title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Ungerns nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram för 2012–2016

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/37

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Ungerns nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Ungerns konvergensprogram för 2012–2016
   2013/C 217/10
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för social skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (4) om Ungerns nationella reformprogram för 2012 och avgav ett yttrande om Ungerns konvergensprogram för 2012–2015.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2013 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Ungern identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 10 april 2013 offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning av Ungern i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Ungern har makroekonomiska obalanser som behöver övervakas och kräver beslutsamma politiska åtgärder. I synnerhet bör man fortsätta att mycket noga bevaka den kontinuerliga justeringen av den ansenligt negativa finansiella nettoställningen mot omvärlden, vilken till stor del beror på skuldneddragning i den privata sektorn i en miljö med en hög offentlig skuld och ett svagt företagsklimat, så att man kan minska de betydande riskerna för negativa effekter på ekonomins funktion.

               (9)

               Den 22 april 2013 lade Ungern fram sitt nationella reformprogram för 2013 och, den 24 april 2013 sitt konvergensprogram för perioden 2012–2016. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (10)

               Baserat på bedömningen av konvergensprogrammet för 2013 enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är något optimistiskt. De ungerska myndigheternas tillväxtberäkningar på 0,7 % under 2013 och 1,9 % under 2014 ligger cirka en halv procentenhet högre än kommissionens avdelningars vårprognos 2013. Konvergensprogrammets budgetstrategi har som mål att uppnå en varaktig korrigering av det alltför stora underskottet senast 2012, vilket är den tidsfrist som har fastställts av rådet i linje med rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott den 13 mars 2012, och ett fortsatt iakttagande av det medelfristiga budgetmålet. Ungern har gjort stora finanspolitiska insatser under 2012 och med ett budgetunderskott på 1,9 % av BNP nått längre än det av rådet rekommenderade underskottsmålet på 2,5 % av BNP, delvis beroende på ytterligare engångsintäkter på 0,2 % av BNP utöver de som redan noterades vid tidpunkten för den rådsrekommendationen. Korrigeringsåtgärderna för 2012 och därefter, särskilt de som tillkännagavs under hösten 2012, var dock i huvudsak fokuserade på intäktssidan och inriktade på vissa utvalda sektorer, vilket gör att man kan fråga sig hur hållbara konsolideringsansträngningarna är. Enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2013 krävs ytterligare insatser under både 2013 och 2014 för att uppnå en varaktig korrigering av det alltför stora underskottet. Efter offentliggörandet av kommissionens avdelningars vårprognos 2013 antog regeringen ett nytt korrigeringsåtgärdspaket med fokus på utgiftssidan, och utifrån kommissionens uppdaterade bedömning beräknas underskottet ligga kvar på en nivå under 3 % av BNP under både 2013 och 2014, om de nya åtgärderna medräknas.
               Enligt konvergensprogrammet har det medelfristiga budgetmålet ändrats från ett strukturellt saldo på – 1,5 % till – 1,7 % av BNP. Det nya medelfristiga budgetmålet är i linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Ungern noterade ett strukturellt saldo på – 0,7 % av BNP under 2012, vilket är klart bättre än det reviderade medelfristiga budgetmålet, och enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2013 kommer det strukturella saldot att vara förenligt med det medelfristiga budgetmålet under hela prognosperioden och uppgå till – 1,1 % under 2013 och – 1,8 % under 2014. Utifrån de åtgärder som antagits efter kommissionens avdelningars vårprognos 2013 skulle det strukturella saldot kunna ligga över det medelfristiga budgetmålet även under 2014. Tillväxttakten för de offentliga utgifterna under 2013 och 2014, exklusive diskretionära intäktsåtgärder, kommer i stort sett att ligga i linje med den potentiella BNP-ökningen på medelfristig sikt, men väntas avsevärt överskrida denna referenstakt under 2015 och 2016. Utgiftsriktmärket i stabilitets- och tillväxtpakten kommer således inte att hållas under de två åren. Enligt regeringens planer kommer den offentliga skuldkvoten att kontinuerligt sjunka under programperioden från 79,2 % under 2012 till 77,2 % under 2014 och 73,4 % under 2016, vilket innebär att skuldkvoten ligger kvar på en nivå över referensvärdet på 60 % av BNP. Enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2013 däremot väntas skuldkvoten, med beaktande av riskerna för konsolideringsplanerna, enbart sjunka marginellt till 78,9 % av BNP under 2014, och med de nya korrigeringsåtgärderna borde skuldkvoten bli cirka en halv procentenhet lägre än så. Ungern kommer att befinna sig i en övergångsperiod från och med 2013 när det gäller efterlevnad av skuldkriteriet, och enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2013 gör landet tillräckliga framsteg för att efterleva skuldkriteriet under 2013 och 2014.

               (11)

               Budgetramen på medelfristig sikt är fortfarande endast vägledande, med följd att den finanspolitiska planeringen enbart inriktas på det innevarande budgetåret. Trots vissa förbättringar nyligen motsvarar dessutom det finanspolitiska rådets obligatoriska uppgifter och analytiska resurser fortfarande inte dess i sitt slag helt nya vetorätt och behovet av en systematisk bedömning i efterhand av efterlevnaden av numeriska finanspolitiska regler. En förstärkning av budgetramen på medelfristig sikt och utvidgning av det finanspolitiska rådets obligatoriska ansvarsuppgifter skulle bidra till att det nyligen omdanade ramverket för finanspolitisk styrning blir mer robust och trovärdigt.

               (12)

               Ungerns finanssektor minskar sin utlåning i mycket snabb takt, delvis på grund av vissa politiska åtgärder som fått en stor negativ inverkan på bankers lönsamhet och som bidrar till strama kreditvillkor. Hanteringen av den allt sämre portföljkvaliteten utgör en av de största utmaningarna för finanssektorn, i kombination med det stigande antalet nödlidande lån. Under de senaste åren har regeringen vidtagit flera åtgärder för att hjälpa aktörer som tagit lån i utländsk valuta, i flera fall utan att samråda med berörda parter i banksektorn. Dessa åtgärder har emellertid inte alltid riktats mot låntagare med problem. Antagandet av en serie åtgärder på kort tid kan öka den moraliska risken bland låntagare till följd av en kontinuerlig förväntan på ytterligare hjälp från staten. Den globala finanskrisen har visat i vilken omfattning det befintliga banksystemet kan tvinga nationella myndigheter att agera för att bevara finansiell stabilitet. I det första finansiella stödprogrammet till Ungern förespråkas en modern tillsyn av finansmarknaden, inbegripet effektiva nödbefogenheter för det finansiella tillsynsorganet och inrättandet av ett system för rekonstruktion och avveckling av banker. Även om den ungerska finansinspektionen har fått avsevärt utökade befogenheter under de tre senaste åren har lagstiftaren inte tilldelat tillräckliga övervakningsbefogenheter.

               (13)

               Ungern har inte följt rekommendationen från 2012 om att upprätta ett icke-snedvridande och stabilt regelverk för företagsbeskattning och har höjt skattebördan för vissa utvalda företagssektorer genom att införa ytterligare permanenta tilläggsskatter för de sektorerna. Även om den nya skatt för små företag som införts som en del av lagen om anställningsskydd har utformats väl, hindrar förekomsten av flera olika skattesatser mellan olika företagssektorer en effektiv resursallokering och påverkar investeringar och utlåning. Införandet av sänkta arbetsgivaravgifter inom ramen för lagen om anställningsskydd är ett steg i rätt riktning för att minska skattekilen för arbetstagare. Skattekilen för låginkomsttagare är emellertid fortfarande hög och det är önskvärt att systemet finjusteras så att det bättre hjälper denna grupp. Man planerar också att ta itu med bristande efterlevnad av skatteregler med hjälp av flera åtgärder, exempelvis att samtliga kassaapparater måste vara anslutna till skattemyndigheterna. När det gäller energibeskattningen ger de vidtagna åtgärderna inte incitament att minska energiförbrukningen och har dessutom snedvridande effekter.

               (14)

               Trots den senaste tidens förbättringar, hänger den låga sysselsättningsgraden hänger ihop med den mycket låga förvärvsfrekvensen. Ungdomsarbetslösheten har ökat från 11 % under 2001 till 28,1 % under 2012. Programmet för offentliga arbeten använder huvuddelen av budgetanslagen till att tillhandahålla långtidsarbetslösa arbetsrelaterade inkomster i stället för sociala förmåner, även om programmets långsiktiga effekter på personers anställbarhet återstår att bevisa. Ungern har förstärkt den aktiva arbetsmarknadspolitiken men vissa mindre gynnade personer borde ha ökat tillträde till dessa åtgärder. Andelen vuxna som deltar i livslångt lärande är fortfarande en av de lägsta i unionen. Under de fem senaste åren har kvinnors sysselsättningsgrad legat kvar på ungefär samma låga nivå. För att uppmuntra kvinnor att förvärvsarbeta har regeringen utvidgat barnomsorgen och främjat flexibla arbetsvillkor. Den sociala situationen fortsätter att försämras: 31 % av befolkningen riskerar att drabbas av fattigdom eller social utslagning, och en hög procentandel personer lider av allvarlig materiell nöd. Fattigdom fortsätter att i oproportionellt hög grad drabba mindre gynnade områden och samhällen, särskilt romer.

               (15)

               Landets företagsklimat har försämrats kontinuerligt under de tre senaste åren till följd av en rad åtgärder som innefattar restriktioner för investerare och ett instabilt regelverk. De nyligen införda restriktioner som i oproportionellt hög grad drabbar utländska investerare är främst inriktade på tjänstesektorn, däribland detaljhandeln. Programmet för att förbättra företagsklimatet innefattade 114 åtgärder för att minska administrativa bördor för företag med omkring 500 miljarder ungerska forinter, men dess genomförande har försenats något. Inom offentlig upphandling är graden av konkurrens fortfarande låg, även om en ny lag trädde i kraft den 1 januari 2012. Programmet för korruptionsbekämpning är ett centralt inslag i Magyary-programmet. Men eftersom programmet för korruptionsbekämpning är fokuserat på den offentliga förvaltningen tar det emellertid inte itu med vare sig den bristfälliga kontrollen av lagstiftningens efterlevnad på detta område eller de striktare kontrollerna av partifinansiering, som är ett viktigt problem. Trots att flera viktiga åtgärder är under genomförande har flertalet av de tillkännagivna åtgärderna ännu inte genomförts. Den bristande övervakningen av de genomförda åtgärderna är också problematisk. Utvecklingen i Ungern under 2012 och 2013 väcker en stigande oro för domarkårens oberoende. I resultattavlan för forskning och innovation rangordnas Ungern på medelnivå. Näringslivets investeringar inom forskning och utveckling (FoU) görs främst av utländskt ägda företag.

               (16)

               Ungern har lyckats minska antalet elever som slutar skolan i förtid. Eftersom det fortfarande finns stora regionala olikheter kan de nya inslagen i det centraliserade systemet för offentlig utbildning ha en negativ effekt och öka de sociala skillnaderna och segregeringen, om de inte genomförs med varsamhet. Även om antalet studenter som påbörjar en högre utbildning har stigit avsevärt under de senaste åren krävs ytterligare insatser för att nå EU-genomsnittet och det nationella målet enligt Europa 2020-strategin. Det bör säkerställas att den pågående reformen av den högre utbildningen förbättrar tillträdet för mindre gynnade elever.

               (17)

               Genomförandet av de åtgärder som anges i Szell Kalman-planen, som syftar till att öka de offentliga transporternas kostnadseffektivitet och prestanda, kännetecknas av avsevärda förseningar, och avsaknaden av en heltäckande transportstrategi hämmar transportsystemets finansiella hållbarhet. Ungern har på ett tillfredsställande sätt byggt ut elnätsförbindelserna med sina grannar enligt rekommendationen från 2012, men energitillsynsmyndighetens bristfälliga oberoende vid fastställandet av energitariffer och den höga andelen reglerade energipriser för hushåll och små och medelstora företag väcker fortfarande farhågor.

               (18)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Ungerns ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet samt har lagt fram en fördjupad granskning. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Ungern utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen avspeglas i rekommendationerna 1 till 7 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet och dess yttrande (5) avspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (20)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 avspeglas i rekommendationerna 1, 2, 3, 4, 5 och 7 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Ungern att vidta följande åtgärder under perioden 2013-2014:

               1.

               Genomföra en trovärdig och tillväxtvänlig finanspolitisk strategi genom att specificera nödvändiga åtgärder koncentrerade på att uppnå utgiftsbesparingar och upprätthålla sunda offentliga finanser i enlighet med det medelfristiga budgetmålet under hela perioden för konvergensprogrammet. På grundval av dessa åtgärder åstadkomma en stadig minskning av den offentliga skuldkvoten, även med tanke på att dämpa ackumulerade makroekonomiska obalanser. Skärpa budgetramen på medellång sikt genom att göra den mer bindande och nära koppla den till numeriska fiskala regler. Bredda det finanspolitiska rådets obligatoriska ansvarsuppgifter och förbättra insynen, inbegripet en systematisk övervakning i efterhand av efterlevnaden av de numeriska budgetreglerna och utarbetande av regelbundna makrofinansiella prognoser och budgetkonsekvensbedömningar avseende viktiga politiska förslag.

               2.

               Bidra till att återställa normal utlåning i ekonomin, i huvudsak genom att öka kapaciteten för kapitalackumulering i finanssektorn, bland annat genom att minska den extra börda som den nu omfattas av. Förbättra portföljkvaliteten genom att ta bort problemtillgångar från bankers balansräkningar, nära samråda med berörda parter angående nya politiska initiativ och säkerställa att nya politiska åtgärder inte ökar den moraliska risken hos låntagare. Skärpa regleringen och tillsynen av finansmarknaden, i synnerhet genom att tilldela den ungerska finansinspektionen mer effektiva nödbefogenheter och genom att inrätta ett regelverk för rekonstruktion och avveckling av banker.

               3.

               Inrätta ett stabilt, mer balanserat och förutsägbart bolagsbeskattningssystem. Effektivisera bolagsbeskattningen och minimera de snedvridningar av resursallokeringen som skapas av sektorspecifika skatter, så att tillväxt och sysselsättning främjas. Fortsätta att göra beskattningen av arbete mer sysselsättningsvänlig genom att lindra skattebördan för låginkomsttagare, bland annat genom att finjustera kriterierna för att få omfattas av lagen om anställningsskydd och överföra beskattningen till miljöskatter. Till fullo genomföra och intensifiera redan tillkännagivna åtgärder för att förbättra efterlevnaden av skatteregler och minska kostnaderna för att efterleva skatteregler.

               4.

               Ta itu med ungdomsarbetslösheten, exempelvis genom en ungdomsgaranti (6). Stärka den aktiva arbetsmarknadspolitiken och förbättra arbetsförmedlingens kundprofileringssystem. Minska den dominans som programmet för offentliga arbeten har inom sysselsättningsåtgärderna och stärka politikens aktiveringsinslag. Förbättra utbildningsprogrammen så att deltagandet i livslångt lärande utökas. Fortsätta att bygga ut barnomsorgen för att främja kvinnors förvärvsfrekvens. Säkerställa att målet med den nationella strategin för social integration integreras i samtliga politikområden så att fattigdomen minskas, särskilt bland barn och romer.

               5.

               Skapa ett stödjande företagsklimat och i synnerhet återställa en attraktiv miljö för utländska direktinvesterare, genom att göra regelverket mer stabilt och främja konkurrens på marknaderna. Säkerställa fullt genomförande av planerade åtgärder för att minska den administrativa bördan, förbättra konkurrensen inom offentlig upphandling och vidta ytterligare lämpliga åtgärder för att bekämpa korruption. Fortsätta stärka rättsväsendets oberoende. Undanröja nyligen införda hinder inom tjänstesektorn, däribland inom detaljhandeln. Införa riktade incitament för att stödja innovativa företag.

               6.

               Genomföra en nationell strategi för avbrutna skolgångar och se till att utbildningssystemet ger alla unga personer kunskaper och kvalifikationer som är relevanta på arbetsmarknaden. Förbättra tillträdet till en inkluderande grundläggande utbildning för missgynnade personer, särskilt för romer. Stödja övergången mellan olika skeden i utbildningen och till arbetsmarknaden. Genomföra en reform av den högre utbildningen som möjliggör att en större andel och särskilt mindre gynnade studenter får tillträde till högre utbildning.

               7.

               Gradvis avveckla reglerade energipriser samtidigt som ekonomiskt sårbara konsumenter skyddas. Vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa den nationella energitillsynsmyndighetens oberoende. Se till att statligt ägda företag inom transportsektorn är finansiellt hållbara genom att sänka driftskostnaderna och höja intäkterna.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (4)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 40.

      (5)  I enlighet med artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (6)  Upprättad enligt rådets rekommendation av den 22 april 2013 (EUT C 120, 26.4.2013, s. 1).


Avis juridique important

|

31996H0431

96/431/EG: Rådets rekommendation av den 8 juli 1996 om övergripande riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 179 , 18/07/1996 s. 0046 - 0050

RÅDETS REKOMMENDATION av den 8 juli 1996 om övergripande riktlinjer för medlemsstaternas och gemenskapens ekonomiska politik (96/431/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 103.2 i detta,med beaktande av kommissionens rekommendation,med beaktande av Monetära kommitténs yttrande, ochmed beaktande av Europeiska rådets i Florens slutsatser den 21 och den 22 juni 1996.REKOMMENDERAR:1. Huvudmål och allmänna riktlinjer I motsats till vad som förväntades när de övergripande riktlinjerna för den ekonomiska politiken för 1995 antogs har det blivit en kännbar nedgång i den ekonomiska verksamheten inom gemenskapen under de senaste tolv månaderna och en förnyad ökning av arbetslösheten. Medan inflationen, som förutsetts, minskade kraftigt och priskonvergensen stärktes, var utvecklingen mot sundare offentliga finansier otillräcklig och den försvårades också av den ekonomiska tillbakagången.Som en följd av detta lyckades gemenskapen inte göra några betydelsefulla framsteg mot att uppnå viktiga ekonomiska mål sådana som dem som anges i artikel 2 i fördraget, nämligen att främja en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt och en hög sysselsättningsnivå. Detta misslyckande med att minska klyftan mellan strävandena efter och förverkligandet av ekonomisk och social välfärd är huvudorsaken till den anda av minskad självtillit som nu finns i gemenskapen.Gemenskapen vilar dock på en gynnsam ekonomisk grund. Historiskt sett är inflationen låg och minskar fortfarande, trycket på växelkurserna har gradvis avtagit, världshandeln utvidgas i sund takt, investeringarnas lönsamhet har förbättrats och är allmänt sett märkbart högre än under andra delen av 1980-talet. Tack vare dessa faktorer samt eftersom de långa räntorna gått ned och lagerminskningen upphört, förväntas nu en uppgång i ekonomin under det andra halvåret 1996. De tillfällen som erbjuds genom denna förväntade uppgång måste tas till vara till fullo, så att den nödvändiga konvergensgraden kan uppnås för en framgångsrik övergång till Ekonomiska och monetära unionen den 1 januari 1999.Om de ekonomiska utmaningar som gemenskapen står inför skall kunna antas, måste man fortsätta den nuvarande makroekonomiska strategin, särskilt i fråga om budgetkonsolidering och en bestående strukturell reform. Lämpliga initiativ krävs såväl på varu- och tjänstemarknaden som på arbetsmarknaden.I allt väsentligt bekräftas och utvidgas därför de politiska rekommendationerna från tidigare budgetår i dessa riktlinjer. Om denna strategi ännu inte verkar ge tillfredsställande resultat i gemenskapen i stort, beror det på att den har genomförts med otillräcklig kraft och trovärdighet. Alla parter uppmanas därför att föra sin ekonomiska politik så att de bidrar till att uppnå gemenskapens mål (artikel 102a i fördraget) för att i handling bekräfta vad som har utlovats i mer än två år och att samordna sin ekonomiska politik bättre. Den sistnämnda är inte enbart en förpliktelse enligt fördraget (artikel 3a) utan också en praktisk förpliktelse, som blivit allt mer avgörande genom den ökade integrationen av medlemsstaternas ekonomier.2. Olika makroekonomiska verksamhetsformer som bidrar till tillväxt, sysselsättning och konvergens Rådet bekräftar åter att för att uppnå dessa mål krävs även i fortsättningen en stabil, investeringsfrämjande makroekonomisk ram på kort och medellång sikt som kännetecknas av- en stabilitetsorienterad monetär politik som inte undergrävs av olämplig budget- och löneutveckling,- bestående ansträngningar för att stärka de offentliga finanserna i de flesta medlemsstaterna, ansträngningar som är förenliga med de mål som uppställs i deras konvergensprogram,- en nominell löneutveckling som är förenlig med målet om prisstabilitet, samtidigt som den reella löneutvecklingen bör understiga produktivitetsökningen, så att lönsamheten för de sysselsättningsskapande investeringarna stärks.Ju mer den monetära politikens stabiliserande verkan underlättas av lämpliga budgetåtgärder och lämplig löneutveckling, desto mer kommer de monetära förutsättningarna, som även innefattar växelkurser och låga räntor, att underlätta tillväxt och sysselsättning.Hög och hållbar icke-inflatorisk ekonomisk tillväxt på medellång sikt är nödvändigi) för att markant och varaktigt minska gemenskapens oacceptabelt höga arbetslöshetsnivå och för bekämpa ökad social uteslutning,ii) för att få till stånd nödvändiga förbättringar av konkurrenskraften, särskilt produktiviteten, i gemenskapens ekonomi samtidigt som de grundläggande sociala värden som kännetecknar unionen bevaras inom ramen för en öppen marknadsekonomi, ochiii) för att säkerställa varaktig framgång för Ekonomiska och monetära unionen.För att förstärka både trovärdigheten i den makroekonomiska politiken och effektiviteten i samordningsprocessen inom gemenskapen uppmanas medlemsstaterna att lägga fram aktuella konvergensprogram, som återspeglar ett starkt politiskt engagemang.Kommissionen kommer att intensifiera sin dialog med arbetsmarknadens parter i makroekonomiska frågor. Den sociala dialogen bör också intensifieras på nationell nivå där detta är möjligt och enligt de traditioner som finns.3. Pris- och växelkursstabilitet Att uppnå och bibehålla en stabil makroekonomisk omgivning är en förutsättning för hållbar tillväxt på medellång sikt. Den genomsnittliga inflationen inom gemenskapen förväntas falla till 2,5 i år. Detta resultat bör förbättras nästa år.För närvarande uppnår tio medlemsstater redan det mål vilket som ett steg i riktning mot prisstabilitet uppställdes i riktlinjer för tidigare budgetår, nämligen att inflationstakten får vara högst 2-3 % (1). I Förenade kungariket är inflationen nästan 3 %. I de sju länder (Belgien, Tyskland, Frankrike, Luxemburg, Nederländerna, Österrike och Finland) där inflationen är under 2 %, och i Danmark och Irland, där den ligger något över 2 %, är trovärdigheten för den anti-inflatoriska politiken inom den monetära politikens ram i allmänhet fast etablerad och uppgiften är att befästa detta resultat på medellång sikt. I Sverige, där inflationen på sista tiden sjunkit avsevärt, och i Förenade kungariket bör politiken riktas in på konsolidering av de uppnådda resultaten.De länder där inflationen förväntas ligga mellan 3-5 % under 1996 (Spanien, Portugal och Italien) bör sträva efter att ytterligare minska inflationen till under 3 % år 1997. Portugal, där inflationen nyligen sjunkit till strax över 3 %, och Spanien bör hålla fast vid sin nuvarande politik så att de kan uppnå det önskade inflationsmålet inom en nära framtid. I Italien kommer finanspolitiken i grunden att bestämma takten i framstegen för att upprätta trovärdighet för växelkursen och att förankra förväntningarna på en låg inflation.Trots synliga framsteg i Grekland under senare år är det tydligt att ansträngningarna måste fortsätta och intensifieras. I detta avseende bör tyngdpunkten läggas speciellt på att upprätthålla den korrigerande finanspolitik som har bedrivits under de senaste två åren och dessutom bör den försiktiga penning- och växelkurspolitik fortsätta som varit given sedan början av 1990-talet.Så som det understrukits i tidigare riktlinjer, måste alla medlemsstater fortsätta att behandla sin växelkurspolitik som en fråga av gemensamt intresse inom ramen för Europeiska monetära systemet. Växelkursrörelserna i början av 1995 pekade på att flera medlemsstaters politiska ram behöver stå på en trovärdigare grund. Den politik som rekommenderas i dessa riktlinjer kommer att medverka till en lämplig inriktning av växelkurserna inom gemenskapen. Den kommer också att göra växelkurserna inom EMS mer motståndskraftiga mot de fluktuationer som beror på rörelser i viktiga valutor utanför gemenskapen. För länder som för närvarande inte deltar i växelkursmekanismen kommer denna politik också att bidra till att skapa förutsättningar för sådant deltagande.4. Sunda offentliga finanser Under förra året gjordes i gemenskapen vissa men endast begränsade framsteg mot konsolidering av finanspolitiken. Misslyckandena att nå uppställda budgetmål återspeglade endast delvis den negativa effekt som nedgången i tillväxttakten hade. Otillräcklig trovärdighet för finanspolitiken medverkade i hög grad till valutaturbulensen våren 1995, undergrävde förtroendet för ekonomin och ledde till att finansmarknaderna började tvivla på att gemenskapen skulle kunna nå målet med en gemensam valuta.Under tiden har många länder vidtagit avsevärda åtgärder för att förbättra sina offentliga finanser 1996 och i många fall också 1997. Det fortfarande otillfredsställande tillståndet för de offentliga finanserna inom gemenskapen bör ändå leda till att medlemsstaterna återigen ser över och vid behov stärker sina planer för konsolidering av statsfinanserna. Sådana ansträngningar för att rätta till dålig budgetbalans som är trovärdiga, meddelas i förväg och är samhälleligt balanserade kommer att innebära förnyat förtroende, att den förväntade uppgången förvandlas till en varaktig, sysselsättningsskapande tillväxtprocess på medellång sikt och att en sund övergång till EMU kan ske den 1 januari 1999.Även om de ekonomiska förhållandena för närvarande är mindre gynnsamma än vad som förutsågs vid tiden för antagandet av riktlinjerna för 1995, är ett ytterligare uppskjutande av den nödvändiga konsolideringsprocessen inte ett alternativ som går att rättfärdiga. Varje uppskjutande riskerar att medföra en negativ reaktion på finansmarknaden och skulle äventyra konsolideringsuppgiften under kommande år. Framsteg som görs med att minska strukturella budgetunderskott detta år måste fortsätta och kommer att förstärka konsolideringen när konjunkturen förbättras. Trovärdiga och väl avvägda minskningar i budgetunderskotten skapar förtroende. På det sättet medverkar de till att förbättra möjligheterna till tillväxt och därmed uppväga verkningarna på efterfrågan även på kort sikt, förutsatt att de ingår i en lämplig övergripande politisk plan.På grundval av de anpassningsåtgärder som beslutats fram till och med början av maj 1996 är det troligt att den allmänna sektors nettoinlåning i hela gemenskapen kommer att minska till något under 3,5 % av BNP under 1997, vilket skall jämföras med ett underskott på 5 % 1995. Praktiskt taget alla medlemsstater bör ha som målsättning att sänka budgetunderskottet till högst 3 % av BNP under 1997 som ett steg mot målet att nästan uppnå balans på medellång sikt. Det är därför uppmuntrande att flera länder nyligen har tillkännagett och håller på att genomföra omfattande åtgärder för att komma till rätta med obalans i budgeten.När det gäller enskilda medlemsstater är det tre - Danmark, Irland och Luxemburg - som redan respekterar referensvärdet på 3 % för budgetunderskottet. Danmark och Irland bör nu ha ett ambitiösare mål på medellång sikt, vilket i Danmarks fall anges i den senaste upplagan av det danska konvergensprogrammet.Italien behöver vidta betydande åtgärder för att uppnå och förbättra den planerade budgetkonsolideringen, vilket förblir högsta politiska prioritet. Åtgärderna bör främst inriktas på kamp mot skatteflykt, bättre budgetdisciplin hos lokala myndigheter och förbättrad effektivitet i den offentliga förvaltningen. Grekland måste göra bestående ansträngningar inom ett stort antal områden, speciellt i fråga om att minska nuvarande utgifter, att fortsätta pågående privatiseringsinitiativ och att utvidga skatteunderlaget.Ifråga om de återstående tio länderna är den extra ansträngning som behövs för att nå referensvärdet på 3 % utan tvekan genomförbar och skall fullföljas med kraft. Inom denna grupp har flera länder (Tyskland, Frankrike, Österrike, Finland och Sverige) detta år tillkännagett omfattande åtgärder eller förstärkningar för att reducera sitt budgetunderskott till 3 % av BNP eller mindre år 1997. Dessa länder, liksom Nederländerna, bör beslutsamt genomföra sina finanskonsolideringsprogram och vid behov stärka dem för att försäkra sig om att målen uppnås till fullo. Den belgiska regeringen har fast förbundit sig - och har redan fått det nödvändiga stödet från det belgiska parlamentet - att i 1997 års budget ange de åtgärder som krävs för att få ned budgetunderskottet till maximalt 3 %. I Förenade kungariket förväntas avsevärda minskningar i budgetunderskottet under de närmaste två åren, huvudsakligen som ett resultat av planerad utgiftsåtstramning. För att respektera målet på 3 % för år 1997 är det emellertid viktigt att vidta åtgärder för att hålla konsumtionen på planerad nivå, både för att kompensera för minskade skatteintäkter 1995 och för en långsammare budgetförbättring än förväntat på kort sikt, vilket delvis beror på lägre tillväxttakt än förutsett. Slutligen krävs ett beslutsamt införande av budgetkomponenten i konvergensprogrammet i Spanien och Portugal.Även om omfattningen, tiden och utformningen av konsolideringsåtgärderna behöver anpassas till varje lands speciella förhållanden, finns vissa allmänna principer redan angivna i ekonomiska riktlinjer för tidigare budgetår. Dessa omfattari) att åtstramning av utgiftsökningar i motsats till ytterligare ökningar i den allmänna skattebördan allmänt betraktas som ett trovärdigare och effektivare alternativ; bland de frågor som bör tas upp är behovet att placera pensionsbestämmelser på en hållbar grund, att se till att ökningen av hälsovårdskostnaderna inte stiger ytterligare och att minska snedvridande och kostsamma bidrag,ii) att se till att i största möjliga mån omdirigera de offentliga utgifterna mot produktiv verksamhet såsom investeringar i infrastruktur, humankapital och aktiva arbetsmarknadsåtgärder utan att äventyra den nödvändiga minskningen av budgetunderskotten,iii) att förbättra effektiviteten i den offentliga tjänstesektorn bland annat genom mer flexibel ledning, bättre motivation för offentliganställda och i vissa fall ökat bruk av privatisering och avgifter för användare om medlemsstaterna bedömer detta vara i överensstämmelse med deras mål.iv) att säkerställa att minskningen av den allmänna skattebördan, vilket är önskvärt i de flesta medlemsstater, inte går att genomföra innan budgetunderskottet bestämt håller på att minska.Precis som medlemsstaterna måste gemenskapen upprätthålla en strikt budgetdisciplin. Därför bör gemenskapen själv inta en försiktig hållning gentemot redan fastställda budgetplaner, vilka anger maximinivåer och inte mål.5. Bättre fungerande varu- och tjänstemarknader För att främja tillväxt och därigenom sysselsättning och samtidigt behålla en låg inflation är det väsentligt att verksamhet på makronivå kompletteras av åtgärder i syfte att förbättra varu- och tjänstemarknadernas funktion i allmänhet och att förbättra konkurrenskraften och en mer flexibel prismekanism i synnerhet. Detta betyder att det i grunden krävs en ytterligare förstärkning av konkurrenspolitiken och att statligt stöd minskar med fullständigt iakttagande av de mål som uttrycks i artikel 130a i fördraget om ekonomisk och social sammanhållning.Det är också avgörande att den inre marknadens möjligheter utnyttjas till fullo i en öppen och konkurrensutsatt miljö genom att i nationell rätt föra in lagstiftning avseende den inre marknaden och regler om effektiv verkställighet av den. På området där införandet släpar efter behövs en speciell ansträngning för att alla nödvändiga förslag skulle kunna föreläggas de nationella parlamentet före utgången av 1996.För att öka gemenskapens konkurrenskraft bör åtgärder som syftar till innovation, utveckling av informationssamhället och uppkomsten av en arbetsmiljö som främjar initiativ och utveckling av små och medelstora företag snabbt genomföras. Naturligtvis är det de enskilda medlemsstaterna som innehar en nyckelställning inom dessa områden. Emellertid kan nationella åtgärder stärkas, när det är lämpligt och överensstämmer med dessa riktlinjer, genom åtgärder på gemenskapsnivå. Kommissionen bör också fullfölja sin politik för att förbättra konkurrensen på EU-marknaden. För att öka effektiviteten hos miljöpolitiken bör man slutligen förlita sig mer på marknadsbaserade medel, inklusive finanspolitiska medel, både på nationell nivå och - om det verkar nödvändigt med verksamt över hela EU - på gemenskapsnivå.6. Främjande av reformer för sysselsättning och arbetsmarknad Mer än två och ett halvt år efter det att kommissionen offentliggjorde sin vitbok om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning och trots att strategin för sysselsättning från Essen gäller sedan någon tid, har gemenskapen ändå en dyster sysselsättningsstatistik för denna period. Fastän den förväntade återhämtningen kommer att leda till att nya arbetstillfällen skapas och att den nuvarande uppåtgående trenden för arbetslösheten vänds, är det troligt att mer än 17 miljoner människor fortfarande kommer att vara arbetslösa i gemenskapen 1997. För att garantera en bestående och betydande förbättring avseende sysselsättningen krävs det inte bara en varaktig och hög ekonomisk tillväxt samt en effektiv varu- och tjänstemarknad utan också arbetsmarknadsreformer inom ett vidsträckt område.Att avskaffa befintliga stelheter och garantera en effektivare arbetsmarknad är kärnpunkten för de nationella ansträngningarna för att garantera såväl en smidig och stark tillväxt på medellång sikt som ett mer sysselsättningsskapande tillväxtmönster. Medlemsstaterna har ansträngt sig för att reformera sina arbetsmarknader. De uppmuntras att intensifiera sina åtgärder, samtidigt som både rättvisa och effektivitet i det sociala välfärdssystemet måste garanteras. Genomförandet av en politik som syftar till att förbättra arbetskraftens rörlighet både mellan olika yrken och regionalt samt som uppmuntrar effektiviteten i arbetsförmedlingarnas tjänster bör reducera flaskhalsar, vilka annars skulle kunna leda till ett tidigt slut på tillväxtprocessen.Ändamålsenliga åtgärder bör vidtas för att anpassa utbildningssystemet - inklusive yrkesutbildningen - både för marknadens behov och för en förbättring av humankapitalet och därigenom främja ekonomins tillväxtmöjligheter. I detta avseende bör åtgärder som förbättrar de arbetslösas situation på arbetsmarknaden prioriteras, särskilt för lågutbildad, oerfaren arbetskraft, liksom även utjämning av den skillnad som finns mellan arbetsmarknadens behov och arbetskraftens kunskaper genom att erbjuda utbildning som är bättre anpassad till arbetsmarknadens skiftande behov. Uppmärksamhet bör också fästas vid åtgärder som främjar ungdomars och kvinnors möjligheter på arbetsmarknaden.Incitament till anställning bör ges genom att en passande genomsnittlig löneutveckling vidmakthålls och i några fall genom löner som bättre återspeglar produktivitetsskillnader. Om det är möjligt, bör en minskning av den del av arbetskraftskostnaden som inte utgör lön användas för att uppmuntra till anställning. Uppmärksamhet bör ägnas åt incitament för att anställa eftersatta grupper, inbegripet långtidsarbetslösa och lågutbildade i enlighet med dessa riktlinjer. Anpassning av gemensamt intresse för företag och arbetskraft avseende arbetstider och arbetsorganisation kommer också att verka i denna riktning. Slutligen bör också lokala och regionala initiativ inom området för nya arbetsintensiva tjänster, till exempel dem som anges i kommissionens meddelande om en europeisk strategi för att uppmuntra lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ, främjas.Allt som nämnts ovan ingår i gemenskapens gemensamma sysselsättningsstrategi, som initierades av Europeiska rådet i Essen och som ytterligare bearbetades både i Cannes och Madrid. I detta avseende måste medlemsstaternas fleråriga sysselsättningsprogram fullföljas, om de skall kunna påverka arbetsmarknadspolitiken. Dessutom kommer kommissionen att fullfölja sitt initiativ att mobilisera alla parter runt den högprioriterade uppgiften att bekämpa arbetslösheten.Utfärdad i Bryssel den 8 juli 1996.På rådets vägnarR. QUINNOrdförande(1) Räknat på grundval av tolvmånadersgenomsnittet av den årliga ändringen i det provisoriska konsumentprisindexet.


Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 9.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för 2002–2003 till och med 2008–2009


title: 2014/135/EU: Kommissionens rekommendation av den 12 mars 2014 om en ny strategi för att hantera konkurs och insolvens  Text av betydelse för EES

text:
               14.3.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 74/65

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 12 mars 2014
   om en ny strategi för att hantera konkurs och insolvens
   (Text av betydelse för EES)
   (2014/135/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Syftet med denna rekommendation är att säkerställa att livskraftiga företag som befinner sig i ekonomiska svårigheter, oavsett var de är etablerade i unionen, har tillgång till nationella insolvensförfaranden som gör det möjligt för dem att i ett tidigt skede företa en omstrukturering för att förhindra insolvens, och därmed bevara så mycket som möjligt av sina tillgångar till förmån för sina borgenärer, anställda och ägare samt ekonomin i dess helhet. Rekommendationen syftar också till att i hela unionen ge hederliga konkursdrabbade entreprenörer en andra chans.

               (2)

               De nationella insolvensreglerna skiljer sig mycket åt när det gäller de många olika förfaranden som står till förfogande för en gäldenär i ekonomiska svårigheter för att omstrukturera sin verksamhet. Vissa medlemsstater har ett begränsat antal förfaranden, vilket innebär att företagen endast kan omstruktureras i ett relativt sent skede, i samband med formella insolvensförfaranden. I andra medlemsstater är det möjligt att inleda en omstrukturering i ett tidigare skede, men de tillgängliga förfarandena är antingen inte tillräckligt effektiva eller också har de en varierande grad av formalitet, särskilt vad gäller användningen av utomrättsliga förfaranden.

               (3)

               Vidare skiljer sig även de nationella regler åt som handlar om att ge entreprenörer en andra chans, särskilt genom avskrivning av skulder som uppstått under deras verksamhet, varvid skillnaderna avser avskrivningsperiodens längd och de villkor enligt vilka avskrivning kan medges.

               (4)

               De skillnader som finns mellan de nationella omstruktureringsramarna och mellan de nationella reglerna för att ge hederliga entreprenörer en andra chans leder till ökade kostnader och större osäkerhet vid bedömningen av riskerna för att investera i en annan medlemsstat, till skillnader i villkoren för att få tillgång till kredit och till olika grader av utdelning för borgenärer. De försvårar utformningen och antagandet av konsekventa omstruktureringsplaner för gränsöverskridande koncerner. Mer allmänt kan skillnaderna fungera avskräckande för företag som vill etablera sig i olika medlemsstater.

               (5)

               Rådets förordning (EG) nr 1346/2000 (1) behandlar endast frågor om behörighet, erkännande och verkställighet, tillämplig lag och samarbete i gränsöverskridande insolvensförfaranden. Kommissionens förslag till ändring av den förordningen (2) bör utvidga tillämpningsområdet för förordningen till att även omfatta förfaranden som stärker förutsättningarna att rädda gäldenärer som är ekonomiskt bärkraftiga och ger entreprenörer en andra chans. Den föreslagna ändringen behandlar dock inte de skillnader som finns mellan dessa förfaranden i nationell lagstiftning.

               (6)

               Den 15 november 2011 antog Europaparlamentet en resolution om insolvensförfaranden (3). Den innehöll rekommendationer om harmonisering av särskilda aspekter av den nationella insolvenslagstiftningen, inbegripet villkoren för upprättande av omstruktureringsplaner samt deras verkningar och innehåll.

               (7)

               I sitt meddelande om den inre marknadsakten II (4) av den 3 oktober 2012 åtog sig kommissionen som en nyckelåtgärd att modernisera unionens insolvensregler för att underlätta företagens överlevnad och ge företagare en ny chans. För detta ändamål tillkännagav kommissionen att den skulle analysera hur den nationella insolvenslagstiftningen kan förbättras för att skapa lika konkurrensvillkor för företag, entreprenörer och privatpersoner på den inre marknaden.

               (8)

               Kommissionens meddelande om en ny europeisk strategi för att hantera misslyckade företagssatsningar och insolvens (5) av den 12 december 2012 tar upp vissa områden där olikheter mellan medlemsstaternas inhemska insolvenslagstiftning kan försvåra inrättandet av en effektiv inre marknad. Det noterades att mer enhetliga villkor på dessa områden skulle medföra att företag, entreprenörer och privatpersoner känner större tilltro till andra medlemsstaters system och ge ökad tillgång till krediter och uppmuntra till investeringar.

               (9)

               Den 9 januari 2013 antog kommissionen handlingsplanen för företagande 2020 (6), där medlemsstaterna bland annat uppmanas att om möjligt förkorta tiden för ackordsförfarande och skuldreglering för hederliga entreprenörer som försatts i konkurs till högst tre år senast 2013 och att erbjuda företag stödtjänster för tidig omstrukturering, rådgivning för att förhindra konkurs och stöd för små och medelstora företag vid omstrukturering och nystart.

               (10)

               Flera medlemsstater håller för närvarande på att se över sin nationella insolvenslagstiftning för att förbättra ramarna för att undsätta företag och ge entreprenörer en andra chans. Det är därför lämpligt att uppmuntra samstämmighet i dessa och framtida initiativ, för att stärka den inre marknadens funktion.

               (11)

               Det är nödvändigt att uppmuntra till större samstämmighet mellan de nationella insolvensramarna för att minska olikheter och ineffektivitet som hindrar en tidig omstrukturering av livskraftiga företag som är i ekonomiska svårigheter och minskar möjligheterna att ge hederliga entreprenörer en andra chans, och därigenom sänka omstruktureringskostnaderna för både gäldenärer och borgenärer. Mer samstämmiga och effektivare nationella insolvensregler skulle maximera utdelningen till alla typer av borgenärer och investerare och uppmuntra till gränsöverskridande investeringar. En större samstämmighet skulle också underlätta omstrukturering av koncerner, oberoende av var i unionen koncernens medlemmar finns.

               (12)

               Vidare bidrar ett avlägsnande av hindren mot en effektiv omstrukturering av livskraftiga företag i ekonomiska svårigheter till att bevara sysselsättning och det främjar även ekonomin som helhet. Om det blir lättare för entreprenörer att få en andra chans leder detta också till högre sysselsättningsgrader i medlemsstaterna. Effektiva insolvensramar skulle vidare möjliggöra en bättre bedömning av de risker som är förknippade med beslut om in- och utlåning och göra anpassningen smidigare för överskuldsatta företag genom att minimera de ekonomiska och sociala kostnaderna i samband med processen för att minska deras skuldsättning.

               (13)

               Små och medelstora företag skulle gynnas av en mer samstämmig strategi på unionsnivå, eftersom de inte har de medel som krävs för att klara av höga omstruktureringskostnader och dra fördel av de effektivare omstruktureringsförfarandena i vissa medlemsstater.

               (14)

               Skattemyndigheterna har också ett intresse av en effektiv omstruktureringsram för livskraftiga företag. När medlemsstaterna genomför denna rekommendation bör de kunna vidta lämpliga åtgärder för att se till att uppbörd och indrivning av skatteintäkter sker med iakttagande av de generella principerna om rättvis beskattning och att effektiva åtgärder vidtas vid bedrägeri, skatteundandragande eller missbruk.

               (15)

               Denna rekommendation bör inte omfatta försäkringsföretag, kreditinstitut, investeringsföretag och företag för kollektiva investeringar, centrala motparter, värdepapperscentraler och andra finansinstitut som är föremål för särskilda regler för återhämtning och rekonstruktion där nationella tillsynsmyndigheter har långtgående befogenheter att ingripa. Även om överskuldsättning och konkurs hos konsumenter inte heller omfattas av denna rekommendation, uppmanas medlemsstaterna att undersöka möjligheterna att tillämpa rekommendationerna även på konsumenter, eftersom vissa av de principer som följs i denna rekommendation kan vara relevanta för dem också.

               (16)

               En ram för omstrukturering bör göra det möjligt för gäldenärer att ta itu med sina ekonomiska svårigheter i ett tidigt skede, när det fortfarande är möjligt att förhindra insolvens och säkra en fortsättning av verksamheten. För att undvika alla potentiella risker för att förfarandet missbrukas måste det dock vara sannolikt att gäldenärens ekonomiska svårigheter leder till insolvens och omstruktureringsplanen måste kunna förhindra gäldenärens insolvens och säkra verksamhetens livskraft.

               (17)

               För att främja effektivitet och minska förseningar och kostnader, bör nationella ramar för förebyggande omstrukturering omfatta flexibla förfaranden som begränsar domstolsformaliteter till fall där de är nödvändiga och står i proportion till syftet att skydda borgenärerna och andra berörda parter som kan komma att påverkas. För att undvika onödiga kostnader och betona det faktum att förfarandet ska tillämpas i ett tidigt skede, bör till exempel gäldenärer i princip ha kvar kontrollen över sina tillgångar och det bör inte vara obligatoriskt att utse en medlare eller övervakare, utan detta bör ske från fall till fall.

               (18)

               En gäldenär bör kunna ansöka om att en domstol beviljar ett avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder och att insolvensförfaranden som inletts på begäran av borgenärer förklaras vilande, om sådana åtgärder kan påverka förhandlingar negativt och hindra utsikterna till en omstrukturering av gäldenärens verksamhet. För att uppnå en lämplig balans mellan gäldenärens och borgenärernas rättigheter, och med beaktande av erfarenheterna från nyligen genomförda reformer i medlemsstaterna, bör ett avbrytande inledningsvis beviljas för högst fyra månader.

               (19)

               En omstruktureringsplan bör bekräftas av en domstol, så att det kan garanteras att försämringen av borgenärernas rättigheter står i proportion till nyttan av omstruktureringen och att borgenärerna har tillgång till ett effektivt rättsmedel, i full överensstämmelse med näringsfriheten och egendomsrätten såsom dessa rättigheter kommer till uttryck i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Domstolen bör därför avvisa en omstruktureringsplan om det är sannolikt att den planerade omstruktureringen försämrar rättigheterna för borgenärer som inte samtycker till planen till en lägre nivå än vad de rimligen kunde förväntas få ut i avsaknad av en omstrukturering av gäldenärens verksamhet.

               (20)

               Effekterna av en konkurs, särskilt det sociala stigmat, de rättsliga följderna och den fortlöpande oförmågan att betala av sina skulder, är faktorer som i hög grad avskräcker entreprenörer från att starta en verksamhet, eller avskräcker från att ge dem en andra chans, även om det finns belägg för att entreprenörer som har försatts i konkurs har större förutsättningar att bli framgångsrika andra gången. Det bör därför vidtas åtgärder för att minska de negativa effekterna av en konkurs för entreprenörer, genom bestämmelser om fullständig skuldavskrivning efter en viss längsta tid.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   I.   SYFTE OCH FÖREMÅL

               1.

               Denna rekommendation syftar till att uppmuntra medlemsstaterna att inrätta en ram som möjliggör en effektiv omstrukturering av livskraftiga företag i ekonomiska svårigheter och ger hederliga entreprenörer en andra chans, och därigenom främjar entreprenörskap, investeringar och sysselsättning och bidrar till att minska hindren för en väl fungerande inre marknad.

               2.

               Genom att minska dessa hinder syftar denna rekommendation särskilt till att

                           a)

                           sänka kostnaderna för att bedöma riskerna för att investera i en annan medlemsstat,

                           b)

                           öka nivån på utdelning till borgenärer,

                           c)

                           undanröja svårigheterna i samband med omstrukturering av gränsöverskridande koncerner.

               3.

               Denna rekommendation föreskriver miniminormer för

                           a)

                           ramar för förebyggande omstrukturering, och

                           b)

                           skuldavskrivning för konkursdrabbade entreprenörer.

               4.

               När medlemsstaterna genomför denna rekommendation bör de kunna vidta lämpliga och effektiva åtgärder för att säkerställa uppbörd av skatter, särskilt i fall av bedrägeri, skatteundandragande eller missbruk.

         II.   DEFINITIONER

               5.

               I denna rekommendation gäller följande definitioner:
               a)   gäldenär: varje fysisk eller juridisk person i ekonomiska svårigheter när det finns en sannolikhet för insolvens.
               b)   omstrukturering: att ändra en gäldenärs tillgångars och skulders sammansättning, villkor eller struktur, eller en kombination av dessa inslag, i syfte att göra det möjligt att helt eller delvis fortsätta gäldenärens verksamhet.
               c)   avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder: ett domstolsbeslut om avbrytande av rätten att verkställa en borgenärs fordran mot en gäldenär.
               d)   domstolar: omfattar varje annat organ med behörighet i frågor som rör förbyggande förfaranden, till vilket medlemsstaterna har anförtrott uppgiften att agera som domstol, och vars beslut kan bli föremål för överklagande eller omprövning av en rättslig myndighet.

         III.   RAM FÖR FÖREBYGGANDE OMSTRUKTURERING

   A.   Tillgång till en ram för förebyggande omstrukturering

               6.

               Gäldenärer bör ha tillgång till en ram som ger dem möjlighet att omstrukturera sin verksamhet i syfte att förhindra insolvens. Ramen bör omfatta följande inslag:

                           a)

                           Gäldenären bör kunna omstrukturera i ett tidigt skede, så snart det är uppenbart att det finns en sannolikhet för insolvens.

                           b)

                           Gäldenären bör behålla kontrollen över den dagliga driften av sin verksamhet.

                           c)

                           Gäldenären bör kunna begära ett tillfälligt avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder.

                           d)

                           En omstruktureringsplan som antagits med den majoritet som föreskrivs i nationell lagstiftning bör vara bindande för alla borgenärer under förutsättning att planen bekräftas av en domstol.

                           e)

                           Ny finansiering som är nödvändig för genomförandet av en omstruktureringsplan bör inte förklaras ogiltig eller kunna förklaras ogiltig eller förklaras icke verkställbar som en återvinningsgrundande handling.

               7.

               Omstruktureringsförfarandet bör inte vara långdraget och kostsamt och det bör vara flexibelt så att flera steg kan ske utanför domstol. Domstolens medverkan bör vara begränsad till fall där sådan medverkan är nödvändig och står i proportion till syftet att skydda rättigheterna för borgenärer och andra berörda parter som påverkas av omstruktureringsplanen.

         B.   Underlätta förhandlingar om omstruktureringsplaner

      Utseende av en medlare eller övervakare

               8.

               Gäldenärer bör kunna gå in i ett förfarande för att omstrukturera sin verksamhet utan att formellt behöva inleda domstolsförfaranden.

               9.

               Det bör inte vara obligatoriskt att domstolen utser en medlare eller övervakare, utan detta bör ske från fall till fall och om domstolen anser att detta är nödvändigt,

                           a)

                           i fråga om medlare, för att bistå gäldenären och borgenärerna så att förhandlingarna om en omstruktureringsplan blir framgångsrika,

                           b)

                           i fråga om övervakare, för att övervaka gäldenärens och borgenärernas verksamhet och vidta nödvändiga åtgärder för att skydda en eller flera borgenärers eller andra berörda parters berättigade intressen.

      Avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder och vilandeförklaring av insolvensförfaranden

               10.

               Gäldenärerna bör ha rätt att ansöka om att en domstol beviljar ett tillfälligt avbrytande av enskilda verkställighetsåtgärder (nedan kallat avbrytande) som inletts efter ansökan av borgenärer, inbegripet borgenärer med säkerhet och prioriterade borgenärer, vilka annars kan hindra utsikterna till framgång med en omstruktureringsplan. Avbrytandet bör inte påverka genomförandet av pågående avtal.

               11.

               I medlemsstater som förenar beviljandet av ett avbrytande med vissa villkor bör gäldenärer kunna beviljas ett avbrytande i alla omständigheter där

                           a)

                           borgenärer som står för ett betydande belopp av de fordringar som sannolikt kommer att påverkas av omstruktureringsplanen stöder förhandlingarna om antagandet av en omstruktureringsplan, och

                           b)

                           det finns rimliga utsikter att en omstruktureringsplan kommer att genomföras och förhindra gäldenärens insolvens.

               12.

               Om så föreskrivs i medlemsstaternas lagstiftning bör gäldenärens skyldighet att ansöka om insolvens, liksom borgenärers ansökningar om inledande av insolvensförfaranden mot gäldenären som lämnas in efter det att avbrytandet beviljats, också förklaras vilande så länge avbrytandet varar.

               13.

               Avbrytandets varaktighet bör innebära en lämplig balans mellan gäldenärens intressen och borgenärernas intressen, i synnerhet borgenärer med säkerhet. Avbrytandets varaktighet bör därför fastställas på grundval av hur komplex den planerade omstruktureringen är, och bör inte överstiga fyra månader. Medlemsstaterna får föreskriva att perioden kan förlängas om bevis läggs fram för att förhandlingarna om en omstruktureringsplan är framgångsrika. Avbrytandets totala varaktighet bör inte överstiga 12 månader.

               14.

               Om ett avbrytande inte längre är nödvändigt för att underlätta antagandet av en omstruktureringsplan bör det upphävas.

         C.   Omstruktureringsplaner

      Omstruktureringsplaners innehåll

               15.

               Medlemsstaterna bör se till att domstolar kan bekräfta omstruktureringsplaner skyndsamt och i princip genom skriftligt förfarande. De bör föreskriva tydliga och specifika bestämmelser om innehållet i omstruktureringsplaner. Omstruktureringsplaner bör innehålla en detaljerad beskrivning av samtliga följande inslag:

                           a)

                           Tydlig och fullständig information om de borgenärer som skulle påverkas av planen.

                           b)

                           Den föreslagna omstruktureringens verkningar för enskilda skulder eller skuldkategorier.

                           c)

                           De berörda borgenärernas inställning till omstruktureringsplanen.

                           d)

                           I tillämpliga fall, villkoren för ny finansiering.

                           e)

                           Planens potential att förhindra gäldenärens insolvens och säkerställa verksamhetens livskraft.

      Borgenärers antagande av omstruktureringsplaner

               16.

               För att öka utsikterna till omstrukturering och därmed antalet livskraftiga verksamheter som kan undsättas, bör det vara möjligt att en omstruktureringsplan antas av de berörda borgenärerna, såväl borgenärer med säkerhet som borgenärer utan säkerhet.

               17.

               Borgenärer med olika intressen bör behandlas i separata klasser som återspeglar dessa intressen. Det bör som ett minimum finnas separata klasser för borgenärer med säkerhet och borgenärer utan säkerhet.

               18.

               En omstruktureringsplan bör antas av majoriteten uttryckt som beloppet av borgenärernas fordringar i varje klass, enligt vad som föreskrivs i nationell lagstiftning. Om det finns fler än två klasser av borgenärer bör medlemsstaterna kunna bibehålla eller införa bestämmelser som ger domstolarna behörighet att bekräfta omstruktureringsplaner som stöds av en majoritet av dessa klasser av borgenärer, med beaktande särskilt av vikten av fordringarna inom respektive klass av borgenärer.

               19.

               Samma villkor bör gälla för borgenärer oberoende av var de befinner sig. Om lagstiftningen i en medlemsstat kräver ett formellt röstningsförfarande bör borgenärer därför i princip tillåtas att rösta med hjälp av metoder för distanskommunikation, såsom rekommenderat brev eller säker elektronisk teknik.

               20.

               För att göra antagandet av omstruktureringsplaner effektivare bör medlemsstaterna också se till att omstruktureringsplaner kan antas av endast vissa borgenärer eller endast vissa typer eller klasser av borgenärer, under förutsättning att övriga borgenärer inte påverkas.

      Domstols bekräftelse av omstruktureringsplanen

               21.

               För att säkerställa att borgenärernas rättigheter inte otillbörligen påverkas av en omstruktureringsplan och i rättssäkerhetens intresse, bör omstruktureringsplaner som påverkar borgenärer som inte samtycker till planen, eller som förutser ny finansiering bekräftas av en domstol för att få bindande verkan.

               22.

               De villkor enligt vilka en omstruktureringsplan kan bekräftas av en domstol bör tydligt anges i medlemsstaternas lagstiftning och bör omfatta åtminstone följande:

                           a)

                           Omstruktureringsplanen har antagits enligt villkor som säkerställer skyddet för borgenärernas berättigade intressen.

                           b)

                           Omstruktureringsplanen har meddelats alla borgenärer som sannolikt kommer att påverkas av den.

                           c)

                           Omstruktureringsplanen försämrar inte rättigheterna för borgenärer som inte samtycker till planen till en lägre nivå än vad de rimligen kunde förväntas få ut i avsaknad av omstruktureringen, om gäldenärens verksamhet likviderades eller såldes utan avbrott i driften.

                           d)

                           Varje ny finansiering som förutses i omstruktureringsplanen är nödvändig för att genomföra planen och skadar inte otillbörligen intressena för borgenärer som inte samtycker till planen.

               23.

               Medlemsstaterna bör se till att domstolar kan avvisa omstruktureringsplaner som uppenbart saknar utsikter att förhindra gäldenärens insolvens och säkerställa verksamhetens livskraft, till exempel för att ny finansiering som behövs för att fortsätta verksamheten inte förutses.

      Borgenärers rättigheter

               24.

               Alla borgenärer som sannolikt kommer att påverkas av omstruktureringsplanen bör meddelas om planens innehåll och ges rätt att framföra invändningar mot och överklaga omstruktureringsplanen. För att skydda de borgenärer som stöder planen bör ett överklagande i princip dock inte avbryta genomförandet av omstruktureringsplanen.

      Verkningar av en omstruktureringsplan

               25.

               Omstruktureringsplaner som antas enhälligt av berörda borgenärer bör vara bindande för alla dessa berörda borgenärer.

               26.

               Omstruktureringsplaner som bekräftas av en domstol bör vara bindande för varje borgenär som påverkas av och identifieras i planen.

         D.   Skydd för ny finansiering

               27.

               Ny finansiering, inbegripet nya lån, försäljning av vissa av gäldenärens tillgångar och utbyte av skulder mot aktier, som överenskommits i omstruktureringsplanen och bekräftats av en domstol bör inte förklaras ogiltig eller kunna förklaras ogiltig eller förklaras icke verkställbar som en återvinningsgrundande handling.

               28.

               De som tillhandahåller ny finansiering som en del av en omstruktureringsplan som bekräftats av en domstol bör undantas från civilrättsligt och straffrättsligt ansvar i samband med omstruktureringsförfarandet.

               29.

               Undantag från reglerna om skydd för ny finansiering bör göras om bedrägeri senare fastställs i samband med den nya finansieringen.

         IV.   EN ANDRA CHANS FÖR ENTREPRENÖRER

      Skuldavskrivningsperioder

               30.

               De negativa effekterna av en konkurs för entreprenörer bör begränsas för att ge dem en andra chans. Entreprenörers skulder som varit föremål för en konkurs bör avskrivas fullständigt senast tre år räknat från följande datum:

                           a)

                           Vid ett förfarande som avslutas med likvidation av gäldenärens tillgångar, det datum då domstolen beslutade om ansökan om att inleda konkursförfaranden.

                           b)

                           Vid ett förfarande som omfattar en återbetalningsplan, det datum då återbetalningsplanen började genomföras.

               31.

               När avskrivningsperioden har löpt ut bör entreprenörers skulder avskrivas utan att de i princip på nytt behöver ansöka om detta till en domstol.

               32.

               En fullständig skuldavskrivning efter en kort tidsperiod är inte lämplig i alla omständigheter. Medlemsstaterna bör därför kunna bibehålla eller införa striktare bestämmelser som är nödvändiga för att

                           a)

                           avskräcka entreprenörer som har agerat ohederligt eller i ond tro, antingen före eller efter det att konkursförfarandena inleddes,

                           b)

                           avskräcka entreprenörer som inte följer en återbetalningsplan eller någon annan rättslig skyldighet som syftar till att skydda borgenärernas intressen, eller

                           c)

                           trygga försörjningen för entreprenören och dennes familj genom att denne tillåts att behålla vissa tillgångar.

               33.

               Medlemsstaterna får utesluta vissa skuldkategorier, såsom skulder som härrör från utomobligatoriskt ansvar, från regeln om fullständig skuldavskrivning.

         V.   Kontroll och rapportering

               34.

               Medlemsstaterna uppmanas att genomföra principerna i denna rekommendation senast den 14 mars 2015.

               35.

               Medlemsstaterna uppmanas att samla in tillförlitlig årlig statistik om antalet förebyggande omstruktureringsförfaranden som inletts, förfarandenas längd samt information om de berörda gäldenärernas storlek och resultaten av de inledda förfarandena, och att lämna denna information till kommissionen årligen och första gången senast den 14 mars 2015.

               36.

               Kommissionen kommer att bedöma genomförandet av denna rekommendation i medlemsstaterna senast den 14 september 2015. I detta sammanhang kommer kommissionen att utvärdera dess påverkan när det gäller att undsätta företag i ekonomiska svårigheter och att ge hederliga entreprenörer en andra chans, dess samverkan med andra insolvensförfaranden på andra områden, såsom avskrivningsperioder för fysiska personer som inte bedriver handel, företag, hantverk eller yrkesverksamhet, samt dess påverkan på den inre marknadens funktion, på små och medelstora företag och på konkurrenskraften för unionens ekonomi. Kommissionen kommer även att bedöma om det bör föreslås ytterligare åtgärder för att konsolidera och stärka den övergripande strategi som avspeglas i denna rekommendation.

      Utfärdad i Bryssel den 12 mars 2014.

            På kommissionens vägnar

         Viviane REDING

            Vice ordförande

      (1)  Rådets förordning (EG) nr 1346/2000 av den 29 maj 2000 om insolvensförfaranden (EGT L 160, 30.6.2000, s. 1).

      (2)  COM(2012) 744 final.

      (3)  Europaparlamentets resolution av den 15 november 2011 med rekommendationer till kommissionen om insolvensförfaranden inom ramen för EU:s bolagsrätt, P 7_TA (2011) 0484.

      (4)  COM(2012) 573 final.

      (5)  COM(2012) 742 final.

      (6)  COM(2012) 795 final.