title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Italiens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram för 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/46

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Italiens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram för 2012–2015
   2012/C 219/14
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 godkände Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (4) om Italiens nationella reformprogram för 2011 och avgav sitt yttrande om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.

               (4)

               Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen, i vilken Italien identifierades som en av de medlemsstater som kommer att bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser där kommittén för socialt skydd uppmanades att, i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer, framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och i deras nationella reformprogram.

               (9)

               Den 30 april 2012 lade Italien fram sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2015 och sitt nationella reformprogram för 2012. I syfte att beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt. Kommissionen har också i en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 bedömt om Italien har drabbats av makroekonomiska obalanser. Kommissionen konstaterade vid sin fördjupade granskning att det föreligger obalanser, men att de inte är alltför stora. I synnerhet är det så att även om den offentliga skulden redan granskas noggrant i stabilitets- och tillväxtpakten, förtjänar den makroekonomiska utvecklingen avseende exportresultat uppmärksamhet för att minska risken för negativa effekter på ekonomin.

               (10)

               På grundval av bedömningen av stabilitetsprogrammet enligt artikel 5.1 i förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i programmet är rimligt, under förutsättning att förhållandena på finansmarknaden inte försämras ytterligare. I linje med kommissionens avdelningars vårprognos 2012 väntas real BNP sjunka kraftigt under 2012 och återhämtas gradvis under 2013. I överensstämmelse med förfarandet vid alltför stora underskott är målet för den finanspolitiska strategi som beskrivs i stabilitetsprogrammet att få ner det offentliga underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP, med hjälp av ytterligare utgiftsbegränsningar och ytterligare intäkter. Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet bekräftas i stabilitetsprogrammet att det medelfristiga budgetmålet är att uppnå en ställning med strukturell balans i de offentliga finanserna, vilket på ett adekvat sätt avspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Italien planerar att detta ska uppnås 2013, dvs. ett år tidigare än vad som var målet i det föregående stabilitetsprogrammet, genom åtgärder som antagits redan 2010–2011. På grundval av det (omräknade) strukturella budgetsaldot (5) ligger den planerade finanspolitiska insatsen för perioden 2010–2012 klart över det minimum på 0,5 % av BNP som rådet rekommenderar inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Den förväntade strukturella anpassningstakten under 2013 gör det möjligt för Italien att uppnå det medelfristiga budgetmålet det året och den planerade ökningstakten för de offentliga utgifterna, med beaktande av diskretionära åtgärder på inkomstsidan, skulle iaktta utgiftsmålet i stabilitets- och tillväxtpakten.
               Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten att nå sin topp under 2012 och sedan börja minska allt snabbare, i takt med att det primära överskottet ökar. Italien kommer under 2013–2014 att vara i en övergångsperiod och dess budgetplaner skulle säkerställa att tillräckliga framsteg görs mot riktmärket för skuldminskning, vilket också bekräftades i kommissionens avdelningars vårprognos 2012. Enligt planerna kommer riktmärket för skuldminskning att uppnås vid utgången av övergångsperioden (2015). För att de ovannämnda resultaten för underskottet och skulden ska kunna uppnås krävs ett strikt och fullständigt genomförande av de korrigerande åtgärder som antogs 2010–2011.

               (11)

               Vad gäller det finanspolitiska ramverket godkände Italiens parlament en lag som inför en budgetbalansregel i den italienska konstitutionen. Det kommer att behövas genomförandelagstiftning för att närmare föreskriva om centrala inslag i regeln, dvs. tillämpningsmetoder, lämpliga korrigeringsmekanismer och undantagsklausuler liksom bestämmelser om nödvändig samordning mellan de olika nivåerna inom den offentliga förvaltningen. Regeringen har åtagit sig att arbeta för en varaktig förbättring av de offentliga utgifternas effektivitet och kvalitet genom en ingående utgiftsöversyn på alla nivåer av den offentliga förvaltningen. Översynen bör också göra det möjligt att prioritera utgiftsposter som gynnar tillväxt. I samma syfte pågår en omorientering av användningen av strukturfonder, genom åtgärder som antogs i mars 2011 och åtgärdsplanen för sammanhållning från november 2011, som även syftar till att påskynda utnyttjandet av strukturfonderna. Det finns dock fortfarande viktiga brister i förvaltningskapaciteten, särskilt i konvergensregionerna, som hindrar utnyttjandet av medlen.

               (12)

               Skattesystemets struktur och den höga nivån av skatteflykt och odeklarerat arbete har påverkat Italiens ekonomiska resultat negativt. Skattedisciplinen och styrningen av skatteförvaltningen påverkas också av omfattande skatteutgifter och komplexa och tungrodda administrativa förfaranden. Den partiella förskjutning av skattebördan från skatt på produktionsfaktorer till skatt på konsumtion och fastigheter i lagstiftningsreformer som redan har genomförts är ett viktigt första steg mot att göra skattestrukturen mer tillväxtvänlig, men det krävs en ytterligare förskjutning, samtidigt som spridningseffekter måste beaktas.

               (13)

               Det avtal som arbetsmarknadens parter ingick 2011 om att reformera löneförhandlingssystemet har formaliserats i lagstiftning. Detta bör möjliggöra en mer omfattande användning av kontrakt på företagsnivå, vilket bättre beaktar behoven för specifika produktionsverksamheter och detta bör övervakas. För att helt komma till rätta med problemet med Italiens mer dynamiska nominella enhetsarbetskostnader jämfört med dess handelspartner, vilket är en faktor för landets förlust av konkurrenskraft, bör löneförhandlingssystemet dock reformeras ytterligare genom att tillåta mer flexibla arrangemang även på branschnivå. I april 2012 föreslog regeringen en ambitiös arbetsmarknadsreform som bemöter långsiktiga utmaningar på den italienska arbetsmarknaden, inbegripet dess segmentering. Denna reform bör antas i brådskande ordning, för att säkerställa att dess målsättningar och ambitionsnivå fortsätter att vara adekvata i förhållande till utmaningen på den italienska arbetsmarknaden. Omfattningen och effektiviteten av liberaliseringen av arbetsförmedlingssektorn bör övervakas noga.

               (14)

               Trots de ansträngningar som gjorts för att förbättra anställbarheten för kvinnor, främst genom riktade skatteincitament, är sysselsättningsgraden för italienska kvinnor (46,5 % år 2011) betydligt lägre än genomsnittet i EU-27 (58,5 % år 2011). Ytterligare åtgärder behöver vidtas när det gäller inrättningar för barnomsorg och äldrevård. Utmaningen är särskilt stor för kvinnliga arbetstagare i den privata sektorn, eftersom pensionsåldern för kvinnor kommer att höjas med fem år mellan 2012 och 2018.

               (15)

               Ungdomsarbetslösheten i Italien var i genomsnitt 29,1 % under 2011 och steg ytterligare under de första månaderna av 2012. I synnerhet är arbetslöshetsgraden hög bland personer med universitetsexamen och det finns en obalans mellan de färdigheter som förvärvats och de som behövs på arbetsmarknaden. Främjandet av lärlingsutbildning som en viktig inkörsport till arbetsmarknaden välkomnas, men det krävs fortfarande att lämpliga instrument genomförs, såsom nya system för yrkes- och utbildningsstandarder och för certifiering av färdigheter. Kommissionen har tillsatt en handlingsgrupp för att omplanera sammanhållningsfonderna mot åtgärder som stöder anställningen av ungdomar och utvecklingen av små och medelstora företag.

               (16)

               Andelen elever som slutar skolan i förtid är 18,8 % på nationell nivå, med starka regionala variationer, och detta har negativa effekter för ungdomsarbetslösheten. Det bör vidtas mer riktade och samordnade åtgärder för att ta itu med den utmaning som avbruten skolgång utgör, genom att kombinera förebyggande, ingripande och kompenserande åtgärder. Bristerna hos systemet för universitetsutbildning bör åtgärdas, inbegripet genom att fullt ut genomföra universitetsreformen från 2010, och en starkare koppling bör finnas mellan universitetens prestation och tilldelningen av offentliga medel.

               (17)

               Italien har antagit viktiga åtgärder för att liberalisera tjänster, särskilt inom fria yrken, och för att förbättra konkurrensen inom nätverksindustrin. Det återstår emellertid många utmaningar inom energi- och transportsektorerna, särskilt avseende järnvägar och hamnar, där det fortfarande finns betydande flaskhalskar i infrastruktur och på marknaden.

               (18)

               Även om vissa åtgärder redan har vidtagits för att uppmuntra förenklad administration är affärsmiljön i Italien fortfarande komplex. Det finns i synnerhet inom rättsväsendet flera brister när det gäller resursutnyttjande, förfaranden och institutionell organisation. Detta avspeglas i den låga effektiviteten inom det italienska civilrättsliga systemet, som särskilt visar sig i form av alltför långa handläggningstider och stora målbalanser.

               (19)

               Små och medelstora företag har svårt att få tillgång till finansiering och riskkapitalintensiteten är fortfarande låg. En skattelättnad för nytt bolagskapital infördes i december 2011, vilket gör det möjligt för företag att inte ta upp den beräknade avkastningen på nya kapitaltillskott i den beskattningsbara inkomsten. Detta förväntas göra det lättare för små och medelstora företag att växa i storlek och att investera i innovation. Vissa åtgärder för att främja privat forskning och utveckling (FoU) har vidtagits, särskilt återfinansiering av skattekredit för företagsinvesteringar i forskning, men intensiteten är fortfarande låg och genomförandet av innovativa projekt är svagt.

               (20)

               Italien har gjort ett antal åtaganden enligt europluspakten. Dessa åtaganden och genomförandet av de åtaganden som gjordes 2011 avser att främja sysselsättningen, förbättra konkurrenskraften, öka de offentliga finansernas hållbarhet och stärka den finansiella stabiliteten. Kommissionen har bedömt genomförandet av åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna bedömning har beaktats i rekommendationerna nedan.

               (21)

               Inom ramen för den europeiska planeringsterminen har kommissionen utfört en omfattande analys av Italiens ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet och lagt fram en fördjupad granskning. Den har inte endast beaktat programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Italien, utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att beakta synpunkter på EU-nivå när framtida nationella beslut fattas. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1 till 6 nedan.

               (22)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (23)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Rådets rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1, 4, 5 och 6 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Italien att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:

               1.

               Genomföra budgetstrategin enligt planerna och säkerställa att det alltför stora underskottet korrigeras 2012. Säkerställa de planerade strukturella primära överskotten så att skuldkvoten börjar minska senast 2013. Säkerställa att adekvata framsteg görs mot att uppnå det medelfristiga budgetmålet, samtidigt som utgiftsmålet uppnås och tillräckliga framsteg görs mot riktmärket för skuldminskning.

               2.

               Säkerställa att de närmare bestämmelserna i genomförandelagstiftningen om de centrala inslagen i budgetbalansregeln i konstitutionen, inbegripet bestämmelser om lämplig samordning mellan olika nivåer av den offentliga förvaltningen, är förenliga med EU:s regelverk. Arbeta mot en varaktig förbättring av de offentliga utgifternas effektivitet och kvalitet genom den planerade utgiftsöversynen och genomförandet av åtgärdsplanen för sammanhållning från november 2011 för att förbättra utnyttjandet och förvaltningen av EU-medel, särskilt i södra Italien.

               3.

               Vidta ytterligare åtgärder för att bekämpa ungdomsarbetslöshet, inbegripet genom att göra utbildningen mer relevant för arbetsmarknaden och underlätta övergången till arbetslivet, även genom incitament för att starta nya företag och anställa arbetstagare. Införa landsomfattande erkännande av färdigheter och kvalifikationer för att främja rörlighet på arbetsmarknaden. Vidta åtgärder för att minska andelen universitetsstuderande som avbryter studierna i förtid och bekämpa avbruten skolgång.

               4.

               Anta arbetsmarknadsreformen som en prioritet för att åtgärda segmenteringen på arbetsmarknaden och inrätta ett integrerat system för arbetslöshetsersättning. Vidta ytterligare åtgärder för att skapa incitament för kvinnor att delta på arbetsmarknaden, särskilt genom att tillhandahålla barnomsorg och äldrevård. Övervaka och vid behov förstärka genomförandet av det nya lönesättningssystemet i syfte att bidra till en anpassning av löneutvecklingen till produktiviteten på sektors- och företagsnivå.

               5.

               Fortsätta att bekämpa skatteflykt. Vidta åtgärder mot den svarta ekonomin och odeklarerat arbete, till exempel genom ökade kontroller. Vidta åtgärder för att minska omfattningen av skattebefrielser, skattelättnader och sänkta mervärdesskattesatser samt att förenkla skattelagen. Vidta ytterligare åtgärder för att förskjuta skattebördan från skatt på kapital och arbete till fastighets-, konsumtions- och miljöskatter.

               6.

               Genomföra de liberaliserings- och förenklingsåtgärder som har antagits inom tjänstesektorn. Vidta ytterligare åtgärder för att förbättra marknadstillträdet inom nätverksindustrin samt infrastrukturkapacitet och -sammankopplingar. Ytterligare förenkla regelverket för företag och förbättra förvaltningskapaciteten. Förbättra tillgången till finansiella instrument, särskilt eget kapital, för att finansiera växande företag och innovation. Genomföra den planerade omorganisationen av det civilrättsliga systemet och främja användningen av alternativa mekanismer för tvistlösning.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUT C 215, 21.7.2011, s. 4.

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Kommissionens rekommendation av den 28 december 2004 om komplettering av rekommendation 96/129/EG om det europeiska skjutvapenpassetText av betydelse för EES

text:
               12.1.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 9/1

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 28 december 2004
   om komplettering av rekommendation 96/129/EG om det europeiska skjutvapenpasset
   (Text av betydelse för EES)
   (2005/11/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 andra strecksatsen i detta, och
   av följande skäl:

               (1)

               I rådets direktiv 91/477/EEG av den 18 juni 1991 om kontroll av förvärv och innehav av vapen (1) föreskrivs införandet av ett europeiskt skjutvapenpass.

               (2)

               Kommissionen har genom rekommendation 93/216/EEG av den 25 februari 1993 om det europeiska skjutvapenpasset (2) och rekommendation 96/129/EG av den 12 januari 1996 om komplettering av rekommendation 93/216/EEG om det europeiska skjutvapenpasset (3) anmodat medlemsstaterna att införa detta dokument i enlighet med en förlaga som bifogats dessa rekommendationer.

               (3)

               Denna förlaga till ett europeiskt skjutvapenpass bör anpassas med anledning av de nya medlemsstaternas anslutning.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Republiken Cypern, Republiken Estland, Republiken Lettland, Republiken Litauen, Republiken Malta, Republiken Polen, Republiken Slovenien, Republiken Slovakien, Republiken Tjeckiska och Republiken Ungern skall införa det europeiska skjutvapenpasset i enlighet med den bifogade förlagan.
   Artikel 2
   De övriga medlemsstater som redan utfärdar det europeiska skjutvapenpasset i enlighet med förlagan i bilagan till rekommendation 96/129/EG skall införa passet i enlighet med förlagan i bilagan efter hand som lagren av det gamla passet töms, dock senast den 1 maj 2006.

      Utfärdad i Bryssel den 28 december 2004.

            På kommissionens vägnar

         Günter VERHEUGEN

            Vice ordförande

      (1)  EGT L 256, 13.9.1991, s. 51.

      (2)  EGT L 93, 17.4.1993, s. 39.

      (3)  EGT L 30, 8.2.1996, s. 47.

      BILAGA
      Anpassning av det europeiska skjutvapenpasset (1996 års förlaga), inbegripet de språkliga ändringar som krävs efter utvidgningen den 1 maj 2004.


				|

		52013DC0356

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Estlands nationella reformprogram 2013 med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram för 2012–2017 /* COM/2013/0356 final - 2013/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Estlands nationella reformprogram 2013
med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram för 2012–2017
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 5.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter att ha hört ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)       Den 26 mars 2010 antog
Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och
sysselsättning – Europa 2020. Strategin bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och
konkurrenskraft i Europa.
(2)       Den 13 juli 2010 antog rådet,
på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna
riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014)
och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas
sysselsättningspolitik[4],
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)       Den 29 juni 2012 antog EU:s
stats- och regeringschefer en tillväxt- och sysselsättningspakt, som är en
enhetlig ram för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå, och
där alla tillgängliga medel, instrument och politiska åtgärder ska användas. De
beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och förband sig
särskilt att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landspecifika
rekommendationerna.
(4)       Den 6 juli 2012 antog rådet
en rekommendation om Estlands nationella reformprogram för 2012 och avgav ett
yttrande om Estlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2015.
(5)       Den 28 november 2012 antog kommissionen
den årliga tillväxtöversikten[5],
som inleder den europeiska planeringsterminen 2013 för samordning av den
ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen även, på grundval av
förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska
obalanser, rapporten om varningsmekanismen[6],
där Estland inte identifierades som en medlemsstat som skulle bli föremål för
en fördjupad granskning.
(6)       Den 14 mars 2013 antog
Europeiska rådet prioriteringar för att säkerställa finansiell stabilitet,
budgetkonsolidering och tillväxtfrämjande insatser. Det betonade behovet att
genomföra en differentierad och tillväxtfrämjande budgetkonsolidering,
återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft,
ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera
den offentliga förvaltningen.
(7)       Den 30 april 2013 lade
Estland fram sitt stabilitetsprogram för 2013, som omfattar perioden 2012–2017,
och samma dag sitt nationella reformprogram för 2013. För att beakta inbördes
samband mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt.
(8)       På grundval av bedömningen av
stabilitetsprogrammet för 2013 enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser
rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets
beräkningar av de offentliga finanserna är rimligt för perioden 2013–2014, då
den reala BNP-ökningen väntas uppgå till i genomsnitt ca 3,3 %. Enligt
kommissionens vårprognos 2013 kommer tillväxten att uppgå till 3,5 % under
2013–2014. Landet uppnådde ett totalt budgetunderskott på 0,3 % av BNP för
2012. I programmet bekräftas det föregående målet på medellång sikt för de
offentliga finanserna i form av ett strukturellt överskott. Detta är mer
ambitiöst än vad som krävs enligt stabilitets- och tillväxtpakten. Eftersom det
strukturella saldot utgjordes av ett överskott 2012 uppnådde landet sitt mål på
medellång sikt för de offentliga finanserna ett år tidigare än vad som angavs i
landets föregående program. Budgetstrategins mål enligt stabilitetsprogrammet
är att föra en hållbar finanspolitik som främjar en balanserad tillväxt, genom
att stanna kvar vid målet på medellång sikt för de offentliga finanserna
samtidigt som tillräckliga finanspolitiska buffertar ackumuleras och
skattetrycket på arbete minskas. Det planerade totala underskottet på 0,5 % av
BNP för 2013 ska enligt programmet förbättras under prognosperioden, så att det
upphör 2014 och därefter övergår till ett överskott. Enligt en övergripande
bedömning av det omräknade strukturella saldot, inklusive en analys av
utgiftsriktmärket, kommer Estland inte att avvika avsevärt från målet på
medellång sikt för de offentliga finanserna under 2013 och återgå till ett
strukturellt överskott 2014. Skuldkvoten ligger långt under 60 % av BNP och
kommer enligt programmet sannolikt att sjunka efter 2013 till omkring 9 % av
BNP under 2015–2016. Estland planerar att under 2013 införa en regel om ett
strukturellt budgetsaldo i linje med kraven i fördraget om stabilitet,
samordning och styrning. Denna regel bör kompletteras av en förstärkning av de
fleråriga utgiftsmålens bindande karaktär så snart som budgetregeln har
införts.
(9)       När det gäller
arbetsmarknaden fortsätter sysselsättningen att stiga, även om den alltjämt
hindras av flaskhalsar i form av ihållande ungdomsarbetslöshet och långfristig
arbetslöshet, kompetensglapp och ökande brist på arbetskraft, bland annat
beroende på långvariga hälsoproblem. Socialförsäkringssystemet borde bli mer
flexibelt och riktat och tillhandahålla stödtjänster och incitament till
arbetslösa och inaktiva personer som skulle kunna få anställning igen,
samtidigt som aktiveringsåtgärderna borde förstärkas så att de når de som mest
behöver dem. De familjepolitiska utgifternas kostnadseffektivitet skulle kunna
förbättras på ett budgetneutralt sätt, bland annat genom att förmåner
omfördelas från föräldrabidrag till mer effektiva åtgärder som barnomsorg,
vilket väntas få positiva effekter på kvinnors sysselsättning. Den ekonomiska
utvecklingen i olika regioner måste hanteras på ett mer samordnat sätt så att
resultaten blir mer synliga.
(10)     När det gäller utbildning har
Estland till viss del infört rekommendationerna från 2012: en reform av den
högre utbildningen antogs 2012 och en ny allsidig reform av yrkesutbildning och
fortbildning ska antas under 2013. Man bör särskilt uppmärksamma att
arbetsmarknadens parter involveras i tillräcklig grad så att ett fullgott antal
lärlingsplatser inom yrkesutbildningen skapas. Man har ännu inte uppfyllt det
viktiga åtagandet att rationalisera tillhandahållandet av högstadie- och
gymnasieutbildning. Landet måste ta itu med den alltjämt relativt höga
ungdomsarbetslösheten mot bakgrund av den höga andelen personer som inte har
yrkesutbildning. Tillträdet till livslångt lärande för lågkvalificerade arbetstagare
är ännu inte tillräckligt bra och åtgärder för arbetslösa unga personer
motsvarar inte alltid arbetsmarknadens behov på ett trovärdigt sätt. Den låga
graden av samarbete mellan den offentliga forskningen och ekonomin hämmar
alltjämt produktivitetstillväxten och påverkar landets konkurrenskraft.
Internationalisering och prioritering av forsknings- och innovationssystemet
fortsätter att vara en utmaning, med tanke på ekonomins ringa storlek.
(11)     Landets energiintensitet är
fortsatt mycket hög. Även om staten har vidtagit vissa åtgärder behöver
insatserna fortsätta och utökas, med ytterligare tonvikt på renovering av
bostadsbyggnader. Landets nybilsflotta är den mest energiintensiva i EU och
konsumtionsmönstren ändras inte trots de höjda punktskatterna på bränsle. Om
ytterligare insatser inte görs kommer Estland sannolikt inte att uppnå sitt
utsläppsmål i fråga om växthusgaser, särskilt inte om inget görs inom
transport- och bostadssektorn. Landets energimarknad är fortsatt relativt
isolerad, med tanke på att förbindelserna till andra länder är otillräckliga.
(12)     Tillhandahållandet av de
tjänster som lokala myndigheter enligt lag måste tillhandahålla är i flertalet
sektorer otillfredsställande, i synnerhet när det gäller långtidsvård,
familjestöd, hälso- och sjukvård, utbildning och transport. Detta är en följd
av de lokala myndigheternas låga administrativa kapacitet och glappet mellan de
intäkter de får och de ansvarsområden de tilldelats. Någon genomförbar plan för
att förbättra den lokala förvaltningen har ännu inte fastställts.
(13)     Inom ramen för den europeiska
planeringsterminen har kommissionen gjort en omfattande analys av Estlands
ekonomiska politik. Både stabilitetsprogrammet och det nationella
reformprogrammet har bedömts. Kommissionen har beaktat inte bara programmens
relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Estland utan
även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot
bakgrund av behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i
unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter
på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen avspeglas i rekommendationerna 1 till 5 nedan.
(14)     Mot bakgrund av denna bedömning
har rådet granskat Estlands stabilitetsprogram och dess yttrande[7] avspeglas särskilt i
rekommendation 1 nedan.
(15)     I samband med den europeiska
planeringsterminen har kommissionen också gjort en analys av den ekonomiska
politiken i euroområdet som helhet. Utifrån detta har rådet utfärdat särskilda
rekommendationer till de medlemsstater som har euro som valuta. Estland bör
också säkerställa att dessa rekommendationer genomförs i tid och till fullo.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Estland att
vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:
1.       Föra en tillväxtvänlig finanspolitik,
bevara sunda offentliga finanser enligt plan och säkerställa att målet på
medellång sikt för de offentliga finanserna uppnås under hela programperioden.
Komplettera den planerade budgetregeln med mer bindande fleråriga utgiftsregler
inom ramen för budgetramen på medellång sikt och fortsätta att effektivisera de
offentliga utgifterna.
2.       Öka incitamenten att arbeta genom att
göra de olika befintliga socialförsäkringssystemen mer konsekventa och genom
att öka flexibiliteten vid tilldelning av sociala förmåner och göra dem mer
riktade. Förbättra tillhandahållandet av sociala tjänster, däribland
barnomsorg, samtidigt som familjepolitikens ändamålsenlighet och
kostnadseffektivitet höjs. Förstärka aktiveringsåtgärderna för att göra det
lättare för långtidsarbetslösa och personer som mottar invaliditetsförmåner
eller ersättning för arbetsoförmåga att återvända till arbetsmarknaden. Inrätta
en samordnad strategi för att gynna ekonomisk utveckling i regioner som
kännetecknas av hög arbetslöshet.
3.       Fortsätta insatserna för att
utbildningssystemen ska bli mer anpassade till arbetsmarknadens behov, bland
annat genom att i högre grad involvera arbetsmarknadens parter och genomföra
riktade åtgärder för att ta itu med ungdomsarbetslöshet. Avsevärt höja
lågkvalificerade personers deltagande i livslångt lärande. Intensifiera
insatserna för att fastställa prioriteringar för och internationalisera
forsknings- och innovationssystemen och utöka samarbetet mellan företag,
institut för högre utbildning och forskningsinstitut.
4.       Förbättra energieffektiviteten, särskilt
inom byggnads- och transportsektorn, och stärka miljöincitamenten i fråga om
fordon och avfall, genom att se över bilbeskattningen och/eller höja
punktskatterna på motorbränslen. Påskynda utvecklingen av gränsöverskridande
energiförbindelser, för att diversifiera energiförsörjningen och främja
konkurrens på energimarknaden.
5.       Uppnå bättre balans mellan lokala
myndigheters intäkter och de ansvarsområden de tilldelats. Höja lokala
myndigheters effektivitet och säkerställa att lokala offentliga tjänster av god
kvalitet tillhandahålls.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2013) 356 final.
[3]               P7_TA(2013)0052 och P7_TA(2013)0053.
[4]               Rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013.
[5]               COM(2012) 750 final.
[6]               COM(2012) 751 final.
[7]               Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

32003H0047

Kommissionens rekommendation av den 15 januari 2003 om riktlinjer för medlemsstaterna vid utarbetandet av en nationell plan för utsläppsminskning i enlighet med bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/80/EG om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar (Text av betydelse för EES) [delgivet med nr K(2003) 9]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 016 , 22/01/2003 s. 0059 - 0067

Kommissionens rekommendationav den 15 januari 2003om riktlinjer för medlemsstaterna vid utarbetandet av en nationell plan för utsläppsminskning i enlighet med bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/80/EG om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar[delgivet med nr K(2003) 9](Text av betydelse för EES)(2003/47/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/80/EG av den 23 oktober 2001 om begränsning av utsläpp till luften av vissa föroreningar från stora förbränningsanläggningar, särskilt artikel 4.6 femte stycket d i detta, ochav följande skäl:(1) Enligt direktiv 2001/80/EG skall medlemsstaterna senast den 1 januari 2008 minska utsläppen från stora förbränningsanläggningar.(2) Enligt direktivet finns två möjligheter att minska utsläppen från befintliga anläggningar: medlemsstaterna kan antingen tillämpa angivna utsläppsgränsvärden eller genomföra en nationell plan för utsläppsminskning för sådana anläggningar.(3) Kommissionen skall utarbeta riktlinjer för att hjälpa de medlemsstater som väljer alternativet att upprätta en nationell plan för utsläppsminskning.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. De medlemsstater som väljer alternativet att enligt artikel 4.6 i direktivet upprätta en nationell plan för utsläppsminskning för att se till att befintliga anläggningar omfattas av kraven i direktiv 2001/80/EG, bör beakta de riktlinjer som anges i bilagan till denna rekommendation.2. Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 15 januari 2003.På kommissionens vägnarMargot WallströmLedamot av kommissionenBILAGA1. INLEDNINGEnligt artikel 4.3 i direktiv 2001/80/EG skall medlemsstaterna senast den 1 januari 2008 ha uppnått betydande utsläppsminskningar från befintliga anläggningar genom ett av alternativen i artikel 4.3:- Alternativ 1: Iakttagande av utsläppsgränsvärden (ELV). Detta alternativ innebär att det nya direktivets krav kommer att anses vara uppfyllda om samtliga befintliga anläggningar iakttar de utsläppsgränsvärden för svaveldioxid, kväveoxider och stoft som anges i del A i bilagorna III-VII. I förekommande fall tillämpas artiklarna 5, 7 och 8 i direktiv 2001/80/EG.- Alternativ 2: Genomförande av en nationell plan för utsläppsminskning. Alternativet till utsläppsgränsvärden är att medlemsstaterna genomför en nationell plan för utsläppsminskning enligt artikel 4.6. Planen "skall minska de totala årliga utsläppen av kväveoxider (NOx), svaveldioxid (SO2) och stoft från befintliga anläggningar till de nivåer som skulle ha uppnåtts genom tillämpning av ... gränsvärden för utsläpp ... på befintliga anläggningar i drift år 2000 ... på grundval av varje anläggnings nuvarande årliga driftstid, bränsleförbrukning och tillförda effekt utslaget på de fem senaste driftsåren fram till och med 2000". Dessutom fastställs följande: "Stängning av en anläggning som omfattas av den nationella planen för utsläppsminskning får inte leda till någon ökning av de totala årliga utsläppen från de återstående anläggningar som omfattas av planen." En plan "skall innehålla målsättningar och tillhörande konkreta mål, åtgärder och tidsplaner för att nå dessa målsättningar och konkreta mål samt en övervakningsmekanism."Befintliga anläggningar kan undantas från de utsläppsgränsvärden som anges i direktiv 2001/80/EG eller från en nationell plan för utsläppsminskning om de väljer det undantag som kan göras för anläggningar som snart kommer att tas ur drift (artikel 4.4). Följande villkor fastställs för undantaget: "Den som är driftsansvarig för en befintlig anläggning förbinder sig genom en skriftlig försäkran, som överlämnas senast den 30 juni 2004 till den behöriga myndigheten, att inte driva anläggningen under mer än 20000 driftstimmar från och med den 1 januari 2008 och inte längre än till och med den 31 december 2015."Enligt artikel 4.6 femte stycket d i direktivet skall kommissionen utarbeta riktlinjer för att hjälpa de medlemsstater som väljer att upprätta en plan för utsläppsminskning.1.1 Samband mellan den nationella planen för utsläppsminskning enligt det nya direktivet om stora förbränningsanläggningar och annan central politikDe medlemsstater som utarbetar en nationell plan för utsläppsminskning enligt direktiv 2001/80/EG bör också ta hänsyn till skyldigheter som fastställs i annan gemenskapslagstiftning, framför allt direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (direktiv 96/61/EG). I direktiv 2001/80/EG fastställs följande: "Den nationella planen för utsläppsminskning får under inga omständigheter undanta en anläggning från bestämmelserna i relevant gemenskapslagstiftning, bl.a. direktiv 96/61/EG." Enligt artikel 5 i direktivet om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar måste befintliga anläggningar uppfylla kraven i det direktivet senast den 30 oktober 2007.1.2 Beskrivning av befintliga förbränningsanläggningar i en hypotetisk medlemsstatDe medlemsstater som väljer att utarbeta en nationell plan för utsläppsminskning bör fastställa en förteckning över anläggningar som skall ingå i planen liksom data om bränslen som används, driftsegenskaper och driftsförhållanden. Dessa data bör sammanställas och presenteras som i tabell A.1 i tillägg A. Vissa data kan behöva beräknas (t.ex. årligt genomsnittligt rökgasflöde). För varje anläggning bör följande anges:- Bränsletyp.- Anläggningens kapacitet.- Årlig driftstid (vid undantag för begränsat antal driftstimmar).- Senaste årliga utsläpp av svaveldioxid, kväveoxider och stoft (inte obligatoriskt men kan vara användbart för att fastställa åtgärder för uppfyllande av kraven).- Genomsnittliga årliga orenade utsläpp av svaveldioxid under perioden 1996-2000 (om anläggningens bidrag till utsläppsmålen beräknas utgående från avsvavlingsgraden).- Genomsnittligt årligt rökgasflöde under perioden 1996-2000 (för att beräkna anläggningens bidrag till utsläppsmålen, utom i de fall där avsvavlingsgraden används som utgångspunkt för beräkningen).2. FASTSTÄLLANDE AV MÅL FÖR EN NATIONELL PLAN FÖR UTSLÄPPSMINSKNINGMålen för de nationella planerna för utsläppsminskning kommer att omfatta totala utsläppsmål för svaveldioxid, kväveoxider och stoft. Utsläppen från alla förbränningsanläggningar som omfattas av planen måste underskrida målen vid respektive slutdatum.Det måste fastställas utsläppsmål för en medlemsstat på grundval av varje enskild anläggnings bidrag, såsom framgår av tabell A.2 i tillägget.2.1 Enskilda anläggningars bidrag till de totala utsläppsmålenI enlighet med kraven i artikel 4.6 kan varje enskild anläggnings bidrag till utsläppsmålen för svaveldioxid, kväveoxider och stoft beräknas genom följande ekvation:Anläggningens bidrag till målet (ton/år) = Rökgasflöde (Nm3/år) x ELV (mg/Nm3) x 1,0x10-9där följande gäller:- Rökgasflödet är det volumetriska rökgasflödet enligt tabellen i riktlinjerna uttryckt i miljoner kubikmeter per år och utslaget på de senaste fem driftsåren fram till och med år 2000. Det beräknas vid standardtemperatur (273 K), standardtryck (101,3 kPa) och gällande referensbetingelser för syre, efter korrigering för innehållet av vattenånga.- ELV (emission limit value) är utsläppsgränsvärdet uttryckt i mg/Nm3 under antagande av ett syreinnehåll i rökgasen på 3 volymprocent för flytande eller gasformiga bränslen och 6 volymprocent för fasta bränslen.- Ton/år = ton per år.Ovanstående ekvation används i samtliga fall utom när bestämmelserna om avsvavlingsgrad för SO2 kan tillämpas (se anmärkningen i del A i bilaga III till direktivet). I sådana fall kan en anläggnings bidrag till utsläppsmålet för svaveldioxid beräknas genom följande ekvation:Anläggningens bidrag till målet (ton/år) = Orenade SO2-utsläpp (ton/år) x (1 - (avsvavlingsgrad %/100))där följande gäller:- Orenade svaveldioxidutsläpp motsvarar de årliga utsläppen av svaveldioxid, utslaget på de senaste fem driftsåren fram till och med år 2000, uttryckt i ton per år, beräknat före rening i en avsvavlingsanläggning (inbegripet svavel som behållits inom anläggningen och aska).- Avsvavlingsgrad är avsvavlingsgraden enligt definitionen i artikel 2.4 i direktivet.2.2 Tidsplan för uppfyllande av kravBestämmelserna i direktivet innehåller strängare utsläppsgränsvärden som skall tillämpas från 2016 och 2018. Det rör sig således om följande tre tillämpningsperioder:- 1 januari 2008-31 december 2015. Utsläppsgränsvärdena gäller generellt från 1 januari 2008.- 1 januari 2016-31 december 2017. Fr.o.m. 1 den januari 2016 gäller strängare utsläppsgränsvärden för kväveoxider för fastbränsleanläggningar på mer än 500 MWt liksom strängare undantag för utsläppsgränsvärden för kväveoxider och svaveldioxid för fastbränsleanläggningar med begränsat antal driftstimmar.- Från och med 1 januari 2018. Fr.o.m. den 1 januari 2018 upphör undantaget avseende utsläppsgränsvärden för kväveoxider för anläggningar som använder fast bränsle med ett flyktigt innehåll <  10 %.2.3 Totala utsläppsmålMan kan beräkna de totala utsläppsmålen för svaveldioxid, kväveoxider och stoft genom att addera de enskilda anläggningarnas bidrag till respektive utsläppsmål:Medlemsstatens utsläppsmål (ton/år) = [sum     ] (enskilda anläggningars bidrag till målet).Eventuella ändringar av utsläppsmålen, jämfört med målen i medlemsstatens nationella plan för utsläppsminskning som skall lämnas in till kommissionen senast den 27 november 2003, kan avse följande:- Undantaget avseende kväveoxider för fastbränsleanläggningar på mer än 500 MWt med ett begränsat antal driftstimmar. Detta grundar sig på den genomsnittliga årliga driftstiden under fem år räknat från och med 2008. Medlemsstaterna bör i den plan som meddelas till kommissionen ange vilka anläggningar som omfattas av detta undantag. Det kan dock göras ändringar i detta avseende under planens genomförande med den behöriga myndighetens godkännande, förutsatt att det vidtas kompensationsåtgärder som är i överensstämmelse med direktivet och som innebär att samma totala utsläppsmål uppnås.- Undantaget för anläggningar som snart kommer att tas ur drift. Driftsansvariga kan fram till den 30 juni 2004 anmäla till den behöriga myndigheten att de inte vill omfattas av planen utan istället omfattas av undantaget för anläggningar som snart kommer att tas ur drift (artikel 4.4). När en driftsansvarig väljer denna möjlighet efter det att medlemsstaten lämnat sin information till kommissionen, men före den 30 juni 2004, bör medlemsstaterna meddela eventuella ändringar i planen.3. ÅTGÄRDER SOM VIDTAS FÖR ATT UPPNÅ MÅLENMedlemsstater bör beskriva de åtgärder som är avsedda att resultera i de utsläppsminskningar som krävs för att uppfylla kraven i direktiv 2001/80/EG inom ramen för en nationell plan för utsläppsminskning.De utsläppsminskningar som krävs för att uppnå målen bör beräknas genom att subtrahera de årliga utsläppsmålen från de senaste årliga utsläppen, i enlighet med nedanstående tabell 1.Tabell 1Fastställande av utsläppsminskningar för att uppnå målen i en hypotetisk medlemsstat>Plats för tabell>Anmärkning:de siffror som anges i tabellen är endast exempel.Efter att ha beräknat de nödvändiga minimiminskningarna av utsläppen och de utsläppsmål som inte får överskridas, bör det fastställas åtgärder för att åstadkomma dessa minskningar. Kraven i planen kan till exempel uppfyllas genom att annat bränsle används eller genom ändringar vad gäller förbränningsmetoder, reningsteknik och styrning av belastningsfaktorer etc. Varje medlemsstat fastställer vilka åtgärder som skall vidtas, med hänsyn till bland annat kostnadseffektivitet, genomförbarhet, konsekvenser för säkerhet och en diversifierad energiförsörjning, skyldigheter enligt annan gemenskapslagstiftning och andra begränsningar.I tabell A.3 i tillägget ges exempel på åtgärder som innebär att målen kan uppnås. De åtgärder som anges i tabellen och som meddelats kommissionen i den nationella planen för utsläppsminskning utesluter inte att det vidtas andra åtgärder som är förenliga med direktivet, förutsatt att de godkänns av de behöriga myndigheterna och att medlemsstatens mål uppnås.4. TIDSPLANTabell 2 nedan innehåller tidsplanen med centrala datum för medlemsstater som väljer att upprätta en nationell plan.Tabell 2Centrala datum vid genomförandet av en nationell plan för utsläppsminskning enligt direktiv 2001/80/EG>Plats för tabell>5. ÖVERVAKNINGSMEKANISM5.1 De behöriga myndigheternas övervakningFrån och med den 1 januari 2008 bör ett antal övervaknings- och rapporteringsåtgärder vidtas, framför allt följande:- De driftsansvariga skall, på ett sätt som uppfyller den behöriga myndighetens krav, beräkna de totala årliga utsläppen av svaveldioxid, kväveoxider och stoft, bekräfta tillämpligheten när det gäller undantaget avseende kväveoxider för anläggningar med begränsat antal driftstimmar och rapportera timmar som använts/inte använts när det gäller undantaget för anläggningar som snart kommer att tas ur drift.- De behöriga myndigheterna skall kontrollera de driftansvarigas beräkningar av de totala utsläppen av svaveldioxid, kväveoxider och stoft för alla anläggningar som ingår i planen och jämföra dessa siffror med utsläppsmålen. De skall ansvara för att övervaka de anläggningar som ingår i planen för att säkerställa att de totala årliga utsläppen inte överskrider utsläppsmålen. De bör dessutom införa en mekanism för att kunna kontrollera om anläggningar som omfattas av planen stängs, och se till att eventuella stängningar av anläggningar inte leder till någon ökning av de totala årliga utsläppen från övriga anläggningar som omfattas av planen.- Medlemsstaterna bör också se till att det införs mekanismer för att godkänna eventuella ändringar av de åtgärder som ursprungligen planerats för att fullgöra de utsläppsminskningar inom ramen för den nationella planen för utsläppsminskning.5.2 Rapportering till kommissionenMedlemsstaternas skyldigheter att lämna rapporter till kommissionen fastställs i avsnitt B i bilaga till direktiv 2001/80/EG. Medlemsstaterna uppmuntras att utnyttja möjligheten att upprätta nationella system för årlig rapportering för att kontrollera resultaten i förhållande till målen.Tillägg ATABELLER SOM BÖR INGÅ I DEN NATIONELLA PLANEN FÖR UTSLÄPPSMINSKNING ((De uppgifter som anges i raderna och kolumnerna i tabellerna i detta tillägg är endast exempel.))>Plats för tabell>>Plats för tabell>>Plats för tabell>


title: Kommissionens rekommendation av den 13 juni 2007 om åtgärder för att kontrollera efterlevnaden av rådets förordning (EG) nr 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem [delgivet med nr K(2007) 2551]

text:
               20.6.2007

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 159/45

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 13 juni 2007
   om åtgärder för att kontrollera efterlevnaden av rådets förordning (EG) nr 338/97 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem
   [delgivet med nr K(2007) 2551]
   (2007/425/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211, och
   av följande skäl:

               (1)

               Olaglig handel med arter som ingår i rådets förordning (EG) nr 338/97 av den 9 december 1996 om skyddet av arter av vilda djur och växter genom kontroll av handeln med dem (1), som genomför konventionen om internationell handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter (nedan kallad ”Cites”), leder till allvarliga skador på vilda djur och växter, gör naturförvaltningssystemen mindre effektiva, undergräver den lagliga och hållbara handeln och hotar den hållbara utvecklingen, särskilt i utvecklingsekonomierna i många producerande länder.

               (2)

               I syfte att främja efterlevnaden är det viktigt att ta sig an de orsaker som ligger till grund för olaglig handel med vilda djur och växter.

               (3)

               I enlighet med artikel 14 i förordning (EG) nr 338/97 är medlemsstaterna skyldiga att vidta åtgärder för att garantera överensstämmelse med och efterlevnad av förordning (EG) nr 338/97, och att där så behövs vidta rättsliga åtgärder.

               (4)

               I enlighet med artikel 15 i förordning (EG) nr 338/97 är medlemsstaterna och kommissionen skyldiga att se till att nödvändiga åtgärder vidtas för att göra allmänheten medveten om och informera den om tillämpningsbestämmelserna för Cites och för förordningen.

               (5)

               I enlighet med artikel 16 i förordning (EG) nr 338/97 är medlemsstaterna skyldiga att garantera att påföljder åläggs överträdelser av bestämmelserna; dessa påföljder bör vara lämpliga till sin art och tyngd.

               (6)

               I enlighet med domstolens fasta rättspraxis har medlemsstaterna ansvar för att se till att påföljderna för brott mot gemenskapslagstiftningen är effektiva, proportionella och avskräckande.

               (7)

               Enligt artikel 10 i EG-fördraget är samordning och samarbete mellan medlemsstaterna och deras myndigheter en förutsättning för att effektiv efterlevnad av förordning (EG) nr 338/97 skall kunna garanteras.

               (8)

               Tillämpning av förordning (EG) nr 338/97 förutsätter internationellt samarbete, vilket också är en förutsättning för att Cites-målen skall kunna uppnås.

               (9)

               Kommissionens undersökning av efterlevnaden av EU:s förordningar om handel med vilda djur och växter i EU:s 25 medlemsstater offentliggjordes i november 2006 och visar att det finns ett behov av att fastställa prioriterade områden för samordnade insatser och att utveckla gemensamma riktlinjer för att underlätta tillämpningen av förordning (EG) nr 338/97.

               (10)

               I sina slutsatser från december 2006 om att stoppa förlusten av biologisk mångfald (2) uppmanar rådet medlemsstaterna och kommissionen att göra kraftfullare samordnade insatser för att se till att Cites efterlevs.

               (11)

               De åtgärder som föreslås i denna rekommendation bygger på diskussioner i den efterlevnadsgrupp som inrättats i enlighet med artikel 14 i förordning (EG) nr 338/97 och i den kommitté för handel med vilda djur och växter som upprättats i enlighet med artikel 18 i samma förordning.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               I.

               De åtgärder som identifieras i denna rekommendation bör genomföras av medlemsstaterna i syfte att underlätta kontrollen av efterlevnaden av förordning (EG) nr 338/97.

               II.

               I syfte att öka sin kapacitet att kontrollera efterlevnaden bör medlemsstaterna vidta följande åtgärder:

                           a)

                           De bör anta nationella handlingsplaner för samordning av efterlevnadskontroll. Dessa planer bör innehålla klart definierade mål och tidsscheman, och regelbundet harmoniseras och ses över.

                           b)

                           De bör se till att alla berörda tillsynsorgan har tillräcklig budget och tillräckliga personalresurser för att kontrollera efterlevnaden av förordning (EG) nr 338/97, och att de har tillgång till specialutrustning och lämplig sakkunskap.

                           c)

                           De bör se till att påföljderna för brott mot förordning (EG) nr 338/97 avskräcker från olaglig handel med vilda djur och växter, i enlighet med domstolens fasta rättspraxis, att de är samstämmiga i fråga om tillämpning och, inte minst, att de bland annat tar hänsyn till marknadsvärdet på de exemplar som handeln gäller, den berörda artens bevarandevärde och de kostnader som uppstått.

                           d)

                           För de syften som avses i c bör de genomföra fortbildning eller informationskampanjer för tillsynsorgan, åklagare och domstolar.

                           e)

                           De bör se till att alla berörda tillsynsorgan har tillgång till lämplig fortbildning om förordning (EG) nr 338/97 och om identifiering av arter.

                           f)

                           De bör se till att allmänheten och berörda parter får lämplig information så att medvetenheten om de negativa följderna av olaglig handel med vilda djur och växter ökar.

                           g)

                           Utöver kontroller vid gränsövergångar enligt vad som krävs i förordning (EG) nr 338/97 bör de kontrollera efterlevnaden i landet, bland annat genom regelbundna kontroller av handlare och innehavare som djuraffärer, uppfödare och plantskolor.

                           h)

                           De bör systematiskt utnyttja riskanalyser och underrättelseutvärderingar för att garantera att ingående kontroller genomförs vid gränsövergångar och i landet.

                           i)

                           De bör se till att det finns anläggningar för tillfällig omvårdnad av beslagtagna eller förverkade exemplar, och att det finns mekanismer för att vid behov ge dem ett nytt hem på lång sikt.

               III.

               I syfte att öka sitt samarbete och informationsutbyte bör medlemsstaterna vidta följande åtgärder:

                           a)

                           De bör införa förfaranden för att samordna kontrollen av efterlevnad mellan alla berörda nationella myndigheter, bland annat genom att upprätta myndighetsövergripande kommittéer och sluta samförståndsavtal och andra samarbetsöverenskommelser mellan myndigheter.

                           b)

                           De bör underlätta berörda tillsynsmyndigheters tillgång till befintliga resurser, verktyg och kommunikationskanaler för utbyte av information som har att göra med efterlevnaden av förordning (EG) nr 338/97 och Cites, så att all relevant information är tillgänglig för tillsynsmyndigheternas handläggare på alla nivåer, inbegripet personalen i fält.

                           c)

                           De bör utse nationella kontaktpunkter för utbyte av information och underrättelseresultat om handel med vilda djur och växter.

                           d)

                           De bör utbyta relevant information om viktiga tendenser, beslagtaganden och domstolsmål vid efterlevnadsgruppens regelbundna möten, men också mellan mötena.

                           e)

                           De bör samarbeta med berörda tillsynsmyndigheter i andra medlemsstater om utredningar av brott enligt förordning (EG) nr 338/97.

                           f)

                           De bör använda de kommunikationskanaler, den samordning och den sakkunskap som finns i Europeiska byrån för bedrägeribekämpning för att samordna utredningar på gemenskapsnivå.

                           g)

                           De bör utbyta information om påföljder för brott mot bestämmelserna om handel med vilda djur och växter för att garantera samstämmig tillämpning.

                           h)

                           De bör bidra till att bygga ut kapaciteterna för tillämpningen av förordning (EG) nr 338/97 i andra medlemsstater, bland annat genom fortbildningsprogram och genom gemensamma manualer och materiel.

                           i)

                           De bör ge andra medlemsstater tillgång till befintliga redskap för informationskampanjer och till materiel som riktar sig till allmänheten och berörda parter.

                           j)

                           De bör hjälpa andra medlemsstater med tillfällig förvaring och långsiktig placering av beslagtagna och förverkade exemplar.

                           k)

                           De bör samarbeta aktivt med Cites styrelse och tillsynsmyndigheter i käll-, transit- och mottagarländerna utanför EU, men också med Cites sekretariat, ICPO Interpol och Världstullorganisationen för att hjälpa till att upptäcka, avvärja och förebygga olaglig handel med vilda djur och växter genom utbyte av information och underrättelseresultat.

                           l)

                           De bör ge råd och stöd till Cites styrelse och tillsynsmyndigheter i käll-, transit- och mottagarländerna utanför EU för att underlätta laglig och hållbar handel genom korrekt tillämpning av förfaranden.

                           m)

                           De bör stödja utbyggnaden av kapaciteter i tredjeländer för att förbättra genomförandet och efterlevnaden av Cites, bland annat genom fonder för utvecklingssamarbete och inom ramen för en framtida ”Aid for Trade”-strategi (3).

                           n)

                           De bör främja interregionalt samarbete för att bekämpa olaglig handel med vilda djur och växter, bland annat genom att skapa förbindelser till andra regionala och lokala initiativ.

               IV.

               Information om de åtgärder som vidtas på grundval av rekommendationen bör överföras till kommissionen tillsammans med de uppgifter som avse i artikel 15.4 c i förordning (EG) nr 338/97.

      Utfärdad i Bryssel den 13 juni 2007.

            På kommissionens vägnar

         Stavros DIMAS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EGT L 61, 3.3.1997, s. 1. Förordningen senast ändrad genom kommissionens förordning (EG) nr 1332/2005 (EUT L 215, 19.8.2005, s. 1).

      (2)  2773:e rådsmötet (miljö), den 18 december 2006.

      (3)  Meddelande från kommissionen till rådet, Europaparlamentet, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén samt Regionkommittén – Mot en EU-strategi för Aid for Trade – kommissionens bidrag (KOM(2007) 163 slutlig).


title: Rådets rekommendation av den 8 juli 2014 om Tjeckiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Tjeckiens konvergensprogram 2014

text:
               29.7.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 247/12

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 juli 2014
   om Tjeckiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Tjeckiens konvergensprogram 2014
   2014/C 247/03
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för social skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation (3) om Tjeckiens nationella reformprogram för 2013 och avgav ett yttrande om Tjeckiens uppdaterade konvergensprogram för 2012‐2016.

               (5)

               Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 13 november 2013 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (4), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Tjeckien inte identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, finanspolitisk konsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtfrämjande finanspolitisk konsolidering, återställa normala lånevillkor i ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (7)

               Den 16 april 2014 lade Tjeckien fram sitt nationella reformprogram 2014 och den 28 april 2014 sitt konvergensprogram 2014. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)

               Målet med budgetstrategin enligt konvergensprogrammet 2014 är att hålla det offentliga underskottet under referensvärdet på 3 % av BNP under programperioden. I konvergensprogrammet anges det medelfristiga budgetmålet till 1 % av BNP, vilket speglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Budgetstrategin överensstämmer med stabilitets- och tillväxtpakten under 2014, men den nödvändiga strukturella anpassningen förväntas dock inte uppnås under 2015 eftersom den omräknade strukturella balansen beräknas försämras med 0,6 procentenheter. Dessutom förväntas de offentliga utgifterna öka i en takt som inte är förenlig med utgiftsriktmärket. Dessutom förväntas de offentliga utgifterna öka i en takt som inte är förenlig med utgiftsriktmärket. Den omräknade strukturella balansen antas avvika från den nödvändiga anpassningsbanan också 2016 och 2017, då den omräknade strukturella balansen beräknas till 1,6 % respektive 1,9 % av BNP. Sammantaget riskerar man en avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga målet från och med 2015. Skuldkvoten, som ligger under referensvärdet på 60 % av BNP, beräknas enligt konvergensprogrammet tillfälligt sjunka med 1,1 procentenheter till 45 % av BNP 2014 och öka till 46 % av BNP 2015. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i konvergensprogrammet är rimligt. Den tjeckiska ekonomin förväntas enligt konvergensprogrammet växa med 1,7 % 2014 och 2 % 2015, jämfört med de 2 respektive 2,4 % som förutspåddes i vårprognosen från kommissionens avdelningar för 2014. De största riskerna för de offentliga finanserna härrör från den höga osäkerheten angående den framtida utvecklingen av de offentliga investeringarna och från den eventuella engångsutgiften för ett planerat leasingavtal för stridsflygplan som förväntas öka underskottet med 0,5 % av BNP 2015.
               Enligt kommissionens prognos finns det en risk för en betydande avvikelse från det medelfristiga budgetmålet 2015. Skillnaden gentemot scenariot i konvergensprogrammet bygger framför allt på olika antaganden om politik och diskretionära åtgärder under 2015. Baserat på en bedömning av konvergensprogrammet och kommissionens prognos, enligt förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att underskottet på ett hållbart sätt har minskats till under 3 % av BNP 2013 i linje med rådets rekommendation, och att medan det medelfristiga budgetmålet kan förväntas uppnås 2014 finns det en risk för en betydande avvikelse från och med 2015.

               (9)

               Tjeckien har kommit ur en två år lång recession och står nu inför utmaningen att uppnå en långsiktig hög tillväxt samtidigt som befolkningen snabbt åldras. De offentliga investeringarna har sjunkit kraftigt under senare år vilket framför allt har drabbat investeringar i infrastruktur. Före krisen byggde den tjeckiska ekonomins tillväxtmodell på stora inflöden av utländskt kapital och en stark exportinriktning. Eftersom utrymmet för en återhämtning baserad på ackumulation av produktionsfaktorer (däribland utländskt kapital) förefaller begränsat, skulle en omdirigering av ekonomin mot inhemska tillväxtfaktorer öppna nya vägar till produktivitetsvinster. Viktiga delar i den processen är att främja utbildning och innovation samt förstärkta institutioner.

               (10)

               Regeringen har nyligen godkänt fördraget om stabilitet, samordning och styrning även om parlamentet ännu inte ratificerat det. Arbetet med en genomgripande reform av det finanspolitiska ramverket inleddes 2011 men tidpunkten för dess antagande och genomförande är fortfarande oklar. Antagandet av relevant lagstiftning för att säkerställa efterlevnaden av rådets direktiv 2011/85/EU (5) har också försenats.

               (11)

               När det gäller beskattning ligger Tjeckiens största utmaningar i att effektivisera skatteuppbörden och skapa en mer tillväxtfrämjande skattestruktur. Tjeckien har vidtagit en del åtgärder för att förbättra skattedisciplinen, särskilt vad gäller indirekt beskattning, men de totala efterlevnadskostnaderna är fortfarande för höga. Exempelvis har skattebaserna (för inkomstskatter, för avgifter till hälso- och sjukvård och andra sociala avgifter) ännu inte harmoniserats och inrättandet av en enda kontaktpunkt för skatteuppbörd, som planerades till 2015, har inställts. Regeringen har dock deklarerat sin avsikt att ta itu med frågan om harmoniseringen av skattebaser. Rekommendationerna från 2013 angående skattestrukturen har inte följts upp. Skatterna på arbete fortsätter att vara höga, särskilt för låginkomsttagare och deltidsarbetare, framför allt på grund av de höjda avgifterna till socialförsäkringen. Det finns möjligheter att överföra beskattning från arbete till andra områden, till exempel miljöskatter och återkommande fastighetsskatter som båda är relativt låga. Betydande skillnader finns fortfarande i hur anställda respektive egenföretagare behandlas när det gäller skatter och sociala avgifter. Detta leder till att skattebasen minskar och skapar incitament för falskt egenföretagande, med orättvisa konsekvenser för arbetstagare med reguljära anställningskontrakt som följd.

               (12)

               Tjeckien löper medelhöga risker för hållbarheten på lång sikt, framför allt på grund av beräknade ökade utgifter för pensioner och hälso- och sjukvård. Med den nuvarande lagstiftningen planeras den lagstadgade pensionsåldern öka på lång sikt men alltför långsamt på medellång sikt. Regeringen avser att införa en mekanism för att anpassa pensionsåldern till förändringar i förväntad livslängd, men detta är endast ett delsvar på den utmaning som hållbarhetsgapet utgör. Dessutom kommer den tillfälliga lägre indexeringen av pensioner avslutas 2015, ett år tidigare än planerat, och standardmekanismen för indexering av pensioner (prisökningen plus en tredjedel av reallöneökningen) har inte reviderats. Begränsade framsteg har gjorts när det gäller att främja äldre arbetstagares anställbarhet. Inga framsteg har gjorts för att förbättra kostnadseffektiviteten när det gäller de offentliga utgifterna för hälso- och sjukvård. Sjukhusvården har överkapacitet, vilket visar på utrymme för förbättringar av kostnadseffektiviteten och förvaltningen.

               (13)

               Några inledande steg har tagits för att förbättra den offentliga arbetsförmedlingens kapacitet och kvalitet. Stegen går i rätt riktning, men deras effekt återstår att utvärdera. Den aktiva arbetsmarknadspolitiken är fortfarande underfinansierad och når inte ungdomar, äldre arbetstagare eller kvinnor med småbarn på ett effektivt sätt. Trots den relativt höga totala sysselsättningen fortsätter dessa grupper att vara underrepresenterade på arbetsmarknaden. En begränsad tillgång till barnomsorg till rimliga priser och ett relativt begränsat utnyttjande av deltidsarbete försvårar för kvinnor att delta på arbetsmarknaden. Inkomstskillnaden mellan könen var 2012 fortfarande en av de högsta i unionen.

               (14)

               Det tjeckiska utbildningssystemets kvalitet och relevans för arbetsmarknaden är en källa till oro. Vissa åtgärder har vidtagits för att förbättra utvärderingen av den obligatoriska utbildningen, men uppföljningen av skolor och elever med svagare resultat fortsätter att vara en utmaning. Läraryrkets attraktivitet är också ett problem som regeringen avser att ta itu med. Att romska barn i så låg utsträckning deltar i den vanliga inkluderande förskolan och grundskolan är fortfarande ett hinder för deras integration. Reformen av den högre utbildningen har försenats och några framsteg vad gäller att förbättra ackreditering och finansiering av den högre utbildningen har inte gjorts. Endast mindre förändringar har gjorts när det gäller finansiering av forskningsinstitutioner. Det är fortfarande viktigt att skapa de rätta incitamenten för att få forskare inom den offentliga sektorn att sträva efter högsta möjliga kvalitet, ta itu med samhällsutmaningar och samarbeta med näringslivet.

               (15)

               Avregleringen av det höga antalet reglerade yrken har påbörjats, men sker i långsam takt och utan att ge några snabba vinster från den ökade konkurrensen inom tjänstesektorn. Tjeckien har vidtagit ett antal inledande åtgärder för att öka energieffektiviteten, särskilt genom att använda offentliga medel som incitament i byggsektorn. Möjligheterna till energibesparingar fortsätter att vara stora och mer långtgående åtgärder skulle också bidra till att minska energiberoendet.

               (16)

               Den offentliga förvaltningens kvalitet och effektivitet fortsätter att utgöra problem med negativa ekonomiska återverkningar. Den sedan länge väntade lagen om offentlig förvaltning har ännu inte antagits, även om detta är en prioritet för regeringen. Framstegen när det gäller korruptionsbekämpning har varit begränsade.Viktiga rättsakter i strategin för korruptionsbekämpning 2013–2014 har inte antagits. En tydlig långsiktig vision om hur denna fråga, som är så viktig för den ekonomiska och sociala utvecklingen, ska behandlas på ett hållbart sätt har ännu inte formulerats. Genomförandet av offentliga anbudsförfaranden på lokal och regional nivå präglas av onödiga dröjsmål. De nya reglerna för offentlig upphandling innebär ett steg tillbaka genom att vissa bestämmelser som garanterar insyn tas bort. Begränsade framsteg har gjorts vad gäller hanteringen av EU-medel. Ytterligare ansträngningar behövs dock, vilket visas av det höga antal felaktigheter som revisionsmyndigheten rapporterade från flera program i slutet av 2013.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Tjeckiens ekonomiska politik. Den har bedömt både det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Tjeckien utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU‐-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–7.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Tjeckien att vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:

               1.

               Efter att det alltför stora underskottet korrigerats, bibehålla sunda offentliga finanser under 2014. Förstärka budgetstrategin 2015 betydligt för att se till att det medelfristiga budgetmålet uppnås och att det bibehålls därefter. Prioritera tillväxtfrämjande utgifter för att stödja återhämtningen och förbättra utsikterna till tillväxt. Anta och genomföra åtgärder för att förstärka det finanspolitiska ramverket, särskilt genom att inrätta ett oberoende organ för att övervaka finanspolitiken, införa budgetregler för lokala och regionala myndigheter och förbättra koordinationen mellan olika förvaltningsnivåer.

               2.

               Förbättra skattedisciplinen, särskilt när det gäller moms, och sänka kostnaderna för uppbörd och betalning av skatter genom att förenkla skattesystemet och harmonisera skattebaserna för den personliga inkomstskatten, sociala avgifter och avgifter till hälso- och sjukvård. Sänka de höga skatterna på arbete, särskilt för låginkomsttagare. Överföra beskattning till mindre tillväxthämmande områden, som återkommande fastighetsskatter och miljöskatter. Ytterligare minska olikheterna i skattebehandlingen av anställda och egenföretagare.

               3.

               Säkerställa den långsiktiga hållbarheten i det offentliga pensionssystemet, framför allt genom att påskynda höjningen av den lagstadgade pensionsåldern och sedan tydligt koppla denna till förändringar av den förväntade livslängden. Främja äldre arbetstagares anställbarhet och se över indexeringen av pensioner. Vidta åtgärder för att avsevärt förbättra hälso- och sjukvårdens kostnadseffektivitet och förvaltning, särskilt när det gäller sjukhusvård.

               4.

               Förbättra den offentliga arbetsförmedlingens effektivitet och ändamålsenlighet, framför allt genom att inrätta ett system för resultatmätning. Öka arbetslösa ungdomars deltagande i individualiserade tjänster. Avsevärt öka tillgången på barnomsorg av god kvalitet till rimliga priser, framför allt för barn upp till tre år.

               5.

               Säkerställa att ackreditering, styrning och finansiering av den högre utbildningen bidrar till att förbättra dess kvalitet och relevans för arbetsmarknaden. Skyndsamt utveckla och införa en ny metod för utvärdering av forskning och tilldelning av resurser, i syfte att höja andelen resultatbaserad finansiering av forskningsinstitutioner. I den obligatoriska utbildningen göra läraryrket mer attraktivt, införa ett övergripande ramverk för utvärdering och stödja skolor och elever med sämre resultat. Öka utbildningens inkluderande effekt, särskilt genom att uppmuntra socialt mindre gynnade och romska barn att delta i förskoleverksamhet.

               6.

               Snabba på reformen av de reglerade yrkena, med fokus på att avlägsna omotiverade och oproportionerliga krav. Öka ansträngningarna för att förbättra energieffektiviteten i ekonomin.

               7.

               Under 2014 anta och genomföra en lag om offentlig förvaltning som säkerställer en stabil, effektiv och professionell statlig förvaltning. Påskynda och avsevärt förstärka korruptionsbekämpningen genom att genomföra de återstående lagstiftningsåtgärder som fastställdes i strategin för korruptionsbekämpning 2013‐2014 och genom att utarbeta planer för nästa period. Ytterligare förbättra hanteringen av EU-medel genom att förenkla systemen för genomförande, förbättra kapaciteten och förebygga intressekonflikter. Öka insynen i offentlig upphandling och förbättra genomförandet av offentliga anbudsförfaranden genom att tillhandahålla lämpliga riktlinjer och kontroller.

      Utfärdad i Bryssel den 8 juli 2014.

            På rådets vägnar

         P.C. PADOAN

            Ordförande

      (1)  EUT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2014 genom rådets beslut 2014/322/EU av den 6 maj 2014 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik för 2014 (EUT L 165, 4.6.2014, s. 49).

      (3)  EUT C 217, 30.7.2013, s. 14.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (5)  Rådets direktiv 2011/85/EU av den 8 november 2011 om krav på medlemsstaternas budgetramverk (EUT L 306, 23.11.2011, s. 41).

      (6)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 6 oktober 2006 om antagande av vissa åtgärder för att mer effektivt skydda eurosedlar mot förfalskning (ECB/2006/13)

text:
               25.10.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 257/16

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION

   av den 6 oktober 2006
   om antagande av vissa åtgärder för att mer effektivt skydda eurosedlar mot förfalskning
   (ECB/2006/13)
   (2006/C 257/07)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 106.1 i detta,
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 16 och artikel 34.1 i denna, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt fördraget och stadgan anförtros Europeiska centralbanken (ECB) samt, med ECB:s godkännande, de nationella centralbankerna i medlemsstater utan undantag uppgiften att ge ut eurosedlar.

               (2)

               Att säkerställa ställningen och skyddet för eurosedlar i omlopp, och därigenom också allmänhetens förtroende för eurosedlar är en del av denna uppgift.

               (3)

               Eurosystemets ramverk för upptäckt av förfalskningar och för kvalitetssortering av kreditinstitut och andra som yrkesmässigt hanterar kontanter (1) (nedan kallat ramverket) skapar harmoniserade standarder och förfaranden för återcirkulering av sedlar inom euroområdet. I synnerhet gäller att då äkthets- och kvalitetskontroller skall utföras av sedelhanteringsmaskiner, kan endast de maskiner som testats och godkänts av en nationell centralbank användas för att utföra kontroller av de sedlar som skall återcirkuleras. I detta sammanhang erbjuder nationella centralbanker tillverkarna gemensamma tester för sedelhanteringsmaskiner som är giltiga för hela euroområdet och som utförs genom att använda gemensamma testbuntar som bl.a. innehåller valda klasser av euroförfalskningar. Sådana tester nödvändiggör således att förfalskade sedlar av samma klass finns tillgängliga både för den inledande sammanställningen samt för kompletteringen av de gemensamma testbuntarna, samt att sådana sedlar regelbundet utbyts och transporteras inom Europeiska unionen mellan nationella centralbanker.

               (4)

               Enligt artikel 4.2 i förordning (EG) nr 1338/2001 av den 28 juni 2001 om fastställande av nödvändiga åtgärder för skydd av euron mot förfalskning (2) skall de behöriga nationella myndigheterna till de nationella analyscentren utan dröjsmål överlämna de erforderliga exemplar som begärts av varje typ av sedel som misstänks vara falsk för analys och identifikation. De nationella analyscentren är dessutom skyldiga att överlämna alla nya typer av sedlar som enligt ECB:s kriterier misstänks vara falska till ECB för analys och klassifikation.

               (5)

               De skyldigheter som gäller både behöriga nationella myndigheter och nationella analyscentra i artikel 4.2 i förordning (EG) nr 1388/2001 gäller utan att det påverkar tillämpningen av nationell straffrätt. De får i synnerhet inte förhindra att sedlar som misstänks vara förfalskade används eller behålls som bevis i brottmål. I flera medlemsstater hindrar detta allvarligt att de nationella analyscentren och de nationella centralbanker som inte är nationella analyscentra har tillgång till förfalskade sedlar.

               (6)

               Att sedelhanteringsmaskiner används, testas, och ständigt förbättras är medel för att underlätta att förfalskade sedlar upptäcks, vilket sålunda bidrar till att eurosedlar sätts i omlopp på ett sätt som ger ett skydd mot förfalskning.

               (7)

               Med avseende på ramverkets funktion, är det därför avgörande att transporten av förfalskade sedlar av nationella analyscentra och nationella centralbanker som inte är nationella analyscentra också tillåts med vederbörlig hänsyn till pågående brottmål.

               (8)

               Enligt artikel 10 i fördraget krävs att medlemsstaterna, inklusive polis- och rättsväsende, vidtar alla åtgärder som är nödvändiga för att säkerställa gemenskapsrättens effektivitet.

               (9)

               Att euron på ett effektivt sätt skyddas mot förfalskningar är ett viktigt element i gemenskapsrätten. Ansträngningarna för att förhindra förfalskningar berör både gemenskapen på grundval av dess kompetens på området för den gemensamma valutan, och medlemsstaterna på grundval av deras kompetens på det straffrättsliga området och avseende strategier för att bekämpa organiserad brottslighet.

               (10)

               I allmänhet faller inte straffrätt och reglerna för det straffrättsliga förfarandet inom gemenskapens kompetensområde, såvida det inte är nödvändigt för att säkerställa gemenskapsrättens effektivitet. I alla övriga fall kan åtgärder enligt avdelning VI i fördraget om Europeiska unionen om polissamarbete och straffrättsligt samarbete behöva antas.

               (11)

               I artikel 29 i fördraget om Europeiska unionen föreskrivs att EU:s mål att ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ett område med frihet, säkerhet och rättvisa genom att bland medlemsstaterna utforma gemensamma insatser bl.a. uppnås genom tillnärmning av straffrättsliga regler i medlemsstaterna.

               (12)

               Eurosystemets ansvar för att säkerställa ställningen och skyddet för eurosedlar i omlopp kräver att rekommendationer utformas om vissa policymål, medan EU och de nationella myndigheterna skall beakta dessa mål och att anta lämpliga åtgärder för att genomföra dessa.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Med avseende på ramverkets funktion bör Europeiska kommissionen överväga att föreslå att befogenheterna för nationella analyscentra och nationella centralbanker som inte är nationella analyscentra utökas, så att de kan behålla identifierade och analyserade exemplar av förfalskade sedlar och också begära och lagligen transportera sådana sedlar inom EU. I synnerhet bör artikel 4.2 i förordning (EG) nr 1338/2001 ändras och artikel 4.3 i enlighet med detta strykas. Den senaste punkten bör åtminstone ändras så att den fulla tillämpningen av artikel 4.2 inte hindras av att förfalskade sedlar används eller bevaras som bevismaterial inom ramen för brottmål, förutom när en sådan tillämpning är omöjlig, med beaktande av mängden och typen av beslagtagna förfalskningar.

               2.

               Medan ändringen av förordning (EG) nr 1338/2001 är oumbärlig för att transporter av förfalskningar skall kunna ske med avseende på ramverkets funktion, liksom att nationella myndigheter skall kunna lämna ifrån sig förfalskningar, skulle det kunna undersökas i vilken utsträckning gemensamma insatser enligt avdelning VI i EU-fördraget kunde vara av nytta. Rent konkret skulle tillämpligheten av artikel 31.1 e i EU-fördraget kunna beaktas, eftersom de beslagtagna förfalskningarna används som bevis i pågående brottmål inför nationella rättsliga myndigheter. Med avseende på ramverkets funktion bör medlemsstaterna i synnerhet säkerställa att, i den mån den misstänktes eller tilltalades rättigheter inte påverkas, personalen hos nationella analyscentra och nationella centralbanker som inte är nationella analyscentra lagligen kan transportera och behålla en mängd beslagtagna förfalskade sedlar, på villkor att de omedelbart lämnas tillbaka till åklagarmyndigheten eller de rättsliga myndigheterna på begäran.

               3.

               Oavsett om de ovannämnda åtgärderna antas eller ej, kan medlemsstaterna med avseende på ramverkets funktion behöva ändra sin nationella lagstiftning för att underlätta att beslagtagna förfalskade sedlar kan behållas och transporteras. Medlemsstaterna bör särskilt avväga att avskaffa nationella regler som fastslår att beslagtagna förfalskade sedlar alltid måste vara kvar i domstolens arkiv, förstöras, överlämnas uteslutande till polisen eller kvarbli på nationellt territorium.

               4.

               Oavsett om de ovannämnda åtgärderna antas eller ej, bör medlemsstaterna med avseende på ramverkets funktion överväga att främja och gynna praktiska arrangemang med deras nationella centralbanker, varigenom förfalskade sedlar ges till de senare och utbyts mellan de nationella centralbankerna, eventuellt genom utövande av åklagares eller domstols diskretionsrätt.

         Denna rekommendation riktar sig till Europeiska unionens råd, Europaparlamentet, Europeiska gemenskapernas domstol och medlemsstaterna.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 6 oktober 2006.

         Jean-Claude TRICHET

            ECB:s ordförande

      (1)  Tillgängligt på www.ecb.int.

      (2)  EGT L 181, 4.7.2001, s. 6.