				|

		52012DC0313

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Frankrikes nationella reformprogram för 2012 och rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram för 2012-2016 /* COM/2012/0313 final - 2012/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Frankrikes nationella reformprogram för
2012
och rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram för 2012-2016
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG)
nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de
offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska
politiken[1],
särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets yttrande[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stärka förutsättningarna för
hållbar tillväxt och god konkurrenskraft i Europa.
(2)       Rådet antog den 13 juli 2010
en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens
ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer
för medlemsstaternas sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 12 juli 2011 antog rådet
en rekommendation om Frankrikes nationella reformprogram för 2012 och avgav ett
yttrande om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.
(4)       Kommissionen antog den 23
november 2011 den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra
europeiska planeringsterminen med integrerad politisk förhandssamordning
förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen
rapporten om varningsmekanismen[6],
baserad på förordning (EU) nr 1176/2011. I denna angavs att Frankrike var en av
de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(5)       Den 2 mars 2012 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att åstadkomma finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och tillväxtfrämjande insatser. Rådet betonade
också behovet att genomföra en differentierad, tillväxtfrämjande finanspolitisk
konsolidering för att återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja
tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala
följder, och modernisera den offentliga förvaltningen.
(6)       Den 2 mars 2012 uppmanade
Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i Euro pluspakten att lägga
fram sina åtaganden i tid för att de ska kunna tas med i deras stabilitets- och
konvergensprogram och nationella reformprogram.
(7)       Den 4 maj 2012 lade Frankrike
fram sitt uppdaterade stabilitetsprogram för perioden 2012-2016, och den 13
april 2012 sitt nationella reformprogram för 2012. Av hänsyn till deras
inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt. I en fördjupad
granskning[7] i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr
1176/2011 har kommissionen också bedömt om Frankrike påverkas av
makroekonomiska obalanser. Kommissionen kom fram till att Frankrike påverkas av
obalanser, men att dessa inte är stora.
(8)       Rådet anser att det
makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets
budgetberäkningar är optimistiskt, mot bakgrund av bedömningen av
konvergensprogrammet för 2012 i enlighet med rådets förordning (EG)
nr 1466/97. Kommissionens vårprognos 2012 beräknade BNP-tillväxten till
0,5 % år 2012 och 1,3 % 2013, mot 0,7 % respektive 1,75 %
enligt programmet. Eftersom underskottet blev bättre än väntat, med 5,2 %
av BNP 2011, planeras det i programmet att sänka det ytterligare till 3 %
av BNP under 2013, vilket är den tidsgräns som fastställts av rådet för att
korrigera det alltför stora underskottet, och att därefter fortsätta
konsolideringen, med en balanserad budget som mål senast 2016. Budgetmålet i
strukturella termer är balans i de offentliga finanserna på medellång sikt,
vilket troligen kommer att uppnås under programperioden. Det medelfristiga
målet återspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Baserat på det
strukturella saldot (omräknade)[8]
är den planerade genomsnittliga årliga finanspolitiska ansträngningen 2010 –
2013 i linje med rådets rekommendation av den 2 december 2009. Under 2014–16
förväntas årliga framsteg i strukturella termer motsvarande ytterligare
0,7 % av BNP göras för att uppnå det medelfristiga budgetmålet. Enligt
programmet ligger tillväxttakten för de offentliga utgifterna, med hänsyn tagen
till diskretionära åtgärder på inkomstsidan, i linje med riktmärket för
utgifter i stabilitets- och tillväxtpakten. Den anpassningsbana som presenteras
i programmet är förenad med risker. Det makroekonomiska scenariot skulle kunna
visa sig bli mindre gynnsamt, så som anges i kommissionens vårprognos 2012.
Åtgärderna inte är tillräckligt specificerade för att man ska kunna uppnå målen
från och med 2013 eller för att man ska kunna uppnå den rekommenderade
genomsnittliga årliga finanspolitiska ansträngningen. Dessutom är Frankrikes
resultat blandat när det gäller att uppnå utgiftsmålen. Därför kan det inte
säkerställas att det alltför stora underskottet kommer att korrigeras till 2013
om inte de planerade åtgärderna är tillräckligt specificerade och nya åtgärder
vidtas vid behov. Skuldkvoten, som låg på 85,8 % av BNP 2011, förväntas
uppgå till 89,2 % 2013 och därefter minska till 83,2 % 2016. Enligt
programmet kommer skuldminskningsriktmärket att uppnås till utgången av
övergångsperioden (2016).
(9)       Även om ytterligare
konsolideringsåtgärder antogs under andra halvåret 2011 och i februari 2012 är
genomförandet av budgetkonsolideringen fortfarande en stor utmaning. En
förutsättning för att man ska kunna återinrätta en hållbar finanspolitisk
situation är att man kan undvika avvikelser från utgiftsmålen genom en
förstärkt finanspolitisk ansträngning baserad på fullständigt specificerade
åtgärder. Dessutom bör Frankrike utnyttja möjligheterna att påskynda
minskningen av underskottet, i syfte att underlätta korrigeringen av det
alltför stora underskottet så som planerat. Vad gäller de offentliga
finansernas långsiktiga hållbarhet och skyddet av de framtida pensionerna
håller 2010 års pensionsreform successivt på att genomföras. Det är dock inte
säkert att systemet kommer att vara i balans till 2018, om sysselsättningen och
tillväxten blir lägre än beräknat; dessutom förväntas systemet hamna i underskott
efter 2020. Dessutom har den nyligen inrättade styrkommitté som ska utfärda
årliga utlåtanden om den finansiella situationen för de olika pensionssystemen
och de villkor som behövs för att säkerställa balanserade redovisningar till
2018 inte avgett något sådant yttrande 2011, vilket gör det svårt att bedöma
pensionssystemets hållbarhet.
(10)     Den franska arbetsmarknaden
skulle fungera bättre om den skulle vara mindre splittrad. De
yrkessäkerhetsavtal (CSP) som infördes genom lagen från juli 2011 och som förenar
två befintliga avtal överför rådgivningsbördan från arbetsgivare till den
offentliga arbetsförmedlingen (Pôle emploi) vid uppsägningar av ekonomiska
skäl. Detta är ett positivt men begränsat steg i rätt riktning. Flera åtgärder
har också vidtagits eller är under diskussion för att möjliggöra flexibla
arbetsformer för företag som står inför tillfälliga problem. Dessa råder dock
inte uttryckligen bot på segmenteringen av arbetsmarknaden. Dessutom visar
översynen av lagstiftningen om anställningstrygghet att det administrativa
förfarandet för individuell uppsägning fortsätter att medföra osäkerheter och
potentiellt höga kostnader för arbetsgivarna. Slutligen är det viktigt att se
till att eventuella utvecklingar av minimilönen är till förmån för sysselsättning,
särskilt för yngre arbetstagare och lågutbildade.
(11)     Efter pensionsreformen är alla
åtgärder som vidtas för att främja anställning av äldre arbetstagare,
inbegripet krav på att företagen ska genomföra aktiva åldersledning, steg i
rätt riktning. De tillhörande handlingsplanerna är i allmänhet inte
tillräckligt ambitiösa och innefattar inte åtgärder som t.ex. att minska
arbetstiden eller erbjuda arbetstillfällen som är särskilt anpassade till äldre
arbetstagare. Vissa aspekter av systemet för arbetslöshetsersättningar för
äldre arbetstagare (varaktighet, ingen degressivitet) kan dessutom begränsa
incitamenten att arbeta. Slutligen behövs en mer ambitiös strategi inom området
vuxnas lärande för att göra den vuxna arbetskraften mer anställbar.
(12)     För att ta itu med
ungdomsarbetslösheten har de franska myndigheterna åtagit sig att öka antalet
lärlingsplatser från 600 000 till 800 000 till 2015. Ett antal åtgärder
infördes 2011 och 2012 för att öka kvoten av lärlingar i företagen samt för att
skärpa sanktionerna mot företag som inte efterlever bestämmelserna. Trots dessa
åtgärder är det totala antalet lärlingsutbildningar fortfarande långt ifrån
målet. Dessutom visade en rapport som nyligen utarbetades på uppdrag av franska
myndigheterna att 40 % av de små och medelstora företagen anser att
lärlingarnas färdigheter inte motsvarar deras behov. Strategier för att ta itu
med ungdomsarbetslösheten skulle därför gynnas av en bättre överensstämmelse
mellan de färdigheter som lärs ut i utbildningssystemet och arbetsmarknadens
behov.
(13)     Sammanslagningen av
arbetsförmedlingen (ANPE) och byrån för arbetslöshetsstöd (UNEDIC) till ett
enda organ (Pôle Emploi) har hittills inte gett förväntade resultat i form av
förbättrad effektivitet och kvalitet på tjänsterna. Det nya fleråriga
trepartsavtal som undertecknades i januari 2012 (mellan regering,
arbetsmarknadens parter och Pôle emploi) om hur Pôle emploi ska fungera och
vilka tjänster de ska erbjuda under 2012-2014 är ett steg i rätt riktning. Ett
antal mål återstår att fastställas, vilket gör det svårt att i detta skede
bedöma hur ambitiös reformen egentligen är. Reformens trovärdighet försvagas
dessutom av bristen på budgetmedel och personalresurser i de offentliga
arbetsförmedlingarna.
(14)     I februari 2012 antog Frankrike
en momsökning med 1,6 procentenheter till 21,2 % och en ökning med 2
procentenheter av de sociala avgifterna på kapitalintäkter och vinster till
15,5 % för att kompensera för lägre sociala avgifter för arbetsgivare.
Detta är en lämplig åtgärd för att införa ett mer balanserat beskattningssystem
som innebär att skattebördan på arbete minskar. Som påpekas i den grundliga
översyn av makroekonomiska obalanser som utförs av kommissionen kan det bidra
till att förbättra kostnadskonkurrenskraften av den franska exporten, med
potentiellt positiva effekter på företagens lönsamhet och, på längre sikt, för
investeringar och den icke-prisrelaterade konkurrenskraften. Reformens fokus är
emellertid för snävt. Dessutom, samtidigt som ansträngningar gjorts för att minska
skatteutgifterna, har detta också åtföljts av räntehöjningar som tenderar att
öka det redan höga skattetrycket på arbete. Frankrike har den näst lägsta
andelen av skatteintäkter från miljöskatter i EU, vilket visar att det finns
gott om utrymme för att öka sådana skatter. Slutligen har inga särskilda
åtgärder vidtagits för att bedöma hur effektiva vissa reducerade skattesatser
är för att uppnå sysselsättnings- eller de sociala syftena (särskilt för
reducerade mervärdesskattesatser).
(15)     Även om ett antal reformer har
införts för att förenkla företagsklimatet och för att undanröja restriktioner
för vissa reglerade branscher och yrken lyckas dessa inte åtgärda hindren för
marknadsinträde och restriktiva beteendenormer som råder i många branscher
(t.ex. veterinärer, taxibilar, hälsovård, juridiska yrken inbegripet notarier).
Därför finns det ett behov av en mer övergripande och systematisk översyn av de
återstående hindren för marknadsinträde och av restriktiva beteendenormer i
reglerade yrken för att bedöma deras nödvändighet och proportionalitet. När det
gäller detaljhandeln bör distributörer tillåtas att fastställa sina priser och
andra affärsvillkor fritt så att konsumenterna kan dra nytta av lägre priser.
Även konsumenterna skulle tjäna på andra konkurrensfrämjande åtgärder på denna
starkt koncentrerade sektor, till exempel upphävande eller översyn av
begränsningarna avseende fysisk planering eller effektivare förfaranden för
inrättande av nya försäljningsställen.
(16)     Konkurrensintensiteten inom
ett antal nätverksbranscher (el i grossistledet, järnvägssektorn) bör
förstärkas, eftersom de reformer som hittills genomförts inom dessa sektorer
endast delvis har gett resultat. Graden av koncentration på elmarknaden är
fortfarande en av de högsta i EU. NOME-lagstiftning har haft en positiv
inverkan på konkurrensen, men det krävs ytterligare åtgärder för att förbättra
alternativa operatörers tillgång till produktionskapacitet i Frankrike, t.ex.
vattenkraftbaserad elproduktion. När det gäller järnvägstransporter är inträdet
fortfarande begränsat för nya företag, både när det gäller godstrafik och den
internationella persontrafiken. När det gäller frakt kvarstår dessutom tekniska
hinder för icke-diskriminerande tillträde.
(17)     Den franska
exportmarknadsandelen har minskat med 19,4 % mellan 2005 och 2010, en av
de kraftigaste minskningarna bland medlemsstaterna, och klart över tröskeln i
rapporten om varningsmekanismen som offentliggjordes av kommissionen den 14
februari 2012. I sin fördjupade granskning av Frankrike kom kommissionen fram
till att förlusterna av exportmarknadsandelar har att göra med att både den
kostnadsrelaterade och den icke-kostnadsrelaterade konkurrenskraften
försvagats, och i synnerhet den sistnämnda. I synnerhet de ökande
enhetsarbetskostnaderna har satt press på lönsamheten för franska företag och
har begränsad deras förmåga att växa, göra de investeringar som krävs för att
förbättra sina resultat och att förnya sig. De åtgärder som vidtagits för att
främja innovation i den privata sektorn bör följas upp och kompletteras av
åtgärder för att återställa lönsamheten för franska företag.
(18)     Frankrike har gjort ett antal
åtaganden inom europluspakten. Dessa åtaganden, och genomförandet av de
åtaganden som gjordes 2011, avser främjandet av sysselsättning, ökad
konkurrenskraft och ökad hållbarhet för de offentliga finanserna. Kommissionen
har granskat genomförandet av Euro plus-paktsåtagandena. Resultaten av denna
granskning har beaktats i rekommendationerna.
(19)     Inom ramen för den europeiska
planeringsterminen har kommissionen genomfört en omfattande analys av
Frankrikes ekonomiska politik. Kommissionen har bedömt stabilitetsprogrammet
och det nationella reformprogrammet, och lagt fram en fördjupad granskning. Den
har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
socioekonomisk politik i Frankrike utan även i vilken utsträckning som EU:s
regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den
övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut
fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer
inom ramen för den Europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationer
1 till 5 nedan.
(20)     I ljuset av denna bedömning
har rådet granskat Frankrikes stabilitetsprogram, och dess ståndpunkt[9] avspeglas bland annat i punkt 1
i dess rekommendation 1 nedan
(21)     Mot bakgrund av resultaten av
kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning, har rådet granskat
Frankrikes nationella reformprogram och stabilitetsprogram för 2012. Rådets
rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 speglas i
synnerhet i rekommendationerna 2, 4 och 5 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Frankrike att
vidta följande åtgärder under perioden 2012-2013:
1.           Stärka och genomföra
strategin för de offentliga finanserna, kompletterat med tillräckligt
specificerade åtgärder från och med 2012 för att säkerställa en snabb
korrigering av det alltför stora underskottet och uppnå de anpassningsåtgärder
som anges i rådets rekommendationer enligt förfarandet vid alltför stora
underskott. Därefter, säkerställa en tillfredsställande strukturell
anpassningsinsats för att göra tillräckliga framsteg på vägen mot det
medelfristiga budgetmålet, bl.a. att uppnå utgiftsriktmärket, och säkerställa
tillräckliga framsteg i riktning mot uppfyllandet av skuldminskningsriktmärket.
Fortsätta se över pensionssystemets hållbarhet och lämplighet och vid behov
vidta ytterligare åtgärder.
2.           Införa ytterligare reformer
för att bekämpa segmenteringen av arbetsmarknaden genom att se över utvalda
aspekter av lagstiftningen om anställningsskydd, i samråd med arbetsmarknadens
parter och i enlighet med nationell praxis, särskilt i fråga om det
administrativa förfarandet för enskilda uppsägningar. Fortsätta att se till att
eventuella utvecklingar av minimilönen stöder skapandet av arbetstillfällen och
konkurrenskraften. Vidta åtgärder för att öka vuxnas deltagande i livslångt
lärande.
3.           Anta arbetsmarknadsåtgärder
för att säkerställa att äldre arbetstagare stannar kvar på arbetsmarknaden
längre. Förbättra ungdomars anställbarhet, särskilt för dem som löper störst
risk att bli arbetslösa, bland annat genom att tillhandahålla fler och bättre
lärlingsplatssystem som effektivt tillgodoser deras behov. Intensifiera
aktiva arbetsmarknadsåtgärder och se till att de offentliga
arbetsförmedlingarna är mer effektiva med att tillhandahålla individualiserat
stöd.
4.           Vidta ytterligare åtgärder
för att införa ett enklare och balanserat beskattningssystem som flyttar
skattebördan från arbete till andra former av beskattning som inverkar mindre
på tillväxten och den externa konkurrenskraften, i synnerhet miljö- och
konsumtionsskatter. Fortsätta ansträngningarna för att minska och effektivisera
skatteutgifter (i synnerhet sådana som ger incitament till skuldsättning). Se
över hur effektiva de gällande reducerade mervärdesskattesatserna är för att
främja skapandet av arbetstillfällen.
5.           Fortsätta insatserna för att
undanröja omotiverade restriktioner för reglerade verksamheter och yrken,
särskilt i tjänstesektorn och detaljhandeln. Vidta ytterligare åtgärder för att
avreglera nätverksindustrin, i synnerhet elmarknadens grossistled, utveckla
sammanlänkningskapaciteten inom energisektorn och underlätta för nya aktörer
att ta sig in på marknaden för godstrafik på järnväg och internationell
passagerartrafik.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EGT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               KOM(2012) 313 slutlig.
[4]               P7_TA(2012)0048 och P7_TA(2012)0047.
[5]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[6]               KOM(2012) 68 slutlig.
[7]               SWD(2012) 155 slutlig.
[8]               Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder
och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt
vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.
[9]               Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


				|

		52012DC0309

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Förenade kungarikets nationella reformprogram 2012 och till rådets yttrande om Förenade kungarikets konvergensprogram för 2012–2017 /* COM/2012/0309 final  */

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Förenade kungarikets nationella
reformprogram 2012
och till rådets yttrande om Förenade kungarikets konvergensprogram för
2012–2017
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europaparlamentets och rådets
förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och
korrigering av makroekonomiska obalanser[2],
särskilt artikel 6.1,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[3],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[4],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Europeiska rådet antog den 26
mars 2010 Europeiska kommissionens förslag till en ny strategi för
sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad
samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden
där åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential för hållbar tillväxt
och konkurrenskraft.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet
en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens
ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer
för medlemsstaternas sysselsättningspolitik[5],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 12 juli 2011 antog rådet
en rekommendation om Förenade kungarikets nationella reformprogram för 2011 och
avgav sitt yttrande om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för
2011–2014.
(4)       Den 23 november 2011 antog kommissionen
den andra årliga tillväxtöversikten, som inledde den andra europeiska
planeringsterminen med integrerad politisk förhandssamordning, som är förankrad
i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen rapporten om
varningsmekanismen[6],
baserad på förordning (EU) 1176/2011. I denna angavs att Förenade kungariket
var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.
(5)       Den 2 mars 2012 godkände
Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet,
finanspolitisk konsolidering och åtgärder för att främja tillväxten. Det
betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande
finanspolitisk konsolidering, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja
tillväxt och konkurrenskraft, hantera arbetslösheten och krisens sociala
följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.
(6)       Den 30 april 2012 lämnade
Förenade kungariket in sitt konvergensprogram för perioden 2011–12 till 2016–17
samt sitt nationella reformprogram för 2012. Av hänsyn till deras inbördes
samband har de båda programmen bedömts samtidigt. I en fördjupad granskning i
enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 har kommissionen också
bedömt om Förenade kungariket påverkas av makroekonomiska obalanser. I sin
fördjupade granskning[7]
drog kommissionen slutsatsen att Förenade kungariket har inhemska om än inte
alltför stora obalanser.
(7)       Rådet anser att det
makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets finanspolitiska
beräkningar är realistiskt, mot bakgrund av bedömningen av konvergensprogrammet
för 2012 i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97. Programmets
finanspolitiska strategi syftar till att genomföra den nödvändiga
finanspolitiska konsolideringen, för att uppnå regeringens finanspolitiska mål
för nettoskuld och konjunkturrensad bytesbalans. Konvergensprogrammet saknar
det mål på medellång sikt som föreskrivs i stabilitets- och tillväxtpakten.
Enligt programmets beräkningar kommer den tidsfrist för att korrigera det
alltför stora underskottet som rådet fastställt i sin rekommendation av den 2
december 2010 att missas med ett år. Det offentliga underskottet 2014/15 – den
av rådet fastställda tidsfristen – beräknas till 4,4 %, vilket med
(omräknat) strukturellt underskott[8]
innebär en genomsnittlig finanspolitisk ansträngning på 1,25 % av BNP
mellan 2010/11 och 2014/15. Detta understiger ansträngningen på 1¾ % som
fastställs i rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora
underskott. Regeringen har visserligen inte avvikit från sin finanspolitiska
konsolideringsstrategi som ursprungligen – utifrån tidigare makroekonomiska
beräkningar – verkade vara tillräcklig för att uppfylla målen enligt nämnda
förfarande. Emellertid har finanspolitiska resultat och utsikter påverkats av
en försämring av de ekonomiska tillväxtutsikterna. Intäktsåtgärder har
väsentligen förlagts till den tidigare delen av den finanspolitiska
anpassningsbanan. Nästan 40 % av den totala, årliga finanspolitiska
konsolidering som planeras för 2010–2011 till 2014–2015 hade uppnåtts i slutet
av 2011–2012, inklusive 30 % av besparingarna och två tredjedelar av
nettoskattehöjningarna. Fortfarande relativt outnyttjat är intäkter från en
effektivisering av skattesystemet, genom en översyn av mervärdesskattens
struktur. Enligt konvergensprogrammet skulle underskottet i de offentliga
finanserna bli 8,3 % 2011–12, 5,9 % 2012–13, 6,0 % 2013–14,
4,4 % 2014–15, 2,9 % 2015–16 och 1,2 % 2016–17. Dessa
beräkningar är något lägre än hos kommissionen, som i sin vårprognos räknade
med ett underskott på 6,1 % av BNP 2012–13 (7,9 % utan en kommande
engångsöverföring för en pensionsfond) respektive 6,5 % av BNP 2013–14.
Skillnaderna beror på en lägre tillväxtprognos och ändringar som Eurostat gjort
av de brittiska uppgifterna. Vissa korrigeringar gjordes i regeringens
finanspolitiska planer i höstdeklarationen 2011 för att prioritera
tillväxtfrämjande utgifter, men den offentliga sektorns investeringar väntas
fortfarande sjunka kraftigt till 2014–15. Den offentliga sektorns skuld
beräknas till 94,7 % 2013–14 och väntas kulminera 2014–15.
(8)       Före krisen var
bostadsmarknaden överhettad, med huspriser som relativt inkomster nådde
historiska rekord vid ett minskande utbud. Detta ledde till totalt mycket höga
bolåneskulder. Enligt kommissionens fördjupade granskning utgör hushållens höga
skuldsättning en intern obalans i den brittiska ekonomi. En hög andel bolån med
rörlig ränta gör att hushållens ekonomi är sårbar för räntehöjningar, med en
via finanssektorn potentiellt destabiliserande dominoeffekt på hela ekonomin.
Fortsatta och väsentligt sjunkande hushållsskulder är bara sannolikt om
huspriserna skulle sjunka i förhållande till disponibel inkomst. Om de
nominella huspriserna skulle sjunka snabbt, skulle många hushåll riskera att
drabbas av kapitalförluster. Bostadsbyggandet är fortfarande rekordlågt, både
på grund av ett restriktivt planeringssystem och lågkonjunkturen, och allmänt
är aktiviteten på bostadsmarknaden fortfarande också dämpad. I november 2011
offentliggjorde regeringen sin bostadsstrategi för England, som syftar till att
underlätta ökat bostadsbyggande. Det råder dock fortfarande betydande osäkerhet
om det nya systemets nettoeffekt på bostadsutvecklingen. I bostadsstrategin
förbigicks också frågan om fastighetsbeskattning, där det brittiska systemet
kombinerar en regressiv återkommande skatt (council tax) med en
progressiv transaktionsskatt, en fastighetsstämpelavgift (Stamp Duty Land
Tax). Vid konjunkturutvecklingen kan de påverka budgetinkomster och
finansiell stabilitet. Vissa justeringar av fastighetsstämpelavgiftens
skattesatser gjordes i 2012 års budget, men generellt har endast små ändringar
gjorts på området.
(9)       Förenade kungariket har
växande problem med arbetslöshet och deltagandet på arbetsmarknaden. Den
brittiska arbetslösheten ligger för närvarande på 8,4 %.
Ungdomsarbetslösheten ligger mycket högre (22,2 %), och mer än 38 %
av de arbetslösa i landet är under 25 år. Av ungdomar (16–24 år) är 17,7 %
utan arbete eller inte i utbildning eller undervisning. Sysselsättningen inom
privat sektor har ökat en något, men det är inte tillräckligt för att
kompensera för nedskärningarna inom offentlig sektor och arbetskraftens ökning. Förenade kungariket har ett överutbud av lågutbildade
arbetstagare, för vilka efterfrågan minskar, och brist på arbetstagare med
yrkesutbildning av hög kvalitet och tekniska färdigheter som särskilt behövs
inom den varuproducerande sektorn och exportsektorn där landet presterar
relativt dåligt. Tonvikten i yrkesutbildningspolitiken är på grundläggande
färdigheter och kvalifikationer, samtidigt som ekonomin allt mer kräver mer
avancerade kvalifikationer. Landet har fortfarande också ett relativt sett
stort antal vuxna med mycket dåliga grundläggande färdigheter i läsning, skrivning
och räkning, som inte är särskilt lämpade att dra nytta av yrkesutbildning.
Avhopp från skolan har ökat med 3,3 procentenheter sedan 2005 och ligger över
EU-genomsnittet på 14,9 %. För att förhindra detta är det viktigt med stöd
till familjer med låg inkomst.
(10)     Regeringen har ett socialt
reformprogram för att få fler människor i arbete, samtidigt med stöd till de
mest utsatta. Enhetsbidraget (Universal Credit) syftar till att förenkla
trygghetssystemet, men har ännu inte genomförts. Det finns dock betydande
risker för att den nya politikens positiva effekter på sysselsättning och
inkomster kommer att mer än neutraliseras av sjunkande anslagsmedel, så att
riskerna för fattigdom ökar särskilt för barnfamiljer. Enligt oberoende
bedömningar kommer absolut fattigdom bland barn 2020–2021 att nå sin högsta
nivå sedan 2001–2002. Enligt dessa kommer regeringen inte att uppnå målet i
barnfattigdomsakten att minska barns fattigdom. Bristande tillgång till
barnomsorg, särskilt för låginkomsttagare, skapar fortfarande betydande problem
och regeringen har ännu inte lagt fram några planer för att åtgärda detta.
Sänkningar av stöd till barnomsorg riskerar också att förvärra problemet.
(11)     Det råder fortfarande
kreditsvårigheter, särskilt för små och medelstora företag. Nettoutlåningen
till företagssektorn var negativ 2011, men undersökningar visar att många små
och medelstora företag har kreditproblem. Dessutom är det fortfarande främst
större företag som har tillgång till utlåning utanför banksektorn och bankkonkurrensen
är begränsad. Trots myndigheternas åtgärder för att förbättra situationen,
bedömde Breedons arbetsgrupp om alternativa lånemarknader att det under de
kommande fem åren kommer att finnas ett betydande finansieringsbehov, särskilt
för små och medelstora företag.
(12)     En utmaning för landet är att
förbättra sin energi- och transportinfrastruktur, för att lägga grunden för
långsiktig tillväxt och konkurrenskraft, samt ta itu med orsakerna till landets
bristande externa konkurrenskraft inom tillverkningssektorerna. Förenade
kungariket behöver göra betydande investeringar för att uppgradera sin
elproduktionskapacitet, eftersom stora delar av befintlig kapacitet kommer att
avvecklas under de närmaste tio åren. Landet måste också leva upp till kravet
på förnybar energi och hårdare normer för kolväteutsläpp. Den brittiska
transportsektorn har kapacitetsbrister och dess nätverk bristande kvalitet,
vilket kan motverka regeringens mål om att styra den brittiska ekonomin mot
investeringar och export. Som del av regeringens finanspolitiska
konsolideringsstrategi kommer den offentliga sektorns nettoinvesteringar att
minska kraftigt till 2014–2015, vilket riskerar att utsätta
transportinfrastrukturen för ännu större påfrestningar om inte alternativa
medel kan uppbringas.
(13)     I samband med den europeiska
planeringsterminen har kommissionen gjort en omfattande analys av den brittiska
ekonomiska politiken. Den har gjort en bedömning av konvergensprogrammet och
det nationella reformprogrammet samt lagt fram en fördjupad granskning.
Kommissionen har inte bara beaktat programmens relevans för en hållbar brittisk
finanspolitik och socioekonomisk politik utan även i vilken utsträckning som
EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att
förstärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att se till att
framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.
Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen
uttrycks i rekommendationerna 1–6 nedan.
(14)     Mot bakgrund av denna
bedömning har rådet granskat det brittiska konvergensprogrammet, och dess
yttrande[9]
återspeglas i synnerhet i rekommendation 1 nedan.
(15)     Mot bakgrund av resultaten av
kommissionens fördjupade granskning i enlighet med artikel 5 i förordning (EU)
nr 1176/2011 har rådet granskat det brittiska nationella reformprogrammet för
2012 och det brittiska konvergensprogrammet för 2012–17. Dess rekommendation
enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas särskilt i
rekommendationerna 2, 3 och 6 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Förenade
kungariket att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:
1.           Helt genomföra den
finanspolitiska strategin för budgetåret 2012/13 och förstärka strategin från
och med budgetåret 2013/14, underbyggd med tillräckligt specificerade åtgärder,
för att i tid korrigera det alltför stora underskottet på ett hållbart sätt och
åstadkomma den strukturella korrigeringsansträngningen i enlighet med rådets
rekommendationer enligt förfarandet vid alltför stora underskott, samt få den
höga offentliga skuldkvoten att hållbart minska. Prioritera tillväxtfrämjande
utgifter för att undvika risken att en ytterligare försvagning av
tillväxtutsikterna på medellång sikt inverkar negativt på de offentliga
finansernas långsiktiga hållbarhet.
2.           Åtgärda den destabiliserande
effekten av höga och fluktuerande huspriser samt höga hushållsskulder, genom
att genomföra ett omfattande bostadsreformprogram för ökat bostadsutbud till
rimliga priser samt minskat behov av statligt bostadsbidrag. Ytterligare
reformera hypoteks- och hyresmarknader, finanslagstiftning och
fastighetsbeskattning för att förhindra alltför stor volatilitet och
snedvridningar på bostadsmarknaden.
3.           Fortsätta förbättra
ungdomarnas anställningsmöjligheter, särskilt för dem utan arbete eller inte i
utbildning eller undervisning, inklusive användning av ungdomskontraktet. Se
till att lärlingssystem mer utnyttjas av ungdomar, är tillräckligt inriktade på
avancerade och kvalificerade färdigheter samt omfattar fler små och medelstora
företag. Vidta åtgärder för att minska den mycket höga andelen ungdomar som
lämnar skolan med mycket dåliga grundläggande färdigheter.
4.           Intensifiera åtgärder för att
underlätta att personer från arbetslösa hushåll kan integreras på arbetsmarknaden.
Se till att planerade trygghetsreformer inte leder till ökad fattigdom bland
barn. Fullt ut genomföra åtgärder för att underlätta tillgången till
barnomsorg.
5.           Ytterligare öka den privata
sektorns tillgång till bankfinansiering och finansiering utanför banksektorn,
särskilt för små och medelstora företag. Främja konkurrensen inom banksektorn,
särskilt via åtgärder för att minska hindren för marknadstillträde, öka
öppenheten och underlätta byten mellan banker som rekommenderats av den oberoende
bankkommissionen samt undersöka olika sätt att förbättra tillgången till
riskkapital och annan finansiering än bankfinansiering.
6.           Föra en långsiktig strategi
för att förbättra den brittiska nätinfrastrukturens kapacitet och kvalitet,
inklusive åtgärda påfrestningarna på transport- och energinäten genom att
främja effektivare och robustare planerings- och beslutsprocesser, samt
utnyttja lämpliga offentlig-privata finansieringslösningar.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.
[3]               COM(2012) 309 final.
[4]               P7_TA(2012)0048 och P7_TA(2012)0047
[5]               Rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012.
[6]               KOM(2012) 68 slutlig.
[7]               SWD(2012) 161 slutlig.
[8]               Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder
och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt
vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.
[9]               Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Greklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0187

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 5.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Greklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2009  /* SEK/2007/0187 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 13.2.2007SEK(2007) 187 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Greklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2009(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGAllmän bakgrundStabilitets- och tillväxtpakten, som trädde i kraft den 1 juli 1998, syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att den hade visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Medlemsstaterna skall lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen, enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram [uppdaterade] stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram [uppdaterade] konvergensprogram). Greklands första stabilitetsprogram lades fram i juni år 2000. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet 12 februari 2001, på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.bakgrund till bedömningen av det uppdaterade programmetKommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Greklands stabilitetsprogram, som lades fram den 18 december 2006, och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om detta program (se faktarutan när det gäller de viktigaste punkterna i bedömningen).För att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i det uppdaterade stabilitetsprogrammet bedöms, sammanfattas i denna motivering följande:1.  Den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren.2.  Landets ställning när det gäller paktens korrigeringsaspekt (förfarandet vid alltför stora underskott).3.  Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (en sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet).4.  Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006.Den senaste ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finansernaGrekland är ett land med hög ekonomisk tillväxt som är på väg att komma i kapp levnadsstandarden i EU25[2]. Landet har hög inflation, beroende på en kombination av hög potentiell tillväxt och strukturella problem (stelheter på produktmarknader). Trots brist på arbetskraft inom vissa sektorer, hindrar stelheter på arbetsmarknaden att arbetskraften omallokeras. Därför förblir arbetslösheten hög, vilket pekar på att kompetensen kanske inte motsvarar företagens behov. Samtidigt är särskilt kvinnors förvärvsfrekvens låg jämfört med övriga EU. Även om arbetsproduktiviteten uppvisar en hälsosam tillväxt, ökar enhetsarbetskostnaderna fortare och mer än för Greklands viktigaste handelspartner i euroområdet. Det senare försämrar landets konkurrensställning. Följaktligen har Grekland stora underskott i handelsbalansen, som endast delvis vägs upp av överskott i tjänstehandeln. Den främsta anledningen till underskottet i de utrikes affärerna är underskottet i de offentliga finanserna, som traditionellt har överstigit 3 % av BNP. Landet har vidare stora skulder och de stigande kostnaderna för det offentliga hälso/sjukvårdssystemet samt andra löpande utgifter innebär ökade risker. Detta utgiftsmönster är oroande, inte bara för att utlandslånen inte används till produktiva investeringar utan också för att denna upplåning är beroende av de offentliga finansernas trovärdighet och hållbarhet.Förfarandet vid alltför stora underskott när det gäller GreklnadDen 5 juli 2004 beslutade rådet att fastställa att Grekland hade ett alltför stort underskott enligt artikel 104.6. Rådet gav samtidigt en rekommendation i enlighet med artikel 104.7 och angav att det alltför stora underskottet måste korrigeras senast 2006.I enlighet med artikel 104.8 beslutade rådet den 18 januari 2005 att Grekland inte hade vidtagit effektiva åtgärder för att följa rekommendationen. I enlighet med artikel 104.9 beslutade rådet den 17 februari 2005 därför att förelägga Grekland att vidta de åtgärder för att minska underskottet som ansågs nödvändiga i syfte att komma till rätta med situationen. Enligt beslutet skulle underskottet fortfarande korrigeras senast 2006. Den 6 april 2005 antog kommissionen ett meddelande till rådet om vilka åtgärder de grekiska myndigheterna vidtagit för att följa rådets föreläggande. Därvid beaktades uppdateringen av stabilitetsprogrammet från mars 2005, som var en uppföljning till detta föreläggande. I meddelandet drogs slutsatsen att de grekiska myndigheterna enligt tillgängliga uppgifter hade fattat beslut som överensstämde med rådets föreläggande, varför inga ytterligare steg då krävdes enligt förfarandet vid alltför stora underskott. Rådet delade denna bedömning på sitt möte den 12 april 2005.Bedömningen i rådets yttrande om det föregående programmetDen 14 mars 2006 antog rådet sitt yttrande om den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet för perioden 2005–2008. Rådet välkomnade ”de ansträngningar som hittills gjorts och regeringens prioritering att uppnå en varaktig minskning av underskottet”. Rådet noterade ”att programmet i stora drag är förenligt med korrigeringen av det alltför stora underskottet senast år 2006, förutsatt att den planerade anpassningen fullt ut genomförs och med förbehåll för effekterna på de beräknade underskotten av eventuella ytterligare statistiska revideringar av uppgifter om de offentliga finanserna”. Mot bakgrund av de rekommendationer enligt artikel 104.9 som rådet utfärdade den 17 februari 2005, uppmanade rådet Grekland att göra följande:”(i) Genomföra de varaktiga åtgärder som krävs för att senast 2006 korrigera det alltför stora underskottet.(ii) Fullfölja ansträngningarna att minska underskottet i strukturella termer i riktning mot att uppnå programmets mål på medellång sikt, och utnyttja det goda konjunkturläget för att minska de primära utgifterna.(iii) Öka insatserna för att fastställa och kontrollera andra faktorer än nettoupplåning som kan bidra till förändringen av skuldnivåerna, för att se till att skuldkvoten minskar tillräckligt och i tillfredsställande takt närmar sig referensvärdet.(iv) Hålla kontroll över de allmänna pensionsutgifterna, resolut genomföra de antagna pensionsreformerna och genomföra ytterligare strukturreformer för att säkerställa hållbarheten i de offentliga finanserna.(v) Ytterligare förbättra insamlingen och bearbetningen av den offentliga statistiken, särskilt genom att stärka mekanismerna för att garantera att statistiska uppgifter om de offentliga finanserna, i synnerhet om socialförsäkringssektorn, tillhandahålls punktligt och i korrekt form.”Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006Rapporten om genomförandet av Greklands nationella reformprogram, som skall tas fram inom ramen för den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning, lades fram i oktober 2006. I Greklands nationella reformprogram anges följande centrala problem och prioriteringar: konsolidering av de offentliga finanserna, FoU och innovation, modernisering av den offentliga förvaltningen, aktiv arbetsmarknadspolitik och reformer av utbildning och undervisning.Av kommissionens bedömning av det programmet (antagen i samband med dess årliga lägesrapport i december 2006[3]) framgår att Grekland med begränsad framgång genomför sitt nationella reformprogram. Grekland gör relativt stora framsteg på det makroekonomiska området, medan framstegen fortfarande är otillräckliga när det gäller mikroekonomiska reformer och sysselsättningsreformer. När det gäller den offentliga förvaltningen behövs bättre samordning av och tydligare ansvarsfördelning mellan administrativa nivåer.Mot bakgrund av konstaterade starka och svaga sidor rekommenderades Grekland att vidta åtgärder på följande områden: konsolidering av de offentliga finanserna, offentlig förvaltning, anställningsskydd samt utbildning.Faktaruta: De viktigaste punkterna i bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Är de ekonomiska antaganden som programmet bygger på rimliga? Vilket är medlemsstatens medelfristiga mål för de offentliga finanserna? Är anpassningsplanen lämplig för att uppnå detta mål? Är de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna plan tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln? I bedömningen av anpassningsplanen uppmärksammas om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider och en mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider. För de medlemsstater som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II uppmärksammas vidare om medlemsstaten som riktvärde eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP för att uppnå sitt medelfristiga mål för de offentliga finanserna. När anpassningsplanen fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått målet), eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som har uppnått målet), ingår det ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (t.ex. genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden)? Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Är medlemsstatens ekonomiska politik förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken? Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens höstprognos 2006 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man ”vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet” enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 ”Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten”. I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[4]. Graden av integration med de nationella reformprogram som medlemsstaterna överlämnat inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I sin följenot av den 7 juni 2005 till Europeiska rådet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008 framhöll Ekofinrådet att de nationella reformprogrammen borde vara förenliga med stabilitets- och konvergensprogrammen. Efterlevnaden av uppförandekoden[5], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stabilitets- och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Greklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[6], särskilt artikel 5.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE.5.  Den [27 februari 2007] granskade rådet Greklands uppdaterade stabilitetsprogram, som omfattar perioden 2006–2009 [7].6.  I programmets bakomliggande makroekonomiska scenario räknar man med en i stort sett stabil real BNP-tillväxt på omkring 4 % per år. Mot bakgrund av tillgängliga uppgifter verkar scenariot baseras på rimliga tillväxtantaganden för 2006 och 2007 men mer optimistiska därefter, då den beräknade tillväxten verkar tilltagen i överkant. Inflationsberäkningarna verkar vara tilltagna i underkant för programmets sista år.7.  För 2006 beräknas det offentliga underskottet till 2,6 % av BNP i kommissionens höstprognos 2006 och i den nya uppdateringen, vilket ligger helt i linje med målet i den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet. De samlade utgifterna uppfyllde målet i 2006 års budget. I stort sett uppfylldes målen för de viktigaste utgiftsslagen, medan sänkta sociala transfereringar (ej naturaförmåner) helt täckte överdraget på ½ % av BNP inom offentliga investeringar. De samlade intäkterna var obetydligt högre än väntat. Vid halvårsskiftet ersattes engångsåtgärder delvis med permanenta åtgärder, i form av en höjd punktskatt på bränsle och cigaretter samt en skattehöjning på fakturor för mobiltelefoni. Intäkterna från dessa permanenta åtgärder uppvägde sänkningen av engångsintäkterna från 0,6 % av BNP i 2006 års budget till 0,4 % av BNP.8.  Programmets finanspolitiska strategi syftar till att korrigera det alltför stora underskottet under 2006. Därefter väntas det offentliga underskottet fortsätta att förbättras under programperioden och hamna på 1,2 % av BNP 2009. Sänkningen av underskottet med 1 ½ procentenheter av BNP mellan 2006 och 2009 fördelar sig nästan jämnt på inkomstökningar och utgiftsminskningar. På intäktssidan beräknas de samlade intäkterna öka med ¾ procentenheter av BNP, främst tack vare indirekta skatter och sociala avgifter. På utgiftssidan beräknas de samlade utgifterna under samma period sjunka med cirka ¾ procentenheter av BNP, varav ½ procentenhet avser lägre ränteutgifter. De primära utgifterna beräknas därför bara sjunka med ¼ procentenhet. Sociala transfereringar beräknas öka med ½ procentenhet, vilket mer än väl täcks av minskningar på ¾ procentenheter inom andra utgiftsslag, främst kollektiv konsumtion. Det primära överskottet väntas öka med cirka 1 procentenhet under programperioden och hamna på knappt 3 % av BNP 2009. Jämfört med det föregående programmet är målen för 2006–2008 i stort sett oförändrade, med samma makroekonomiska scenario. Däremot är korrigeringen under 2006 större, eftersom underskottet 2005 (5,2 % av BNP) är större än vad som beräknades i uppdateringen från december 2005 (4,3 % av BNP).9.  Enligt beräkningar med den allmänt vedertagna metoden väntas det strukturella saldot förbättras från ett underskott på cirka 3 ½ % av BNP 2006 till ett underskott på 1 ¾ % under programperiodens slutår 2009 (dvs. det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder). Liksom i den tidigare uppdateringen av stabilitetsprogrammet är programmets mål för de offentliga finansernas saldo på medellång sikt en jämvikt eller ett överskott i strukturella termer, vilket programmet inte syftar till att uppnå under programperioden. Eftersom målet är mer långtgående än minimiriktmärket (ett strukturellt underskott på cirka 1 ½ % av BNP), bör dess uppfyllande ge en tillräcklig säkerhetsmarginal mot ett alltför stort underskott. Målet ligger inom det intervall som i pakten och uppförandekoden anges för medlemsstaterna som deltar i eurosamarbetet eller i ERM II. Det är också en adekvat avspegling av skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.10.  De risker som omgärdar prognoserna för de offentliga finanserna förefaller i stort sett uppväga varandra fram till 2007, men därefter kan utfallet för de offentliga finanserna bli sämre än i programmets beräkningar. Särskilt för 2008 och 2009 är programmets uppgifter om planerade åtgärder bristfälliga och programmet baseras på ett optimistiskt makroekonomiskt scenario. Fast inga avvikelser noterats de senaste två åren, pekar tidigare erfarenheter på att risken för överskridanden av utgifterna inte kan uteslutas under programperioden. Om de aviserade åtgärderna mot skattefusk skulle visa sig ineffektiva, kan även ett intäktsbortfall bli följden.11.  Mot bakgrund av denna riskbedömning är den finanspolitiska inriktningen i programmet förenlig med korrigeringen av det alltför stora underskottet senast 2006, som rådet rekommenderat. Emellertid verkar det inte erbjuda en tillräcklig säkerhetsmarginal för att hålla underskottet inom referensvärdet på 3 % av BNP, vid normala konjunktursvängningar under programperioden. Åren efter att det alltför stora underskottet korrigerats, väntas Grekland ha fortsatt goda ekonomiska tider. Mot bakgrund av denna bedömning bör anpassningstakten mot programmets mål på medellång sikt ökas för att ligga i linje med stabilitets- och tillväxtpakten, särskilt efter 2007. I pakten anges att riktmärket för den årliga förbättringen av det strukturella saldot bör vara 0,5 % av BNP för euroområdet och de länder som deltar i ERM II och att anpassningen bör vara större under goda ekonomiska tider och kan vara lägre i tider med dålig ekonomi.12.  Den offentliga bruttoskulden beräknas ha nått 104 % av BNP under 2006, vilket betydligt överstiger fördragets referensvärde på 60 % av BNP. I programmet beräknas skuldkvoten gradvis sjunka med nästan 13 procentenheter av BNP under programperioden, medan stock- och flödesjusteringar är marginella från och med 2007. Skuldkvoten utvecklas sannolikt mindre gynnsamt efter 2007 än i programmets beräkningar, med tanke på de optimistiska tillväxtprognoserna och ovannämnda risker för underskottsmålen. Mot bakgrund av denna riskbedömning verkar emellertid skuldkvotens minskning i riktning mot referensvärdet vara tillräcklig under programperioden.13.  Det är osäkert vilka effekter befolkningens åldrande långsiktigt får på de offentliga finanserna i Grekland, eftersom långsiktiga beräkningar av pensionsutgifterna inte finns tillgängliga. Mycket sannolikt är dock att de ligger klart över EU-genomsnittet. Enligt de senast tillgängliga uppgifterna från 2002 års uppdatering av Greklands stabilitetsprogram, väntas på lång sikt en betydande ökning av pensionsutgifternas andel av BNP. De offentliga finansernas utgångsläge är visserligen bättre än 2005 men innebär en betydande risk för deras hållbarhet, redan innan de långsiktiga effekterna av befolkningens åldrande har tagits med i beräkningarna. Dessutom ligger bruttoskuldens nuvarande nivå klart över fördragets referensvärde och en minskning förutsätter höga primära överskott under en lång tidsperiod. I kombination med angelägna reformåtgärder för att bromsa den sannolikt betydande ökningen av åldersrelaterade utgifter, skulle den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna minska riskerna för de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. På det hela taget förefaller Grekland vara utsatt för stora risker när det gäller de offentliga finansernas hållbarhet. Bedömningen av hållbarheten på lång sikt skulle underlättas, om det fanns långsiktiga beräkningar av pensionsutgifterna.14.  Stabilitetsprogrammet innehåller inte någon kvalitativ bedömning av de samlade effekterna enligt rapporten från oktober 2006 om genomförandet av det nationella reformprogrammet, inom ramen för strategin för de offentliga finanserna på medellång sikt. Vidare ges ingen systematisk information om de direkta budgetkostnader eller budgetbesparingar som de viktigaste planerade reformerna i det nationella reformprogrammet ger upphov till. Frånsett 2007 tar stabilitetsprogrammets beräkningar av de offentliga finanserna inte heller uttrycklig hänsyn till hur dessa påverkas av de åtgärder som beskrivs i det nationella reformprogrammet. De finanspolitiska åtgärderna i stabilitetsprogrammet verkar dock ligga i linje med åtgärderna i det nationella reformprogrammet. I synnerhet verkar flertalet åtgärder och insatser för 2007 i reformprogrammets genomföranderapport ha införts i 2007 års budgetlag, fast bristen på närmare uppgifter om åtgärderna och deras genomförande gör att effekterna på de offentliga finanserna framstår som oklara.15.  Programmets finanspolitiska strategi överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008.16.  Programmet innehåller alla obligatoriska och de flesta frivilliga uppgifter[8] som föreskrivs i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogram.Sammantaget är slutsatsen att programmet är förenligt med korrigeringen av det alltför stora underskottet senast 2006, efter en väsentlig konsolidering av de offentliga finanserna och med mycket goda tillväxtutsikter. Det förutser en utveckling mot målet för de offentliga finanserna på medellång sikt, som enligt programmet dock inte kommer att nås under programperioden. Konsolideringen grundar sig också på en väsentlig minskning av räntebördan men är förenad med risker i och med att vissa åtgärder inte specificeras närmare efter 2007.Mot bakgrund av denna bedömning uppmanas Grekland till följande:(i) Stärka anpassningen till målet för de offentliga finanserna på medellång sikt samt se till att skuldkvoten minskar i motsvarande grad, efter det att det alltför stora underskottet har korrigerats och mot bakgrund av de ekonomiskt goda tiderna.(ii) Fortsätta förbättra budgetförfarandet genom ökad insyn och öppenhet, konkretisera den finanspolitiska strategin i ett längre perspektiv och effektivt genomföra metoder för att övervaka och kontrollera primära utgifter.(iii) Med tanke på den mycket höga skuldnivån och väntade ökningen av åldersrelaterade utgifter förbättra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet genom att uppnå målet på medellång sikt, genom att kontrollera de offentliga pensions- och hälso/sjukvårdsutgifterna och genom att beslutsamt genomföra beslutade reformer. Snarast möjligt ta fram långsiktiga beräkningar av åldersrelaterade utgifter.Jämförelse av nyckeltal i makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Real BNP (förändring i %) | SP dec. 2006 | 3,7 | 4,0 | 3,9 | 4,0 | 4,1 |KOM nov. 2006 | 3,7 | 3,8 | 3,7 | 3,7 | - |SP dec. 2005 | 3,6 | 3,8 | 3,8 | 4,0 | - |HIKP-inflation (i %) | SP dec. 2006 | 3,5 | 3,3 | 3,3 | 2,8 | 2,6 |KOM nov. 2006 | 3,5 | 3,3 | 3,3 | 3,3 | - |SP dec. 2005 | 3,5 | 3,2 | 3,0 | 2,7 | - |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | SP dec. 20061 | 0,9 | 1,0 | 0,9 | 1,1 | 1,5 |KOM nov. 20065 | 1,5 | 1,5 | 1,5 | 1,8 | - |SP dec. 20051 | 1,1 | 1,1 | 1,1 | 1,5 | - |Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP) | SP dec. 2006 | -5,2 | -2,6 | -2,4 | -1,8 | -1,2 |KOM nov. 2006 | -5,2 | -2,6 | -2,6 | -2,4 | - |SP dec. 2005 | -4,3 | -2,6 | -2,3 | -1,7 | - |Primärt saldo (i % av BNP) | SP dec. 2006 | -0,4 | 2,0 | 2,0 | 2,4 | 2,9 |KOM nov. 2006 | -0,4 | 2,0 | 1,8 | 1,7 | - |SP dec. 2005 | 0,9 | 2,3 | 2,4 | 2,8 | - |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | SP dec. 20061 | -5,6 | -3,0 | -2,8 | -2,3 | -1,8 |KOM nov. 2006 | -5,9 | -3,3 | -3,3 | -3,1 | - |SP dec. 20051 | -4,8 | -3,1 | -2,8 | -2,4 | - |Strukturellt saldo2 (i % av BNP) | SP dec. 20063 | -5,6 | -3,4 | -2,8 | -2,3 | -1,8 |KOM nov. 20064 | -5,9 | -3,7 | -3,3 | -3,1 | - |SP dec. 2005 | -4,8 | -3,7 | -2,8 | -2,4 | - |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | SP dec. 2006 | 107,5 | 104,1 | 100,1 | 95,9 | 91,3 |KOM nov. 2006 | 107,5 | 104,8 | 101,0 | 96,4 | - |SP dec. 2005 | 107,9 | 104,8 | 101,1 | 96,8 | - |Anmärkningar: 1Kommissionens beräkningar baseras på uppgifterna i programmet. 2Konjunkturrensat saldo (liksom i föregående rader), exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder. 3Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt programmet (0,4 % av BNP 2006). 4Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt kommissionens höstprognos 2006 (0,4 % av BNP 2006). 5Baserat på en beräknad potentiell tillväxt på 3,7 %, 3,8 %, 3,6 % respektive 3,5 % under perioden 2005–2008. Källor: Stabilitetsprogrammet (SP), kommissionens höstprognos 2006 (KOM) och kommissionens beräkningar. |[1] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Den 22 september lämnade de grekiska myndigheterna nya BNP-uppgifter till Eurostat för perioden 1995–2005, som innehöll en drastisk revidering av BNP-nivåerna. Revideringen gjordes i samband med den återkommande bedömningen av förenligheten med Eurostats statistiska metoder. Emellertid tar uppdateringen av stabilitetsprogrammet (och 2007 års budgetlag) inte hänsyn till de reviderade BNP-siffrorna. Eurostat har fortfarande inte avslutat sin omfattande granskning av revideringen. På grund av revideringens storleksordning och komplexitet har kommissionen i sin bedömning av det uppdaterade programmet använt de serier av BNP-uppgifter som föregick revideringen.[3] Meddelande från kommissionen inför Europeiska rådets vårmöte: ”Implementing the renewed Lisbon strategy for growth och jobs - A year of delivery”, 12.12.2006 [KOM(2006) 816].[4] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet – De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU, 12.10.2006, KOM(2006) 574. Europeiska kommissionen, Generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006): ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[5] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[6] EGT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten återfinns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[7] Uppdateringen lades fram den 1 december, två veckor efter den tidsfrist som anges i uppförandekoden.[8] I synnerhet saknas uppgifter om offentliga utgifter per verksamhetsområde, långsiktig hållbarhet och olika faktorers bidrag till den potentiella BNP-tillväxten.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Frankrikes nationella reformprogram för 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

text:
               20.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 213/8

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Frankrikes nationella reformprogram för 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014
   2011/C 213/03
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.3,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020-strategin. Denna strategi bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken, med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att öka EU:s potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning inleddes i EU liksom den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (4)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och för strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Det underströk behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga finanser, hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom arbetsmarknadsreformer och nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omvandla dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (5)

               Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden, så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 3 maj 2011 överlämnade Frankrike sitt uppdaterade stabilitetsprogram för 2011, som avser perioden 2011–2014, och sitt nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de granskats samtidigt.

               (7)

               Den ekonomiska och finansiella krisen påverkade Frankrike mindre än andra medlemsstater. BNP minskade med 2,7 % år 2009, delvis på grund av betydande ekonomiska stabilisatorer och den privata konsumtionens motståndskraft. Banksektorn också visat sig vara motståndskraftig. Under 2010 återhämtade sig ekonomin och BNP-tillväxten blev 1,5 %. Emellertid har den ekonomiska krisen i hög grad påverkat Frankrikes offentliga finanser. På grund av automatiska stabilisatorer och diskretionära finanspolitiska stimulansåtgärder ökade underskottet i de offentliga finanserna från 3,3 % av BNP år 2008 till 7,5 % år 2009. Krisen har också förvärrat underutnyttjandet av arbetskraften och den franska arbetsmarknadens strukturella svagheter, med en relativt hög arbetslöshet på 9,7 % år 2010. Dessutom har handelsbalansen för varor gradvis försämrats under det senaste årtiondet, vilket visar på franska företags problem med kostnader och bristande prismässig konkurrenskraft.

               (8)

               Utifrån en bedömning av det uppdaterade stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenariot bakom beräkningarna av de offentliga finanserna är gynnsamt, särskilt som väntade tillväxtnivåer ligger klart över den potentiella tillväxten under senare år. Underskottet år 2010 blev 7 % av BNP vilket var bättre än väntat. Stabilitetsprogrammets plan är att sänka det till 3 % av BNP år 2013, som är rådets fastställda tidsfrist för korrigeringen av det alltför stora underskottet. Konsolideringen ska därefter fortsätta. Från 82 % av BNP under 2010 kommer skuldkvoten att öka fram till 2012 (86 %), varefter den kommer att minska något. Underskotts- och skuldkorrigeringen är förenat med risker, som möjligheten av ett mindre gynnsamt makroekonomiskt scenario, bristfälligt specificerade åtgärder för att nå målen från 2012 och framåt och det faktum att målen ofta inte har uppnåtts i det förflutna, även med hänsyn tagen till att resultatet för 2010 var bättre än förväntat. Därför kan det inte säkerställas att det alltför stora underskottet kommer att korrigeras senast 2013, om inte ytterligare åtgärder vidtas när det behövs. Målet i strukturella termer är balans i de offentliga finanserna på medellång sikt, vilket inte kommer att uppnås under stabilitetsprogramperioden. Den årliga genomsnittliga finanspolitiska ansträngningen under perioden 2010–2013, omräknad av kommissionen enligt den gemensamt övernskomna metoden är något lägre än vad som angavs i rådets rekommendation av den 2 december 2009 (drygt 1 % av BNP).

               (9)

               Genomförandet av den finanspolitiska konsolideringen är fortfarande en stor utmaning. Av avgörande betydelse för att kunna återupprätta hållbara offentliga finanser är undvikande av utgiftsöverskridanden, genom en förstärkt finanspolitisk ansträngning baserad på fullt ut specificerade åtgärder. Detta är särskilt viktigt, eftersom 2013 års mål inte erbjuder någon säkerhetsmarginal under referensvärdet på 3 % av BNP. Dessutom skulle det, såsom anges i lagen om planering av de offentliga finanserna för åren 2011-2014 som antogs i december 2010, vara lämpligt att använda alla oväntade intäkter till att snabbare minska underskott och skulder. Enligt kommissionens senaste bedömning förefaller risken i fråga om de franska offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet vara medelstor. För att förbättra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt antog Frankrike en ny pensionsreform år 2010. Bland planerade åtgärder märks den gradvisa ökningen av den lägsta pensionsåldern från 60 till 62 och av den lagstadgade pensionsåldern från 65 till 67 samt utfasningen av förtidspensioneringssystem. Detta bör påverka den låga sysselsättningsgraden bland äldre arbetstagare. Dessutom väntas pensionssystemet vara i balans 2018. Därefter väntas ett underskott, om inte ytterligare åtgärder vidtas. Med den senaste pensionsreformen har också ett nytt offentligt organ inrättats – ”Comité de pilotage des régimes de retraite”. I dess uppdrag ingår att lägga fram årliga bedömningar av pensionskontonas ställning och det ska föreslå korrigerande åtgärder, om det finns risk för försämringar.

               (10)

               Den nuvarande lagstiftningen om anställningsskydd är fortfarande för strikt: Rättslig osäkerhet kringgärdar villkoren för uppsägningar av ekonomiska skäl. Detta leder till en arbetsmarknad där tillsvidareanställda arbetstagare åtnjuter relativ säkerhet (arbetskraftens majoritet), medan tillfälligt anställda har osäkra villkor (majoritet av de nya på arbetsmarknaden). Således har unga arbetstagare betydligt oftare tillfälliga anställningsavtal och tillfällig anställning övergår sällan i tillsvidareanställning. Denna skiktning gäller även tillträdet till yrkesutbildning. Det råder alltså hög omsättning och begränsad kompetenshöjning bland dessa arbetstagare. Unga arbetstagare och de lågutbildade utsätts därför för oproportionella risker på arbetsmarknaden. Syftet med lagen om förnyad dialog mellan arbetsmarknadens parter och 2008 års lag om arbetsmarknadens modernisering var att modernisera samrådet med arbetsmarknadens parter och ta itu med skiktningen på arbetsmarknaden. Sistnämnda lag införde särskilt ett nytt förfarande för att säga upp fasta avtal genom ömsesidig överenskommelse (rupture conventionnelle) vilket nu används allt mer.

               (11)

               År 2010 låg den franska arbetslösheten något över EU-genomsnittet och långtidsarbetslösheten är på uppgång (3,9 % år 2010 jämfört med 2,9 % år 2008). I detta sammanhang ska de offentliga arbetsförmedlingarna spela en viktig roll för att hjälpa de arbetslösa med att söka arbete. I Frankrike har den nya Pôle Emploi, en offentlig arbetsförmedling som en enda kontaktpunkt, hittills uppvisat blandade resultat. Under perioden 2009–2010 var dess huvudmål, mot bakgrund av krisen och det väsentligt ökande antalet arbetssökande, främst att slå samman de två redan existerande organisationerna. Utkontraktering av arbetsförmedling har hittills gett blandade resultat, med avseende på målen för Pôle Emploi att få människor i arbete. Samtidigt är resurserna på Pôle emploi för individanpassat stöd till arbetssökande fortfarande underdimensionerade (71 heltidsanställda per 10 000 arbetslösa, vilket är betydligt lägre än i vissa jämförbara länder).

               (12)

               Det senaste årtiondet har den franska bytesbalansen gradvis försämrats, vilket återspeglar minskningen av underskottet i handelsbalansen. Detta beror delvis på minskning av konkurrenskraften på löneområdet, sedan en enhetlig minimilön återinförts under perioden 2003–2005 (den tidigare reformen med 35 timmars arbetsvecka hade resulterat i fem olika miniminivåer). Vissa förbättringar har gjorts av indexeringssystemet, vilket dämpat höjningarna av minimilönen (en rådgivande oberoende expertkommitté har inrättats, diskretionära höjning har avskaffats). Som ett resultat av detta har andelen anställda med minimilön minskat väsentligt, vilket skapat bättre lönespridning. Jämfört med medellönen är dock den franska minimilönen fortfarande en av de högsta i EU, även om skattekilen är mycket lägre än för genomsnittlönen på grund av sänkta arbetsgivaravgifter.

               (13)

               På löneområdet är Frankrikes skattetryck och sociala avgiftsnivå bland de högsta i EU, medan skatten på konsumtion fortfarande är relativt låg. Miljöskatternas andel av BNP ligger också under EU-genomsnittet. En skatteomläggning, däribland exempelvis genom skatteväxling från arbete till konsumtion och miljö kommer sannolikt att få positiva effekter på sysselsättningen och för miljömålen.

               (14)

               I Frankrike är befrielser från skatter och socialförsäkringsavgifter (inklusive niches fiscales) mycket omfattande. För att kunna förstå och utnyttja systemets fördelar måste företag och hushåll dessutom investera mycket i rådgivning. Medan skatteutgifter används till att genomföra en viss ekonomisk politik, har det än så länge inte funnits någon systematisk utvärdering av om de eftersträvade målen har uppfyllts, även om man planerar att genomföra en utvärdering år 2011 i enlighet med lagen om planering av de offentliga finanserna för åren 2009-2012. Att målen för de offentliga utgifterna tidigare har kunnat ändras har för övrigt gjort att de franska myndigheterna formellt kunnat uppfylla gällande utgiftsregler, men ytterligare ändringar är inte längre möjliga vilket framgår av artikel 9 i lagen om planering av de offentliga finanserna för åren 2011-2014. En diskretionär ökning av skatteintäkterna (huvudsakligen genom en minskning av skatteutgifternas budgetbelastning) med cirka 0,75 % av BNP under perioden 2011–2013 planeras av de franska myndigheterna. Exakt vilka skatteutgifter som ska avskaffas har dock endast delvis preciserats från och med 2012.

               (15)

               Konkurrensen i detaljistledet hindras fortfarande av administrativa begränsningar för öppnandet av stormarknader och ett förbud mot återförsäljning under självkostnadspris. Inom tjänstesektorn finns det fortfarande konkurrenshinder inom flera reglerade yrken, som kunde åtgärdas antingen genom att se över etableringsvillkor eller genom att successivt avskaffa viss kvotering (numerus clausus) och dessa yrkens exklusiva rättigheter.

               (16)

               Frankrike svarar för flera åtaganden inom europluspakten. Inom finanspolitiken har Frankrike åtagit sig att snabbt genomföra 2010 års pensionsreform. För att stärka finanspolitikens hållbarhet kommer Frankrike också att ändra sin författning och införa bindande flerårig budgetplanering. För ökad sysselsättning övervägs olika åtgärder för en mer aktiv arbetsmarknadspolitik (exempelvis lärlingsutbildning för att underlätta skolungdomars inträde på arbetsmarknaden, utbyggd barnomsorg till 2012 för att öka kvinnors sysselsättningsgrad, förstärkning av de offentliga arbetsförmedlingarna för arbetssökande). Konkurrenskraftsåtgärderna är inriktade på att förbättra den högre utbildningen och främja forskning och utveckling (FoU) och innovation (investissements d'avenir) samt minska de administrativa bördorna genom ett omfattande program för administrativ förenkling. Dessa åtaganden avser tre av paktens fyra områden, dvs. finanssektorn berörs ej. Även om de vidtas på de största problemområdena, är många av dem (särskilt de som avser finanspolitisk styrning eller stöd till högre utbildning och FoU) bekräftelser av aktuell offentlig politik eller reformer. Reformprogrammet tycks inte vara helt tillräckligt för de makroekonomiska problemen på arbetsmarknaden eller med företagsklimatet. Dessutom finns det politisk osäkerhet kring den planerade författningsreformen. Åtagandena inom europluspakten har bedömts och beaktats i rekommendationerna.

               (17)

               Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet, inklusive Frankrikes åtaganden inom europluspakten. Den har inte bara beaktat programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Frankrike, utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Mot denna bakgrund anser kommissionen att den finanspolitiska konsolideringsstrategin måste specificeras bättre från och med 2012 för att det alltför stora underskottet ska korrigeras senast 2013 och skulden fås att minska, såsom föreskrivs i artikel 11 i lagen om planering av de offentliga finanserna för åren 2011-2014. En skatteväxling från arbete till miljö och konsumtion och en rationalisering av skatteutgifter skulle främja finanspolitikens mål och miljömålen och förbättra företagsklimatet. Under 2011–2012 bör insatser inriktas på att anpassa lagstiftningen om anställningsskydd för att minska skiktningen på arbetsmarknaden och på att stärka de offentliga arbetsförmedlingarna för att kunna ge omfattande stöd till arbetssökande. Aktuell politik för dämpning av minimilönen bör fortsätta. Konkurrens bör främjas inom reglerade yrken och detaljhandeln.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation av den 2 december 2009 enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av Frankrikes stabilitetsprogram och dess ståndpunkt (3) avspeglas särskilt dess rekommendation (1) nedan. Rådet har granskat Frankrikes nationella reformprogram, med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Frankrike att vidta följande åtgärder under perioden 2011-2012:

               1.

               Säkerställa den rekommenderade finanspolitisk ansträngningen på drygt 1 % av BNP under perioden 2010–2013 och genomföra korrigeringen av det alltför stora underskottet till 2013 i linje med rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott och på så sätt bringa den höga offentliga skuldkvoten att minska och säkerställa tillfredsställande framsteg mot målet på medellång sikt därefter. Närmare ange vilka motsvarande åtgärder som krävs för 2012 och därefter och använda extraordinära intäkter till att snabbare minska underskott och skulder enligt plan. Fortsätta se över pensionssystemets hållbarhet och vid behov vidta ytterligare åtgärder.

               2.

               Följande nationell praxis för samråd med arbetsmarknadens parter göra förnyade ansträngningar för att bekämpa arbetsmarknadens skiktning genom att se över vissa aspekter på lagstiftningen om anställningsskydd och samtidigt förbättra humankapitalet och övergångar uppåt. Se till att eventuell utveckling av minimilönen också främjar skapandet av nya arbetstillfällen, särskilt för ungdomar och lågutbildade.

               3.

               Främja tillgången till livslångt lärande för att behålla äldre arbetstagare i arbetslivet och stimulera återinträde på arbetsmarknaden. Föra en aktivare arbetsmarknadspolitik och vidta åtgärder för att förbättra den offentliga arbetsförmedlingens organisation, beslutsfattande och rutiner, för bättre och individanpassat stöd till dem som riskerar att bli långtidsarbetslösa.

               4.

               Öka skattesystemets effektivitet, bland annat genom en skatteväxling från arbete till miljö och konsumtion och genomföra den planerade minskningen av antalet undantag från skatter och sociala avgifter och av kostnaderna för dessa (inklusive niches fiscales).

               5.

               Vidta ytterligare åtgärder för att undanröja omotiverad reglering av hantverk och fri yrken, särskilt inom tjänstesektorn och detaljhandeln.

      Utfärdad i Bryssel 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Förlängt till 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  Enligt artikel 5.3 i förordning (EG) nr 1466/97.