Avis juridique important

|

32001H0483

Rådets rekommendation av den 15 juni 2001 om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 179 , 02/07/2001 s. 0001 - 0045

Rådets rekommendationav den 15 juni 2001om allmänna riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik(2001/483/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD,som beaktar Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 99.2 i detta,som beaktar kommissionens rekommendation,som beaktar diskussionen i Europeiska rådet den 15 juni i Göteborg,som konstaterar att Europaparlamentet har antagit en resolution om kommissionens rekommendation,REKOMMENDERAR FÖLJANDE:INNEHÅLLSFÖRTECKNING>Plats för tabell>I. ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR DEN EKONOMISKA POLITIKEN1. INLEDNINGVid toppmötet i Lissabon för ett år sedan satte Europeiska unionen upp ett nytt strategiskt mål för det kommande årtiondet, nämligen "att bli världens mest konkurrenskraftiga och dynamiska kunskapsbaserade ekonomi, med möjlighet till hållbar ekonomisk tillväxt med fler och bättre arbetstillfällen och en högre grad av social sammanhållning". I 2000 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken angavs en övergripande strategi för hur detta mål skulle uppfyllas. Denna strategi består av en makroekonomisk politik med inriktning på tillväxt och stabilitet och genomgripande ekonomiska reformer på arbets-, produkt- och kapitalmarknaderna och bör leda till en stabil ekonomisk tillväxt på kort sikt, lägga en god grund för framtida tillväxt på medellång sikt och öka förmågan att på ett effektivt sätt klara av mer långsiktiga strukturella förändringar som till exempel effekten av att befolkningen blir allt äldre.I 2001 års riktlinjer hålls fast vid den befintliga strategin och den utvidgas ytterligare mot bakgrund av slutsatserna från Europeiska rådets möte i Stockholm (23-24 mars 2001). Det framhölls där att unionen och medlemsstaterna fullt ut åtar sig att uppnå målet full sysselsättning och ser det som ett viktigt sätt att möta den utmaning som en åldrande befolkning utgör. Det betonades även att främjandet av en hållbar utveckling bör integreras i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Riktlinjerna har utarbetats efter granskning av genomförandet av 2000 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken och bedömningen av den ekonomiska situationen och de ekonomiska utsikterna enligt kommissionen ekonomiska prognoser från våren 2001.Avsnitt 2 inleds med en diskussion om den ekonomiska bakgrunden till riktlinjerna och avslutas med en uppräkning av de viktigaste ekonomisk-politiska utmaningarna på kort, medellång och lång sikt. I avsnitt 3 beskrivs sedan de allmänna ekonomisk-politiska rekommendationer som gäller alla medlemsstater och gemenskapen. Inom ramen för den övergripande strategin skiljer sig de olika medlemsstaternas prioriteringar beträffande den ekonomiska politiken något åt till följd av skillnader i ekonomisk tillväxt, ekonomiska framtidsutsikter, strukturer och institutioner. Dessa skillnader beaktas i de landspecifika ekonomisk-politiska riktlinjerna, som läggs fram i del II. Budgetrekommendationerna grundas på de nationella stabilitets- eller konvergensprogrammen, de ekonomiska antaganden som ligger till grund för dessa samt rådets yttranden om dem. Vid utvärderingen 2002 av huruvida dessa rekommendationer har följts kommer även viktigare förändringar i det allmänna ekonomiska läget att beaktas.2. HUVUDPRIORITERINGAR OCH KRAV I FRÅGA OM DEN EKONOMISKA POLITIKEN2.1 Den senaste tidens ekonomiska utveckling och utsikterna framöverEn klart mindre gynnsam situation i världsekonomin - Sedan rådet antog föregående års riktlinjer försommaren 2000 har situationen i världsekonomin blivit klart mindre gynnsam till följd av ett antal inbördes beroende faktorer. Även om avmattningen i världsekonomin allmänt förväntas bli relativt kortvarig finns det en betydande risk att utvecklingen blir sämre.Oljepriserna steg under hela sommaren och nådde nya toppnivåer under hösten. Även om de sjunkit tillbaka från toppnivåerna i slutet av 2000 och även om det lägre efterfrågetrycket i världsekonomin minskar risken för nya prisstegringar ligger oljepriset fortfarande på en relativt hög nivå och fortsätter att fluktuera mycket. En viktigare faktor är dock att den ekonomiska aktiviteten i Förenta staterna och Japan har mattats av oväntat kraftigt de senaste månaderna. I Förenta staterna var en viss anpassning till en mer hållbar tillväxtbana både väntad och önskvärd, eftersom detta skulle kunna leda till en korrigering av de betydande obalanser som byggts upp under konjunkturuppgången. Allmänt förväntas en återhämtning ske under andra halvåret 2001, bland annat på grund av ett klokt utnyttjande av det tillgängliga ekonomisk-politiska manöverutrymmet. Det råder dock fortfarande stor osäkerhet om utvecklingen. I Japan har den bräckliga uppgången tappat fart och ekonomin är fortfarande sårbar för chocker. Den försämrade situationen i världsekonomin har redan påverkat tillväxten i ett antal s.k. tillväxtekonomier, framför allt genom att exporten mattats av. En tredje faktor att beakta är att världens aktiemarknader präglats av stor instabilitet och att det skett ett kraftigt kursfall, särskilt när det gäller aktier i teknikföretag, vilket förklaras av att investerarna bedömer att de långsiktiga förutsättningarna för vinster kommer att bli lägre än vad man tidigare trott.Tillväxten i euroområdet är fortfarande tämligen hög - Det andra året med den ekonomiska och monetära unionen var ett bra år. I euroområdet var den ekonomiska tillväxten den snabbaste och arbetslösheten den lägsta på ett årtionde. Den totala inflationen steg, i huvudsak på grund av tillfälliga faktorer så som energipriser och en svag växelkurs, men inflationen förväntas vara en bra bit under 2 procent på medellång sikt. Tillväxten har dock fått sig en knäck, först genom den negativa oljeprischocken och sedan genom avmattningen i den internationella efterfrågan.>PIC FILE= "L_2001179SV.000401.TIF">Trots avmattningen i den ekonomiska verksamheten i världen förefaller euroområdet att även under perioden 2001-2002 kunna åtnjuta relativt hög ekonomisk tillväxt på omkring 2 procent och fortsatt sysselsättningsökning samtidigt som hoten mot prisstabiliteten i form av ökningar har minskat. Kraftigt förbättrade grundläggande makroekonomiska faktorer, som till exempel en varaktigt återhållsam löneutveckling, och en sund ekonomisk politik har lett till ett gynnsamt investeringsklimat och en kontinuerlig ökning av antalet nya arbetstillfällen. Detta har skapat en självgående positiv utveckling som bärs upp av den inhemska efterfrågan. Företagens och särskilt konsumenternas framtidsoptimism har visserligen sjunkit, men ligger kvar på en klart högre nivå än det långsiktiga genomsnittet, eftersom den får fortsatt stöd av den ökade dynamiken i ekonomin. Investeringsefterfrågan underblåses av ett högt kapacitetsutnyttjande, gynnsamma finansieringsbetingelser och hög lönsamhet, samtidigt som konsumenternas efterfrågan får fortsatt bränsle från stigande disponibla inkomster, vilka gynnas av ökad produktivitet, högre sysselsättning och skattereformer.>PIC FILE= "L_2001179SV.000402.TIF">Den stora inre marknaden i förening med den gemensamma valutan ger dessutom en stark och stabil grund för inhemsk tillväxt med mindre exponering för växelkursfluktuationer. I och med att sedlar och mynt i euro införs den 1 januari 2002 kommer den ekonomiska integrationen att få ytterligare kraft och euron kommer då att bli en realitet i vardagslivet och kommer att göra den monetära unionen mer synlig. Tack vare de fortsatta ekonomiska reformerna har dessutom euroområdets motståndskraft mot yttre störningar förstärkts, så även om situationen i världsekonomin skulle försämras - i synnerhet om den amerikanska ekonomin inte snabbt återgår till stabil tillväxt - bidrar ovannämnda faktorer till att dämpa effekten på euroområdet.Medlemsstaterna utanför euroområdet - Efter att ha registrerat kraftig ekonomisk tillväxt och sysselsättningsökning under 2000 känner Danmark, Sverige och Förenade kungariket liksom euroområdet nu av den negativa utvecklingen i världsekonomin. Den ekonomiska tillväxten förväntas till följd av detta mattas av till en mer måttlig takt. Stora framsteg inom strukturreformerna och den fortsatt höga inhemska efterfrågan gör att de har goda möjligheter att klara av den försämrade situationen i världsekonomin. Inflationen i dessa länder är fortsatt låg och ligger på samma nivå som eller något under inflationen i euroområdet.2.2 Stora utmaningarEU och euroområdet står inför ett antal stora utmaningar på kort, medellång och lång sikt. För att klara av dessa utmaningar krävs det att lämpliga åtgärder vidtas nu.Utmaningen på kort sikt: att få den ekonomiska tillväxten och sysselsättningsökningen att fortsätta - Den närmast föreliggande uppgiften är att få den snabba ekonomiska tillväxten att fortsätta trots att situationen i världsekonomin ger mindre draghjälp. EU och euroområdet kommer att i högre grad behöva lita till sin egen förmåga.En makroekonomisk politik med inriktning på tillväxt och stabilitet samt genomgripande strukturreformer är av avgörande betydelse om den interna tillväxtdynamiken skall kunna upprätthållas och intensifieras. De kommer att stärka företagens och konsumenternas framtidstro. Budgetpolitiken bör här bidra till att undvika för höga nivåer av efterfrågan och inflationstryck och återhållsamheten med löneökningarna måste bevaras. Detta stöder prisstabiliteten och kan bidra till att skapa monetära villkor som ger ekonomisk tillväxt och nya arbetstillfällen.Särskilt bör finanspolitiken fortsätta att vara inriktad på att uppnå budgetlägen som ligger nära balans eller innebär överskott. Det är av största vikt att bevara den makroekonomiska stabiliteten, som ju krävt så mycket ansträngningar att åstadkomma, och att se till att den består framöver. Trycket att öka de offentliga utgifterna och att sänka skatterna kan hota situationen för de offentliga finanserna. Vidare har lönetryck uppstått i en del medlemsstater till följd av att det har börjat uppstå flaskhalsar på arbetsmarknaden och att det ställs krav på kompensation för den senaste tidens ökning i den totala inflationen och för tidigare återhållsamhet.Den ekonomiska och monetära unionen har inneburit ett systemskifte och för att den skall ge de väntade fördelarna ställs det ytterligare krav på alla viktiga ekonomisk-politiska beslutsfattare. Den gemensamma penningpolitiken är fastställd för euroområdet som helhet och växelkursen kan inte längre användas för att återställa de förluster i konkurrenskraft som blivit följden av alltför långsamma strukturförändringar eller en olämplig makroekonomisk politik.Regeringarna och arbetsmarknadens parter har således ett gemensamt ansvar att bidra till en balanserad makroekonomisk politik både på medlemsstatsnivå och euroområdesnivå. Arbetsmarknadens parter uppmanas att fortsätta att arbeta på ett ansvarsfullt sätt för att därigenom gynna utsikterna för ökad tillväxt och sysselsättning.På ett mer övergripande plan finns det ett behov av att ytterligare öka ekonomins motståndskraft genom en lämplig kombination av strukturreformer. Mer flexibla och öppna marknader kommer att förbättra förmågan att hantera förändringar och bidra till att tåla chockverkningar. Detta skulle också främja en positiv samverkan mellan strukturella förbättringar i ekonomin och leda till en bättre makroekonomisk utveckling. Dessutom kan strukturella reformer ha en positiv effekt på kort sikt genom att pressa ner priserna.Utmaningen på medellång sikt: att förbättra förutsättningarna för framtida tillväxt och sysselsättning - Den ekonomiska tillväxten sedan 1997 måste ses mot bakgrund av att det skett en konjunkturmässig återhämtning under vilken outnyttjad kapacitet har kunnat tas i anspråk. Även om det mycket väl kan vara så att den potentiella tillväxttakten har ökat under de senaste åren till följd av de produktivitetsökningar som bättre fungerande marknader och ny informations- och kommunikationsteknik gett upphov till, anses den fortfarande vara otillräcklig för att en tillväxttakt på omkring 3 procent skall kunna upprätthållas under en längre tid. För att uppgången skall kunna fortsätta krävs det således en permanent ökning av tillväxtmöjligheterna.Den ekonomiska politiken bör inriktas på att skapa de rätta förutsättningarna för en effektiv användning av produktionsfaktorerna och naturtillgångarna och för att successivt kunna förbättra dessa. Politiken bör särskilt bidra till att förbättra marknadernas funktion genom att komma till rätta med eller brister som beror på förekomsten av externaliteter, marknadsinflytande, bristfällig information eller regelverket.Det för närvarande dåligt utnyttjade humankapitalet bör utnyttjas i högre grad. Den registrerade arbetslösheten i EU är fortfarande oacceptabelt hög och arbetskraftsdeltagandet och sysselsättningsgraden är låga, särskilt för äldre arbetstagare och för kvinnor, och ligger i många medlemsstater långt ifrån de mål som angavs i Lissabon och Stockholm. Den ömsesidiga förstärkningen av den ekonomiska och den sociala politiken leder genom förbättrade sysselsättningsmöjligheter till ett bättre utnyttjande av det potentiella humankapitalet i EU. Detta kräver en översyn av arbetsmarknadens bestämmelser och institutioner i syfte att undanröja hinder mot efterfrågan och tillgång på arbetskraft som dessa kan medföra. För att öka den sociala integrationen är det också mycket viktigt att få upp arbetskraftsdeltagandet, särskilt i grupper som är underrepresenterade eller missgynnade.För att främja en ökning av arbetskraftsutbudet är det nödvändigt att säkerställa att regelverket uppmuntrar människor att ge sig in på eller stanna kvar på arbetsmarknaden. Särskilt skatte- och bidragssystemen bör reformeras ytterligare för att stärka människors ekonomiska incitament att acceptera arbetserbjudanden eller att behålla de arbeten de har. Det är nödvändigt att gå över till riktade aktiva åtgärder för att förbättra möjligheterna för de arbetslösa och för dem som inte deltar på arbetsmarknaden. Aktiva arbetsmarknadsåtgärder främjar även social integration. Ett annat sätt att åstadkomma en effektivare användning av den europeiska arbetskraften som helhet är att undanröja hinder mot arbetskraftens rörlighet i och mellan medlemsstaterna, särskilt för att lösa problemet med kompetensflaskhalsar. Dessutom bör ett livslångt lärande främjas i syfte att främja förvärvsfrekvensen och öka arbetskraftens förmåga till flexibilitet och anpassning.En ökning av arbetskraftsutbudet måste normalt åtföljas av kapacitetshöjande investeringar. I detta ingår att det måste skapas ett affärsklimat som främjar investeringar och som understöds av lämplig offentlig infrastruktur och en modern och effektiv offentlig förvaltning. Väl fungerande konkurrenskraftiga och integrerade produkt- och kapitalmarknader kommer att bidra till detta genom att se till att resurser används på bästa sätt. I detta sammanhang finns det ett behov av att öka konkurrensen på varu- och tjänstemarknaderna, i synnerhet när det gäller allmännyttiga tjänster och finansiella tjänster. För att åstadkomma detta bör åtgärderna på gemenskapsnivå inriktas på att färdigställa den inre marknaden, särskilt i fråga om tjänster, inbegripet finansiella tjänster och nätindustrin. Medlemsstaterna bör å sin sida sörja för ett faktiskt och framförallt snabbare genomförande av inremarknadslagstiftningen samt främja ökad konkurrens.Ett viktigt inslag i Lissabonstrategin är insikten att företagarandan och innovationsförmågan inom EU måste främjas, eftersom båda dessa faktorer utgör grundläggande förutsättningar för att öka Europas tillväxtpotential och följaktligen dess konkurrenskraft, välstånd och sysselsättning. Att stärka företagarandan och innovationsförmågan är en viktig uppgift för alla medlemsstater.Ett logiskt komplement till främjandet av konkurrens på den inre marknaden är ökad internationell konkurrens. Detta skulle ha positiva effekter på höjningen av EU:s produktionspotential.>PIC FILE= "L_2001179SV.000601.TIF">Europeiska unionen bör därför fortsätta att föra en gemensam handelspolitik som gynnar en öppen världshandel och man bör arbeta för att få till stånd en ny multilateral förhandlingsomgång om ytterligare handelsliberaliseringar inom ramen för WTO.En stark produktivitetsökningstakt och konkurrenskraft i en internationell miljö kräver ständiga strukturförändringar. Europas utveckling mot en mer kunskapsbaserad ekonomi går framåt, men det finns fortfarande brister i förhållandet mellan industrin och forskningsvärlden och när det gäller nivån på den privata sektorns investeringar i forskning och utveckling (FoU), vilket har lett till att kommersialiseringen av forskningsresultaten fortfarande är svag. Dessutom är tillgången på kvalificerad IKT-personal och utbildade forskare otillräcklig. Att investeringarna i EU ökar är vidare av avgörande betydelse för att snabbt sprida innovation (särskilt IKT) genom hela ekonomin och därigenom för att på medellång sikt öka tillväxtpotentialen.Utmaningen på längre sikt: att vidta åtgärder för att klara av effekten av att befolkningen blir allt äldre - Behovet av att föra en makroekonomisk politik inriktad på tillväxt och stabilitet och att genomföra genomgripande ekonomiska reformer, framför allt i syfte att öka tillgången på arbetskraft, blir än mer uttalat till följd av den nära förestående utmaningen att klara av effekterna av att befolkningen blir allt äldre. Om nuvarande trend håller i sig kommer den aktiva befolkningen inom EU att minska med omkring 40 miljoner personer mellan 2015 och 2050 och försörjningsbördan kommer ungefär att fördubblas under de närmaste fem decennierna. Följderna för de offentliga finanserna börjar redan att kännas i vissa medlemsstater.>PIC FILE= "L_2001179SV.000701.TIF">Preliminära beräkningar ger vid handen att de offentliga utgifterna för pensioner kommer att öka med ungefär 3-5 procent av BNP under perioden 2010-2050. Dessutom förväntas utgifterna för hälso- och sjukvård samt äldreomsorg att öka betydligt. Eftersom ett allmänt pensionsskydd måste kunna erbjudas kommer det faktum att befolkningen blir allt äldre således att ha betydande effekter för de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt. Eftersom effekten börjar märkas måste regeringarna vidta åtgärder nu för att se till att pensioner och sjuk- och hälsovård för äldre är av god kvalitet, tillräckliga och finanspolitiskt hållbara, och att stimulera till högre utbildning. Således bör nuvarande system och politik ses över och där så är lämpligt reformeras. Strukturella förbättringar måste genomföras i de offentliga finanserna som förberedelse inför de framtida effekterna på de offentliga finanserna av att befolkningen blir allt äldre.Förutom den omedelbara effekten på de offentliga finanserna kommer befolkningens åldrande även att få mer långtgående effekter på den ekonomiska tillväxten till följd av att den potentiella arbetskraftens storlek minskar och av potentiellt stora effekter på det totala sparandet i ekonomin. Ytterligare ökad levnadsstandard måste i allt högre grad åstadkommas genom ökningar av arbetsproduktiviteten och genom att få upp sysselsättningsgraden. Investeringsfrämjande åtgärder och den process som det innebär att öka kapitalet per anställd i produktionen vilket medför ökad arbetskraftsproduktivitet bidrar till att lindra de negativa följderna av befolkningens åldrande. Om tillflödet av unga nyutbildade personer till arbetskraften avtar kan detta försvåra kompetensförnyelsen och således även användandet av ny teknik. Att öka unga människors förmåga att använda ny teknik och att främja ett livslångt lärande kan bidra till att motverka effekten på kompetensnivån av att befolkningen blir allt äldre.Medlemsstaterna måste utarbeta övergripande strategier för hur man skall klara av de ekonomiska och budgetrelaterade effekterna av att befolkningen blir allt äldre. Strategiåtgärderna kan omfatta en reformering av pensions- och hälso- och sjukvårdssystemen liksom av äldreomsorgen, en faktisk höjning av pensionsåldern, stimulans för en högre förvärvsfrekvens, särskilt för äldre arbetstagare, inrättande och ökning av de allmänna pensionsfondernas reserver och eventuellt främjande av en utökning av kompletterande privatfinansierade pensionssystem (pelarna 2 och 3). De bör lägga fram dessa strategier samtidigt som de lägger fram sina stabilitets- och konvergensprogram och strategierna bör granskas inom ramen för den multilaterala övervakningen med vederbörligt beaktande av subsidiaritetsprincipen.Nära samordning av den ekonomiska politiken - Det krävs en nära samordning mellan de politiska aktörerna och en fortlöpande och konstruktiv dialog mellan rådet, eurogruppen och ECB med medverkan av kommissionen och med respekt för alla aspekter av ECBS:s oberoende när en harmonisk ekonomisk utveckling skall främjas. Detta omfattar även informationsutbyte redan i ett tidigt skede och en förbättrad gemensam statistik. Effektiviteten i åtgärderna blir högre om man beaktar de spridningseffekter som kommer att bli allt mer betydelsefulla ju längre integrationsprocessen fortskrider.Detta gäller särskilt de medlemsstater som ingår i euroområdet. För att klara av dessa utmaningar och för att kunna utnyttja EMU:s fulla potential genomför myndigheterna i de medlemsstater som ingår i euroområdet en nära samordning av sin ekonomiska politik inom eurogruppen. Eurogruppen har i enlighet med slutsatserna från Europeiska rådet i Nice börjat att utvidga antalet frågor, särskilt strukturfrågor, som den tar upp för att bidra till förstärkt tillväxtpotential i euroområdet.Den ekonomisk-politiska strategi som bör följas på både makro- och mikroekonomisk nivå för att på ett effektivt sätt klara av dessa utmaningar beskrivs närmare i nästa avsnitt. Strategins viktigaste syften är atti) slå vakt om en makroekonomisk politik med inriktning på tillväxt och stabilitet,ii) förbättra de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet,iii) stimulera arbetsmarknaderna,iv) se till att produktmarknaderna (varor och tjänster) är effektiva,v) främja effektiviseringen och integrationen av marknaderna för finansiella tjänster inom EU,vi) främja företagarandan,vii) främja utvecklingen av den kunskapsbaserade ekonomin, ochviii) öka den miljömässiga hållbarheten.3. EKONOMISK-POLITISKA REKOMMENDATIONER3.1 Att slå vakt om en makroekonomisk politik inriktad på tillväxt och stabilitetDen makroekonomiska politiken har stor betydelse för att understödja tillväxt och sysselsättning och bevara prisstabiliteten. På kort sikt bör den syfta till en fortsatt balanserad ekonomisk uppgång och till ett fullständigt utnyttjande av tillväxtpotentialen. På medellång sikt bör den bidra till att skapa grundförutsättningar för att främja att sparande och investeringar ligger på en nivå som är tillräcklig för att ekonomin varaktigt skall präglas av högre tillväxt och sysselsättning utan ökat inflationstryck.I euroområdet förväntas tillväxten mattas av från den mycket höga nivå som observerades 2000, men förbli relativt hög och ligga över den potentiella nivån under perioden 2000-2001 samtidigt som inflationen förväntas avta. En lämplig och välavvägd makroekonomisk politik består av nedan beskrivna delar.Den gemensamma penningpolitikens främsta syfte är att bevara prisstabiliteten i euroområdet. Den skall, utan att detta mål åsidosätts, stödja gemenskapens ekonomiska politik i allmänhet.>PIC FILE= "L_2001179SV.000901.TIF">Som anges i stabilitets- och tillväxtpakten skapar sunda offentliga finanser nödvändigt utrymme för att de automatiska stabilisatorerna skall fungera fullt ut, utan att man riskerar att överskrida gränsvärdet för det offentliga underskottet på 3 procent av BNP. Sunda offentliga finanser verkar också dämpande på ränteläget, ökar utrymmet för investeringar i den privata sektorn, bidrar till en fortsatt minskning av den offentliga skulden i förhållande till BNP och utgör på så sätt förberedelser inför kostnaderna i samband med de demografiska förändringarna samt ökar förtroendet för ekonomin bland investerare genom att EMU:s finanspolitiska ram får ökad trovärdighet.Som allmän princip är det viktigt att undvika att finanspolitiken blir procyklisk, eftersom det skulle innebära att svängningarna i den ekonomiska aktiviteten förvärras, att det strukturella saldot blir ohållbart och att den gemensamma penningpolitiken belastas. De flesta medlemsstater har mått ett lägsta budgetläge som gör att de kan låta de automatiska stabilisatorerna verka utan att överskrida gränsen till ett för högt underskott. Detta är ett viktigt resultat som måste bevaras. I de flesta fall krävs en ytterligare konsolidering av skatterna.Alla medlemsstater måste nu med iakttagande av stabilitets- och tillväxtpakten se till att de konjunkturanpassade offentliga finanser rör sig i riktning mot eller förblir i balans eller uppvisar överskott under de kommande åren. Detta kommer att skapa ytterligare stabiliseringspolitiskt manöverutrymme, så att oväntade försämringar av de offentliga finanserna kan klaras av, så att den offentliga skulden sjunker snabbare och så att man klarar av de finanspolitiska påfrestningarna av att befolkningen blir allt äldre. Enligt uppdateringarna från 2000/01 av stabilitetsprogrammen förväntas euroområdets samlade saldo för de offentliga finanserna gradvis förbättras till ett saldo i balans 2003, efter att ha försämrats något under 2001.>PIC FILE= "L_2001179SV.000902.TIF">Offentlig nettoutlåning (+)/nettoinlåning (-) i de uppdaterade stabilitets- och konvergensprogrammen>Plats för tabell>Källa:Kommissionen.Euroområdets medlemsstater bör se till att finanspolitiken ger stöd till den gemensamma penningpolitikens inriktning på prisstabilitet. De bör därför vara beredda att använda finans- och strukturpolitiska åtgärder för att bidra till inhemsk prisstabilitet och beakta den gemensamma penningpolitikens effekter på både euroområdesnivå och nationell nivå när de utformar finanspolitiken. Allmänt sett bör medlemsstaterna göra följande:i) Som regel och i enlighet med fjolårets åtaganden för 2001 uppnå saldon för de offentliga finanserna som är nära balans eller som uppvisar överskott, så att det finns en tillräcklig marginal för att klara av effekten av negativa konjunktursvängningar. Se till att budgeten följs noggrant, så att det inte uppstår avvikelser från målen i stabilitetsprogrammen.ii) Utforma budgetar för 2002 som uppfyller kravet på att ha saldon för de offentliga finanserna som är nära balans eller som uppvisar överskott och att undvika en procyklisk finanspolitik. Där så är lämpligt ytterligare förstärka de offentliga finanserna, särskilt för att se till att de blir långsiktigt hållbara.iii) Vara beredda att strama åt finanspolitiken (gäller de medlemsstater där det finns risk för överhettning och där inflationstrycket är högt), vara återhållsam med löneökningar och främja ytterligare strukturreformer i syfte att minska inflationen och bidra till en lämplig avvägning av den makroekonomiska politiken på nationell nivå.Beträffande medlemsstaterna utanför euroområdet är penningpolitiken i Danmark bunden för en fast växelkurs gentemot euron inom ramen för ERM2 vilket anses vara ett verksamt medel för att bevara prisstabiliteten. I Sverige och Förenade kungariket syftar penningpolitiken till prisstabilitet genom ett inflationsmål. Om detta inflationsmål uppfylls bidrar det till att skapa förutsättningar för växelkursstabilitet.Medlemsstaterna utanför euroområdet skall i enlighet med stabilitets- och tillväxtpakten också bibehålla sunda offentliga finanser. Allmänt sett bör de göra följande:i) Bibehålla saldon för de offentliga finanserna som uppvisar överskott 2001 och därmed en tillräcklig marginal för att kunna hantera effekterna av konjunkturförsvagningar. Se till att budgeten följs noggrant, så att det inte uppstår avvikelser från målen i konvergensprogrammen.ii) Utforma budgetar för 2002 som uppfyller kravet på att ha saldon för de offentliga finanserna som är nära balans eller som uppvisar överskott och att undvika en procyklisk finanspolitik. Där så är lämpligt ytterligare förstärka de offentliga finanserna, särskilt för att se till att de blir långsiktigt hållbara.Löneutvecklingen i medlemsstaterna bör återspegla skillnader i ekonomisk situation och sysselsättning. Regeringarna bör främja rätt ramförutsättningar för löneförhandlingarna mellan arbetsmarknadens parter. För att löneutvecklingen skall kunna bidra till en politisk avvägning som är sysselsättningsvänlig bör parterna på arbetsmarknaden fortsätta att följa en ansvarsfull linje och ingå löneavtal i medlemsstaterna som är i linje med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Det är nödvändigt atti) den nominella löneökningen är förenlig med prisstabiliteten,ii) den reella löneökningen inte överstiger arbetsproduktivitetsökningen med beaktande av behovet att vid behov förstärka och därefter bibehålla lönsamheten i kapacitetsförstärkande och sysselsättningsskapande investeringar,iii) lönebildningsprocesser som beaktar produktivitetsskillnader (bl.a. med hänsyn till skicklighet, kvalifikationer eller geografiskt område) uppmuntras.3.2 Att förbättra de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhetMedlemsstaterna måste bibehålla sunda offentliga finanser samtidigt som de förbättrar deras kvalitet och hållbarhet i enlighet med den rapport som antogs vid Europeiska rådets möte i Stockholm. På så sätt kan de offentliga finansernas bidrag till tillväxt och sysselsättning maximeras och de mål som fastställdes vid toppmötena i Lissabon och Stockholm, bland annat målet om social sammanhållning, uppnås. En lämplig avvägning mellan att minska den offentliga skulden, sänka skatterna och finansiera offentliga investeringar på viktiga områden måste göras och åtgärderna måste fördelas över tiden på ett lämpligt sätt. Medlemsstaterna bör därför göra följande:i) Förbättra ansträngningarna för att göra skatte- och bidragssystemen mer sysselsättningsvänliga, bland annat, när så är lämpligt, genom en sänkning av det totala skattetrycket, målinriktade reformer av skatte- och bidragssystem, särskilt när det gäller lågavlönade, inom ramen för fortsatt skattepolitisk konsolidering och genom att förbättra skattesystemens effektivitet (se även avsnitt 3.3).ii) Främja de offentliga utgifternas kvalitet genom omfördelning av de offentliga utgifterna för uppbyggnad av real- och humankapital samt forskning och utveckling för att säkerställa väsentliga årliga ökningar av investeringarna per capita i mänskliga resurser.iii) Öka effektiviteten i de offentliga utgifterna genom att genomföra institutionella och strukturella reformer, som till exempel att införa eller förstärka de mekanismer som bidrar till att begränsa de offentliga utgifterna, även budgetförfaranden.iv) Förbättra den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna genom att följa en övergripande tredelad strategi: åtgärder för att öka sysselsättningsgraden, en snabb minskning av den offentliga skulden samt ytterligare reformer av pensions- och hälsovårdssystemen. För att göra pensionssystemen stabilare bör steg i riktning mot att öka fonderingsinslaget också övervägas.v) Ytterligare samordna skattepolitiken för att undvika skadlig skattekonkurrens samt på ett effektivt sätt genomföra rådets överenskommelse om skattepaketet från november 2000.Precis som medlemsstaterna bör gemenskapen tillämpa strikt budgetdisciplin. Detta måste tillämpas på alla kategorier inom budgetplanen samtidigt som den interinstitutionella överenskommelsen om budgetdisciplin och förbättring av budgetförfarandet respekteras; en flexibel tilldelning av gemenskapsresurser bör utnyttjas för att förstärka den ekonomiska verkan av EU-budgeten.3.3 Att stimulera arbetsmarknadernaDe senaste årens positiva sysselsättningsutveckling fortsatte under 2000. Detta förklaras till stor del av de gynnsamma makroekonomiska förhållandena, men utvecklingen på arbetsmarknaden talar också starkt för att det skett en minskning i den strukturella arbetslösheten tack vare de reformer och åtgärder för att förbättra arbetsmarknadernas funktion som genomförts det senaste årtiondet, särskilt inom ramen för den europeiska sysselsättningsstrategin. Löneökningarna har varit begränsade trots den kraftiga minskningen av arbetslösheten medan långtidsarbetslösheten har sjunkit ännu mer än den totala arbetslösheten. Det finns ändå gott om utrymme för ytterligare förbättringar. Närmare bestämt står EU inför fyra utmaningar. För det första har det börjat uppstå rekryteringsproblem och kompetensbrist i flera medlemsstater, vilket är ett tecken på att EU nu börjar närma sig gränsen för snabb konjunkturbetingad sysselsättningsökning.>PIC FILE= "L_2001179SV.001201.TIF">För det andra är arbetslösheten fortfarande oacceptabelt hög med stora skillnader mellan olika medlemsstater och regioner. För det tredje kommer det att krävas ytterligare stora minskningar av arbetslösheten och en betydande ökning av utbudet på arbetskraft för att EU-målet, som beslutades vid Europeiska rådets möte i Lissabon, om en total sysselsättningsgrad på 70 procent och på 60 procent för kvinnor skall vara uppfyllt till 2010. Detta gäller även delmålen på 67 procent respektive 57 procent till januari 2005 liksom målet om 50 procent för äldre personer i arbetsför ålder till 2010, vilket beslutades vid Europeiska rådets möte i Stockholm. För det fjärde bör målet vara att även skapa bättre jobb och inte endast fler jobb, vilket framhölls vid Europeiska rådets möte i Stockholm. Detta skall bland annat ske genom förbättrad utbildning, livslångt lärande och bättre möjligheter att förena arbetsliv och privatliv.För att klara av dessa utmaningar bör medlemsstaterna utnyttja de gynsamma makroekonomiska förhållandena och vidta nödvändiga strukturella förbättringar av arbetsmarknaderna så att målet om full sysselsättning kan uppnås.Den 19 januari 2001 antog rådet detaljerade riktlinjer för sysselsättningspolitiken för år 2001, i enlighet med prioriteringarna i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för år 2000, samt tillhörande specifika riktlinjer för varje medlemsstat. När det gäller arbetsmarknadsreformer bör medlemsstaterna beslutsamt genomföra sysselsättningsriktlinjerna och de rekommendationer som riktats till dem.Under de kommande 18 månaderna bör de framför allt vidta följande åtgärder:i) I dialog med parterna på arbetsmarknaden främja ökat arbetskraftsdeltagande, särskilt bland kvinnor och äldre arbetstagare, bland annat genom att försöka skapa lika möjligheter för kvinnor och män, tillhandahålla ändamålsenliga omsorgsmöjligheter för barn och andra anhöriga, reformera systemen för förtidspensionering och genom livslångt lärande. Även funktionshindrades, etniska minoriteters och migranters deltagande bör främjas. Andra relevanta åtgärder, som till exempel reformering av pensionssystemen, tas upp i avsnittet om de offentliga finanserna.ii) Säkerställa att skatte- och bidragssystemen gör det lönsamt att ta arbete. Reformerna bör inriktas på att sänka skatten på arbete och de högsta effektiva marginalskatterna, särskilt för låginkomsttagare, samt ändra bidragssystemens incitamentseffekter, bidragens varaktighet, kriterierna för att erhålla bidrag och kontrollen av att bidragsreglerna följs så att de blir mer sysselsättningsfrämjande.iii) Undanröja hinder för arbetskraftens rörlighet inom och mellan medlemsstaterna, bland annat genom ömsesidigt erkännande av utbildningsbevis, antagande och genomförande av direktivet om tjänstepensionsfonder, förbättra möjligheterna att ta med sig sina pensionsrättigheter till andra medlemsstater, förbättra tillgången till alleuropeisk information om lediga jobb och utbildningsmöjligheter i medlemsstaterna i samband med utvecklingen av de nya europeiska arbetsmarknaderna.iv) Underlätta arbetskraftens rörlighet mellan olika branscher genom att i dialog med arbetsmarknadens parter förbättra utbildning, vidareutbildning och livslångt lärande för att motverka att elever lämnar skolsystemet för tidigt samt vidta åtgärder för att utveckla den kunskapsbaserade ekonomin och höja arbetets kvalitet.v) Ytterligare förbättra de aktiva arbetsmarknadsåtgärdernas effektivitet och inrikta dessa på de personer som löper störst risk att bli långtidsarbetslösa. Se till att bidragssystemen kompletteras med effektivt stöd till arbetssökande så att dessa kan öka sin anställbarhet och sina möjligheter på arbetsmarknaden.vi) I dialog med arbetsmarknadens parter främja en mer flexibel arbetsorganisation, även beträffande arbetstiderna, och modernisera den nuvarande regleringsmässiga, avtalsmässiga och rättsliga ramen beträffande bland annat regler som kan hindra tillträde till arbetsmarknaden, i syfte att kombinera ökad flexibilitet med trygghet. Se till att eventuella minskningar av den totala arbetstiden inte leder till att enhetsarbetskostnaden stiger samt se till att framtida arbetskraftsbehov beaktas fullt ut.vii) Bedriva en politik som syftar till att minska de löneskillnader mellan könen som beror på de facto-diskriminering.>PIC FILE= "L_2001179SV.001301.TIF">3.4 Att slå vakt om att produktmarknaderna (varor och tjänster) är effektivaSkapandet av den inre marknaden och införandet av euron har lett till ökad konkurrens på produktmarknaderna inom EU. Detta har haft en dämpande effekt på inflationstakten och har bidragit till att prisnivåerna i medlemsstaterna konvergerat, vilket konsumenterna haft stor nytta av. Konkurrensen har också lett till en rationalisering av produktionen, vilket har bidragit till att öka de europeiska företagens konkurrenskraft. Den inre marknaden för tjänster hämmas dock fortfarande av befintliga hinder, vilket försvårar gränsöverskridande verksamhet. Liberaliseringen har redan lett till lägre priser inom telekommunikationssektorn, och de länder som har öppnat sina energimarknader har gynnats av detta. Rådet kommer att snarast möjligt undersöka kommissionens förslag om fullständig liberalisering av elektricitet och gas för alla konsumenter. På samma sätt har den europeiska ekonomins ökade exponering för världshandeln utsatt europeiska företag för internationell konkurrens, vilket har bidragit till att öka de europeiska produktmarknadernas effektivitet. Europeiska unionen är fortfarande engagerad för liberalisering av handeln och för en ny handelsrunda inom ramen för WTO. Även om de europeiska produktmarknaderna fungerar betydligt bättre än tidigare finns det fortfarande ett antal områden där ytterligare ansträngningar behöver göras. Medlemsstaterna bör:>PIC FILE= "L_2001179SV.001401.TIF">i) fullborda den inre marknaden genom att- minska den andel av inremarknadslagstiftningen som ännu inte genomförts till mindre än 1,5 procent före Europeiska rådets möte våren 2002,- undanröja tekniska handelshinder, bl.a. genom ett effektivare utnyttjande av europeisk standardisering och tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande,- skapa en verkligt fungerande inre marknad för tjänster genom att undanröja regleringsmässiga och andra hinder för gränsöverskridande verksamhet mellan medlemsstaterna och marknadstillträde, och- ytterligare öppna marknaden för offentlig upphandling och göra den tillgänglig on-line senast 2003.ii) öka konkurrensen och på så sätt skapa verkliga fördelar för konsumenterna genom att- påskynda liberaliseringen av nätverkssektorerna (energi-, järnvägs-, flygtransport- och posttjänstesektorerna) med beaktande av de befintliga skyldigheterna att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster och kraven på leveranssäkerhet,- säkerställa ett faktiskt oberoende, adekvat kapacitet och effektivitet hos de konkurrens- och regleringsansvariga myndigheterna och förbättra samarbetet mellan dessa myndigheter såväl på gemenskaps- som medlemsstatsnivå, och- minska den totala nivån på det statliga stödet i förhållande till BNP till 2003 och styra bort det från ad hoc-mässigt stöd och sektorsstöd och genom att öka insynen i medlemsstaternas program för statligt stöd.3.5 Att främja effektiviseringen och integrationen av marknaderna för finansiella tjänster inom EUIntegrationen av det finansiella systemet inom EU ökar gradvis till följd av globaliseringen, avregleringarna, den tekniska utvecklingen och införandet av euron. De effektivitetsvinster som den finansiella integrationen ger upphov till kommer att leda till en förbättrad kapitalallokering och lägre kapitalkostnader, vilket kommer att ha gynnsamma effekter på tillväxt och sysselsättning i EU-ländernas ekonomi. De kvarvarande hindren för den finansiella integrationen gör att de potentiella fördelarna inte kan utnyttjas fullt ut. Ett av de största hindren är att det saknas ett klart och konsekvent tillämpat regelverk för många områden med finansiella tjänster. Arbetet med att utveckla sådana ramar går framåt i kraft av ett flertal åtgärder som vidtagits inom ramen för handlingsplanen för finansiella tjänster. Om handlingsplanen för riskkapital genomförs bör det öka tillgången på lämpliga finansieringsmöjligheter för innovativa små och medelstora företag, vars flexibilitet och tillväxtpotential gör dem till viktiga källor för ekonomisk tillväxt och sysselsättning. Arbetet med att skapa en genuint gemensam marknad för finansiella tjänster går för närvarande alltför långsamt. Därför är det nödvändigt att:i) se till att den strategi beträffande lagstiftning för värdepappersmarknaderna som föreslogs av Visemannakommittén om reglering av de europeiska värdepappersmarknaderna och som fick stöd i resolutionen från Europeiska rådet i Stockholm kan börja tillämpas från och med 2002,ii) påskynda samtliga berörda parters - rådet, Europaparlamentet och kommissionen - ansträngningar för att se till att handlingsplanen för finansiella tjänster genomförs till fullo senast före 2005 och i synnerhet för att vidta nödvändiga åtgärder för att uppnå en integrerad värdepappersmarknad före utgången av 2003, bland annat de prioriterade åtgärder som anges i Visemannakommitténs rapport om reglering av de europeiska värdepappersmarknaderna,iii) öka ansträngningarna att skapa en väl fungerande riskkapitalmarknad före 2003 genom att inte endast genomföra handlingsplanen för finansiella tjänster, särskilt med avseende på riskkapitalmarknaderna, utan även genomföra handlingsplanen för riskkapital, särskilt när det gäller att lätta på de kvantitativa begränsningarna för institutionella investeringar i aktiekapital, göra konkurslagstiftningen mindre rigid och utveckla en finanspolitisk ram som i högre grad främjar investeringar och företagaranda, samtiv) på ett effektivt sätt ta sig an de utmaningar på tillsynsområdet som är följden av de ökade kopplingarna över nations- och sektorsgränserna mellan de finansiella marknaderna och mellanländerna. De berörda myndigheterna bör därför vidta nödvändiga åtgärder för att ytterligare förbättra tillsynssystemen såväl mellan olika sektorer som över nationsgränserna, för att anpassa dessa strukturer till finanssektorns utveckling.3.6 Att främja företagarandanEn förstärkt företagaranda kommer att öka EU:s tillväxtpotential, konkurrenskraft och sysselsättning. Det måste skapas ett gynnsammare företagsklimat inom EU. Företagen och medborgarna behöver en reglerings- och skattemässig ram som är tydlig, lättbegriplig, effektiv och som är lätt att tillämpa på en världsmarknad som är stadd i snabb förändring. Åtgärder för att förbättra den offentliga sektorns effektivitet och för att minska byråkratiskt krångel har vidtagits för att minska företagens administrativa börda. Det finns dock fortfarande ett betydande utrymme för ytterligare åtgärder. De små och medelstora företagen inom EU anser fortfarande att bristande tillgång till finansiering är ett hinder för nystartade företag och ett problem som begränsar företagens tillväxtmöjligheter. Medlemsstaterna bör:i) skapa ett företagsvänligt klimat genom att- ytterligare minska den administrativa bördan och andra hinder för företagen genom att införa enklare och tydligare förfaranden, s.k. one-stop shops för att starta nya företag och genom att förenkla bestämmelser och företagsbeskattningssystem,- öka de offentliga tjänsternas effektivitet, bland annat genom att tillämpa benchmarking och öka användningen av offentlig upphandling, samtidigt som man ser till att offentliga och privata enheter konkurrerar enligt samma spelregler, och- förenkla mervärdesskattesystemen och se till att dessa tillämpas på ett mer enhetligt sätt.ii) uppmuntra risktagande genom att förbättra tillgången till finansiering, särskilt för små och medelstora företag i ett tidigt skede av deras verksamhet. Särskilt viktigt för små och medelstora företag är tillgång på kapital i kombination med kunskaper i företagsledning (se även avsnitt 3.5).3.7 Att främja utvecklingen av den kunskapsbaserade ekonominUtvecklingen av den kunskapsbaserade ekonomin går framåt inom Europeiska unionen, men den måste påskyndas om det strategiska mål som sattes upp vid toppmötet i Lissabon skall uppnås. Företagen och medborgarna måste uppmuntras att ta vara på de möjligheter som den kunskapsbaserade ekonomin erbjuder. Trots att spridningen av informations- och kommunikationsteknik (IKT) ökat den senaste tiden ligger EU fortfarande efter Förenta staterna till exempel när det gäller forskning och utveckling, investeringar i ny teknik och Internetanvändande.>PIC FILE= "L_2001179SV.001601.TIF">Det är av största vikt att de riktlinjer som angavs vid Europeiska rådets möte i Stockholm för att påskynda de ekonomiska reformerna genomförs inom den angivna perioden. Det krävs ökade investeringar i humankapital, FoU och IKT för att förbättra EU:s konkurrenskraft. Att inrätta produktmarknader som präglas av konkurrens (se avsnitt 3.5) och väl fungerande kapitalmarknader (se avsnitt 3.5) bidrar till ett företagsklimat som stöder innovation och risktagande och som främjar investeringar. På FoU-området består den största utmaningen i att öka den privata sektorns delaktighet, vilket skulle bidra till att förbättra det kommersiella utnyttjandet av FoU-resultaten och till upprättandet av det europeiska området för forskning. För att underlätta utvecklingen av den kunskapsbaserade ekonomin är det nödvändigt att:i) främja FoU och innovation genom att- ge lämpliga ramvillkor så att företag kan satsa på FoU, bland annat genom att förbättra skyddet av immateriella rättigheter och komma fram till en överenskommelse om hur ett gemenskapspatent skall bli klart före utgången av 2001,- förbättra kopplingarna mellan universitet och näringsliv, vilket bör leda till kunskapsöverföringar och ett förbättrat kommersiellt utnyttjande av FoU-resultat,- förbättra forsknings- och innovationssamarbetet inom Europa, bland annat genom att främja nätverk av expertcentrum, där företag och forskningsinstitutioner medverkar och genom att främja forskarnas rörlighet och genom att förbättra samordningen av medlemsstaternas nationella forsknings- och innovationspolitik och -program, och- se till att det finns tillräckligt med medel för FoU, särskilt grundforskning, och fastställa tydliga och konsekventa prioriteringar för offentlig forskning.ii) främja tillgång till IKT genom att- ge fritt tillträde till accessnätet i syfte att åstadkomma en betydande sänkning av kostnaderna för att använda Internet,- se till att Internet används mer och på ett bättre sätt i skolorna och slutföra den nödvändiga utbildningen av alla lärare före utgången av 2002,- förbättra regelverket för e-handel (genom att genomföra direktivet om elektronisk signatur och genom att under 2001 anta förslag om copyright, distansförsäljning, mervärdesskatt och elektronisk fakturering),- främja Internetanvändning i den offentliga förvaltningen,- utveckla och genomföra en strategi om IKT-säkerhet.iii) förstärka satsningarna på utbildning och yrkesutbildning:- både de privata och de offentliga, i syfte att öka utbudet av utbildade forskare, öka antalet IKT-experter och förbättra befolkningens grundläggande kompetens, i synnerhet IKT-kompetens,- förstärka utbildningssystemens förmåga att på ett ändamålsenligt sätt möta förändringar i krav på kompetens.>PIC FILE= "L_2001179SV.001701.TIF">3.8 Att öka den miljömässiga hållbarhetenUtmaningar som klimatförändring, ozonlagrets uttunning eller bevarande av den biologiska mångfalden visar behovet av en aktiv miljöpolitik för att säkerställa en ansvarsfull användning av knappa naturresurser och en ekonomisk utveckling som är miljömässigt och socialt hållbar i det långa loppet. Åtaganden på internationell nivå kräver också politisk handling.Vid Europeiska rådets möte i Stockholm uppmanade man till att integrera främjandet av en hållbar utveckling i de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. En hållbar utveckling är ett begrepp som sträcker sig längre än en rent ekonomisk bedömning och som syftar till förbättringar i livskvaliteten genom att främja konsekventa åtgärder som baseras på en övergripande bedömning av deras ekonomiska, sociala och miljömässiga dimensioner. Det är ett framåtsyftande begrepp som tar i beaktande både nuvarande och framtida generationers välfärd. I detta avsnitt behandlas hur miljöaspekter kan integreras i den ekonomiska politiken, särskilt användandet av marknadsbaserade instrument, som ett sätt att främja en hållbar utveckling.Regeringsåtgärder försenas ofta på grund av oro över miljöskyddspolitikens tänkbara konsekvenser på kort sikt för den ekonomiska tillväxten, sysselsättningen och enskilda företags, sektorers och medlemsstaters konkurrenskraft. Medlemsstaterna bör därför i högre grad använda sig av marknadsbaserade instrument för att uppfylla miljöpolitiska mål, eftersom dessa ger industrin flexibilitet att minska föroreningarna på ett kostnadseffektivt sätt och uppmuntrar till teknisk utveckling. Dessutom är det oftast det effektivaste sättet att minska föroreningarna eftersom det leder till att de externa kostnaderna internaliseras i priserna. Att använda dessa instrument är därför ett sätt att mer konsekvent tillämpa principen om att förorenaren skall betala. Bättre information och nyttokostnadsanalys är därför viktigt. Investeringar i ny miljövänlig teknik kan också vara en viktig källa till framsteg.Medlemsstaterna bör utarbeta klara mål och tidsplaner för miljöpolitiken så att anpassningen för företag och konsumenter blir smidig. Att gradvis men kontinuerligt och på ett trovärdigt sätt förändra skattesatsernas nivå och struktur tills de externa kostnaderna till fullo återspeglas i priserna skulle minimera de strukturella anpassningsproblemen och stödja innovativa lösningar från företagens sida. Denna strategi skulle också minimera behovet av undantag för de företag eller sektorer som påverkas mest. Sådana undantag minskar ofta åtgärdens miljömässiga effektivitet, snedvrider skattestrukturen och är svåra att ta bort i ett senare skede. Att inrätta en ram för att använda marknadsbaserade instrument på gemenskapsnivå skulle bidra till att sådana snedvridningar kan undvikas och ge stöd till den inre marknaden.Därför är det nödvändigt atti) binda sig för ett effektivt genomförande av den europeiska strategin för en hållbar utveckling som Europeiska rådet i Göteborg enades om,ii) införa och stärka marknadsbaserade instrument som beskattning, användaravgifter och avgifter för den som förorenar, försäkrings-/ansvarssystem och handel med utsläppsrätter,iii) minska branschstöd och skatteundantag och andra åtgärder som har en negativ inverkan på miljön,iv) intensifiera användandet av ekonomiska instrument för att minska utsläppen av växthusgaser, så att åtagandena enligt Kyotoprotokollet kan uppfyllas, och bidra till att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och olika typer av miljöpåfrestningar, samtv) enas om lämpliga ramar för energibeskattning på EU-nivå och skapande av en enda inre marknad för energi.II. LANDSPECIFIKA EKONOMISK-POLITISKA RIKTLINJER1. BELGIENEkonomin växte med ungefär 4 procent 2000 och BNP förväntas öka med ungefär 3 procent i reala termer 2001 och 2002. Den privata konsumtionen ökade kraftigt under 2000 och kommer att ligga kvar på en hög nivå både 2001 och 2002 till följd av att hushållen har större disponibla inkomster och att sysselsättningen ökar. Den relativt höga nivån på investeringarna bör också fortsätta att ge bränsle åt den inhemska efterfrågan. Exportefterfrågan väntas dock inte bidra lika mycket till den ekonomiska aktiviteten under 2001 och 2002. Inflationen, mätt enligt det harmoniserade konsumentprisindexet, förväntas sjunka från 2,7 procent 2000 till strax under 2 procent 2001 för att sedan sjunka ytterligare 2002. Sysselsättningen bör fortsätta att öka båda åren till följd av fortsatt hög ekonomisk tillväxt, återhållsam löneutveckling och effekterna av politiska åtgärder för att främja sysselsättningen som genomförts under de senaste åren.Med tanke på att den offentliga skuldkvoten fortfarande är mycket hög och att åtgärder måste vidtas för att klara av framtida effekter på de offentliga finanserna av att befolkningen blir allt äldre är det nödvändigt att fortfarande ge konsolideringen av de offentliga finanserna högsta prioritet. Arbetsmarknaden präglas fortfarande av en låg sysselsättningsgrad, särskilt bland de äldre arbetstagarna, och de regionala skillnaderna när det gäller situationen på arbetsmarknaden är fortfarande stora. Bristen på konkurrens i specifika sektorer, de alltför stora administrativa bördorna på företagen samt behovet av att öka effektiviteten i den offentliga sektorn är också stora ekonomisk-politiska utmaningar.FinanspolitikenDen oväntat snabba BNP-tillväxten under 2000 ledde till att de offentliga finanserna utvecklade sig på ett gynnsammare sätt än väntat. Istället för det planerade offentliga underskottet på 1 procent av BNP uppnåddes balans i den offentliga sektorns finanser. Enligt 2000 års uppdaterade stabilitetsprogram förväntas det offentliga överskottet uppgå till motsvarande 0,2 procent av BNP 2001 för att sedan öka något till 0,3 procent av BNP 2002. Den finanspolitiska strategi för perioden fram till 2005 som anges i 2000 års uppdatering bygger på att det uppnås stora offentliga primära överskott på mer än 6 procent av BNP per år. Återhållsamhet med de reala primära utgifterna förväntas vara den viktigaste faktorn i konsolideringsarbetet där man följer en outtalad norm om en ökningstakt på 1,5 procent per år i reala termer för utgifter i kategori 1 (statens utgifter och socialförsäkringssystemen). Den offentliga skuldkvoten förväntas sjunka från 110,6 procent av BNP 2000 till 101,4 procent av BNP 2002. Mot denna bakgrund och med tanke på att Belgien ingår i euroområdet bör finanspolitiken inriktas på atti) uppnå ett offentligt överskott på 0,2 procent av BNP 2001 enligt beräkningarna i 2000 års uppdatering av stabilitetsprogrammet, även om den reala BNP-tillväxten skulle bli lägre än väntat,ii) inom ramen för budgeten för 2002 strikt begränsa den årliga ökningen av de primära utgifterna till högst 1,5 procent i reala termer inom kategori 1 och på så sätt uppnå de finanspolitiska målen, särskilt ett primärt överskott på mer än 6 procent av BNP,iii) från och med 2002 fördela budgetmarginalerna enligt definitionen i 2000 års uppdaterade stabilitetsprogram på ett sätt som är förenligt med gränsvärdet på 1,5 procents ökningstakt för de reala utgifterna och anslå alla ytterligare offentliga intäkter som kan uppstå till följd av att den reala BNP-tillväxten blir bättre än väntat till att minska skulden, ochiv) vidta åtgärder för att man skall klara av effekten på de offentliga finanserna av att befolkningen blir allt äldre genom att i tid reformera pensionssystemet och genom att i nästa uppdatering av stabilitetsprogrammet anslå årliga budgetmedel till "äldrefonden".ArbetsmarknadenSituationen på arbetsmarknaden i Belgien fortsatte att förbättras under 2000, vilket ledde till att arbetslösheten sjönk till 8,5 procent. Regeringen försöker skapa en "aktiv välfärdsstat" som bland annat utmärks av en gradvis övergång från passiva åtgärder till en mer förebyggande och aktiv inställning till arbetsmarknadsfrågor. Det har tagits initiativ för att bekämpa arbetslöshetsfällor. Bidragsberoendet är dock fortfarande relativt stort inom vissa segment av arbetsmarknaden. Befolkningens stigande medelålder och de begynnande tecknen på arbetskraftsbrist inom vissa sektorer pekar på behovet av att ytterligare åtgärder vidtas för att mobilisera den del av befolkningen som är i arbetsför ålder och som saknar arbete och på så sätt öka sysselsättningen och arbetskraftsdeltagandet. Det är en av de största utmaningarna för den belgiska arbetsmarknaden, som kännetecknas av en relativt låg total sysselsättningsgrad (60,9 procent), särskilt för äldre personer i arbetsför ålder (endast 24 procent i åldersintervallet 55-64). Att det kvarstår betydande skillnader i arbetslöshet mellan olika delar av landet tyder på att arbetskraften inte är tillräckligt rörlig och att löneflexibiliteten är för låg. Även om skattetrycket på arbete i Belgien är bland de högsta inom EU förväntas de skattesänkningar som planeras enligt den nya reformplanen leda till att beskattningen av arbete gradvis sjunker under de kommande åren. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Belgien prioritera atti) ytterligare reformera skatte- och bidragssystemen så att det lönar sig att arbeta, särskilt genom att skapa tillräckliga incitament för äldre personer att fortsätta arbeta eller åter ge sig in på arbetsmarknaden, och ompröva de särskilda arrangemang som undantar äldre arbetslösa (äldre än 50 år) från kravet på att aktivt söka ett arbete,ii) undanröja de största hindren för arbetskraftens rörlighet och uppmuntra arbetsmarknadens parter att låta lönesättningen i högre grad återspegla skillnader i produktivitet och lokala arbetsmarknadsförhållanden, samtidigt som den totala löneökningstakten förblir måttlig, ochiii) fortsätta att tillsammans med arbetsmarknadens parter öka arbetsmarknadens flexibilitet genom att ytterligare mjuka upp villkoren för visstids- och deltidsanställningar och öka arbetstidsflexibiliteten, samtidigt som man ser till att eventuella minskningar av arbetstiden inte påverkar enhetsarbetskostnaden och utbudet av arbetskraft i oönskad riktning.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominBelgien är en liten öppen ekonomi med högt konkurrenstryck på varumarknaderna, vilket har bidragit till en hög arbetsproduktivitet inom tillverkningsindustrin och relativt låga priser i förhållande till landets levnadsstandard. Avregleringen inom telekommunikationssektorn går enligt planerna och flera åtgärder har vidtagits för att främja den kunskapsbaserade ekonomin. Det finns dock fortfarande konkurrensproblem inom vissa tjänstesektorer. Avregleringen av energisektorn har inte kommit lika långt. Åtgärder för att minska den administrativa bördan på företagen och för att reformera de offentliga myndigheterna har aviserats, men endast ett fåtal åtgärder har vidtagits. Mot bakgrund av det ovan anförda bör Belgien prioritera atti) öka konkurrensen inom transportsektorn och gas- och eldistributionssektorn och inrätta oberoende organ med ansvar för transportnätverken i dessa sektorer för att säkerställa lika tillgång för alla och se till att den planerade reformen av järnvägarna kommer att öka effektiviteten och kvaliteten i tjänsterna och minska behovet av driftsstöd,ii) öka öppenheten kring kopplingarna mellan den offentliga och privata sektorn på lokal nivå och på provinsnivå, särskilt den roll kommunerna och deras organ spelar inom olika sektorer som till exempel energisektorn, för att undvika snedvridningar av konkurrensen och intressekonflikter, ochiii) vidta åtgärder för att minska och förenkla den administrativa bördan på företag.KapitalmarknadernaKapitalmarknaderna i Belgien fortsätter att utvecklas. Aktiemarknaden har blivit mer internationellt integrerad i och med den sammanslagning av fondbörserna i Bryssel, Paris och Amsterdam som ägde rum 2000. Även banksektorn har omvandlats genom ett antal internationella och inhemska fusioner och förvärv de senaste åren. En omprövning av tillsynsstrukturer och förfaranden håller därför på att genomföras, där de viktigaste frågorna är tillsynen av värdepappersmarknaderna, beslutsprocessen inom bank- och finanskommissionen, och den institutionella tillnärmningen mellan den sistnämnda och den nationella centralbanken. Riskkapitalmarknaden har vuxit snabbt och präglas av en hög nivå på riskkapitalinvesteringarna i förhållande till BNP, men även en betydande grad av offentlig medverkan. Trots detta skulle det vara önskvärt att riskkapitalmarknaden utvecklas ytterligare, särskilt vad gäller den privata snarare än den offentliga riskkapitalmarknaden. Effektiviteten i det finansiella systemet bör gynnas av ett antal lagar för att förbättra företagsstyrningen. Mot bakgrund av det ovan anförda bör Belgien prioritera atti) ytterligare utveckla riskkapitalmarknaden genom att lätta på de kvantitativa begränsningarna för institutionella investeringar i eget kapital och genom att skapa en skattemässig ram som i ökad utsträckning främjar investeringar och företagaranda.2. DANMARKUnder 2000 hade Danmark en ekonomisk tillväxt på närmare 3 %, som hölls uppe främst genom dynamiska investeringar och stark extern efterfrågan. Tillväxten förväntas avta något under 2001, sannolikt till en nivå strax över 2 %. Även om tillväxten i såväl privat som offentlig konsumtion förväntas återhämta sig efter fjolåret, bedöms denna utveckling enligt prognoserna mer än kompenseras av en betydligt svagare tillväxt vad gäller investeringar. Samtidigt som tillväxten på exportmarknaderna beräknas avta något under 2001, förväntas även den starka ökning av importen som noterades under 2000 plana ut - denna ökning orsakades till stor del av en hög importintensitet både i fråga om insatsvaror för exporten och maskininvesteringar. Nettoexportens bidrag till tillväxten beräknas således öka under 2001. Under 2002 bedöms den ekonomiska aktiviteten komma att öka i snabbare takt, närmare 2 %, främst på grund av att den privata konsumtionen fortsätter att återhämta sig.Tillväxtpotentialen i den danska ekonomin kan förbättras om man på ett effektivt sätt kan åtgärda följande problem: begränsningar i tillgången på arbetskraft, som riskerar att leda till flaskhalsar med nya löneökningar som följd i en del sektorer, otillräcklig konkurrens inom vissa viktiga sektorer, behov av att uppnå en hög effektivitet inom Danmarks omfattande offentliga sektor samt behovet av att på ett verkningsfullt sätt begränsa den offentliga konsumtionens tillväxt i reala termer, särskilt med tanke på budgeteffekterna av den åldrande befolkningen.FinanspolitikenÖverskottet i de offentliga finanserna år 2000 uppgick till 2,4 % av BNP, vilket var mer än vad som förväntades när budgetpropositionen antogs. Enligt statens egna prognoser kommer överskottet att stiga till 2,8 % av BNP 2001, för att därefter sjunka tillbaka till 2,6 % av BNP 2002. Som framgår av Danmarks uppdaterade konvergensprogram 2000 håller man i stort sett fast vid strategin att successivt minska primärutgifterna och sänka skatterna i förhållande till BNP. Under 2001 förväntas dock båda dessa kvoter öka något, som en följd av att den offentliga konsumtionen hamnar betydligt över målet - en real tillväxt på 1 % per år - samt till följd av skattehöjningar som genomförts av lokala och regionala myndigheter, och som klart går utöver de icke bindande överenskommelser som slutits med de centrala myndigheterna. Enligt mera långsiktiga prognoser bedöms Danmarks offentliga finanser ha förutsättningar att klara det tryck som följer av en åldrande befolkning. Mot denna bakgrund bör finanspolitiken särskilt prioritera atti) strikt begränsa ökningen av den offentliga konsumtionen under 2001 till de 1,9 % i reala termer som anges i budgeten,ii) bibehålla höga överskott inom den offentliga sektorn 2001 och under de följande åren, ochiii) även på medellång sikt hålla tillbaka den reala tillväxten i den offentliga konsumtionen, så att skattetrycket kan fortsätta minska fram till 2005 i linje med statens prognoser i det uppdaterade konvergensprogrammet. Detta bör emellertid ske utan att de offentliga finanserna försvagas på så sätt att det blir svårare att klara kostnaderna för en åldrande befolkning. För att uppnå dessa mål bör man särskilt eftersträva mera bindande åtaganden från lokala och regionala myndigheter, med vederbörlig hänsyn tagen till dessa myndigheters självständighet.ArbetsmarknadenDen danska arbetsmarknaden är en av de bäst fungerande inom EU, med en sysselsättningsgrad på över 76 %, en relativt låg arbetslöshet (5 %) och många exempel på framgångsrik aktiv arbetsmarknadspolitik. Villkoren för vissa sociala förmåner har också skärpts i syfte att öka tillgången på arbetskraft. Exempel på detta är reformerna av systemen för förtidspensionering 1996 och 1999, och den planerade reformen av systemet för invaliditetspension, som skall genomföras 2003. Generellt sett har dock utbudet av arbetskraft minskat de senaste åren och kommer ytterligare att inskränkas pga. vissa beslut som nyligen fattats, särskilt beslutet år 2000 om att förlänga semestern inom den privata sektorn med en vecka. Eftersom begränsningar i tillgången på arbetskraft kan förväntas bestå på så väl kortare som längre sikt, vidtas åtgärder för att öka det allmänna utbudet av arbetskraft, även genom invandring. Det finns dessutom ytterligare möjligheter att öka utbudet genom reformer av skatte- och bidragssystemen, på så sätt att systemens struktur i högre grad gynnar sysselsättningen. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Danmark prioritera atti) ytterligare minska det totala skattetrycket på arbete under de närmaste åren, särskilt genom att sänka de höga marginalskatterna för låg- och medelinkomsttagare så att det lönar sig bättre för den enskilde att ta arbete, och sålunda fortsätta reformeringen av transfereringssystemen.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominDen danska ekonomin är mindre utsatt för internationell konkurrens än vad som är fallet i en del andra mindre medlemsstater. Detta kan vara en orsak till att det råder otillräcklig konkurrens i vissa sektorer och att konsumentpriserna är relativt höga. På senare tid har dock Danmark gjort betydande framsteg när det gäller att öppna offentlig upphandling för konkurrens och att öka effektiviteten när det gäller att tillhandahålla allmännyttiga tjänster. Konkurrenspolitiken har också skärpts, bland annat genom införande av fusionskontroll och skärpt tillämpning av artiklarna 81 och 82 i fördraget. Även om Danmark spenderar mera resurser på FoU än EU-länderna i genomsnitt har man inte nått samma resultat som övriga nordiska länder. Detta beror bland annat på att företagens FoU-satsningar är mindre framträdande samt att man varit mindre framgångsrik när det gäller att omsätta tekniska framsteg i konkreta produkter. En ny policystrategi för det danska näringslivet har utarbetats i syfte att skapa en mera framgångsrik FoU-verksamhet. Mot bakgrund av det som konstaterats ovan bör Danmark i första handi) skärpa tillämpningen av konkurrensreglerna inom de sektorer där konkurrensen bedömts vara otillräcklig, ochii) förbättra förutsättningarna för konkurrens inom offentlig upphandling samt stärka konkurrenstrycket i fråga om allmännyttiga tjänster, såväl genom benchmarking (att skapa riktmärken för tjänsternas kvalitet och innehåll) som genom ökad användning av anbudsförfaranden.KapitalmarknadernaVad avser kapitalmarknaderna i Danmark har myndigheterna riktat in sin politik på att stärka marknadstillsynen, förbättra konkurrensvillkoren för företag inom finanssektorn samt öka öppenheten på marknaden. För att främja aktiemarknadens utveckling har Danmark lättat på vissa kvantitativa restriktioner i fråga om pensionsfondernas aktieinnehav, och dessa fonder har nu rätt att investera upp till 70 % av sina tillgångar i aktier på grundval av försiktighetsregler (prudent man-principen). Danmark har också infört gynnsammare skatteregler för personalägande och reformerat sina bestämmelser för investeringsfonder genom att införa en särskild form av mindre fonder som specialiserar sig på små, innovativa företag. Riskkapitalinvesteringarna har fördubblats sedan 1998 men framstår ännu som relativt små i förhållande till andra marknader. Det finns därför anledning att vidta ytterligare åtgärder för att utveckla riskkapitalmarknaden. Man planerar att sammanföra de bestämmelser som gäller finansmarknaderna till en och samma ramlagstiftning och samtidigt samordna och förenkla tillsynsstrukturerna. Eftersom antalet fusioner och andra företagssammanslagningar i finanssektorn ökat i de nordiska länderna har de danska tillsynsmyndigheterna tecknat ett samarbetsavtal med motsvarande svenska, finländska och norska myndigheter för att kunna garantera en verkningsfull och övergripande tillsyn över de institutioner som har verksamhet i flera länder. Mot bakgrund av ovanstående bör Danmark först och främsti) bidra till riskkapitalmarknadens utveckling genom att ytterligare anpassa skattereglerna så att de underlättar investeringar och företagaranda, och för det sistnämnda syftet även se över sin konkurslagstiftning.3. TYSKLANDEfter den mycket starka exportuppgången under 2000 förväntas den ekonomiska tillväxten i Tyskland avta något på kort sikt, främst därför att den långsammare tillväxten i världsekonomin dämpar denna exportökning. En stärkt inhemsk efterfrågan, som i viss mån förväntas kompensera för exportens avtagande bidrag till tillväxten, kommer nu att bli den starkaste drivkraften i ekonomin. Privatkonsumtionen hölls i viss mån tillbaka under fjolåret till följd av de höga import- och oljepriserna, men antas nu återhämta sig eftersom dessa faktorer idag är mindre påtagliga. En ökad sysselsättning och genomförandet av det tredje steget i inkomstskattereformen den 1 januari 2001 förväntas ytterligare stärka denna utveckling. Investeringarna i maskiner och utrustning beräknas också förbli på en hög nivå, eftersom den befintliga kapaciteten nu utnyttjas i hög grad. Enligt kommissionens prognoser förväntas BNP-tillväxten sjunka till ca 2 1/4 % under 2001, för att åter öka något under 2002, till drygt 2 1/2 %. Det förväntas att denna successivt ökade tillväxt även i fortsättningen skall medföra ökad sysselsättning.Även om den ekonomiska utvecklingen i Tyskland förbättrats väsentligt jämfört med 90-talet har Tyskland inte kunnat få till stånd en endogen tillväxtprocess. Trots de positiva effekterna av inkomst- och bolagsskattereformerna förefaller dynamiken i ekonomin hämmas av bl.a. kvardröjande hinder för snabbare förbättringar av den tyska arbetsmarknaden, särskilt i den östra delen av landet. Även om löneutvecklingen hållits under bättre kontroll de senaste åren är arbetskraftskostnaden per enhet fortfarande relativt hög i de nya delstaterna, där arbetslösheten också är dubbelt så hög som det nationella genomsnittet, varför denna region är beroende av stora transfereringar från de västra landsdelarna. Skatte- och bidragssystemen har en negativ inverkan på arbetslöshetsproblemet, eftersom relativt höga marginalskatter och socialförsäkringsavgifter i kombination med förlorade sociala förmåner lätt kan försätta personer i låglöneyrken i en arbetslöshetsfälla. Det finns en risk att Tysklands ekonomiska tillväxt även i framtiden kommer att hämmas av dessa faktorer om inte verkningsfulla reformer av arbetsmarknaden och transfereringssystemen genomförs.FinanspolitikenTyskland uppnådde sitt konsolideringsmål förra året, då nettounderskottet i de offentliga finanserna, exklusive UMTS-intäkter, sjönk till 1,0 % av BNP. Om man räknar med UMTS-intäkterna blir resultatet ett överskott på 1,5 %, vilket har möjliggjort en snabbare reducering av den offentliga skulden. Enligt 2000 års uppdatering av Tysklands stabilitetsprogram torde underskottet i de offentliga finanserna successivt sjunka, för att nå ett jämviktsläge 2004. Ungefär hälften av denna förbättring bygger på en gynnsam utveckling i delstater och kommuner. Minskningen av underskottet borde i huvudsak åstadkommas genom nedskärningar i utgifterna, medan skattetrycket däremot bör minska. Enligt prognosen i det uppdaterade stabilitetsprogrammet förväntas dock en tillfällig ökning av budgetunderskottet till ca 1 1/2 % av BNP 2001 som en följd av skattereformen. Den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna borde förbättras genom pensionsreformen. Det återstår dock en del långsiktiga finanspolitiska risker, eftersom systemen för sjukförsäkring och transfereringar till icke yrkesverksamma ännu inte är fullt anpassade till en situation med en åldrande befolkning. Mot bakgrund av ovanstående och med tanke på att Tyskland ingår i euroområdet bör dess finanspolitik inriktas på atti) hålla de offentliga finanserna på ett underskott på högst 11/2 % av BNP år 2001, genom att de offentliga utgifterna under året anpassas till de prognoser som gjordes i samband med "Finanzplanungsrat" i november 2000,ii) vid beredningen av 2002 års budget hålla fast vid den planerade minskningen av underskottet i de offentliga finanserna till 1 % av BNP, så att det medelfristiga målet att få ner underskottet till 0 år 2004 kan uppnås; om skatteintäkterna skulle bli högre än förväntat bör dessa intäkter användas för att hålla underskottet under det planerade målet,iii) från och med 2001 samordna finanspolitiken mellan de olika myndighetsnivåerna genom att stärka Finanzplanungsrats inflytande, eventuellt som en del av en nationell stabilitetspakt, ochiv) fullfölja pensionsreformen och utarbeta reformer inom områdena för sjukförsäkring och ersättningssystem för icke yrkesverksamma - det förstnämnda i synnerhet vad gäller långvård och annan långsiktig äldreomsorg - i syfte att slå vakt om hållbarheten i de offentliga finanserna.ArbetsmarknadenSituationen på arbetsmarknaden i Tyskland fortsatte att förbättras under 2000. Sysselsättningen ökade i högre takt än tidigare, med fler nya arbetstillfällen skapade än någon gång under 90-talet, och arbetslösheten sjönk till 8,1 %. Dessa förbättringar är dock beräknade i genomsnitt, och de har inte nått de östra delarna av landet, där sysselsättningen fortsatte minska och arbetslösheten låg relativt stabilt på 16,7 %. Som den del av den nyligen genomförda skattereformen vidtogs viktiga åtgärder för att få ner skattetrycket på arbete. Bidragen till pensionssystemet minskade något under år 2000. De kombinerade effekterna av skatte- och bidragssystemen kan fortfarande skapa negativa incitament att ta arbete. På vissa områden kännetecknas den tyska arbetsmarknaden av en relativt hög regleringsgrad. De program för aktiva arbetsmarknadsåtgärder som inletts har, i synnerhet i de östra landsdelarna, inte alltid visat sig effektiva när det gäller att integrera bidragstagare på arbetsmarknaden. De stora regionala skillnaderna vad gäller arbetslösheten påvisar tydligt behovet av att underlätta rörligheten och anpassa lönesättningen. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Tyskland prioritera följande:i) De aktiva arbetsmarknadsåtgärderna bör riktas in på de grupper som löper störst risk att drabbas av långtidsarbetslöshet, och man bör se till att de arbetsmarknadsutbildningar som ingår är väl anpassade till efterfrågan. Åtgärderna bör generellt sett också göras mera ändamålsenliga, i synnerhet i de nya delstaterna. Vidare bör processen för lönesättning anpassas på så sätt att den bättre återspeglar regionala skillnader i produktivitet och förhållanden på arbetsmarknaden.ii) Inkomstskattereformen bör komplettas med ytterligare reformer av skatte- och bidragssystem, på så sätt att det lönar sig att ta arbete. Ytterligare åtgärder krävs för att minska de fortfarande höga lönebikostnaderna, i synnerhet i de lägre inkomstskikten.iii) Man bör - eventuellt som en del av arbetet inom "förbundet för nya jobb" (Bündnisse für Arbeit) - vidta åtgärder för att göra anställningskontrakt och arbetsorganisation mera flexibla, samt förbättra förutsättningarna för livslångt lärande.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominDe tyska produktmarknaderna är öppna för internationell konkurrens. Produktiviteten ligger kring EU-genomsnittet men de relativa prisnivåerna ligger något högre än vad man kunde förvänta med tanke på levnadsstandarden. Tyskland har vidtagit en rad åtgärder för att förbättra produktmarknadernas funktion och skapa bättre villkor för företagen. Man har särskilt gjort framsteg när det gäller att förbättra konkurrensreglerna inom fria yrken och hantverkssektorer. Skattereformen, de förenklade reglerna för stöd till företag och liberaliseringen av telemarknaden har också börjat få positiva effekter. Även elmarknaden har liberaliserats, och ett system för förhandlat tillträde till elnätet för tredje part har införts. Avgifterna för tillgång till nätet varierar dock mycket mellan olika regioner. Direktivet om gasmarknaden har ännu inte i sin helhet införlivats i tysk lag, vilket försenat utvecklingen av en verklig konkurrens. De statliga stöden till företag har minskat gradvis men ligger fortfarande över EU-genomsnittet. Det finns också en del myndigheter som inte tillämpar bestämmelserna om offentlig upphandling fullt ut. Den ekonomiska tillväxten i de östra landsdelarna har hämmats av bland annat en underutvecklad sektor för tjänster riktade till företag och en bristande innovativ kapacitet. Informations- och kommunikationstekniken får snabbt ökat genomslag och åtgärder har vidtagits för att undvika att ett en s.k. digital klyfta uppstår. Det finns också ett allvarligt underskott på IT-personal. Mot bakgrund av dessa faktorer bör Tyskland i första handi) reformera systemet för högre utbildning och försöka avhjälpa bristen på IT-personal genom utbildningssatsningar,ii) stärka konkurrensen på produktmarknaderna genom att ytterligare öppna den offentliga upphandlingen för konkurrens, fullfölja politiken att minska statliga stöd liksom att minska konkurrensbegränsande regleringar för fria yrkesutövare och inom hantverkssektorerna,iii) göra ansträngningar för att minska de stora regionala skillnaderna när det gäller avgifter för tillträde till lokala elnät.KapitalmarknadernaEtt flertal åtgärder har vidtagits i Tyskland för att få ramlagstiftningen för kapitalmarknaderna att fungera bättre. Man kommer bland annat att lägga fram förslag till en fjärde lag till stöd för finansmarknaden 2001 (Finanzmarktförderungsgesetz), som förväntas kunna börja tillämpas 2002. I lagförslaget ingår bestämmelser om avreglering av aktiemarknaden, skärpta bestämmelser om manipulation av aktiemarknaden samt starkare rättsligt skydd i samband med terminshandel. Tyskland har också meddelat sin avsikt att reformera systemet för reglering av finansiella tjänster genom att inrätta ett enda federalt organ för tillsyn av bank-, försäkrings- och värdepapperssektorerna, för att möta de utmaningar som den pågående integreringen av dessa marknader medför. Åtgärder har vidtagits för att rationalisera och förenkla program för att tillhandahålla riskkapital till små och medelstora företag och till nyetablering. Allmänt sett bör reformen av pensionssystemet också gynna kapitalmarknaden, och det har också föreslagits en lag om övertagandebud. En expertkommission har satts samman för att utforma rekommendationer om god praxis för ägarstyrning, och en lag har införts vars syfte är att förenkla introduktionen av innehavaraktier (Namensaktien). Mot bakgrund av de ovannämnda aspekterna bör Tyskland i första hand:i) ytterligare utveckla riskkapitalmarknaden genom att fortsatt arbeta för att skatteregler och övriga relevanta bestämmelser skall bli mera investerings- och företagarvänliga.4. GREKLANDGreklands ekonomi växte snabbt under 2000 och förväntas expandera ännu snabbare under 2001 och 2002, med en real BNP-tillväxt på ca 4,8 % år 2002. En stark inhemsk efterfrågan kommer att mötas med hjälp av investeringar, och i synnerhet investeringarna inom byggsektorn förutses tillta ytterligare inför 2004 års olympiska spel. De lägre räntor som följt av Greklands anslutning till euroområdet förväntas ge ekonomin extra kraft. Bytesbalansen tros enligt bedömningarna försämras ytterligare som en följd av den ökade import som genereras av den starka inhemska efterfrågan i kombination med att tillväxten försvagats på vissa exportmarknader. Konsumentprisinflationen ökade under 2000 och nådde 3,7 % (HIKP) vid mätning i december. Allteftersom importpriserna nu stabiliseras förväntas inflationen plana ut under 2001 och 2002. Det finns dock risker för överhettning av ekonomin, med tanke på att den ekonomiska aktiviteten är mycket hög samtidigt som den monetära situationen också verkar i expansiv riktning. Arbetsmarknadsläget kommer sannolikt att förbättras allteftersom ekonomin fortsätter att expandera, även om arbetslösheten förutses ligga kvar på en relativt hög nivå.Inflationsrisken kan komma att bestå under 2001 och kräva stabiliserande åtgärder. Om så blir fallet skulle finanspolitiken vara ett viktigt redskap som kan användas för att hålla tillbaka inflationstrycket. Vidare behövs fortsatta insatser för att konsolidera den offentliga budgeten för att minska den offentliga skuldkvoten och förbereda finanserna för de långsiktiga utmaningar som följer av problemet med en åldrande befolkning. Strukturreformer inom arbets-, produkt- och kapitalmarknaderna förblir också av hög prioritet, bland annat för att höja produktiviteten, främja skapandet av nya jobb och stärka ekonomins konkurrenskraft i förhållande till omvärlden.FinanspolitikenUnderskottet i de offentliga finanserna år 2000 hade sjunkit till 0,9 % av BNP, jämfört med 1,8 % av BNP 1999. Enligt det uppdaterade stabilitetsprogrammet för 2000 bör de offentliga finanserna kunna vändas till ett överskott på 0,5 % av BNP 2001 och 1,5 % av BNP 2002. Dessa prognoser bygger på antagandet om en hög real BNP-tillväxt på ca 5 % båda dessa år. Strategin består i att sträva efter stora primära överskott på kring 7 % av BNP 2001 och 2002, samtidigt som man utnyttjar de lägre ränteutgifter som följer av att räntesatserna sjunkit och skuldkvoten förbättrats. Enligt programmet är det dock först under 2002 som den offentliga sektorns primärutgifter kommer att minskas på ett mera påtagligt sätt. Mot bakgrund av de ovannämnda aspekterna och med tanke på att Grekland ingår i euroområdet, bör dess finanspolitik riktas in på följande mål:i) Man bör försäkra sig om att uppnå målet med ett överskott i de offentliga finanserna på 0,5 % år 2001, och vara redo att strama åt finanspolitiken under 2001 vid ett fortsatt inflationstryck.ii) Även under 2002 bör budgeten inriktas på prisstabilitet. Därför bör målet att få till stånd ett primärt överskott i de offentliga finanserna hållas, främst genom att man snabbt befäster de planerade nedskärningarna i primärutgifterna genom tydliga och bindande normer.iii) Man bör fullfölja den reform av den offentliga sektorn som syftar till att på medellång sikt minska dess storlek, öka konkurrenskraften i ekonomin, samt lätta på den börda som belastar de offentliga finanserna.iv) Reformen av socialförsäkringssystemen bör påskyndas för att säkra systemets långsiktiga hållbarhet, särskilt bör man under 2001 inleda de nödvändiga pensionsreformerna för att klara de utmaningar som följer av en åldrande befolkning.ArbetsmarknadenEfter en nedgång i sysselsättningen 1999 trots hög ekonomisk aktivitet ökade sysselsättningen med 1,2 % år 2000, vilket också banade väg för en minskad arbetslöshet. Trots denna utveckling kännetecknas dock den grekiska ekonomin av en låg sysselsättningsgrad (55,4 % år 2000), hög arbetslöshet och en stark segmentering av arbetsmarknaden som bl.a. tar sig uttryck i en särskilt hög arbetslöshet bland kvinnor och ungdomar. Ett antal åtgärder har nyligen införts för att förbättra läget på arbetsmarknaden, bland annat justeringar av vissa skatter och bidrag, och beslut har fattats om ett andra, ambitiöst paket i fråga om arbetsmarknadsåtgärder. Generellt sett fortsätter genomförandet av de arbetsmarknadsåtgärder som redan inletts, liksom reformen av den offentliga arbetsförmedlingen. Trots de åtgärder som vidtagits på senare tid är arbetsmarknaden fortfarande alltför rigid i en del avseenden: den omfattas av många och komplicerade bestämmelser, löneförhandlingarna har ännu inte decentraliserats i tillräcklig omfattning och störningar i form av negativa incitament förekommer. Utbildningssystemet bör dessutom förbättras för att bättre tillmötesgå arbetsmarknadens krav. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Grekland prioritera atti) se till att befintliga reformpaket för arbetsmarknaden genomförs fullt ut, och bygga vidare på dessa framsteg genom att framför allt lätta på de rigida bestämmelserna för anställningsskydd,ii) avhjälpa de viktigaste av de snedvridande effekter som uppstår på grund av beskattningen av arbetskraft och bestämmelserna om pensionsrättigheter, och på så sätt stärka incitamenten att ta arbete, i synnerhet deklarerat arbete,iii) se till att lönesättningen bättre återspeglar skillnader i produktivitet och villkor på lokala arbetsmarknader, särskilt genom att göra det praktiskt möjligt att inte följa vissa delar av de territoriella sysselsättningspakterna,iv) öka investeringarna och främja ökad kvalitet i utbildningssystemen för att höja arbetskraftens kompetens.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominGrekland är endast i viss mån integrerat i EU:s produktmarknader, vilket inte minst beror på dess geografiska läge. Arbetskraftens produktivitet förbättras men ligger under EU-genomsnittet. Prisnivåerna ligger under EU-genomsnittet men något högre än vad man kunde förvänta med tanke på levnadsstandarden. Reformerna på produktmarknaderna fortsätter, men relativt långsamt. I arbetet med att öppna nätverksamheterna för konkurrens har man gjort vissa framsteg när det gäller att upprätta den rättsliga och institutionella struktur som krävs, men liberaliseringen går fortfarande långsamt, särskilt inom gassektorn. Privatiseringen av statliga företag fortsatte under 2000, om än något mindre intensivt än tidigare år, och vissa åtgärder vidtogs för att underlätta nyetablering av företag. Grekland är fortfarande långsammast av EU-länderna när det gäller att införliva gemenskapens inremarknadsbestämmelser i den nationella lagstiftningen, och små framsteg har gjorts när det gäller att förbättra företagsklimatet. Även om informations- och kommunikationsteknik fått starkare genomslag och blivit föremål för ökade investeringar på senare år har Grekland fortfarande en relativt svag position i utvecklingen av den kunskapsbaserade ekonomin. Mot bakgrund av de ovannämnda aspekterna bör Grekland i första handi) fortsätta lätta på företagens börda i form av lagar och administrativa förpliktelser, effektivisera den offentliga förvaltningen och skapa mera konsekventa regler för företagsbeskattning,ii) vidta ytterligare åtgärder när det gäller FoU-anslag,iii) fortsätta verka för ett ökat genomslag för informations- och kommunikationsteknik och e-handel,iv) påskynda införlivandet av gemenskapens inremarknadsbestämmelser, särskilt vad gäller offentlig upphandling, ochv) påskynda den planerade liberaliseringen av gassektorn, genomföra reformeringen av sjötransportsektorn enligt tillkännagivande och verka för ökad konkurrens inom de försörjningssektorer som redan liberaliserats.KapitalmarknadernaGreklands kapitalmarknader fortsätter att utvecklas i snabb takt, med stöd av förbättringar av lagstiftningen och marknadsinfrastukturen. Riskkapitalmarknaden har fått hjälp att utvecklas genom inrättandet av en ny fondbörs för små och medelstora företag och en fond för investeringar i tidigt skede i sådana företag, samt ytterligare skattelättnader vad gäller avkastning på kapital. Ändå skulle en ytterligare utveckling av riskkapitalmarknaden vara önskvärd. Konkurrensen inom den inhemska banksektorn har gynnats genom privatiseringar, och förändringar i banksektorns struktur medför tillsammans med den successiva integrationen med finanssystemen i övriga EU att samarbete mellan tillsynsmyndigheter inom olika sektorer och i olika länder blir allt mer betydelsefullt. Mot bakgrund av ovannämnda aspekter bör Grekland i första handi) bidra till riskkapitalmarknadens fortsatta utveckling genom att lindra kvantitativa begränsningar för hur mycket institutionella investerare får placera i aktier och genom att skapa ett skattesystem som gynnar investeringar och företagaranda, och komplettera de sistnämnda åtgärderna med en översyn av konkurslagstiftningen.5. SPANIENBNP-tillväxten var fortsatt stabil under år 2000, men avmattades något under det andra halvåret pga. en vikande tillväxt i den inhemska efterfrågan, vilken dock i viss mån kompenserades av ett positivt bidrag från utrikeshandeln. Prognoserna för 2001 och 2002 tyder på en svagare men mera balanserad tillväxt. Den inhemska efterfrågan förväntas avmattas ytterligare under 2001, samtidigt som det negativa externa nettot krymper något och inflationen minskar. BNP-tillväxten förutses åter tillta under 2002, i huvudsak på grund av en ökning av privatkonsumtionen orsakad av de ökade disponibla realinkomster som förväntas följa av en gynnsammare prisutveckling, samt av den stabila utvecklingen mot fler nya arbetstillfällen.Även om arbetslösheten fortsatte minska under år 2000 återstår fortfarande en del problem på arbetsmarknaden. Tidsbegränsade anställningar utgör närmare en tredjedel av den totala sysselsättningen, och arbetslösheten är fortfarande mycket ojämnt fördelad mellan regionerna. Prisutvecklingen under 2000 blev mera ogynnsam än väntat, dels beroende på instabila faktorer som energipriser och priser på livsmedelsråvaror och på en ökning av den underliggande inflationen. Konsolideringen av de offentliga finanserna kommer enligt beräkningarna att fortgå på medellång sikt i linje med prognosen i 2001 års uppdaterade stabilitetsprogram, men mera kraftfulla åtgärder behövs för att hantera budgetkonsekvenserna av den åldrande befolkningen. Slutligen måste också behovet av att utveckla kunskapssamhället och därmed förbättra den spanska ekonomins förutsättningar på medellång sikt tas i beaktande vid utformningen av den ekonomiska politiken.FinanspolitikenDe offentliga finanserna slutade år 2000 på ett underskott motsvarande 0,3 % av BNP, vilket är 0,9 procentenheter lägre än 1999. Enligt 2001 års uppdaterade stabilitetsprogram förväntas de offentliga finanserna vara i balans 2001 och stå på 0,3 % plus 2004. Den finanspolitiska strategin avviker inte mycket från den som presenterades i de två tidigare programmen. Den bygger på en återhållsamhet med primärutgifterna, med utrymme för större offentliga investeringar, samt en minskning av skattetrycket efter 2002. Med tanke på Spaniens särskilda känslighet i demografiskt hänseende och den börda som en åldrande befolkning utgör för budgeten finns det särskild anledning till oro för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. För att åstadkomma en bättre samordning mellan olika myndighetsnivåer och förbättra utgiftskontrollen diskuterar man för närvarande en lag om budgetstabilitet som syftar till att fastställa en regel om budgetbalansering som skall gälla för den offentliga sektorns samtliga underavdelningar. Mot bakgrund av ovanstående, och med tanke på att Spanien ingår i euroområdet, bör finanspolitiken inriktas på följande:i) Jämvikt i de offentliga finanserna bör skapas redan 2001, i linje med det uppdaterade stabilitetsprogrammet, särskilt genom återhållsamhet med primära utgifter. Man bör också vara redo att strama åt finanspolitiken ytterligare för att motverka ett eventuellt ökat inflationstryck.ii) Det mål som formulerades i 2001 års uppdaterade stabilitetsprogram bör vara målet för 2002 års budget. Om inflationstrycket fortsätter, bör alla resultat som eventuellt blir bättre än väntat 2001 överföras och skattepolitiken stramas åt ytterligare. Man bör fästa stor vikt vid att motverka inflationstrycket, och se till att den finanspolitiska reform som planeras för 2002 genomförs med tonvikt på utbudssidan och inte äventyrar budgetmålen i stabilitetsprogrammet.iii) Den pensionsfondsreserv som inrättades genom 2000 års budgetlag bör utökas till att omfatta 1 % av BNP 2004, i enlighet med den senaste uppdateringen av stabilitetsprogrammet. En ny lag om reform av det offentliga pensionssystemet bör med fördel införas redan 2001 för att garantera detta systems långsiktiga hållbarhet.ArbetsmarknadenSituationen på arbetsmarknaden i Spanien har kraftigt förbättrats de senast åren, med en stark sysselsättningstillväxt och snabbt avtagande arbetslöshet, från 24 % 1994 till 14 % år 2000. Strukturarbetslösheten är dock fortfarande mycket hög, och skillnaderna mellan olika regioner är stora. Sysselsättningsgraden är mycket låg, i synnerhet bland kvinnor (40,3 % 1999). Till de viktigare strukturella problemen hör att man inte förmått anpassa arbetskraftskostnaderna till produktivitet och lokala arbetsmarknadsvillkor, samt en låg rörlighet för arbetskraften, som bl.a. har att göra med en rigid bostadsmarknad samt effekter av vissa regionala förmånssystem. Några nyligen framlagda förslag om reformer av reglerna för anställningskontrakt förefaller vara ett steg på vägen mot att avhjälpa en del av stelheten inom detta område, även om erfarenheten talar för att genomförandefasen är den mest kritiska vid sådana reformer. Även om utgifterna för aktiva arbetsmarknadsåtgärder ökat betydligt på senare år synes mindre arbete ha lagts ned på att se till att dessa åtgärder faktiskt är effektiva, vilket kan ha stor betydelse för att minska långtidsarbetslösheten. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Spanien prioritera atti) uppmuntra till reformer av lönebildningen, så att lönerna kan anpassas bättre till skillnader i produktivitet och villkor på den lokala arbetsmarknaden, samt minska hindren för arbetskraftens rörlighet, bland annat genom att förbättra bostadsmarknadens funktionssätt och förändra vissa regionala förmånssystem,ii) investera i utbildning och sträva efter att höja kvaliteten inom detta område, samt se till att aktiva arbetsmarknadsåtgärder är anpassade efter behoven hos de grupper som löper störst risk att bli långtidsarbetslösa eller som uppvisar ett lägre deltagande på arbetsmarknaden (särskilt kvinnor) samt efter arbetsmarknadens behov, ochiii) sträva efter ett verkningsfullt genomförande av de nyligen antagna reformerna i fråga om anställningskontrakt, i syfte att snabbt minska bruket av tidsbestämda kontrakt, öka möjligheterna till deltidsarbete och stärka sysselsättningen bland kvinnor. Detta bör ske i samarbete med arbetsmarknadens parter och med en god avvägning mellan flexibilitet och anställningstrygghet.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominÄven om Spanien successivt stärkte sin integration med de europeiska varumarknaderna under hela 1990-talet förblir den spanska ekonomin mindre öppen än de andra stora medlemsstaternas. Arbetskraftens produktivitet är också relativt låg. Under 2000 införde Spanien en rad åtgärder för att förbättra produktmarknadernas funktionssätt. Man har bland annat påskyndat införlivandet av gemenskapens inremarknadsbestämmelser i den nationella lagstiftningen, liksom liberaliseringen av tele- och energimarknaderna. Gemenskapens regler för offentlig upphandling har nu i högre grad omsatts i praktiken, och de statliga stöden har minskat. Ytterligare åtgärder har införts för att minska den jämförelsevis höga administrativa bördan på företagen, i synnerhet de små och medelstora företagen. Spanien har vidare lanserat ett treårigt riksomfattande program för FoU och innovation, för att öka de tidigare alltför blygsamma investeringarna i FoU. Det måste dock konstateras att de offentliga utgifterna för utbildning är relativt låga jämfört med andra EU-länders, och Spanien ligger på näst sista plats när det gäller genomslag för Internet. Mot bakgrund av de ovannämnda aspekterna bör Spanien i första handi) verka för att förbättra medborgarnas grundläggande färdigheter när det gäller att använda informations- och kommunikationsteknik och öka tillgången på kvalificerad personal inom detta område samt inom forskningsområdet, ochii) fortsätta genomföra programmet för förenkling av reglerna för små och medelstora företag.KapitalmarknadernaKapitalmarknaderna i Spanien har genomgått ett ambitiöst privatiseringsprogram, och ett antal bestämmelser har införts för att stärka öppenheten på dessa marknader. Effektiviteten har ökat genom att ett flertal clearing- och avräkningssystem har sammanförts. Konsolidering är också på gång inom banksektorn, och har redan gett resultat genom ökad lönsamhet och utökat bruk av avancerad teknologi. Riskkapitalmarknaden har expanderat som en följd av att mera fördelaktiga skatteregler införts och sedan Nuevo Mercado öppnades, men den måste ändå sägas vara på ett tidigt utvecklingsstadium, i synnerhet när det gäller tillgången till kapital för investeringar i tidigt skede. Åtgärder bör därför vidtas för att främja denna marknads utveckling. Mot bakgrund av de ovannämnda aspekterna bör Spanien i första handi) vidareutveckla riskkapitalmarknaden genom att lindra restriktioner för de institutionella investerarnas möjlighet att investera i aktier, samt genom att skapa skatteregler som gynnar investeringar och företagaranda, kompletterat med justeringar av konkurslagstiftningen.6. FRANKRIKEFrankrikes ekonomi förväntas fortsätta växa relativt stabilt, även om tillväxten temporärt planat ut något på grund av vikande exportefterfrågan: den reala BNP-tillväxten bedöms enligt de senaste prognoserna hamna strax under 3 % både 2001 och 2002. Båda dessa år förväntas framför allt den stabila inhemska efterfrågan vara den faktor som håller liv i den tillväxttrend som började för drygt tre år sedan. Perioden av höga oljepriser nyligen hade vissa negativa effekter på hushållens köpkraft, men dessa effekter blir nu allt mindre påtagliga. De skattesänkningar som planeras för 2001 och 2002 förväntas bidra till en ytterligare ökning av den privata konsumtionen. Dessa positiva efterfrågeprognoser torde även fortsättningsvis leda till omfattande investeringar inom den produktiva sektorn. Dessutom bedöms den ekonomiska tillväxten förbli sysselsättningsintensiv, och således bidra till en fortsatt snabbt sjunkande arbetslöshet.Även om arbetslösheten som sagt sjunkit snabbt under 2000 är den fortfarande hög, och löne- och prisutvecklingen har hittills varit måttlig. Vissa flaskhalsar håller emellertid på att uppstå på arbetsmarknaden. Kapacitetsutnyttjandet i tillverkningssektorn har dessutom nått den högsta nivån på mycket länge. Dessa faktorer förefaller ännu inte begränsa produktionskapaciteten, men utgör däremot en potentiell risk som bör förebyggas med lämpliga politiska åtgärder. För att den nuvarande tillväxten skall förbli hållbar krävs förbättringar på utbudssidan, bland annat ett utökat deltagande på arbetsmarknaden, ett mer gynnsamt investeringsklimat och ökad konkurrens.FinanspolitikenUnder 2000 minskade det offentliga underskottet med 0,3 procentenheter till 1,3 % av BNP, vilket låg under målet för det året. Enligt 2000 års uppdatering av stabilitetsprogrammet bör fortsatta minskningar av underskottet vara att vänta under 2001 och följande år, och de offentliga finanserna förväntas uppvisa ett överskott 2004. Frankrikes finanspolitik bygger på att en noggrann kontroll av de offentliga utgifterna i reala termer. Ungefär hälften av de marginaler som skapas genom denna återhållsamhet under 2001 används sedan för att minska det offentliga underskottet och resten till skattelättnader. I ett längre perspektiv kommer de offentliga finanserna att belastas allt mer av problemet med en åldrande befolkning, och en offentlig reservfond för pensioner inrättades 1999 i syfte att delvis dämpa denna effekt. Mot bakgrund av ovanstående, och med tanke på att Frankrike ingår i euroområdet, bör finanspolitiken inriktas på atti) få ned det offentliga underskottet till 1 % av BNP 2001 (exklusive UMTS-intäkter), vilket sattes som mål i 2000 års uppdaterade stabilitetsprogram, och för detta ändamål se till att ökningen av de offentliga utgifterna i reala termer 2001 inte överstiger de 1,8 % som beräknats enligt prognos,ii) vid utarbetandet av 2002 års budget hålla tillväxten i de reala offentliga utgifterna inom gränsen 1,6 % som fastställts av regeringen, så att målet med ett offentligt underskott på högst 0,6 % som sattes i det uppdaterade stabilitetsprogrammet år 2000 kan uppfyllas, för att på så sätt säkra ett överskott senast 2004, ochiii) från och med år 2002 avsätta alla överskjutande resurser till att ytterligare konsolidera budgetläget som en förberedelse för framtida utmaningar, i synnerhet med tanke på den belastning en åldrande befolkning kommer att medföra för de offentliga finanserna, samt arbeta vidare med reformeringen av pensionssystemet i syfte att säkerställa de offentliga finansernas långfristiga hållbarhet.ArbetsmarknadenDen franska arbetsmarknaden fortsätter utvecklas mycket starkt i positiv riktning: under 2000 ökade sysselsättningen med 2 % medan arbetslösheten föll kraftigt till 9,5 %. Löneutvecklingen har varit måttlig trots tilltagande oro för ett arbetskraftsunderskott inom vissa yrken och sektorer, som dessutom förväntas bli än mer uttalat på grund av minskningen av arbetstiden. Arbetslösheten är dock fortfarande hög trots den senaste tidens upphämtning, och sysselsättningsgraden är relativt låg, i synnerhet bland äldre arbetstagare (29,3 % år 2000). Det finns också ett behov av att öka tillgången på arbetskraft, särskilt vad gäller lågutbildade och äldre arbetstagare. Den höga strukturarbetslösheten beror delvis på en del negativa incitament att ta arbete som uppstår på grund av skatte- och bidragssystemen, trots att en del åtgärder vidtagits på senare tid för att motverka arbetslöshetsfällor, och på vissa regler som kan hämma tillträdet till arbetsmarknaden. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Frankrike prioritera atti) komplettera reformerna av skatte- och bidragssystemen genom att förbättra villkoren för äldre arbetstagare som fortsätter vara yrkesverksamma och ta itu med de återstående negativa incitamenten att ta hel- eller deltidsarbete, särskilt för okvalificerad och lågavlönad arbetskraft. I detta sammanhang bör man fästa särskild uppmärksamhet vid systemen för förtidspension och systemen med garantiinkomster,ii) noggrant följa de positiva och negativa effekterna av införandet av 35-timmarsveckan för att även fortsättningsvis se till att denna lag inte för med sig några oönskade effekter på medellång sikt vad gäller lönekostnader, tillgång på arbetskraft eller arbetsorganisation, ochiii) införa reformer i lagstiftningen om anställningsskydd i syfte att bättre kombinera trygghet med ökad flexibilitet för att underlätta tillträdet till arbetsmarknaden.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominDen franska ekonomin är öppen för internationell konkurrens, och arbetskraftens produktivitet är relativt hög. Den relativa prisnivån ligger en aning högre än genomsnittet för ett land med Frankrikes levnadsstandard. Man har gjort vissa framsteg vad gäller att främja företagarandan, och de statliga stöden har minskat. Frankrike ligger däremot näst sämst till när det gäller införlivandet av gemenskapens inremarknadsbestämmelser, och liberaliseringen av nätverksamheterna har gått trögt. Trots vissa förbättringar på senare tid är den administrativa bördan på företagen också relativt stor. Frankrike har nyligen antagit ett dekret vars syfte är att ytterligare öppna den offentliga upphandlingen för konkurrens och öka insyn och öppenhet inom detta område. Informations- och kommunikationstekniken får snabbt allt starkare genomslag och man har vidtagit åtgärder för att förebygga en s.k. digital klyfta. Mot bakgrund av de ovannämnda aspekterna bör Frankrike i första handi) öka ansträngningarna att liberalisera nätverksamheterna, i synnerhet inom gas- och elsektorerna,ii) fortsätta införlivandet och genomförandet av inremarknadsdirektiven,iii) fortsätta minskningen av ad-hocmässigt stöd, samtiv) fortsätta minska den administrativa bördan på företagen genom att förenkla olika förfaranden och utveckla nya metoder för elektronisk kommunikation mellan företag och offentliga myndigheter.KapitalmarknadernaUtvecklingen av kapitalmarknaderna i Frankrike drivs i synnerhet av aktiemarknaden, och de växer både med avseende på antalet börsnoterade företag och sammanlagt börsvärde. Aktiemarknaden gynnas också av att program för långsiktigt sparande har införts, samtidigt som marknadens effektivitet ökar genom större öppenhet och förbättrat investerarskydd. Den franska aktiemarknaden har också i högre grad integrerats med den internationella marknaden till följd av fusionen mellan börserna i Paris, Amsterdam och Bryssel. Mer specifikt har riskkapitalinvesteringarna gynnats av ett antal åtgärder som vidtagits de senaste åren, medan venture-kapitalinvesteringarna låg något under EU-genomsnittet 1999. Ändå skulle en ytterligare utveckling av riskkapitalmarknaden vara önskvärd. Privatiseringarna inom banksektorn fortsätter, och staten håller på att avveckla sitt ägande i den sista offentligägda banken, Hervet Bank. Även mekanismen för tillsyn av kapitalmarknaderna är under omvandling, bland annat genom den förestående sammanslagningen av de olika tillsynsmyndigheterna för värdepapper och det ökande samarbetet mellan tillsynsmyndigheterna för bank- och försäkringssektorerna. Mot bakgrund av de ovannämnda aspekterna bör Frankrike i första handi) fortsätta att utveckla riskkapitalmarknaden genom att begränsningarna för de institutionella placerarnas möjligheter att investera i aktiekapital minskas och skattereglerna anpassas ytterligare för att underlätta investeringar och företagande. Det senare bör även uppmuntras genom att verkställigheten av konkurslagstiftningen anpassas.7. IRLANDEfter en mycket hög tillväxt under 2000 med en produktionsnivå som legat avsevärt över potentialen förväntas tillväxttakten att minska under 2001-2002 allteftersom den bristande tillgången på arbetskraft och kapacitet blir mer uppenbar. Nedgången i Förenta staternas ekonomi och hotet från mul- och klövsjuka är ytterligare faktorer som bidrar till den långsammare tillväxten. Lägre tillväxt på exportmarknaden och en högre real växelkurs tillsammans med en expansiv budget för 2001 förväntas öka den inhemska efterfrågans relativa bidrag till tillväxten. Efter en klar inflationsökning under 2000 pekar inflationsprognoserna på en måttlig minskning under perioden 2001-2002. En del av de faktorer som hade avsevärda effekter på inflationen under 2000 kommer förmodligen att mattas av, medan den inhemskt genererade inflationen förväntas ligga på en relativt hög nivå.Hög tillväxt sedan mitten av 1990-talet har lett till kraftigt ökad sysselsättning och det råder praktiskt taget full sysselsättning. Nu är uppgiften att upprätthålla god hållbar tillväxt genom att hålla tillbaka inflationstrycket och ta itu med den begränsade tillgången på arbetskraft och bristen på outnyttjad infrastruktur. En allvarlig utmaning är särskilt finanspolitikens bidrag till att uppnå dessa mål utan att den ekonomiska stabiliteten hotas. Mot bakgrund av att ökningarna av grundlönerna för 2001-2002 i de nyligen omförhandlade nationella avtalen har justerats uppåt, som svar på den oväntat höga inflationen, och tendenser som ligger långt över vad som avtalats på en arbetsmarknad med hög efterfrågan är det ytterligare en utmaning att undvika löne-prisspiralen. Bidraget från ytterligare åtgärder för att öka konkurrensen inom vissa sektorer och företagens investeringar i FoU för att stärka tillgångssidan är också politiskt viktiga frågor.FinanspolitikenPå grund av ekonomins starka tillväxt under 2000 uppskattas det offentliga överskottet till 4,5 % av BNP, vilket är 1,2 % mer än vad som förväntades. I 2000 års uppdatering av stabilitetsprogrammet för perioden 2001-2003 förutses höga överskott på i genomsnitt 4,2 % av BNP och en ytterligare minskning av skuldsättningsgraden till mindre än 25 % av BNP år 2003. De offentliga finanserna är sunda och det beslut som fattades nyligen att till och med 2055 lämna ett årligt bidrag på 1 % som en andel av BNI till National Pensions Reserve Fund förbättrar ytterligare de offentliga finansernas långfristiga hållbarhet. Vid sitt möte den 12 februari ansåg Ekofinrådet dock att planerna för de offentliga finanserna för 2001 var alltför expansiva och således oförenliga med 2000 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken. Därför utfärdade man en rekommendation till Irland att åtgärda detta. Med hänsyn till ovanstående och mot bakgrund av att Irland tillhör euroområdet bör finanspolitiken ha följande mål:i) Vidta motverkande finanspolitiska åtgärder under innevarande budgetår för att bättre anpassa 2001 års budget till de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för år 2000.ii) En budget för 2002 som bidrar till en ordnad minskning av efterfrågetakten bör utarbetas.iii) Förbättrad utgiftskontroll genom att klara regler för utgifterna tillämpas från och med 2002.iv) Planen för nationell utveckling bör, särskilt när det gäller investeringar i infrastrukturer, humankapital och FoU, prioriteras även i fortsättningen, dock under förutsättning att finanspolitikens stabilitetsmål uppfylls.ArbetsmarknadenDen irländska arbetsmarknaden har fortsatt att utvecklas kraftigt och ökningen av antalet sysselsatta överstiger arbetskraftens tillväxt. Detta har lett till att antalet arbetslösa ständigt minskar och numera ligger under 4 %. Sysselsättningsgraden på 64 % år 2000 överstiger EU-genomsnittet. Samtidigt som antalet kvinnor i arbetslivet, som uppgick till 53 % år 2000, har ökat och numera ligger runt EU-genomsnittet, är sysselsättningen bland kvinnor den sjätte lägsta inom gemenskapen. Mot bakgrund av en stark efterfrågan på arbetsmarknaden sprider sig bristen på arbetskraft och löneinflationen ökar, vilket leder till en avsevärd risk för löneglidningar. Den senaste tidens arbetskraftstillväxt, som dock håller på att avmattas, har till stor del berott på att den arbetsföra befolkningen har fortsatt att öka kraftigt. Det tidigare noterade kraftigt ökande deltagandet på arbetsmarknaden håller på att minska men det finns utrymme för avsevärda ökningar. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Irland prioritera följande:i) En löneutveckling som är förenlig med bibehållen prisstabilitet.ii) Åtgärder som även fortsättningsvis koncentreras på att öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominIrland är i hög grad utsatt för internationell konkurrens. Arbetskraftens produktivitet ligger klart över EU-genomsnittet och konsumentpriserna ligger runt EU-genomsnittet. Företagslagstiftningen är relativt liberal och avregleringen går framåt, särskilt inom el- och gassektorerna. Konkurrensen är dock otillräcklig inom vissa produktmarknadssektorer. Ytterligare framsteg behövs även för att minska de stora offentligägda företagens marknadsinflytande och införliva lagstiftningen om den inre marknaden. Samtidigt som Irland ligger långt framme när det gäller produktion av informations- och kommunikationsteknik och Internetanvändning är de offentliga utgifterna för FoU relativt låga och näringslivets investeringar i FoU är koncentrerat till utlandsägda företag. Med hänsyn till ovanstående bör Irland prioritera följande:i) Åtgärder bör vidtas för att öka konkurrensen inom enskilda marknadssegment och tillämpningen av konkurrenspolitiken bör stärkas i hela ekonomin.ii) Fortsätta genomföra åtgärder för att främja konkurrens och avreglering av transport-, el- och gassektorerna, och på så sätt göra det möjligt för nytillkomna aktörer att konkurrera med de stora offentligägda företagen inom nätverksamheterna.iii) Regeringens plan på en avsevärd ökning av utgifterna för FoU bör genomföras i form av program för att stödja FoU i små och medelstora företag, främja kooperativa nätverk inom näringslivet och utveckla den nationella och regionala infrastrukturerna inom forskningsområdet.KapitalmarknadernaBevis på att Irlands kapitalmarknader genomgår strukturförändringar avspeglas i det beslut som fattades av Irlands fondbörs om att köpa utrustning för elektronisk handel från Deutsche Börse och i inrättandet av en marknad för aktier inom högteknologisektorn (ITEQ). Avskaffande av återstående statliga bankintressen går också framåt. Regeringen har vidtagit olika åtgärder för att stödja riskkapitalmarknaderna, i synnerhet genom åtgärden "Seed and Venture Capital Measure" som finansierades genom EU:s operativa program för näringslivet. Trots detta finns det fortfarande märkbara skillnader i förhållande till de ledande i världen när det gäller att tillhandahålla finansiering under grodd- och inledningsstadierna. Stora förändringar har gjorts när det gäller ramen för reglering och tillsyn av finansmarknaderna. En irländsk tillsynsmyndighet för finansiella tjänster (Financial Services Regulatory Authority, IFSRA) håller på att inrättas och kommer att ansvara för tillsyn av bank-, försäkrings- och andra finansiella sektorer och av konsumentskyddet. En strategisk översyn av banksystemet visar att koncentrationsgraden inom denna sektor inte är något problem, men att sättet att bedöma föreslagna sammanslagningar bör ses över för att se till att de är av intresse för kunderna och ekonomin i allmänhet. Slutligen har ett Office of the Director of Corporate Enforcement inrättats för att aktivt verka för att bolagsrätten följs. Med avseende på ovanstående bör Irland prioritera följande:i) Riskkapitalmarknaderna bör utvecklas ytterligare, särskilt för att fortsätta att förbättra tillgången till finansiering av nyetablering och under inledningsstadierna.8. ITALIENMarknadsuppgången under 2000 med en nästan fördubblad real BNP-tillväxt under året förväntas avmattas under 2001, även om tillväxten kommer att ligga klart över 1990-talets låga nivåer. Den minskade tillväxttakten beror i huvudsak på försvagade externa marknader, särskilt utanför gemenskapen där Italien har en relativt stor del av sin avsättning. Den inhemska efterfrågetillväxten, särskilt när det gäller privat konsumtion, förväntas också försvagas trots påtagliga skattelättnader, eftersom dessa kommer att balanseras av en minskad ökning av efterfrågan på arbetsmarknaden och en nedgång vad gäller utgifterna för kapitalvaror under 2000. Ökningen av antalet arbetstillfällen förväntas fortsätta i en något långsammare takt. Arbetslöshetsminskningen torde fortsätta. Lägre oljepriser och en förväntad uppskrivning av växelkursen kommer gradvis att minska inflationstrycket under 2001. Den ekonomiska expansionstakten förväntas öka igen 2002 som en effekt av en beräknad återhämtning av världsekonomin.Den senaste tidens mycket starka sysselsättningstillväxt fortsätter att dölja utbredda regionala skillnader, även om klyftan har minskat. Tecken på arbetskraftsunderskott visar sig i norr, medan arbetslösheten i södra Italien ligger kvar på över 20 % trots ihållande sysselsättningsökningar under år 2000. Dessutom är arbetsmarknadslagstiftningen fortfarande något vinklad till förmån för skydd av fast anställda vid medelstora eller stora företag, och arbetslöshetsersättningen är den minst förmånliga och en av de som uppvisar störst skillnader i EU. Den sena utvecklingen av kunskapssamhället och, med anknytning till detta, företagens bristande engagemang i FoU kan försvaga eller försena ekonomins tillväxt på medellång och lång sikt. Avregleringen av försörjningsföretagen har fortsatt, men bristande konkurrens för dessa företag kan utgöra en risk för ekonomins effektivitet i allmänhet. Slutligen har den fortfarande stora offentliga skulden som andel av BNP en tendens att begränsa de offentliga utgifternas tillväxtstärkande del, till exempel utgifter för utbildning, FoU eller investeringar i infrastrukturer.FinanspolitikenUnderskottet i de offentliga finanserna låg på 0,3 % som andel av BNP 2000, medan skuldkvoten föll till 110,2 %, det vill säga till en nivå klart under den planerade nivån på 112,1 %. Med undantag för intäkterna från försäljning av UMTS-licenser var det offentliga underskottet 1,5 % som andel av BNP, vilket var lägre än föregående år, men något högre än det justerade målet på 1,3 %. Enligt uppdateringen av stabilitetsprogrammet i december 2000 beräknas saldot för de offentliga finanserna som andel av BNP att fortsätta att förbättras under 2001 och 2002, för att under 2003 komma i balans. Skuldkvoten förväntas hamna under 100 % av BNP år 2003. I detta sammanhang och mot bakgrund av budgetstrategin att gradvis minska skattebördan kommer kontrollen av de löpande primära utgifterna att vara en huvudfråga även i fortsättningen. Vad gäller de framtida effekterna på budgeten av den allt äldre befolkningen har Italien vidtagit ett antal åtgärder under de senaste åren för att se över pensionssystemet och en ny bedömning av systemets olika parametrar är planerad under 2001. Mot bakgrund av ovanstående och med tanke på att Italien tillhör euroområdet bör finanspolitiken syfta till atti) få ned ett underskottet i de offentliga finanserna till 0,8 % av BNP år 2001, vilket var målet i det uppdaterade stabilitetsprogrammet 2000, och vid utarbetandet av budgeten 2002 respektera strategin att minska underskottet för att på medellång sikt uppnå en balanserad budget 2003 genom att säkerställa att de primära överskotten ligger på de höga nivåer som beräknats i programmet,ii) kompensera alla inkomstförluster som härrör från ytterligare sänkningar av skatter och sociala avgifter med motsvarande utgiftsnedskärningar och vid utarbetandet av 2002 års budget säkerställa en mer omfattande rationalisering av de offentliga utgifterna i syfte att förbättra utbudssidans villkor i ekonomin,iii) stärka den inhemska stabilitetspakten genom att göra dess bestämmelser mer stringenta för de decentraliserade myndigheterna för att redan 2001 kunna säkerställa en mer effektiv kontroll av de löpande primära utgifterna, särskilt vad gäller hälsovård, ochiv) ta vara på alla möjligheter att förbättra budgetmålen och påskynda minskningen av den höga offentliga skuldkvoten, varvid man också förbereder för långsiktiga budgetutmaningar i form av ett ökande antal äldre i befolkningen. För att säkerställa långfristig hållbarhet vad gäller de offentliga finanserna bör man också som planerat göra en ny bedömning av pensionssystemets olika parametrar 2001, däribland ytterligare åtgärder för att främja tillväxten av kompletterande privatfinansierade pensionssystem.ArbetsmarknadenSituationen på den italienska arbetsmarknaden förbättrades avsevärt under 2000. Den genomsnittliga sysselsättningen för år 2000 ökade med cirka 2 % (källa: Italian labour source survey) och arbetslösheten gick ned från 11,3 % till en fortfarande ganska hög nivå på 10,5 % och kvinnornas deltagande på arbetsmarknaden ökade. Detta är ett resultat av den ökade ekonomiska tillväxten och flexiblare anställningsformer till följd av det gradvisa borttagandet av många restriktioner när det gäller tillämpning av atypiska anställningsformer (tidsbegränsade och tillfälliga kontrakt samt deltidskontrakt). Den italienska arbetsmarknaden karaktäriseras dock fortfarande av en låg sysselsättningsgrad, särskilt när det gäller kvinnor och äldre arbetstagare, och utbredda regionala skillnader vad gäller arbetslöshet och produktivitet. Arbetslösheten i norra Italien är bara 4,6 %, jämfört med 8,3 % i de centrala delarna och 21 % i södra Italien. Ökade löneskillnader kan kompensera för variationer i produktivitet mellan olika geografiska områden. Ökade löneskillnader bör uppmuntras. Trots den senaste tidens åtgärder uppvisar systemet för arbetslöshetsersättningar fortfarande stora skillnader och har begränsad omfattning. Dessutom består det av olika system och uppvisar variationer vad gäller förmåner (nivå och varaktighet). Det fortfarande relativt dåliga skyddet av icke-anställda arbetstagare och arbetstagare med atypiska anställningsformer i kombination med ett striktare skydd av fast anställda i medelstora och stora företag bidrar till att upprätthålla arbetsmarknadens två olika sidor. Den så kallade skattekilen på arbete har minskats, särskilt den som berör anställda i låglöneyrken, men det övergripande skattetrycket är dock fortfarande högt. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Italien prioritera följande:i) Ökade ansträngningar för att löneutvecklingen bättre skall avspegla produktiviteten och de lokala villkoren på arbetsmarknaden.ii) Fortsatt förbättrad flexibilitet på arbetsmarknaden genom en kombination av åtgärder för att förbättra det sociala skyddet för arbetslösa med en minskning av anställningsskyddet för fastanställda.iii) Fortsatt sänkt skatt på arbete genom att skatterna och de sociala avgifterna minskas successivt. Minskningen av skattekilen på arbete bör särskilt inriktas på den lägre delen av löneskalan som en uppföljning av den senaste tidens åtgärder så att anställningsmöjligheterna för lågutbildade arbetstagare förbättras, samtidigt som skattesänkningarnas effekter på budgeten blir mindre och man kan fortsätta att snabbt minska den offentliga skulden.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominItalien är mindre integrerat i den europeiska och de internationella produktmarknaderna än andra stora medlemsstater. Prisnivåerna är lägre än EU-genomsnittet, utom när det gäller energiprodukter. Italien har gjort stora framsteg när det gäller att genomföra lagstiftningen om den inre marknaden, förbättra näringslivsklimatet, strama upp lagstiftningen och minska det statliga stödet. Liberaliseringen av försörjningsföretagen har fortsatt, men konkurrensen på de lokala marknaderna är begränsad. Konkurrensen inom vissa tjänstesektorer är också otillräcklig. Samtidigt som den italienska arbetskraftsproduktiviteten är högre än EU-genomsnittet och trots den snabba ökningen av användningen av informations- och kommunikationsteknik kan låga investeringar i FoU, särskilt inom näringslivet, vara en förklaring till den relativt låga graden av innovationer som också avspeglas av den lågteknologiska sektorns stora andel av industriproduktionen och specialiseringen på export. De sistnämnda problemen har också en avsevärd regional dimension. I detta sammanhang bör Italien prioritera följande:i) Näringslivets engagemang i FoU bör främjas och ökad spridning av informations- och kommunikationsteknik och användning av e-handel bör uppmuntras ytterligare.ii) Liberaliseringen inom energisektorn måste innebära att priserna sänks för hushållen och småföretagen som fortfarande inte kan välja sina leverantörer och dessutom bör konkurrensutsatt försörjning på lokal nivå säkerställas inom ramen för översynen av de lokala offentliga tjänsterna.iii) Företagens administrativa bördor bör minskas ytterligare och ansträngningarna för att förenkla lagstiftningen och de administrativa förfarandena bör fortsätta.iv) Konkurrensen bör ökas och restriktionerna för tillträde till den professionella tjänstesektorn bör avskaffas.KapitalmarknadernaKapitalmarknaderna i Italien fortsätter att gynnas av rättsliga reformer, den fortsatta privatiseringsprocessen samt omstruktureringen och konsolideringen av banksektorn. Nya regler för värdepappersfonder gör det möjligt att införa nya produkter och underlättar nya investeringsmöjligheter. Riskkapitalmarknaden har växt och bör kunna dra nytta av en föreslagen ny konkurs- och obeståndslag som främjar företagande. Planer på att se över det nuvarande skattesystemet för aktieoptioner och en mer konsekvent tillämpning av skattesystemet på olika värdepapper och kollektiva investeringssystem från olika länder borde även främja riskkapitalmarknaden. Antalet företag som kan dra nytta av de bestämmelser som främjar aktiefinansiering av företag har också utökats. Emellertid finns det fortfarande gott om utrymme för ytterligare förbättringar i riskkapitalmarknaden. Med hänsyn till detta bör Italien prioritera följande:i) Riskkapitalmarknaden bör utvecklas ytterligare genom att begränsningarna för de institutionella placerarnas möjligheter att investera i aktiekapital minskas och skatteregler anpassas för att underlätta investeringar och företagande. Det senare bör även uppmuntras genom att konkurslagstiftningen justeras.9. LUXEMBURGDen ekonomiska aktiviteten i Luxemburg har visat ett kraftigt uppsving under 1999 och 2000. BNP-tillväxten förväntas dock minska något och ligga på cirka 5 % per år under 2001 och 2002. Den fortfarande mycket dynamiska ekonomiska aktiviteten kommer att stärkas av en stark inhemsk efterfrågan, särskilt vad gäller privat och offentlig konsumtion. Eftersom sysselsättningen beräknas fortsätta att öka med cirka 4 % per år kommer ekonomin även i fortsättningen att locka till sig ett stort antal gränsarbetare. Under 2000 tilltog löneökningarna och nådde 5 % till följd av den ökade efterfrågan på arbetsmarknaden, den ökade inflationens direkta effekt på lönerna genom den automatiska indexeringsmekanismen och ett relativt högt löneavtal inom den offentliga sektorn. Inflationstakten förväntas dämpas från en toppnotering på 3,8 % under 2000 i samband med avmattningen av oljepriserna. Den bakomliggande inflationen, som ökade under 2000, förmodas dock bli relativt hög.Ekonomin har varit stark under den senaste tiden och de offentliga finanserna har varit mycket sunda. Löne- och prisökningar utgör dock en viktig utmaning för den ekonomiska politiken. Dessutom kräver den senaste tidens spänningar på arbetsmarknaden lämpliga politiska åtgärder för att förbättra de relativt låga siffrorna för arbetsmarknadsdeltagandet och sysselsättningsgraden.FinanspolitikenSom ett resultat av den snabbt ökande aktiviteten och sysselsättningen steg överskottet i de offentliga finanserna till 5,3 % som en andel av BNP under 2000. En nedgång till cirka 3-4 % av BNP förväntas under 2001 och 2002 till följd av en stor inkomstskattesänkning under dessa två år. De offentliga utgifterna beräknas fortsätta att öka i snabb takt, men kommer dock att minska måttligt som en andel av BNP. Utgifterna kommer huvudsakligen att gå till investeringar i infrastrukturer och till stöd av specifika politiska mål, särskilt utveckling av informationssamhället och forskning. Med hänsyn till detta och mot bakgrund av att Luxemburg tillhör euroområdet bör finanspolitiken ha följande syften:i) Budgetvillkoren bör stramas åt när budgeten genomförs under 2001 och när budgeten för 2002 utarbetas för att motverka ett eventuellt bestående inflationstryck.ii) Ökningen av de offentliga utgifterna bör övervakas noga för att slå vakt om dels balansen i de offentliga finanserna om den reala BNP-tillväxten skulle utebli, dels om deras hållbarhet på lång sikt med hänsyn till det ökande antalet äldre personer i befolkningen.ArbetsmarknadenArbetsmarknaden i Luxemburg fungerade som helhet väl under 2000, vilket i stor utsträckning beror på tillgången på gränsarbetare. Den mycket låga arbetslösheten låg på 2,2 %. Däremot har läget på arbetsmarknaden stramats åt i form av tilltagande löneökningar och inflationstryck, och detta understryker behovet att utnyttja Luxemburgs egna arbetskraftsresurser bättre. Låg nationell sysselsättningsgrad, särskilt när det gäller kvinnor (48 %) och äldre arbetstagare (26 %), pekar på betydande nationella arbetskraftreserver. Tidiga tillbakadraganden från arbetsmarknaden har främjats genom olika system för förtidspension och invaliditetspension. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Luxemburg prioritera följande:i) Ytterligare ansträngningar bör göras för att öka den nationella sysselsättningsgraden, särskilt vad gäller äldre arbetstagare, genom att främja fortsatt arbete i kombination med incitament inbyggda i systemen för förtidspension och invaliditetspension, och kvinnor genom att avlägsna hinder för fortsatt förvärvsaktivitet eller återinträde på arbetsmarknaden.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominLuxemburg är en liten öppen ekonomi som i hög grad är utsatt för internationell konkurrens. Produktiviteten är hög och, priserna är trots den senaste tidens ökningar i allmänhet inte oskäligt höga. Avsevärda framsteg har gjorts för att förbättra genomförandet av lagstiftningen om den inre marknaden, minska regionalstödet, påskynda avregleringen av nätverksamheterna och för att hämta upp den senaste tidens utveckling inom informations- och kommunikationstekniken. Olika faktorer, bland annat en föråldrad lagstiftning när det gäller konkurrens och prisreglering, kan dock fortsätta att begränsa konkurrensen inom vissa produktmarknader. Med avseende på detta bör Luxemburg därför prioritera följande:i) Den aviserade reformeringen av konkurrenslagstiftningen och därmed avskaffandet av fasta och kontrollerade priser bör genomföras.10. NEDERLÄNDERNAEtt bra makroekonomiskt resultat har uppnåtts i Nederländerna under de senaste åren, vilket kulminerade med ett starkt uppsving under 2000. Den ekonomiska aktiviteten beräknas dämpas något under 2001 och 2002, huvudsakligen till följd av den externa utvecklingen, men BNP i reala termer förväntas dock fortfarande öka med mer än 3 % under båda åren. Den starka inhemska efterfrågan kommer även fortsättningsvis att vara den viktigaste expansionsfaktorn, i synnerhet förväntas den privata konsumtionen öka kraftigt, förstärkt av en avsevärd löne- och sysselsättningsökning samt en minskning av skattebördan till följd av den skattereform som genomförs under 2001. Sysselsättningen beräknas fortsätta att öka, huvudsakligen på grund av en högre aktivitetsnivå. Inflationen har tilltagit avsevärt under 2000 till följd av en plötslig ökning av importpriserna. På grund av den automatiska effekten av ökningen av den indirekta skatterna från och med årets början, men också som ett resultat av ett inre tryck förväntas inflationen att uppgå till mer än 4 % under 2001 och att ligga på cirka 3 % under 2002.De avsevärt snabbare löneökningarna sedan 1997 innebar slutet på en period av femton år med måttliga löneökningar. Detta ledde i sin tur till försämrad extern konkurrenskraft efter de mycket betydelsefulla vinster som uppnåddes under mer än ett decennium. Med hänsyn till de avsevärda skattelättnader som särskilt under 2001 har bidragit till hushållens disponibla inkomster är säkerställande av måttliga löneökningar en av de viktigaste utmaningarna. Ökade spänningar på arbetsmarknaden ger upphov till frågor om nya politiska åtgärder för att främja utbudet på arbetskraft, vilket skulle innebära en ytterligare översyn av de passiva bidragssystemen i syfte att öka aktivitetsgraden. Dessutom kommer det att krävas förbättringar vad gäller arbetsproduktiviteten för att återställa ekonomins konkurrenskraft och anta utmaningen med det ökande antalet äldre i befolkningen.FinanspolitikenSaldot i de offentliga finanserna har vänt till ett överskott, som uppgick till 1 % av BNP 1999 och 2 % år 2000, inklusive UMTS-intäkter motsvarande 0,7 % av BNP. Den vittomfattande skattereform som trädde i kraft den 1 januari 2001 kommer att leda till betydande minskningar av intäkterna från inkomstskatter och sociala avgifter, vilka endast delvis kommer att kompenseras av att vissa indirekta skatter höjs, bland annat standardsatsen för mervärdesskatt från 17,5 % till 19 %. Enligt 2000 års uppdaterade stabilitetsprogram förväntas det offentliga överskottet minska under 2001 till 0,7 % av BNP. Växlingen från direkt inkomstbeskattning till indirekt beskattning är särskilt avsedd att minska skattekilen på arbete och därmed öka incitamenten att arbeta. I stabilitetshänseende ger emellertid budgetläget i Nederländerna orsak till viss oro eftersom inflationstrycket samtidigt ökar. Mot bakgrund av ovan nämnda aspekter och med tanke på att Nederländerna ingår i euroområdet bör finanspolitiken inriktas påi) att bibehålla en strikt kontroll över de offentliga utgifterna trots att den ekonomiska tillväxten förväntas avta något, så att minskningen av det offentliga överskottet 2001 kan begränsas och inflationstrycket dämpas (enligt 2000 års uppdaterade stabilitetsprogram förväntas det offentliga överskottet sjunka till 0,7 % av BNP),ii) att inför 2002 års budget fokusera budgetarbetet på att motverka inflationstrycket och uppnå ett bättre utfall än 2001; för detta ändamål bör de marginaler i budgeten som förutses i 2000 års uppdaterade stabilitetsprogram fördelas så att konjukturaspekter ges stor vikt och en påtaglig förbättring i budgetsaldot kan komma till stånd, samtiii) att från och med 2002 prioritera en påskyndad skuldreducering och använda alla tillgängliga marginaler i budgeten för detta ändamål, i syfte att säkra de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt och ta hänsyn till effekterna av en åldrande befolkning.ArbetsmarknadenDen nederländska arbetsmarknaden hör fortfarande till de bäst fungerande inom EU. Sysselsättningen ökade med 2,5 % under 2000, och arbetslösheten fortsatte sjunka till ca 2,8 % samma år. Ett högt arbetskraftsdeltagande har bidragit till att minska risken för arbetskraftsunderskott med de effekter detta för med sig. Ett antal åtgärder har vidtagits för att stärka incitamenten att ta arbete, bland annat 2001 års skattereform och en rad riktade åtgärder för att öka kvinnors och äldre arbetstagares deltagande. Även om den officiella arbetslösheten är mycket låg är andelen passiva mottagare av olika bidrag fortfarande hög (t.ex. understöd för invaliditet, sjukdom och arbetslöshet). Sysselsättningen är också relativt låg om man räknar i heltidsekvivalenter, vilket är ännu en aspekt som tyder på att det finns ytterligare potential att stärka utbudet av arbetskraft. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Nederländerna prioritera följande:i) fortsatta reformer av skatte- och bidragssystemen för att göra det mer lönsamt att ta arbete: reformerna bör riktas in på de fortfarande höga effektiva marginalskatterna, i synnerhet i de lägre inkomstskikten, samt de relativt generösa villkoren för att bli berättigad till olika förmåner - detta för att öka arbetskraftsdeltagandet bland äldre personer i arbetsför ålder och för att befrämja en återintegration i arbetslivet av icke-aktiva bidragsmottagare.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominEftersom den nederländska ekonomin är mycket öppen och reformerna av såväl strukturer som lagstiftning har kommit långt fungerar produktmarknaderna som regel väl, vilket också tar sig uttryck i relativt låga priser. Åtgärder har vidtagits för att stärka konkurrensen och främja företagsamheten. Telemarknaden är helt liberaliserad, vilket bidragit till en låg prisnivå och starkt genomslag för informations- och kommunikationsteknik. Reformprocessen fortgår, men har nått något av en "mättnadsfas", och man kan förvänta vissa förseningar vad gäller liberaliseringen inom sektorer som energi, kollektivtrafik och sjukvård. Det finns en viss oro för att liberaliserade marknader fortsätter att domineras av de tidigare monopolföretagen. Man kan också notera att det sammanlagda värdet av de upphandlingskontrakt som annonseras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning som andel av BNP är det näst lägsta i EU. Utvecklingen inom kunskapsekonomin och inom den producerande sektorn för informations- och kommunikationsteknik hämmas i viss mån av en brist på kvalificerad personal och en mycket liten lokal forskning inom IT-området. Dessa problem kan också ha en koppling till att arbetskraftens produktivitet utvecklats sämre än väntat. Mot bakgrund av ovan nämnda aspekter bör Nederländerna i första handi) vidta åtgärder för att förbättra klimatet för forskning och innovation, stimulera till ett fortsatt ökat genomslag för informations- och kommunikationsteknik och i synnerhet bidra till att öka utbudet av kvalificerad arbetskraft inom det sistnämnda området samt utbudet av kvalificerad forskningspersonal, ochii) öka konkurrensen genom att göra förfarandena för offentlig upphandling mera öppna och underlätta marknadsinträde inom sektorerna för el, gas, kabelnät och kollektivtrafik.KapitalmarknadernaNederländernas kapitalmarknader fortsätter att utvecklas. Aktiemarknaden har blivit mer integrerad internationellt genom sammanslagningen av fondbörserna i Amsterdam, Paris och Bryssel. Riskkapitalmarknaden har utvecklats snabbt med omfattande venture-kapitalinvesteringar i alla steg i företagens etablering, inklusive i tidigt skede. Även om koncentrationen i banksektorn är relativt hög förefaller graden av konkurrens vara tillfredsställande. Genom att ett gemensamt råd för tillsynsmyndigheter inom finanssektorn (Raad van Financiële Toezichthouders) har bildats kan dessa tre myndigheter fördjupa det befintliga samarbetet när det gäller sektorsövergripande aspekter. Mot bakgrund av ovan nämnda aspekter bör Nederländerna i första handi) verka för riskkapitalmarknadens utveckling genom att ytterligare anpassa skattevillkoren för att underlätta investeringar och företagande och att dessutom uppmuntra det senare genom att anpassa konkurslagstiftningen.11. ÖSTERRIKEEfter en tillväxt på över 3 % år 2000 förväntas den strama finanspolitiken i kombination med en avmattad exportefterfrågan leda till en något lägre tillväxt 2001. Konsolideringen av budgeten kommer inte endast att påverka hushållen och företagen genom främst skatteåtgärder, utan också inbegripa en mer återhållen offentlig konsumtion. Tillväxten i den inhemska efterfrågan förväntas således avta under 2001. Vidare väntas en nedgång i exportefterfrågan, särskilt under 2001, med tanke på utvecklingen bland Österrikes viktigaste handelspartners. Som ett resultat av dessa faktorer beräknas produktionstillväxten under 2001 minska till ca 2 %. Den inhemska efterfrågan förutses återhämta sig något under 2002, allteftersom de negativa effekterna av vissa skattehöjningar på hushållens köpkraft avtar, medan ett nyinfört bidrag för barnomsorg innebär en stimulans. Den privata konsumtionen förväntas också gynnas av en fortsatt ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet, och torde således kompensera för det faktum att tillväxten i exportefterfrågan sannolikt kommer att avta ytterligare något. BNP-tillväxten 2002 kommer därför enligt prognoserna att ligga kvar på en stabil nivå.För att den österrikiska ekonomin skall kunna fortsätta växa på medellång och lång sikt krävs vissa förbättringar av villkoren på utbudssidan. Till de viktigaste faktorerna hör ökad konkurrens och mindre regleringar i syfte att gynna företagandet, liberalisering av sektorerna för försörjningstjänster och ökat arbetskraftsdeltagande, i synnerhet vad gäller äldre arbetstagare. För att påskynda utvecklingen av en kunskapsbaserad ekonomi behöver bland annat anslagen till forskning och utveckling öka, och det finns också vissa problem med ineffektivitet inom universitetsutbildningen och bristande spridning av ny teknik som behöver åtgärdas. Det höga skattetrycket bedöms också vara en faktor som kan hämma tillväxten.FinanspolitikenDet offentliga underskottet, frånräknat UMTS-intäkter, minskade kraftigt från 2,1 % 1999 till 1,5 % år 2000 av BNB (1,1 % med UMTS-intäkter). Med tanke på att produktionstillväxten under perioden var högre än väntat och att andra engångsintäkterna varit betydande (avyttring av fastigheter) beräknas dock den underliggande budgetsituationen inte ha förändrats mycket. Budgeten för 2001 och regeringens budgetförslag för 2002 kännetecknas däremot av mera påtaglig stramhet. Enligt planerna skall den offentliga sektorns finanser vara i jämvikt 2002, men det bör noteras att detta sker till priset av en betydande höjning av ett redan högt skattetryck. Skattehöjningar förväntas medföra en höjning av de offentliga inkomsterna med 0,9 % av BNP år 2001. Under 2002 planeras vissa höjningar på utgiftssidan, bland annat generösa bidrag för barnomsorg. De totala omfördelningarna av resurser förväntas sammanlagt uppgå till 3,6 miljarder euro eller 1,6 % av BNP under perioden 2001-2002. Mer än hälften av den budgetkonsolidering som planeras till och med 2002 avser inkomstsidan. Trots de ansträngningar som nu pågår för att konsolidera budgeten kan de offentliga finanserna ännu inte bedömas vara hållbara på lång sikt. Trycket i form av pensionsutgifter kommer oundvikligen att öka trots den reform som nyligen genomfördes. Sjukvårdssystemet behöver också reformeras med tanke på den starka uppgången i vårdrelaterade utgifter. Mot bakgrund av ovan nämnda aspekter, och med tanke på att Österrike ingår i euroområdet, bör finanspolitiken inriktas på följande:i) Man bör försäkra sig om en stram budgetförvaltning på alla myndighetsnivåer under såväl 2001 som 2002, så att målen i 2000 års uppdaterade stabilitetsprogram kan hållas, dvs. ett underskott på 0,7 % av BNP år 2001 och jämvikt år 2002. Utgifterna bör också minskas i linje med planerna i stabilitetsprogrammet, i synnerhet genom administrativa reformer och besparingar inom socialförsäkringssystemen.ii) Under de följande åren bör skattetrycket minskas, särskilt på arbete, men utan att målen i fråga om budgetkonsolidering äventyras. Ytterligare, bestående minskningar av de offentliga utgifterna blir således nödvändiga.iii) Med tanke på de utmaningar som väntar på längre sikt, i synnerhet effekten av en åldrande befolkning, krävs också fortsatta reformer av pensionssystemet. En översyn av utbetalningarna bör ske redan 2001, liksom av villkoren för berättigande till invaliditetspension i syfte att öka den genomsnittliga pensionsåldern. Även inom hälsosektorn krävs åtgärder för att motverka tendensen till ökat utgiftstryck.ArbetsmarknadenDen österrikiska arbetsmarknaden fortsatte att utvecklas mycket positivt under 2000. Sysselsättningen fortsatte stiga, om än i något lägre takt än föregående år, och arbetslösheten sjönk ytterligare till 3,7 %. Sysselsättningsgraden för äldre arbetstagare är emellertid mycket låg (29 %), vilket är särskilt bekymmersamt både med avseende på risken för underskott på arbetskraft och i synnerhet problemen med en åldrande befolkning. År 2000 beslutades om att gradvis höja åldern för förtidspension (en höjning med 18 månader till och med 2002) i kombination med andra åtgärder för att göra förtidspension mindre attraktivt. Det allmänna skattetrycket på arbete har också minskat genom en inkomstskattereform. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Österrike prioritera följande:i) fortsätta reformerna av skatte- och bidragssystemen för att öka incitamenten för äldre arbetstagare att vara kvar i arbetslivet.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominÖsterrike är mindre öppet för internationell konkurrens än några av de andra mindre medlemsstaterna. Arbetskraftens produktivitet ligger strax under EU-genomsnittet. Man har gjort en del framsteg när det gäller att införliva inremarknadsbestämmelserna i den nationella lagstiftningen, och åtgärder till stöd för företagandet är under förberedelse. Det är dock hittills en alltför liten andel av den offentliga upphandlingen som är öppen för konkurrens, och även om det finns planer på att påskynda liberaliseringen av tele-, gas- och elsektorerna kännetecknas dessa fortfarande av såväl stelhet som relativt höga priser. Enligt ny lagstiftning skall dock elsektorn vara fullständigt liberaliserad senast i oktober 2001 och gassektorn senast i oktober 2002. Förutsättningarna för en snabb utveckling av den kunskapsbaserade ekonomin är ännu inte helt på plats. Österrike avsätter fortfarande endast små anslag till FoU och informations- och kommunikationsteknik, trots ett stort genomslag för Internet, och det finns en uppenbar brist på kvalificerad personal inom det sistnämnda området. Det har emellertid meddelats att reformer är på väg för att åtgärda dessa brister. Mot bakgrund av ovan nämnda aspekter bör Österrike i första handi) införliva gemenskapens direktiv om offentlig upphandling i den nationella lagstiftningen och fortsätta arbetet för att göra offentliga upphandlingsförfaranden mer öppna för konkurrens, i synnerhet på provinsnivå och lokal nivå,ii) effektivt genomföra de annonserade reformerna med syfte att främja utvecklingen av kunskapsekonomin och vidta åtgärder för att öka utbudet av kvalificerad arbetskraft inom området för informations- och kommunikationsteknik.KapitalmarknadernaPå senare tid har konsolideringen av banksektorn följts upp med bland annat en ökad koncentration och en ytterligare minskning av det statliga ägandet. Fondbörsen har skapat en allians med Deutsche Börse, som bland annat fört med sig att de två börserna bildat den nya marknaden NEWEX för handel med öst- och centraleuropeiska värdepapper, i samarbete med berörda börser i dessa länder. Ett antal reformer har genomförts för att förbättra lagar och regler på området, bland annat syftande till att genomföra de relevanta EU-direktiven, och man har också vidtagit åtgärder för att bekämpa penningtvätt. Man har bland annat börjat godta prospekt för värdepappersemissioner på engelska, med prospekt tillgängliga via Internet, och utökat undantagen från förpliktelsen att offentliggöra prospekt på den eurobaserade värdepappersmarknaden. Ett antal skattepolitiska åtgärder har införts eller är under förberedelse, bland annat ett avskaffande av omsättningsskatten på aktiemarknaden, ändringar i arvsskattebestämmelserna avseende aktier, införande av skattelättnader för aktieoptioner på vissa villkor samt en fördubbling av bidraget för emission av aktier riktade till anställda. Trots dessa förbättringar förblir riskkapitalmarknaden relativt outvecklad, i synnerhet vad gäller finansiering i tidigt skede. Ett lagförslag om inrättande av en enda tillsynsmyndighet för finansmarknaden lades fram i mitten av april 2001, med syftet att effektivisera tillsynen och anpassa strukturen till marknadens utveckling. Mot bakgrund av ovan nämnda aspekter bör Österrike i första handi) främja riskkapitalmarknadens fortsatta utveckling genom att lätta på begränsningarna för de institutionella investerarnas möjlighet att placera tillgångar i aktier, samt genom att skapa skatteregler som är mera gynnsamma för investeringar och företagande.12. PORTUGALDen ekonomiska tillväxten för år 2000 uppskattas ha uppgått till 3,3 procent av BNP, vilket ligger över den nivå som uppnåddes föregående år. Däremot förändrades tillväxtens sammansättning markant, där en lägre inhemsk efterfrågan i stort sett uppvägdes av en snabbare ökning av exporten. Den ekonomiska aktiviteten kommer antagligen att dämpas under 2001 - 002 och komma ned mot en tillväxttakt på drygt 2 procent. Denna avmattning förklaras av en rad faktorer, bland annat de ansträngningar företagen i den privata sektorn gör för att återställa sina balansräkningar efter den senaste tidens kraftigt ökande skuldsättning, utbudsbegränsningar inom olika tjänstesektorer och inom byggsektorn, samt lägre extern efterfrågan. Sysselsättningen ökade med 1,7 procent 2000 och arbetslösheten minskade till 4,2 procent. Konsumentpriserna ökade betydligt under 2000 och denna tendens höll i sig i början av 2001 till följd av en märkbar ökning av importpriserna, höga löneökningar till följd av en ansträngd arbetsmarknad, samt vissa landspecifika faktorer som exempelvis kraftigt ökade priser på obearbetade livsmedel. Trots att inflationstrycket förväntas lätta under loppet av innevarande år, beräknas den genomsnittliga inflationen år 2001 öka till mer än 3 procent för att år 2002 åter sjunka under denna nivå.Den starka inhemska efterfrågan i Portugal under senare år har bidragit till att skapa en ökande extern obalans. En förutsättning för en återgång till högre tillväxtnivåer på solid grund är att Portugal lyckas korrigera dessa obalanser. Den nödvändiga anpassningsprocessen till en mer balanserad tillväxt kräver stöd av finanspolitiken, i form av strikt återhållsamhet med utgifterna. Vidare har den yttre konkurrenskraften försämrats till följd av höga löneökningar i förening med tämligen låga produktivitetsökningar. För att förbättra ekonomins funktionssätt på medellång sikt krävs följaktligen en återhållsam löneutveckling samt en ekonomisk politik som främjar produktivitetstillväxten.FinanspolitikenUnder år 2000 minskade underskottet i den offentliga sektorns finanser till 1,7 procent av BNP frånräknat UMTS-intäkter (1,4 procent av BNP med UMTS-intäkter). Enligt 2001 års uppdaterade stabilitetsprogram kommer underskottet att reduceras till 1,1 procent 2001 och till 0,7 procent 2002. De offentliga finanserna förväntas vara i balans år 2004. Åtstramningen av finanspolitiken under 2001 är lämplig med tanke på den för närvarande alltför höga efterfrågan i ekonomin och också nödvändig eftersom saldot i de offentliga finanserna i Portugal ännu inte är nära balans på medellång sikt. Minskningen av det offentliga underskottet under 2001 är ett resultat av en betydligt lägre förväntad ökningstakt för de primära löpande utgifterna, vilket endast delvis uppvägs av den planerade ökningen i offentliga investeringar. Skatteintäkterna förväntas öka som ett resultat av de sammanlagda effekterna av ytterligare effektivitetsförbättringar i skatteuppbörden, en breddning av skattebasen och lägre skattesatser i låga inkomstskikt. För att hålla den planerade utgiftsramen förutses i det uppdaterade stabilitetsprogrammet ett striktare budgetförfarande, i vilket bland annat ingår mekanismer för utgiftskontroll, inom ramen för det planerade konsolideringsprogrammet för de offentliga finanserna. Mot denna bakgrund, och med beaktande av att Portugal ingår i euroområdet, bör finanspolitiken särskilt prioritera följande:i) Att uppfylla målet för underskottet år 2001 på 1,1 procent av BNP, vilket kräver att de nuvarande planerna för de primära utgifterna strikt följs, samt att om nödvändigt inte ta de belopp för de löpande utgifterna som frusits i budgeten för år 2001 i anspråk för att på så sätt undvika att skära ned planerade offentliga investeringarna.ii) Att förbereda en budget för 2002 med målsättningen att nå en snabbare minskning av underskottet som andel av BNP än vad som planerades i 2001 års uppdaterade stabilitetsprogram och uppfylla målet på medellång sikt, nämligen en balanserad budget senast 2004. Denna ökade takt i konsolideringen av de offentliga finanserna bör grundas på utgiftsbegränsningar snarare än på skattehöjningar.iii) Att underbygga den finanspolitiska konsolideringsprocessen genom att redan 2001 införa ytterligare åtgärder på sjuk- och hälsovårdsområdet som syftar till att förbättra utgiftskontrollen och effektiviteten och genom att skyndsamt genomföra den tillämpningslagstiftning som krävs för den nyligen antagna socialförsäkringslagen för att därigenom stärka socialförsäkringssektorns finansiella ställning mot bakgrund av de utmaningar finanspolitiken ställs inför på grund av att befolkningen blir allt äldre.ArbetsmarknadenUnder år 2000 var arbetsmarknadsläget fortsatt gynnsamt i Portugal och arbetslösheten sjönk till cirka 4 procent av arbetskraften. Sysselsättningsgraden ökade något till 68 procent och sysselsättningsgraden för både kvinnor och äldre personer låg betydligt över genomsnittet i EU. Inom vissa regioner och sektorer finns nu vissa tecken på brist på arbetskraft, vilket har lett till nominella löneökningar på cirka 5,5 procent år 2000, endast delvis uppvägt av tillväxten i total faktorproduktivitet. Dessutom är arbetsproduktiviteten mycket låg, delvis beroende på den låga utbildnings- och yrkesutbildningsnivån i Portugal, där två tredjedelar av befolkningen mellan 25 och 64 år har avslutad skolutbildning endast på grundskolenivå. Portugal har emellertid ökat anslagen till utbildningen betydligt under senare år, och eftersläpningen i utbildningsnivå är delvis ett resultat av bristande skolutbildning under tidigare decennier. Det i lag reglerade anställningsskyddet för anställningsavtal på viss tid är fortfarande tämligen strikt, vilket förmodligen är en av de främsta orsakerna till den snabba ökningen av visstidsanställningar under senare år. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Portugal prioritera följande:i) Att förbättra och öka investeringarna i utbildnings- och yrkesutbildningssystemen för att höja arbetskraftens anställbarhet, anpassningsförmåga och produktivitet.ii) Att, tillsammans med arbetsmarknadens parter, öka kvaliteten i arbetet och främja modernisering av arbetsmarknadens institutioner genom anpassning av arbetslagstiftningen och fortlöpande utbildning i syfte att minimera risken för en uppdelning av arbetsmarknaden i reguljära respektive extraordinära anställningskontrakt.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominPortugals ekonomi är mindre öppen för internationell konkurrens än de i andra mindre medlemsstater. En relativt låg arbetsproduktivitet begränsar den portugisiska ekonomins totala faktorproduktivitet. Prisnivåerna ligger långt under genomsnittet för EU. Ett flertal åtgärder har vidtagits för att förbättra tillträdet till de offentliga upphandlingsmarknaderna, minska de administrativa bördorna på näringslivet och reformera den offentliga förvaltningen. Talrika initiativ har också tagits för att främja spridningen av informations- och kommunikationsteknik. Trots detta försvåras fortfarande Portugals utveckling av en kunskapsbaserad ekonomi av dess svaga forsknings- och innovationskapacitet, vilket delvis sammanhänger med arbetskraftens bristande utbildningsnivå. Avregleringen av energiförsörjningsektorn går tämligen långsamt och det statliga stödet är fortfarande omfattande och minskar endast långsamt. Slutligen kan konstateras att, trots att framsteg har gjorts på senare år, andelen ännu ej införlivad inremarknadslagstiftning fortfarande är bland de högsta i EU. Mot denna bakgrund bör Portugal särskilt prioritera följande:i) Att öka ansträngningarna att höja nivån på investeringarna i forskning och utveckling, särskilt inom näringslivet.ii) Att ytterligare främja spridningen av informations- och kommunikationsteknik, särskilt genom att vidta åtgärder för att öka tillgången på utbildad personal på informations- och kommunikationsteknikområdet.iii) Att slå vakt om de förbättringar som gjorts i fråga om att begränsa omfattningen av statligt stöd (särskilt sektorsspecifikt stöd).iv) Att öka insatserna för att liberalisera energisektorerna, särskilt till förmån för småföretagsförbrukare och hushåll.v) Att fortsätta de framsteg som gjorts vad gäller införlivandet av inremarknadsdirektiven i den nationella lagstiftningen.KapitalmarknadernaKapitalmarknaderna i Portugal undergår snabba förändringar, med konsolidering och sammanslagning av finansiella institut och utveckling av nya finansiella produkter. Riskkapitalmarknaden har vuxit, även om den fortfarande räknas som en av de minst utvecklade i EU. Även om insatser - huvudsakligen grundade på offentlig finansiering - har gjorts för att underlätta de små och medelstora företagens tillgång till finansiering välkomnas ytterligare åtgärder för att utveckla riskkapitalmarknaden. Regleringsramen har förstärkts genom att de regler som styr generella avsättningar, kapitaltäckningskrav och stora exponeringar har stramats upp. Den portugisiska centralbanken har också vidtagit åtgärder för att förstärka övervakningen av bankernas förfaranden och praxis för riskhantering och för att öka marknadsdisciplinen genom en ökad offentlig upplysningsskyldighet. Upprättandet av det nationella finansinspektionsrådet bör ytterligare stärka tillsynsarbetet. Mot denna bakgrund bör Portugal särskilt prioritera följande:i) Att ytterligare utveckla riskkapitalmarknaden genom att lätta på begränsningarna för institutionella investeringar i eget kapital och genom att skapa en skattemässig ram som i ökad utsträckning främjar investeringar och företagande. Det senare bör också uppmuntras genom ändringar av konkurslagstiftningen.13. FINLANDEn dynamisk exportsektor gjorde att ekonomin år 2000 växte med 5,7 procent. En normalisering av det externa bidraget till tillväxten under åren 2001-2002 förväntas resultera i att den ekonomiska aktiviteten försvagas något och att tillväxten sjunker till en mer hållbar nivå på cirka 4 procent. Den inhemska efterfrågan förväntas förbli stabil, stärkt av ett uppsving i den privata konsumtionen tack vare betydande inkomstskattesänkningar. Maskininvesteringarna bör också förbli höga till följd av ett fortsatt mycket högt kapacitetsutnyttjande, medan byggnadsinvesteringarna bör främjas av stor inflyttning till landets tillväxtcentra. Även om fortsatt skapande av nya arbetstillfällen gör att arbetslösheten även framöver kommer att följa en nedåtgående trend, ligger arbetslösheten kvar på tämligen höga nivåer, vilket är ett tecken på bestående strukturella problem på arbetsmarknaden. Konsumentpriserna steg kraftigt förra året, då ekonomin var på väg att överhettas, vilket förstärktes av uppgången i oljepriserna, men förväntas under 2001 att falla tillbaka till en nivå något över 2 procent och bli ännu lägre år 2002.En mycket framgångsrik tillverkningsindustri för telekomutrustning utgör den viktigaste faktoren bakom den finska ekonomins starka utveckling under senare år. Det mycket starka beroendet av denna bransch för ekonomins totala utveckling är emellertid inte utan risker. På kort sikt kommer självfallet en eventuell avmattning i telekomsektorn att få ett omedelbart genomslag på den totala ekonomiska tillväxten. På medellång sikt riskerar de höga lönerna i denna sektor, som kan vara motiverade med hänvisning till den snabba produktivitetstillväxten, att medföra en risk för omotiverat höga löneökningar i andra delar av ekonomin där produktivitetsförbättringarna är mycket blygsammare. Detta skulle kunna leda till konkurrensproblem i dessa sektorer och i slutändan till lägre sysselsättning. Mot bakgrund av den redan betydande geografiska och yrkesmässiga obalansen kan detta leda till att arbetslösheten minskar i ännu långsammare takt. De måttliga löneavtal som nyligen slutits för 2001 och 2002 är därför välkomna, även om lönerna fortfarande i alltför liten grad avspeglar skillnader i produktivitetsutveckling.FinanspolitikenBetydligt högre skatteintäkter än väntat dels beroende på hög produktionstillväxt, dels på vissa specifika faktorer (t.ex. exceptionell höga intäkter från reavinstbeskattning) i förening med en stram utgiftskontroll resulterade för år 2000 i ett överskott i den offentliga sektorns finanser på uppskattningsvis 6,7 procent av BNP. Enligt det uppdaterade stabilitetsprogrammet förväntas betydande om än något lägre överskott under den programperiod som omfattar åren 2001-2004. Den finanspolitiska strategin bygger i huvudsak på att minska de offentliga utgifterna som andel av BNP och samtidigt sänka skattetrycket något. Arbetet med att sänka inkomstskatterna, som har påbörjats, förmodas öka incitamenten att arbeta, men kommer att behöva ses i förening med bidragssystemet. Det medelfristiga offentliga överskottet på 4 procent av BNP förefaller möjligt med hänsyn till det gynnsamma ekonomiska läget och motiverat av långsiktiga farhågor för de offentliga finansernas hållbarhet till följd av att antalet äldre ökar påfallande snabbt. Mot bakgrunden av ett stigande utgiftstryck kommer det att krävas ett fast grepp om utgifterna för att de planerade överskotten skall uppnås. Mot denna bakgrund, och med beaktande av att Finland ingår i euroområdet, bör finanspolitiken särskilt prioritera följande:i) Att hålla fast vid de utgiftsmål som fastställdes i budgeten för år 2001.ii) Att bibehålla höga offentliga överskott under 2001 och de följande åren.iii) Att säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet med beaktande av de framtida effekterna på pensions- samt hälso- och sjukvårdskostnaderna av att befolkningen blir allt äldre, vilka kommer att vara särskilt kännbara för Finland. Detta kräver en fortsättning av politiken för att minska den offentliga skulden, samtidigt som denna behöver kompletteras av åtgärder för att höja den låga faktiska pensionsåldern.ArbetsmarknadenDen finska arbetsmarknadens utveckling under 2000 var blandad. I motsats till den kraftiga ökningen av BNP och sysselsättning sjönk arbetslösheten relativt långsamt och ligger kvar på 9,8 procent, vilket är höga tal. Strukturproblem på arbetsmarknaden visar sig i den oproportionerligt höga arbetslösheten bland den lågutbildade äldre arbetskraften och i vissa regioner. Samtidigt har det uppstått arbetskraftsbrist i andra regioner och i vissa sektorer, trots en betydande rörlighet på arbetsmarknaden. Regeringens åtgärder för att lösa problemen på arbetsmarknaden har starkt inriktats på att minska den totala skatten på arbete, inberäknat aviserade ytterligare skattesänkningar 2001 och 2002, och på en ökning av de aktiva arbetsmarknadsprogrammen. Framstegen förefaller emellertid än så länge ha varit långsamma när det gäller målet att höja den faktiska pensionsåldern och förbättra incitamentseffekterna för lågavlönade. Resultatet i fråga om att minska tillströmningen av nya långtidsarbetslösa kan förbättras ytterligare. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Finland prioritera följande:i) Förstärkta insatser för att minska de höga marginalskatterna i synnerhet för låginkomsttagare och för att förbättra incitamenten i bidragssystemen, särskilt i pensionssystemen, att anta ett erbjudande om anställning och att hålla sig kvar på arbetsmarknaden.ii) Att höja effektiviteten i de aktiva arbetsmarknadsprogrammen och i ökad utsträckning inrikta dem på att se till behoven hos dem som löper störst risk att hamna i långtidsarbetslöshet.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominTrots Finlands avlägsna geografiska läge i EU och dess låga befolkningstäthet, vilket skapar naturliga hinder för konkurrensen, har den finska ekonomins öppenhet ökat under senare år. Konsumentprisnivån ligger högre än vad som skulle kunna förväntas med hänvisning till landet levnadsstandard. Telekom- och elpriserna är emellertid låga, vilket kan tänkas sammanhänga med de betydande framsteg Finland har gjort i fråga om att liberalisera och avreglera dessa branscher. Inom detaljhandeln, bygg- och mediebranschen är dock konkurrensen otillräcklig. Vidare är andelen offentliga upphandlingar som offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning i förhållande till BNP relativt låg trots en striktare upphandlingslagstiftning än nödvändigt. Finland har nått långt i utvecklingen av en kunskapsbaserad ekonomi, vilket antyds av de relativt höga FoU-utgifterna och det stora genomslaget för informations- och kommunikationsteknik. Mot denna bakgrund bör Finland särskilt prioritera följande:i) Att förbättra efterlevnaden av regelverket på upphandlingsområdet, särskilt på lokal nivå, och skapa ökad öppenhet och insyn i fråga om tillhandahållandet av offentliga tjänster för att öka de privata företagens medverkan.ii) Att stärka konkurrensen inom branscher som distributions-, bygg- och mediesektorn.KapitalmarknadernaKapitalmarknaderna i Finland utvecklas snabbt och investeringsmöjligheterna beräknas öka ytterligare till följd av ny lagstiftning som gör det möjligt att inrätta hypoteksbanker och ge ut hypoteksbanksobligationer. Marknadsutvecklingen gynnas av en mer enhetlig beskattning av kapitalinkomster och av förbättringar i marknadens infrastruktur. Riskkapitalmarknaden är också stadd i utveckling, vilket illustreras av framväxten av nya tillväxt-, teknik- och småföretagsfonder, samtidigt som det vore önskvärt med ytterligare ansträngningar för att utveckla marknaden. Omstruktureringen av banksektorn går vidare. I och med det ökade samgåendet mellan stora finansiella institut i Norden har de finska tillsynsmyndigheterna ingått ett samarbetsavtal med sina danska, svenska och norska motsvarigheter för att garantera en effektiv tillsyn av sådana gränsöverskridande institut. Mot denna bakgrund bör Finland särskilt prioritera följande:i) Att vidareutveckla riskkapitalmarknaden genom anpassning av skattesystemet så att det i högre grad främjar investeringar och företagande.14. SVERIGESverige har sedan 1998 upplevt en period av stark tillväxt under vilken BNP har ökat med mer än 3,5 procent per år. Uppbromsningen i världsekonomin 2001 resulterar emellertid i svagare extern efterfrågan, vilket sammanfaller med en förväntad konjunkturmässig avmattning av den inhemska efterfrågan, i synnerhet av den privata konsumtionen. Den ogynnsamma utvecklingen på aktiemarknaden bidrar till denna avmattning. Å andra sidan förväntas hushållens disponibla inkomster att stiga som ett resultat av en viss ytterligare sysselsättningsökning och även till följd av de skattesänkningar som genomförts 2001. Vidare bör uppbyggnaden av tredje generationens mobiltelefoninät stimulera investeringarna i år och nästa år. Sammantaget förväntas detta resultera i en lägre ekonomisk tillväxt, vilken förväntas uppgå till 2,7 procent 2001 och 3,0 procent 2002.Det har skett en kraftig ökning av sysselsättningen under senare år, vilket har bidragit till att arbetslösheten sjunkit betydligt. Löne- och prisutvecklingen har förblivit dämpad och nya löneavtal ger en antydan om att den måttliga löneutvecklingen kommer att bestå. Detta bör bidra till att hålla nere det inhemska inflationstrycket under 2001 och 2002. Sveriges mål att nå en sysselsättningsgrad på 80 procent till år 2004 är mycket vällovligt. För att detta mål skall kunna uppnås förefaller det lämpligt att fortsatt följa en strategi som bygger på att sänka skatterna och att minska de snedvridande marginaleffekter som uppkommit till följd av inkomstgrundade förmåner, eftersom detta ökar människors ekonomiska incitament att arbeta. De aktiva arbetsmarknadsprogrammens omfattning och utformning bör ses över för att säkerställa ett tillräckligt arbetskraftsutbud.FinanspolitikenUnder år 2000 steg överskottet i de offentliga finanserna betydligt med 2,2 procentenheter, till 4 procent av BNP, vilket låg betydlig över Sveriges prognos på 3,4 procent av BNP. Enligt 2000 års uppdaterade konvergensprogram förväntas med nuvarande ekonomisk politik fortsatta stora överskott under 2001 och 2002, på 3,5 procent av BNP respektive 3,3 procent av BNP. Den svenska finanspolitiken på medellång sikt vilar på två grundvalar som består av att i) nominella tak för statsutgifterna årligen fastställs för tre år framåt samt ii) ett mål för överskottet i de offentliga finanserna på i genomsnitt 2 procent av BNP över en konjunkturcykel. Den marginal som skapats genom att uppnå överskott som överstiger målet har delvis använts till skattelättnader och delvis till att minska den offentliga skulden. Det senare utgör en viktig del av Sveriges strategi för att hantera situationen med allt fler äldre. Mot denna bakgrund bör finanspolitiken särskilt prioritera följande:i) Bibehålla höga överskott i de offentliga finanserna under 2001 och under de följande åren.ii) Att fortsätta strategin med skattesänkningar för låg- och medelinkomsttagare under 2002 utan att, med beaktande av läget i konjunkturcykeln, målet för överskottet på medellång sikt på 2 procent av BNP äventyras, och samtidigt säkerställa att statens utgiftstak inte överskrids.iii) Att fullfölja strategin att minska den offentliga skulden på medellång sikt på det sätt som beskrivits i det uppdaterade konvergensprogrammet, genom att hålla fast vid målet för överskottet på 2 procent av BNP över en konjunkturcykel och samtidigt genomföra strategin med ytterligare skattesänkningar och strikt kontroll av de offentliga utgifterna. Detta bör göra att Sverige får större möjligheter att klara av påfrestningen på de offentliga finanserna till följd av att befolkningen blir allt äldre.ArbetsmarknadenLäget på den svenska arbetsmarknaden fortsatte att förbättras starkt under 2000, och arbetslösheten sjönk till 5,9 procent av arbetskraften. Den totala sysselsättningsgraden, och i synnerhet sysselsättningsgraden bland kvinnor och den äldre arbetskraften är bland de högsta i unionen. Än så länge finns det inte någon allmän arbetskraftsbrist, men inom vissa branscher och regioner har det blivit allt svårare att få tag i arbetskraft. En effektivare arbetsförmedling, skärpta villkor för att få rätt till arbetslöshetsersättning (med avseende på yrkesmässig och geografisk rörlighet), och en inriktning på livslångt lärande har underlättat anpassningen av utbudet till efterfrågan på arbetskraft under den senaste konjunkturuppgången. Olika utvärderingar visar emellertid på en del effektivitetsbrister, som exempelvis betydande undanträngningseffekter, i vissa av de aktiva arbetsmarknadsprogrammen. Trots de åtgärder som vidtagits under senare tid är skattetrycket på arbete fortfarande högt och bidragssystemen ger upphov till höga nettoersättningsnivåer vid inkomstbortfall. Sverige har de facto ett högt skattetryck för låginkomsttagare jämfört med resten av unionen. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av rekommendationerna om sysselsättningen, bör Sverige prioritera följande:i) Att fullfölja reformeringen av skatte- och bidragssystemen för att främja incitamenten att ta arbete och i synnerhet minska skattetrycket för låginkomsttagare.ii) Att säkerställa effektiviteten i de aktiva arbetsmarknadsprogrammen och inrikta dem mot de personer som löper störst risk att hamna i långtidsarbetslöshet samtidigt som arbetsmarknadens krav tillgodoses.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominDen svenska ekonomin har blivit mer öppen på senare år. Konsumentprisnivån är fortfarande tämligen hög. Telekom- och elsektorerna har emellertid liberaliserats, vilket resulterat i lägre prisnivåer i dessa sektorer. Sverige har också uppvisat utmärkta resultat när det gäller att genomföra inremarknadsdirektiven och inslaget av statligt stöd är mycket lågt. Åtgärder har vidtagits för att införa konkurrens när det gäller tillhandahållande av offentliga tjänster och för att skärpa tillämpningen av reglerna om offentlig upphandling, men det finns utrymme för ytterligare konkurrens. Konkurrensen är också otillräcklig inom detaljhandeln, läkemedels-, bygg- och flyg- och järnvägstransporter. Sverige har de högsta totala utgifterna för FoU inom EU. Stora företag i ett fåtal kunskapsintensiva branscher står för mycket av den FoU som bedrivs. Mot denna bakgrund bör Sverige särskilt prioritera följande:i) Att förbättra efterlevnaden av regelverket på området för offentlig upphandling och stärka konkurrensen inom den offentliga tjänstesektorn på lokal nivå.ii) Att öka konkurrensen på exempelvis flygtransport- och läkemedelsområdet.KapitalmarknadernaUtvecklingen på den svenska kapitalmarknaden har kännetecknats av konsolidering, reformering av lagstiftning och regelverk och ökade investeringar i riskkapital. Införandet av ett fonderat inslag i pensionssystemet, där den enskilde själv kan välja fondförvaltare, har ökat efterfrågan på investeringstjänster och ökat utländska fondföretags närvaro på den svenska marknaden. Under senare år har riskkapitalmarknaden vuxit, investeringarna diversifierats och omfattar inte längre enbart högteknologisektorn. Åtgärder har vidtagits för att förbättra klimatet för riskkapitalister, men det vore önskvärt med ytterligare ansträngningar för att utveckla marknaden. Finansinspektionen har omorganiserat sin verksamhet för att anpassa den till ökningen av finansiella konglomerat och för att utveckla en helhetssyn på riskerna i den finansiella sektorn. Myndigheten har ingått samarbetsavtal med dess motsvarigheter i Danmark, Finland och Norge för att garantera en effektiv tillsyn av gränsöverskridande institut. Mot denna bakgrund bör Sverige särskilt prioritera följande:i) Att ytterligare utveckla riskkapitalmarknaden genom anpassning av skattesystemet så att det i högre grad främjar investeringar och företagande. Företagande bör även uppmuntras genom ändringar i konkurslagstiftningen.15. FÖRENADE KUNGARIKETFörenade kungarikets BNP steg under år 2000 med 3 procent. Ekonomin förväntas fortsätta att utvecklas gynnsamt under 2001 och 2002 med en tillväxt på 2,7 procent 2001, som åter förväntas öka till 3 procent 2002. Den inhemska efterfrågan förväntas förbli stark, till följd av nyligen vidtagna finanspolitiska åtgärder och planerna på en kraftig ökning av offentlig konsumtion och investeringar i anläggningstillgångar. Detta förväntas uppväga en försvagning av nettoexporten till följd av nedgången i den amerikanska konjunkturen. Inflationsutvecklingen, både den nuvarande och den förväntade, är gynnsam och konsumentprisökningarna (enligt det harmoniserade konsumentprisindexet) är bland de lägsta i EU. Trots hög efterfrågan på arbetsmarknaden och en arbetslöshet som är den lägsta på tjugo år, är lönetrycket fortfarande dämpat. Arbetslösheten kan tänkas minska ytterligare något i takt med att åtgärder för att öka incitamenten att arbeta får effekt.Arbetslösheten är låg men kännetecknas av nivåer över genomsnittet för vissa samhälls- och folkgrupper. Nyckelfrågan gäller huruvida de aktiva arbetsmarknadsåtgärder som införts är tillräckliga för att lösa problemen med social utslagning som följer av bestående arbetslöshet och overksamhet. Ett annat strukturellt problem är den relativt låga produktiviteten i Förenade kungariket. Även om produktivitetstillväxten har ökat under de senaste kvartalen, är det för tidigt att säga om det har skett en bestående ökning av produktivitetsnivån. Offentliga åtgärder har även här vidtagits för att komma till rätta med denna svaghet. Utmaningen består i att få dessa åtgärder att faktiskt leda till en ökad produktivitet.FinanspolitikenÖverskottet i de offentliga finanserna exklusive inkomster från UMTS blev 1,9 procent av BNP för år 2000 (4,3 procent inklusive UMTS). Prognoserna för de offentliga finanserna visar på ett överskott på 1,7 procent av BNP (frånräknat UMTS-intäkter) för budgetåret 2000-2001, vilket är högre än de 1,1 procent som förväntades enligt det uppdaterade konvergensprogrammet. Därefter förutses ett överskott på 0,5 procent för 2001-2002 varefter saldot övergår i ett litet underskott på 0,1 procent 2002-2003 och ett underskott på 1 procent av BNP år 2003-2004 och de följande åren. Dessa siffror överensstämmer i stora drag med dem som angavs i det uppdaterade konvergensprogammet. Det beräknade underskottet på cirka 1 procent av BNP för perioden mellan 2003-2004 och 2005-2006 på grundval av nuvarande politik uppkommer till följd av ett försiktigt antagande om en tillväxttrend på 2,25 procent per år och till följd av ökade offentliga investeringar. De tillkommande lättnaderna i finanspolitiken under perioden mellan 2000-2001 och 2001-2002, jämfört med det uppdaterade konvergensprogrammet, kommer troligtvis inte att äventyra den ekonomiska stabiliteten eftersom inflationen är låg och fundamenta i den ekonomiska prognosen, inberäknat de finanspolitiska åtgärderna, inte antyder att det föreligger ett efterfrågetryck som ger anledning till oro. I utgiftsplanerna har ökade resurser avdelats till offentliga investeringar som under senare år har varit låga. De förväntas öka netto, dvs. efter avskrivningar och avyttringar, från 0,8 procent av BNP 2000-2001 till 1,7 procent 2003-2004. De långsiktiga prognoser för de offentliga finanserna som lämnas i det uppdaterade konvergensprogrammet visar att utgiftsplanerna är hållbara med nuvarande politik. Mot denna bakgrund bör finanspolitiken särskilt inriktas på följande:i) Att se till att ett överskott i de offentliga finanserna på minst 0,5 procent av BNP uppnås för budgetåret 2001-2002 i enlighet med beräkningarna i 2001 års budget.ii) Att när det gäller saldot för den offentliga sektorns finanser säkerställa att såsom planerat ett utfall för år 2002-2003 nära balans uppnås.iii) Att uppnå att de offentliga investeringarna netto, efter avskrivningar, under perioden mellan 2000-2001 och 2003-2004 i enlighet med planerna ökar till det dubbla, uttryckt som andel av BNP, och samtidigt se till att stabilitets- och tillväxtpaktens villkor fortsätter att iakttas.ArbetsmarknadenUtvecklingen på arbetsmarknaden i Förenade kungariket fortsätter att vara bland de starkaste i EU, med en kraftigt ökad sysselsättning de senaste åren och arbetslöshetssiffror som är bland de lägsta på 20 år (5,5 procent 2000). Långtidsarbetslösheten som andel av den totala arbetslösheten är bland de lägsta i EU. Förenade kungariket har fortsatt att vidta ytterligare justeringar i skatte- och bidragssystemet för att det skall löna sig att arbeta. Räckvidden för de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna med tyngdpunkten i den s.k. nya given (New Deal) har utökats, bland annat genom förstärkta åtgärder för att lösa de problem med social utslagning som blir följden av en koncentration av icke yrkesverksamma i eftersatta områden och den höga andelen hushåll utan arbetsinkomster. Även om den totala arbetslösheten har sjunkit har sysselsättningsgraden inte nämnvärt ökat och antalet personer som uppbär sjuk- och invaliditetsersättningar har ökat betydligt de senaste åren. Mot bakgrund av dessa aspekter, och i kombination med en strikt tillämpning av sysselsättningsrekommendationerna, bör Förenade kungariket prioritera följande:i) Att förstärka de aktiva åtgärderna med inriktning på de samhällsgrupper och enskilda som löper störst risk att särskilt drabbas av arbetslöshet eller av långtidsarbetslöshet och brist på sysselsättning, samt reformera passiva bidragssystem för att ge människor som är arbetsföra möjligheter och incitament att komma in på arbetsmarknaden.Produktmarknaderna och den kunskapsbaserade ekonominFörenade kungariket har kommit långt i fråga om reformering av regelverket för och avregleringen av nätindustrierna. Den ekonomiska miljön främjar näringsverksamhet och företagande och kännetecknas av få regleringar. Den relativt låga arbetsproduktiviteten i Förenade kungariket utgör emellertid fortfarande ett problem, trots att den visade vissa tecken på att öka snabbare 2000. Detta kan avspegla en svag konkurrens inom vissa sektorer av ekonomin, sjunkande FoU inom näringslivet som andel av BNP (fram till 1999) och otillräckliga investeringar under tidigare perioder, i synnerhet offentliga investeringar. Ett antal åtgärder har vidtagits för att stimulera FoU och innovation. Mot denna bakgrund bör Förenade kungariket särskilt prioritera följande:i) Att vidta åtgärder för att förbättra den relativt låga produktivitetsnivån, särskilt genom att stärka konkurrensen inom sådana branscher som icke-institutionella banktjänster, bilåterförsäljning och posttjänster samt genom att öka utbudet på yrkesutbildad personal på området för informations- och kommunikationsteknik.ii) Att säkerställa att de aviserade investeringarna för att förbättra transportinfrastrukturen och kvaliteten på kollektivtrafiken genomförs i praktiken och inte hindras av samordningsproblem mellan olika offentliga organ, tillsynsmyndigheter och privata företag.KapitalmarknadernaDe finansiella marknaderna i Förenade kungariket är fortfarande de mest utvecklade i EU. Utvecklingen av riskkapitalmarknaden gynnas inte desto mindre av insatser för att öka tillgången på kapital i uppbyggnadsskedet och av en rad reformer av regelverket på skatte- och finansområdet. Ersättandet av minimifinansieringskravet (Minimum Funding Requirement) med en långfristig specifik finansieringsnorm kommer att avlägsna ett potentiellt hinder mot investeringar i riskkapital. Vidare främjar regeringen partnerskap mellan den offentliga och privata sektorn för att förbättra tillgången på småskaligt riskkapital och riskkapital i uppbyggnadsskedet över hela landet. Inrättandet av en enda tillsynsmyndighet - "Financial Services Authority" - kommer ytterligare att främja likvärdiga konkurrensvillkor mellan finansiella institut, och åtgärder till förmån för konsumenterna håller på att utarbetas. Åtgärder planeras också eller är under utarbetande inom banksektorn för att stärka konkurrensen och förbättra konsumenternas ställning, däribland lagstiftning för att underlätta tillträdet till betalningssystem och se över tillträdesavgifter, översyn av självreglerande uppförandekoder, samt en översyn av finansministeriets mål när det gäller att främja konkurrensen på det finansiella tjänsteområdet. Mot denna bakgrund bör Förenade kungariket särskilt prioritera följande:i) Att ytterligare uppmuntra användning av pensionsfonder för att utveckla rikskapitalmarknaden.Utfärdat i Göteborg 15 juni 2001.På rådets vägnarB. RingholmOrdförande