potentiellt avsevärt negativ inverkan på deras kärnprimärkapital som kan utgå från de nya reglerna om avsättningar för förväntade kreditförluster enligt IFRS 9, i en situation med makroekonomiska utmaningar och en ekonomisk verklighet som innebär utmaningar för institutens lönsamhet och därmed även för deras kapacitet att förstärka sin kapitalbas. Samtidigt som kreditinstituten behöver finansiera ekonomin bidrar en konservativ utdelningspolitik till en adekvat riskhantering och ett sunt banksystem. Samma metod som framgår av Europeiska centralbankens rekommendation ECB/2017/44 (6) bör tillämpas.
      HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      I.

                  1.

                  Kreditinstituten bör anta utdelningsregler baserade på konservativa och försiktiga antaganden så att de även efter dessa utdelningar kan uppfylla tillämpliga kapitalkrav och slutsatserna av översyns- och utvärderingsprocessen (ÖUP).

                              a)

                              Kreditinstituten ska alltid uppfylla gällande minimikapitalkrav (krav enligt första pelaren). Detta inkluderar en kärnprimärkapitalrelation motsvarande 4,5 procent, en primärkapitalrelation motsvarande 6 procent och en total kapitalrelation motsvarande 8 procent enligt artikel 92 i förordning (EU) nr 575/2013.

                              b)

                              Därutöver ska kreditinstitut vid varje tidpunkt uppfylla de kapitalkrav som fastställs genom beslutet om tillsyns- och utvärderingsprocessen vid tillämpningen av artikel 16.2 a i förordning (EU) nr 1024/2013 och som går utöver kraven enligt första pelaren (krav enligt andra pelaren).

                              c)

                              Kreditinstituten ska också uppfylla det kombinerade buffertkravet enligt definitionen i artikel 128.6 i direktiv 2013/36/EU.

                              d)

                              Vid den aktuella övergångsperiodens utgång ska kreditinstituten också uppfylla sin kärnprimärkapitalrelation, sin primärkapitalrelation och sin totala kapitalrelation fullt ut (”fully loaded”) (7). Efter tillämpning av övergångsbestämmelserna kommer alltså ovannämnda nyckeltal att tillämpas fullt ut, och detsamma gäller för det kombinerade buffertkravet enligt definitionen i artikel 128.6 i direktiv 2013/36/EU. Övergångsbestämmelserna framgår av avdelning XI i direktiv 2013/36/EU och del tio i förordning (EU) nr 575/2013.

                              e)

                              Kreditinstitut som har valt att tillämpa de arrangemang som anges i förordning (EU) 2017/2395 under övergångsperioden ska också uppfylla sin kärnprimärkapitalrelation fullt ut vid utgången av den relevanta övergångsperiod som föreskrivs i den förordningen.

                        Dessa krav ska uppfyllas på koncernnivå och, i tillämpliga fall, på undergruppsnivå samt på individuell nivå utom i fall då man väljer att inte tillämpa tillsynskraven i ett enskilt fall, i enlighet med artiklarna 7 och 10 i förordning (EU) nr 575/2013.

                  2.

                  För kreditinstitut som under 2019 betalar utdelning (8) avseende räkenskapsåret 2018, rekommenderar ECB följande:

                              a)

                              Kategori 1: Kreditinstitut som uppfyller i) de kapitalkrav som framgår av punkt 1 a, 1 b och 1 c, samt ii) som redan uppnår sina nyckeltal enligt vad som framgår av punkt 1 d och i tillämpliga fall 1 e fullt ut den 31 december 2018, bör dela ut sin nettovinst i form av utdelningar på ett konservativt sätt så att de även fortsättningsvis kan uppfylla alla krav och slutsatser från översyns- och utvärderingsprocessen, även om de ekonomiska och finansiella förutsättningarna skulle försämras.

                              b)

                              Kategori 2: Kreditinstitut som uppfyller de kapitalkrav som framgår av punkt 1 a, 1 b och 1 c den 31 december 2018, men som ännu inte uppnår sina nyckeltal enligt vad som framgår av punkt 1 d och i tillämpliga fall 1 e fullt ut den 31 december 2018, bör dela ut sin nettovinst i form av utdelningar på ett konservativt sätt så att de även fortsättningsvis kan uppfylla alla krav och slutsatser från översyns- och utvärderingsprocessen, även om de ekonomiska och finansiella förutsättningarna skulle försämras. Därutöver bör de i princip endast ge utdelning till ägarna i sådan utsträckning att kraven enligt punkt 1 d uppfylls eller det åtminstone säkerställs att institutet befinner sig på en linjär (9) väg mot målet att uppnå alla kapitalkrav fullt ut i enlighet med punkt 1 e samt även slutsatserna från översyns- och utvärderingsprocessen.

                              c)

                              Kategori 3: Kreditinstitut som inte uppfyller kraven enligt punkt 1 a, 1 b eller 1 c bör i princip inte ge någon utdelning till ägarna.

                        Kreditinstitut som inte kan följa denna rekommendation eftersom de anser sig ha en rättslig skyldighet att betala en utdelning bör omedelbart kontakta sin gemensamma tillsynsgrupp.
                  Kreditinstitut i kategorierna 1, 2 och 3 som avses i punkt 2 a, 2 b och 2 c förväntas också uppfylla riktlinjerna för andra pelaren. Om ett kreditinstitut inte, eller sannolikt inte, kan uppfylla riktlinjerna för andra pelaren, bör det omedelbart kontakta sin gemensamma tillsynsgrupp. ECB kommer att undersöka varför kreditinstitutets kapitalnivå fallit, eller förväntas falla, och kommer att överväga lämpliga och proportionerliga institutspecifika åtgärder.
                  Vad gäller institutens utdelningsregler och kapitalhantering förväntas de även beakta potentiella effekter på det erfordrade kapitalet till följd av framtida ändringar av unionens rättsliga ramar samt tillsyns- och redovisningsramar. Om inget annat specifikt anges, förväntas framtida krav enligt andra pelaren och riktlinjer för andra pelaren som används vid kapitalplanering som minst uppgå till nuvarande nivåer.

            II.
      Denna rekommendation riktar sig till betydande enheter och betydande grupper som står under tillsyn enligt artikel 2.16 och 2.22 i förordning (EU) nr 468/2014 (ECB/2014/17).
      III.
      Denna rekommendation riktar sig även till de nationella behöriga myndigheterna och de nationella utsedda myndigheterna avseende mindre betydande enheter och mindre betydande grupper som står under tillsyn enligt artikel 2.7 och 2.23 i förordning (EU) nr 468/2014 (ECB/2014/17). De nationella behöriga myndigheterna och de nationella utsedda myndigheterna bör i lämplig omfattning tillämpa denna rekommendation på sådana enheter och grupper (10).

         Utfärdad i Frankfurt am Main den 7 januari 2019.

            Mario DRAGHI

               ECB:s ordförande

         (1)  EUT L 287, 29.10.2013, s. 63.

         (2)  EUT L 141, 14.5.2014, s. 1.

         (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 176, 27.6.2013, s. 1).

         (4)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG (EUT L 176, 27.6.2013, s. 338).

         (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2017/2395 av den 12 december 2017 om ändring av förordning (EU) nr 575/2013 vad gäller övergångsarrangemang för att mildra inverkan på kapitalbasen av införandet av IFRS 9 och för hanteringen av vissa av den offentliga sektorns exponeringar uttryckta i en medlemsstats nationella valuta som stora exponeringar (EUT L 345, 27.12.2017, s. 27).

         (6)  Europeiska centralbankens rekommendation ECB/2017/44 av den 28 december 2017 om utdelningsregler (EUT C 8, 11.1.2018, s. 1).

         (7)  Alla krav avseende buffertar uppfylls fullt ut.

         (8)  Kreditinstitut kan bedrivas i olika former, t.ex. som börsnoterade företag eller som ömsesidiga banker, kooperativa banker eller som sparbanker. Uttrycket ”utdelning” omfattar i denna rekommendation varje form av utbetalning av kontanta medel som kräver bolagsstämmans godkännande.

         (9)  I praktiken innebär detta att kreditinstituten under återstoden av övergångsperioden i princip bör fondera ett belopp som motsvarar andelen per år av det belopp som saknas för att de ska uppfylla kärnprimärkapitalrelationen, primärkapitalrelationen och den totala kapitalrelationen fullt ut i enlighet med avsnitt 1 e.

         (10)  Om denna rekommendation tillämpas på mindre betydande enheter och mindre betydande grupper som står under tillsyn som anser sig inte kunna uppfylla kraven eftersom de anser sig ha en rättslig skyldighet att betala utdelning bör de omedelbart kontakta sin nationella behöriga myndighet.


title: Rekommendationer till nationella domstolar om begäran om förhandsavgörande

text:
               20.7.2018

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 257/1

               Detta dokument kompletterar domstolens rättegångsregler (1) och beskriver de väsentliga särdragen i förfarandet för förhandsavgörande och vad de nationella domstolarna bör beakta innan de vänder sig till EU-domstolen. Det innehåller även vissa praktiska upplysningar för de nationella domstolarna angående vilken form en begäran om förhandsavgörande ska ha och vad den ska innehålla. Med hänsyn till att en sådan begäran, efter det att den har översatts, ska delges samtliga berörda som avses i artikel 23 i Protokoll nr 3 om stadgan för Europeiska unionens domstol och till att domstolens slutliga avgörande i målet ska offentliggöras på Europeiska unionens samtliga officiella språk, bör särskild uppmärksamhet ägnas utformningen av begäran om förhandsavgörande och, i synnerhet, skyddet för personuppgifter för de personer som nämns i begäran.

         REKOMMENDATIONER
   till nationella domstolar om begäran om förhandsavgörande
   (2018/C 257/01)

      Inledning

               1.

               Möjligheten att begära förhandsavgörande, enligt artikel 19.3 b i fördraget om Europeiska unionen (nedan kallat FEU) och artikel 267 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat FEUF), är en mekanism av grundläggande betydelse i unionsrätten. Den har till syfte att säkerställa en enhetlig tolkning och tillämpning av unionsrätten inom unionen, genom att ge domstolar i medlemsstaterna ett instrument som innebär att de kan vända sig till Europeiska unionens domstol (nedan kallad EU-domstolen) med en begäran om förhandsavgörande angående tolkningen av unionsrätten och giltigheten av rättsakter som antagits av unionens institutioner, organ eller byråer.

               2.

               Förfarandet för förhandsavgörande bygger på ett samarbete mellan EU-domstolen och domstolarna i medlemsstaterna. I syfte att säkerställa att detta förfarande får fullt genomslag är det påkallat att redogöra för dess väsentliga särdrag och att göra vissa preciseringar för att förtydliga bestämmelserna i rättegångsreglerna, bland annat i fråga om vem som får begära förhandsavgörande och vad en sådan begäran kan avse samt vilken form en begäran om förhandsavgörande ska ha och vad den ska innehålla. Dessa preciseringar, som gäller för samtliga typer av begäran om förhandsavgörande (I), kompletteras av bestämmelser som är tillämpliga på den typ av begäran om förhandsavgörande som måste handläggas särskilt snabbt (II) och av en bilaga där de väsentliga uppgifter som samtliga typer av begäran om förhandsavgörande ska innehålla sammanfattas.

         I.   Bestämmelser som är tillämpliga på samtliga typer av begäran om förhandsavgörande

      Vem får begära förhandsavgörande?

               3.

               Domstolens behörighet att meddela förhandsavgöranden angående tolkningen eller giltigheten av unionsrätten utövas enbart på initiativ av de nationella domstolarna, oavsett om parterna i det nationella målet har uttryckt önskemål om att en begäran om förhandsavgörande ska framställas eller inte. Eftersom det är den nationella domstol vid vilken ett mål är anhängigt som har ansvaret för det rättsliga avgörandet är det nämligen uteslutande på den domstolen som det ankommer att bedöma – mot bakgrund av de särskilda omständigheterna i varje mål – både huruvida det är nödvändigt att begära förhandsavgörande för att den ska kunna döma i saken och huruvida de frågor som den ställer till EU-domstolen är relevanta.

               4.

               EU-domstolen tolkar begreppet domstol som ett självständigt unionsrättsligt begrepp. Den tar i detta avseende hänsyn till ett antal omständigheter, såsom huruvida det hänskjutande organet är upprättat enligt lag, organet är av stadigvarande karaktär, dess jurisdiktion är av tvingande art, förfarandet är kontradiktoriskt, organet tillämpar rättsregler och huruvida det har en oberoende ställning.

               5.

               Medlemsstaternas domstolar kan vända sig till EU-domstolen med en fråga om tolkningen eller giltigheten av unionsrätten när de anser att ett förhandsavgörande från EU-domstolen i denna fråga är nödvändigt för att kunna döma i saken (se artikel 267 andra stycket FEUF). Det kan bland annat vara särskilt påkallat att begära förhandsavgörande när det rör sig om en ny tolkningsfråga som har ett allmänt intresse för unionsrättens enhetliga tolkning eller när befintlig rättspraxis inte förefaller ge tillräcklig vägledning med avseende på ett nytt rättsligt eller faktiskt sammanhang.

               6.

               När en fråga uppkommer i ett mål vid en domstol mot vars avgöranden det inte finns något rättsmedel enligt nationell lagstiftning, är den domstolen emellertid skyldig att begära förhandsavgörande från EU-domstolen (se artikel 267 tredje stycket FEUF), såvida det inte redan finns en fast rättspraxis i frågan eller om den korrekta tolkningen av den aktuella rättsregeln inte lämnar utrymme för rimligt tvivel.

               7.

               Det följer vidare av fast rättspraxis att även om medlemsstaternas domstolar i mål som är anhängiga vid dem kan underkänna grunder för ogiltighet som åberopas mot en akt som har antagits av någon av unionens institutioner eller byråer eller något av dess organ, är det endast EU-domstolen som kan ogiltigförklara en sådan akt. När en nationell domstol är osäker på huruvida en sådan akt är giltig, måste den således begära förhandsavgörande från EU-domstolen, varvid den ska ange skälen till att den anser att akten är ogiltig.

      Vad kan en begäran om förhandsavgörande avse?

               8.

               En begäran om förhandsavgörande måste avse tolkningen eller giltigheten av unionsrätten, och inte tolkningen av nationella rättsregler eller frågor som rör de faktiska omständigheterna i det nationella målet.

               9.

               EU-domstolen kan endast pröva en begäran om förhandsavgörande om unionsrätten är tillämplig i det nationella målet. Det är i det avseendet absolut nödvändigt att den hänskjutande domstolen redogör för samtliga relevanta faktiska och rättsliga omständigheter som gör att den anser att unionsrättsliga bestämmelser kan vara tillämpliga i det aktuella målet.

               10.

               När det gäller fall där begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, ska det erinras om att det i artikel 51.1 i stadgan anges att dess bestämmelser riktar sig till medlemsstaterna endast när dessa tillämpar unionsrätten. Även om tillämpningen av unionsrätten i nyss nämnd mening kan komma att ske i olika slags fall, måste det ändå klart och tydligt framgå av begäran om förhandsavgörande att en annan unionsrättslig bestämmelse än stadgan är tillämplig i det nationella målet. Eftersom EU-domstolen inte är behörig att pröva en begäran om förhandsavgörande om en rättslig situation inte omfattas av unionsrättens tillämpningsområde kan de bestämmelser i stadgan som eventuellt åberopats inte i sig grunda någon sådan behörighet.

               11.

               Även om EU-domstolen, när den fattar sitt avgörande, naturligtvis beaktar de rättsliga och faktiska omständigheterna i det nationella målet, såsom dessa beskrivits av den hänskjutande domstolen i begäran om förhandsavgörande, tillämpar den inte själv unionsrätten i nämnda mål. När EU-domstolen uttalar sig om tolkningen eller giltigheten av unionsrätten, försöker den att ge ett användbart svar för avgörandet av målet vid den nationella domstolen. Det är emellertid den hänskjutande domstolen som ska dra de konkreta konsekvenserna av detta svar, i förekommande fall genom att underlåta att tillämpa den nationella rättsregel som bedömts vara oförenlig med unionsrätten.

      I vilket skede av målets handläggning bör en begäran om förhandsavgörande framställas?

               12.

               En nationell domstol kan framställa en begäran om förhandsavgörande till EU-domstolen så snart den konstaterar att ett avgörande angående tolkningen eller giltigheten av unionsrätten är nödvändigt för att den ska kunna döma i saken. Det är nämligen den nationella domstolen som bäst kan avgöra i vilket skede av målets handläggning som en sådan begäran bör framställas.

               13.

               Det är emellertid viktigt att tänka på att det är begäran om förhandsavgörande som kommer att ligga till grund för förfarandet vid EU-domstolen och att domstolen måste ha tillgång till samtliga uppgifter som krävs för att den ska kunna kontrollera att den är behörig att besvara de frågor som ställts och, om så är fallet, för att kunna lämna ett användbart svar på dessa frågor. Det är därför nödvändigt att beslutet att begära förhandsavgörande fattas i ett skede av målets handläggning där den hänskjutande domstolen kan redogöra, på ett tillräckligt precist sätt, för de rättsliga och faktiska omständigheterna i det nationella målet samt för de rättsfrågor som uppkommer i målet. Med hänsyn till intresset av en god rättskipning kan det även vara lämpligt att begäran om förhandsavgörande framställs efter det att parterna beretts tillfälle att yttra sig i saken.

      Vilken form ska en begäran om förhandsavgörande ha och vad ska den innehålla?

               14.

               En begäran om förhandsavgörande kan ges vilken form som helst som är tillåten enligt nationell rätt för beslut under rättegången, men det är viktigt att tänka på att det är begäran om förhandsavgörande som ligger till grund för förfarandet vid EU-domstolen och som delges samtliga berörda som avses i artikel 23 i Protokoll nr 3 om stadgan för Europeiska unionens domstol (nedan kallad stadgan) och, i synnerhet, samtliga medlemsstater, för att ge dessa möjlighet att avge yttranden. Detta innebär att en begäran om förhandsavgörande måste översättas till Europeiska unionens samtliga officiella språk, och den bör därför vara skriven på ett enkelt, klart och exakt sätt och inte innehålla några överflödiga uppgifter. Erfarenheten visar att det ofta inte behövs mer än ett tiotal sidor för att på ett adekvat sätt redogöra för de rättsliga och faktiska omständigheter som utgör bakgrunden till en begäran om förhandsavgörande.

               15.

               I artikel 94 i domstolens rättegångsregler anges vad en begäran om förhandsavgörande ska innehålla (en sammanfattning återfinns i bilagan till dessa rekommendationer). Utöver de frågor som ställs till domstolen ska en begäran om förhandsavgörande innehålla följande:

                           —

                           Saken och en sammanfattning av de relevanta omständigheterna, såsom dessa har utretts av den hänskjutande domstolen eller, i vart fall, en redogörelse för de faktauppgifter som ligger till grund för frågorna.

                           —

                           Lydelsen av de nationella bestämmelser som kan vara tillämpliga och, i förekommande fall, relevant nationell rättspraxis.

                           —

                           En redogörelse för de skäl som fått den hänskjutande domstolen att undra över tolkningen eller giltigheten av de aktuella unionsrättsliga bestämmelserna, och för det samband som den hänskjutande domstolen har funnit föreligga mellan de unionsrättsliga bestämmelserna och den nationella lagstiftning som är tillämplig i det nationella målet.

                     Om en eller flera av dessa uppgifter saknas, kan EU-domstolen komma att förklara sig obehörig att pröva de hänskjutna frågorna eller att avvisa begäran om förhandsavgörande.

               16.

               Den hänskjutande domstolen ska i sin begäran om förhandsavgörande lämna exakta hänvisningar till de nationella bestämmelser som är tillämpliga i det nationella målet och på ett exakt sätt ange vilka unionsrättsliga bestämmelser som den begär tokning av eller vars giltighet har ifrågasatts. Begäran ska i förekommande fall innehålla en kortfattad sammanfattning av relevanta argument som åberopats av parterna i det nationella målet. I detta sammanhang ska det påpekas att det endast är begäran om förhandsavgörande som översätts och inte eventuella bilagor till denna.

               17.

               Den hänskjutande domstolen får även kortfattat redogöra för hur den anser att de frågor som hänskjuts för förhandsavgörande ska besvaras. En sådan redogörelse är till hjälp för EU-domstolen, särskilt när den ska pröva begäran inom ramen för ett förfarande för skyndsam handläggning eller ett förfarande för brådskande mål.

               18.

               De frågor som hänskjuts till EU-domstolen för förhandsavgörande bör finnas i en avskild och tydligt angiven del av beslutet om hänskjutande, helst i början eller slutet av detsamma. Frågorna ska vara begripliga i sig, utan att de måste läsas tillsammans med skälen till begäran.

               19.

               För att göra det lättare att läsa begäran om förhandsavgörande, är det viktigt att den ges in till EU-domstolen i maskinskriven form och att sidorna och styckena i beslutet om hänskjutande är numrerade.

               20.

               Begäran om förhandsavgörande ska vara daterad och undertecknad. Den ska skickas till EU-domstolens kansli, antingen elektroniskt (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) eller per post (Greffe de la Cour de justice, Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg, LUXEMBOURG). Om begäran om förhandsavgörande skickas elektroniskt, ska begäran i original i möjligaste mån åtföljas av en elektronisk version av texten i begäran i ett redigerbart format (skriven i ett ordbehandlingsprogram såsom ”Word”, ”OpenOffice” eller ”LibreOffice”) för att underlätta EU-domstolens behandling av begäran och särskilt översättningen därav till Europeiska unionens samtliga officiella språk.

               21.

               Begäran om förhandsavgörande ska åtföljas av samtliga relevanta handlingar som kan vara till hjälp för EU-domstolens handläggning av målet, däribland exakta kontaktuppgifter till parterna i det nationella målet och deras eventuella företrädare, samt akten i det nationella målet eller en kopia av den. Nämnda akt (eller kopian av den) – vilken kan skickas elektroniskt eller per post – kommer att förvaras på kansliet under hela den tid förfarandet pågår. Såvida inte den hänskjutande domstolen anger något annat, kommer de berörda som avses i artikel 23 i stadgan att kunna ta del av den på kansliet.

               22.

               För att personuppgifterna ska ges ett så bra skydd som möjligt vid EU-domstolens handläggning av målet, vid delgivningen av begäran med de berörda som avses i artikel 23 i stadgan och vid den senare publiceringen, på unionens samtliga officiella språk, av det slutliga avgörandet i målet, är det viktigt att den hänskjutande domstolen, som är den enda som har full kännedom om handlingarna i den akt som översänts till EU-domstolen, själv i sin begäran om förhandsavgörande avidentifierar de fysiska personer som nämns i begäran eller som berörs av det nationella målet, och maskerar de uppgifter som skulle kunna göra det möjligt att identifiera dessa personer. Ny informations- och kommunikationsteknologi, och särskilt sökmotorer, används i allt större utsträckning, varför en avidentifiering som görs först efter det att begäran om förhandsavgörande har getts in och, a fortiori, efter det att begäran har delgetts de berörda som avses i artikel 23 i stadgan och efter det att meddelandet om det aktuella målet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning i stort sett kommer att sakna ändamålsenlig verkan.

      Hur målet om förhandsavgörande och målet vid den nationella domstolen påverkar varandra

               23.

               Den nationella domstolen är visserligen behörig att besluta om interimistiska åtgärder, särskilt i samband med en begäran om förhandsavgörande i en giltighetsfråga. När en begäran om förhandsavgörande framställs måste emellertid målet vid den nationella domstolen förklaras vilande till dess att EU-domstolen har meddelat sitt avgörande.

               24.

               Även om en begäran om förhandsavgörande förblir anhängig vid EU-domstolen så länge denna inte har återkallats, är det emellertid viktigt att framhålla vilken roll EU-domstolen har i förfarandet för förhandsavgörande, nämligen att bidra till en effektiv rättskipning i medlemsstaterna och inte att yttra sig avseende allmänna eller hypotetiska frågor. Förfarandet för förhandsavgörande förutsätter att ett mål faktiskt är anhängigt vid den hänskjutande domstolen. Denna måste därför underrätta EU-domstolen om alla beslut under rättegången som kan påverka hänskjutandet (i synnerhet när talan i det nationella målet har återkallats eller parterna har förlikats), men även om andra händelser som innebär att målet avslutas. Den hänskjutande domstolen ska även underrätta EU-domstolen om det har meddelats ett avgörande med anledning av ett överklagande av beslutet om hänskjutande och om vilka följder detta får för begäran om förhandsavgörande.

               25.

               För att målet om förhandsavgörande ska kunna handläggas på ett ändamålsenligt sätt vid EU-domstolen och få en ändamålsenlig verkan, måste upplysningar av nyss nämnt slag lämnas till EU-domstolen snarast möjligt. De nationella domstolarna bör dessutom vara medvetna om att återkallandet av en begäran om förhandsavgörande kan inverka på den hänskjutande domstolens handläggning av liknande mål (eller serier av mål). När utgången i flera mål som är anhängiga vid den hänskjutande domstolen beror på EU-domstolens svar på de frågor som den hänskjutande domstolen har ställt, rekommenderas att dessa mål förenas i begäran om förhandsavgörande. På så sätt kan EU-domstolen besvara de hänskjutna frågorna trots att begäran i ett eller flera mål eventuellt återkallas.

      Rättegångskostnader och rättshjälp

               26.

               Förfarandet för förhandsavgörande vid EU-domstolen är kostnadsfritt, och domstolen beslutar inte om parternas rättegångskostnader i målet vid den hänskjutande domstolen. Det ankommer på sistnämnda domstol att besluta om detta.

               27.

               EU-domstolen kan bevilja en part i det nationella målet rättshjälp när han eller hon saknar tillräckliga medel för att täcka sina kostnader vid EU-domstolen, särskilt ombudskostnader. Rättshjälp kan emellertid beviljas endast om en part inte redan har beviljats rättshjälp på nationell nivå eller i den mån den rättshjälpen inte – eller endast delvis – täcker kostnaderna vid EU-domstolen.

      Kommunikation mellan EU-domstolen och den nationella domstolen

               28.

               Under hela den tid målet om förhandsavgörande pågår står EU-domstolens kansli i kontakt med den hänskjutande domstolen, till vilken kansliet översänder kopior av samtliga inlagor. I förekommande fall kan kansliet även begära att den hänskjutande domstolen lämnar preciseringar eller förtydliganden, om EU-domstolen anser att detta behövs för att kunna besvara de hänskjutna frågorna på ett ändamålsenligt sätt.

               29.

               När förfarandet har avslutats översänder kansliet EU-domstolens avgörande till den hänskjutande domstolen, som då ombeds att underrätta EU-domstolen om vilka följder detta avgörande får i det nationella målet och att översända sitt slutliga avgörande i målet till EU-domstolen.

         II.   Bestämmelser som är tillämpliga på den typ av begäran om förhandsavgörande som måste handläggas särskilt snabbt

               30.

               En begäran om förhandsavgörande kan under vissa omständigheter handläggas skyndsamt eller enligt ett förfarande för brådskande mål. Villkoren för detta anges i artikel 23a i stadgan samt i artiklarna 105–114 i rättegångsreglerna. EU-domstolen beslutar huruvida dessa förfaranden ska tillämpas efter en vederbörligen motiverad ansökan av den hänskjutande domstolen. I ansökan ska anges vilka rättsliga eller faktiska omständigheter som motiverar att något av de nämnda förfarandena ska tillämpas. I undantagsfall kan EU-domstolen även på eget initiativ besluta om sådan tillämpning, om den bedömer att detta är nödvändigt mot bakgrund av målets art eller omständigheterna i målet.

      Villkoren för tillämpning av förfarandet om skyndsam handläggning eller förfarandet för brådskande mål

               31.

               I artikel 105 i rättegångsreglerna anges att en begäran om förhandsavgörande kan handläggas skyndsamt med avvikelse från vad som gäller enligt rättegångsreglerna, när målet är av sådan beskaffenhet att det måste avgöras utan dröjsmål. Förfarandet för skyndsam handläggning medför betydande begränsningar för alla berörda aktörer. Detta gäller särskilt samtliga medlemsstater, som måste avge sina skriftliga eller muntliga yttranden inom mycket kortare frister än de som gäller i vanliga mål. En ansökan om skyndsam handläggning bör därför göras endast om det föreligger särskilda omständigheter, som motiverar att EU-domstolen prövar de hänskjutna frågorna snabbt. Det följer av fast rättspraxis att det förhållandet att ett stort antal personer eller rättsliga situationer kan komma att påverkas av det avgörande som den hänskjutande domstolen ska meddela efter att ha begärt förhandsavgörande av EU-domstolen inte i sig utgör en sådan särskild omständighet som kan motivera att målet ska handläggas skyndsamt.

               32.

               Det nyss sagda gäller i än högre grad för förfarandet för brådskande mål om förhandsavgörande, som behandlas i artikel 107 i rättegångsreglerna. Detta förfarande tillämpas endast på de sakområden som avses i avdelning V i tredje delen i FEUF om området med frihet, säkerhet och rättvisa. Förfarandet medför ännu större begränsningar för berörda aktörer. Det är bara ett begränsat antal parter som får yttra sig skriftligen och det är dessutom möjligt att i ytterst brådskande fall helt utelämna den skriftliga delen av förfarandet vid EU-domstolen. En ansökan om handläggning enligt förfarandet för brådskande mål bör därför göras endast om det föreligger omständigheter där det är absolut nödvändigt att domstolen mycket snabbt prövar den hänskjutande domstolens frågor.

               33.

               Det är inte möjligt att här på ett uttömmande sätt räkna upp sådana omständigheter, bland annat på grund av att de unionsrättsliga bestämmelser som reglerar området med frihet, säkerhet och rättvisa är av varierande karaktär och under ständig utveckling. Som exempel på situationer där en nationell domstol kan överväga att ansöka om handläggning enligt förfarandet för brådskande mål om förhandsavgörande kan dock nämnas följande: När en person är häktad eller på annat sätt frihetsberövad och svaret på den uppkomna frågan är avgörande för bedömningen av denna persons rättsliga ställning (se artikel 267 fjärde stycket FEUF), eller när det i ett mål om den rättsliga eller den faktiska vårdnaden om barn i låg ålder där talan har väckts med stöd av unionsrätten uppkommer fråga om den nationella domstolens behörighet och svaret på den frågan är beroende av svaret på den fråga som ställts i begäran om förhandsavgörande.

      Ansökan om att domstolen ska tillämpa förfarandet för skyndsam handläggning eller förfarandet för brådskande mål

               34.

               För att EU-domstolen snabbt ska kunna besluta huruvida målet bör handläggas skyndsamt eller enligt förfarandet för brådskande mål, måste den nationella domstolen i sin ansökan på ett exakt sätt redogöra för de rättsliga och faktiska omständigheter som medför att målet är brådskande och i synnerhet ange vilka risker som uppkommer om begäran om förhandsavgörande handläggs enligt det normala förfarandet. Den hänskjutande domstolen ska i möjligaste mån kortfattat ange hur den anser att de frågor som den ställer ska besvaras. Detta gör det lättare för parterna i det nationella målet och övriga som deltar i förfarandet att ta ställning till frågorna, och bidrar därigenom till en snabb handläggning.

               35.

               En ansökan om att domstolen ska tillämpa förfarandet för skyndsam handläggning eller förfarandet för brådskande mål ska i vart fall framställas på ett klart och tydligt sätt, så att domstolens kansli omedelbart kan konstatera att ärendet ska ges en särskild behandling. För detta ändamål ombeds den hänskjutande domstolen att ange vilket av de två förfarandena som ansökan avser och att ange vilken artikel i rättegångsreglerna som är relevant (artikel 105 om skyndsam handläggning eller artikel 107 om förfarandet för brådskande mål). Detta bör anges på ett ställe i beslutet om hänskjutande som är lätt att upptäcka (till exempel i rubriken eller i en separat handling). I förekommande fall kan det vara lämpligt att den hänskjutande domstolens ansökan om handläggning enligt förfarandet för brådskande mål framställs i ett följebrev.

               36.

               När det gäller själva beslutet om hänskjutande bör det erinras om att det i en brådskande situation är än viktigare att beslutet är kortfattat, eftersom detta bidrar till att målet kan handläggas snabbt.

      Kommunikation mellan EU-domstolen, den hänskjutande domstolen och parterna i det nationella målet

               37.

               Den domstol som ansöker om att EU-domstolen ska tillämpa förfarandet för skyndsam handläggning eller förfarandet för brådskande mål bör skicka denna ansökan och beslutet om hänskjutande – åtföljt av det sistnämnda beslutets text i ett redigerbart format (skriven i ett ordbehandlingsprogram såsom ”Word”, ”OpenOffice” eller ”LibreOffice”) – med e-post (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu).

               38.

               Den hänskjutande domstolen bör även ange den e-postadress, och dess eventuella faxnummer, som EU-domstolen kan använda. Den bör även ange e-postadresser, och eventuella faxnummer, till parternas företrädare. På så sätt underlättas EU-domstolens vidare kommunikation med den hänskjutande domstolen och parterna i det nationella målet.

      (1)  EUT L 265, 29.9.2012, s. 1.

      BILAGA

         Väsentliga uppgifter som en begäran om förhandsavgörande ska innehålla

      1.   Uppgift om den hänskjutande domstolen

      Begäran om förhandsavgörande ska innehålla exakt uppgift om den domstol som begär förhandsavgörande. I förekommande fall ska det anges vilken avdelning eller dömande sammansättning som har fattat beslutet om hänskjutande. Begäran ska även innehålla fullständiga kontaktuppgifter till den hänskjutande domstolen, för att underlätta senare kontakter mellan denna domstol och EU-domstolen.
      2.   Uppgift om parterna i det nationella målet och deras företrädare

      Efter uppgiften om den hänskjutande domstolen ska parterna i det nationella målet anges. I förekommande fall ska även uppgift om de personer som företräder nämnda parter vid den hänskjutande domstolen anges. Om det är nödvändigt för att skydda personuppgifterna, ska den hänskjutande domstolen avidentifiera begäran om förhandsavgörande och för detta ändamål maskera namnet på de fysiska personer som nämns i begäran eller som berörs av det nationella målet och alla uppgifter som skulle kunna göra det möjligt att identifiera dessa personer.
      Den hänskjutande domstolen ska översända båda versionerna av sin begäran om förhandsavgörande, det vill säga den version av begäran där personerna nämns vid namn, vilken ska innehålla fullständiga namn och kontaktuppgifter till parterna i det nationella målet, och den avidentifierade versionen av begäran. Det är den sistnämnda versionen som, efter att ha översatts till unionens samtliga officiella språk, kommer att delges samtliga berörda som avses i artikel 23 i stadgan och som kommer att ligga till grund för senare offentliggöranden och publikationer avseende detta mål.
      3.   Uppgift om saken i det nationella målet och relevanta omständigheter

      Den hänskjutande domstolen ska lämna en kortfattad beskrivning av saken i det nationella målet samt av de relevanta omständigheterna, såsom dessa har utretts eller godtagits av den domstolen.
      4.   Uppgift om relevanta bestämmelser

      Begäran om förhandsavgörande ska innehålla exakta uppgifter om de nationella bestämmelser som är tillämpliga i det nationella målet, inbegripet i förekommande fall relevanta domstolsavgöranden, samt de unionsrättsliga bestämmelser som det begärs tolkning av eller vars giltighet har ifrågasatts. Dessa uppgifter ska anges på ett fullständigt sätt. De bestämmelser som är aktuella i målet ska anges med titel och exakta hänvisningar samt uppgift om var och när de offentliggjorts. I den mån det är möjligt ska citerad rättspraxis från nationella domstolar eller från domstolar på europanivå även anges med det aktuella avgörandets ECLI-nummer (”European Case Law Identifier”).
      5.   Skälen till att ett förhandsavgörande begärs

      EU-domstolen kan endast pröva en begäran om förhandsavgörande om unionsrätten är tillämplig i det nationella målet. Den hänskjutande domstolen ska således redogöra för de skäl som fått den att ifrågasätta hur de aktuella unionsrättsliga bestämmelserna ska tolkas eller huruvida dessa är giltiga. Dessutom ska den redogöra för det samband som den har funnit föreligga mellan de unionsrättsliga bestämmelserna och den nationella lagstiftning som är tillämplig i det nationella målet. Den hänskjutande domstolen kan här redogöra för parternas argument i det avseendet, om den anser att detta underlättar förståelsen av målet.
      6.   Tolknings- eller giltighetsfrågorna

      Den hänskjutande domstolens frågor till EU-domstolen ska anges tydligt och separat i begäran om förhandsavgörande. Frågorna ska vara begripliga i sig, utan att de måste läsas tillsammans med skälen till begäran.
      I den mån det är möjligt ska den hänskjutande domstolen även kortfattat redogöra för hur den anser att de frågor som hänskjuts för förhandsavgörande ska besvaras.
      7.   Angivande av huruvida begäran behöver ges en särskild behandling

      Om den hänskjutande domstolen anser att den begäran om förhandsavgörande som den framställer till EU-domstolen påkallar en särskild behandling, både vad gäller behovet av att se till att identiteten av de personer som berörs av det nationella målet inte röjs och vad gäller behovet av en eventuell snabb handläggning av begäran vid EU-domstolen, ska den ange de skäl som talar för en sådan behandling. Dessa skäl ska anges i begäran om förhandsavgörande och, i förekommande fall, i följebrevet till begäran.

         Den formella utformningen av begäran om förhandsavgörande

      En begäran om förhandsavgörande ska ges in i en sådan form att det blir lätt för EU-domstolen att hantera dokumentet i elektronisk form, särskilt vad gäller möjligheten att kunna skanna det och använda optisk teckenigenkänning (OCR). I detta avseende gäller följande:

                  —

                  Begäran ska ges in i maskinskriven form. Det papper som används ska vara vitt, olinjerat och av A4-format.

                  —

                  Texten ska vara skriven med ett vanligt typsnitt (exempelvis Times New Roman, Courrier eller Arial), ha en teckenstorlek av minst 12 punkter i texten och minst 10 punkter i eventuella fotnoter, med ett radavstånd på 1,5 samt toppen-, botten-, vänster- och högermarginaler på minst 2,5 cm.

                  —

                  Alla sidor respektive stycken i begäran ska vara numrerade i löpande och stigande ordning.

            Begäran om förhandsavgörande ska vara daterad och underskriven. Den ska, tillsammans med akten i det nationella målet, skickas till EU-domstolen, antingen elektroniskt (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) eller med rekommenderad postförsändelse adresserad till domstolens kansli (Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg, LUXEMBOURG). Om begäran om förhandsavgörande skickas elektroniskt, ska begäran i original i möjligaste mån åtföljas av en elektronisk version av texten i begäran i ett redigerbart format (skriven i ett ordbehandlingsprogram såsom ”Word”, ”OpenOffice” eller ”LibreOffice”).
      Om den hänskjutande domstolen ansöker om att domstolen ska tillämpa förfarandet för skyndsam handläggning eller förfarandet för brådskande mål, rekommenderas den att i första hand översända begäran om förhandsavgörande i original, och den redigerbara versionen av begäran, elektroniskt.