title: Rådets rekommendation av den 11 juli 2017 om Polens nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram 2017

text:
               9.8.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 261/88

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 11 juli 2017
   om Polens nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram 2017
   (2017/C 261/20)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, där Polen konstaterades vara en av de medlemsstater som inte skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (2)

               Landsrapporten 2017 för Polen offentliggjordes den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Polen hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (3)

               Den 28 april 2017 lade Polen fram sitt nationella reformprogram för 2017 och sitt konvergensprogram för samma år. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonder) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa den bestämmelsen.

               (5)

               Polen omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt konvergensprogrammet för 2017 planerar regeringen en gradvis förbättring av budgetsaldot från ett underskott på 2,4 % av BNP för 2016 till 1,2 % av BNP för 2020. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP – förväntas inte nås fram till 2020, dvs. under programtiden. Enligt konvergensprogrammet för 2017 förväntas den offentliga skuldkvoten i förhållande till BNP öka från 54,4 % av BNP 2016 till 55,3 % av BNP 2017, innan den sjunker till 52,1 % 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de här budgetprognoserna är gynnsamt.

               (6)

               Den 12 juli 2016 rekommenderade rådet Polen att åstadkomma en årlig finanspolitisk korrigering på 0,5 % av BNP på väg mot det medelfristiga budgetmålet. Enligt kommissionens vårprognos 2017 finns det risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningen 2017.

               (7)

               Under 2018 väntas Polen mot bakgrund av den finanspolitiska situationen ytterligare närma sig det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP. Enligt den överenskomna anpassningsmatrisen inom stabilitets- och tillväxtpakten innebär denna anpassning att de primära offentliga nettoutgifternas nominella tillväxttakt (4) får vara högst 3,7 % 2018. Det skulle motsvara en strukturell anpassning på 0,5 % av BNP. Om politiken ligger fast finns det risk för en betydande avvikelse från det kravet under 2018. Rådet anser överlag att Polen måste vara redo att vidta ytterligare åtgärder 2017, och att ytterligare åtgärder kommer att krävas från 2018, för att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. I enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 bör man emellertid vid bedömningen av budgetplanerna och utfallet ta hänsyn till medlemsstatens budgetsaldo med beaktande av konjunktursvängningarna. Enligt kommissionens meddelande om 2017 års europeiska planeringstermin som åtföljer dessa landsspecifika rekommendationer måste man vid bedömningen av 2018 års utfall av budgeten vederbörligen beakta målet om en finanspolitisk inriktning som bidrar till att både stärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Polens offentliga finanser. I detta avseende noterar rådet att kommissionen avser att göra en samlad bedömning i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, i synnerhet mot bakgrund av Polens konjunkturläge.

               (8)

               I 2017 års landsrapport konstaterades att vissa framsteg hade gjorts när det gäller förbättrad skatteuppbörd, då Polen genomfört en rad reformer som syftar till att skärpa skattesystemet. Reformernas påverkan på skatteuppbörd och kostnader för efterlevnad av skattelagstiftningen bör bevakas noga. Däremot gjordes inga framsteg när det gäller att begränsa den utbredda tillämpningen av sänkta momssatser, som påverkar momsintäkterna negativt och inte är ett effektivt socialpolitiskt instrument.

               (9)

               Polen står inför utgiftstryck på flera områden, särskilt områden med anknytning till den åldrande befolkningen. Därför måste mekanismer införas för att bedöma hur effektiva och ändamålsenliga de offentliga utgifterna är när det gäller omfördelning av resurser. Mot bakgrund av detta har regeringen tillkännagivit planer om att stärka budgetprocessen, särskilt avseende den medelfristiga budgetramen och när det gäller att integrera utgiftsöversyner i budgetprocessen. Polen är den enda medlemsstaten som inte har ett fullvärdigt oberoende finanspolitiskt råd och som inte heller har några kända planer på att inrätta ett sådant. Det finns dock oberoende finanspolitiska institutioner vilkas verksamhet omfattar vissa av funktionerna i ett finanspolitiskt råd.

               (10)

               Befolkningen i arbetsför ålder väntas minska i Polen, vilket begränsar tillväxtpotentialen under de kommande årtiondena. Den polska arbetsmarknaden har varit stark de senaste åren. Sysselsättningsgraden fortsätter att öka, men flera politiska åtgärder som vidtagits nyligen kan komma att minska arbetskraftsdeltagandet, särskilt bland kvinnor, lågutbildade och äldre. Sänkningen av den lagstadgade pensionsåldern i slutet av 2017 väntas uppmuntra en del äldre arbetstagare att gå i pension. I det polska sociala trygghetssystemet är incitamenten att börja arbeta begränsade. Det nya barnbidraget väntas minska fattigdomen och ojämlikheten, men det kan också påverka arbetskraftsdeltagandet bland föräldrar, huvudsakligen kvinnor, negativt. Barnbidragets storlek och inkomstprövningen motverkar de arbetsincitament som ingår i andra sociala förmåner. Sedan september 2016 är det inte längre obligatoriskt för femåringar att gå i förskola och andelen barn under tre i formell barnomsorg är bland den lägsta i unionen. Trots åtgärder är arbetsmarknaden fortsatt starkt segmenterad, med negativa effekter på produktiviteten och uppbyggnaden av humankapitalet. Det finns fortfarande hinder för en större användning av tillsvidareanställningar. Kodifieringskommittén tar nu fram nya utkast till individuell och kollektiv arbetslagstiftning. Detta är ett tillfälle att undanröja hindren.

               (11)

               Den genomsnittliga faktiska pensionsåldern har stigit under de senaste åren, men den är fortfarande alltför låg. En högre faktisk pensionsålder är nödvändig för att ekonomin ska växa, pensionerna räcka och pensionssystemet bli finanspolitiskt hållbart. Det nyligen fattade beslutet om att sänka den lagstadgade pensionsåldern till 60 för kvinnor och 65 för män går emellertid i motsatt riktning och kan komma att påverka den faktiska pensionsåldern negativt. Det kostsamma socialförsäkringssystemet för jordbrukare (KRUS) är en annan orsak till låg rörlighet på arbetsmarknaden och dold arbetslöshet inom jordbruket.

               (12)

               Utbildningssystemet har förbättrats avsevärt under de två senaste årtiondena. Femtonåringarnas baskunskaper är tydligt bättre än unionsgenomsnittet och andelen unga med högst grundskoleutbildning är en av de lägsta i EU. Det finns dock fortfarande utrymme att förbättra elevernas kompetens så att den anpassas till en arbetsmarknad i snabb förändring. De kommande förändringarna inom grund- och gymnasieskola innebär stora organisatoriska utmaningar och en kortare skolgång vilket kan påverka utbildningens kvalitet negativt. Ytterligare förändringar för att anpassa skola och yrkesutbildning till arbetsmarknadens behov har också aviserats, men i vilken utsträckning de kommer att åtgärda nuvarande brister återstår att se. Regeringen har inlett ett samråd om en reform av den högre utbildningen för att förbättra resultaten inom sektorn och dess relevans för arbetsmarknaden. Deltagandet i vuxenutbildning är otillräckligt i Polen och nivån på baskunskaperna hos äldre vuxna är i genomsnitt låg, vilket försämrar deras anställbarhet.

               (13)

               Brister i den fysiska planeringen ökar den administrativa bördan vid ansökan om bygglov. Markanvändningsplanerna omfattar en begränsad del av Polens territorium och är ofta av låg kvalitet. I områden utan markanvändningsplaner beviljas bygglov på grundval av enstaka administrativa beslut om markexploatering, vilket skapar risker och osäkerhet för investerare. Utkastet till bygglagstiftning syftar till att konsolidera processerna för fysisk planering och lätta på investerarnas administrativa börda. Reformen är en möjlighet att förbättra situationen, beroende på den slutgiltiga versionen av lagen och dess genomförande.

               (14)

               Företagsklimatet är allmänt gynnsamt. Under 2016 minskade emellertid investeringarna avsevärt på grund av att unionens strukturfonder utnyttjades mindre, vilket berodde på övergången mellan programperioder som ökade osäkerheten bland privata investerare. Vidare påverkades näringslivets förtroende av det ökade antalet regeländringar och den begränsade omfattningen av offentliga samråd när det gäller en rad viktiga lagar. Rättslig säkerhet samt förtroende för kvalitet och förutsägbarhet när det gäller regelverk, beskattning, politik och institutioner är viktiga faktorer för att öka investeringarna. Rättsstatsprincipen och ett oberoende domstolsväsen är också nödvändiga i det här sammanhanget. Att ta itu med allvarliga frågor som rör rättsstatsprincipen kommer att bidra till att förbättra rättssäkerheten. När regeringen strävar efter att öka sin roll i ekonomin är det viktigt att säkerställa att investeringsbeslut är hållbara. På flera områden är regleringarna fortfarande betungande.

               (15)

               Vägnätet har utvecklats snabbt tack vare unionsmedel men dödligheten i trafiken är fortfarande en av de högsta i unionen, vilket ger höga sociala kostnader. Trots att det finns omfattande unionsmedel står järnvägssektorn fortsatt inför stora hinder vid genomförande av projekt. Att säkerställa att järnväganläggningar får en lång livslängd fortsätter att vara en utmaning, då det saknas ett flerårigt program för underhåll av järnvägsinfrastruktur.

               (16)

               Ca 60 % av kapaciteten hos Polens anläggningar för fossila bränslen är äldre än 30 år. De kommer därför att kräva avsevärda investeringar under de kommande åren. Under 2016 var elnätens sammankopplingsnivå den lägsta i EU. Detta, i kombination med att ett avsevärt antal anläggningar ska läggas ned och att efterfrågan på el ökar, bidrar till dåliga utsikter för en tillräcklig kraftförsörjning. Det finns en risk för att de bindande nationella 2020-målen för förnybar energi inte kan uppnås. Efter att ha anlagt en terminal för flytande naturgas har Polen avsevärt förbättrat försörjningstryggheten vad avser gas. Polen har också utvecklat sitt nationella gasöverförings- och gasdistributionsnät. Arbetet på regionalt viktiga gasförbindelseledningar har dock inte framskridit enligt planeringen.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen för 2017 gjort en omfattande analys av Polens ekonomiska politik och redogjort för den i 2017 års landsrapport. Den har även bedömt konvergensprogrammet för 2017, det nationella reformprogrammet för 2017 samt uppföljningen av de rekommendationer Polen har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Polen utan också huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet för 2017, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Polen att under 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.

               Göra väsentliga finanspolitiska insatser under 2018 som är förenliga med kraven i den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten, med beaktande av behovet av att förstärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Polens offentliga finanser. Förbättra de offentliga utgifternas effektivitet och begränsa tillämpningen av sänkta momssatser.

               2.

               Öka deltagandet på arbetsmarknaden, särskilt för kvinnor och äldre, även genom att gynna lämplig kompetens och undanröja hinder för mer varaktiga anställningsformer. Säkerställa ett hållbart och tillräckligt pensionssystem genom att vidta åtgärder för att höja den faktiska pensionsåldern och genom att inleda en reform av pensionssystemet.

               3.

               Undanröja hinder för investeringar, särskilt inom transportsektorn.

      Utfärdad i Bryssel den 11 juli 2017.

            På rådets vägnar

         T. TÖNISTE

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  De offentliga nettoutgifterna består av de totala offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för EU-program som motsvaras fullt ut av inkomster från EU-medel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationell fast bruttoinvestering är utjämnad över fyra år. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

      (5)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 10 juni 2015 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banka Slovenije (ECB/2015/23)

text:
               18.6.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 201/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 10 juni 2015
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banka Slovenije
   (ECB/2015/23)
   (2015/C 201/01)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för Banka Slovenijes externa revisorer, Deloitte Revizija d.o.o., löpte ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2014. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2015.

               (3)

               Banka Slovenije har valt Ernst & Young d.o.o. som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2015–2017.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att Ernst & Young d.o.o. utses till Banka Slovenijes externa revisorer för räkenskapsåren 2015–2017.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 10 juni 2015.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande


Avis juridique important

|

31961K0001

Rekommendation nr 1/61 av den 1 mars 1961 till medlemsstaternas regeringar om offentliggörande eller tillkännagivande av tariffer, fraktsatser och tariffbestämmelser för transport av kol och stål

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr 018 , 09/03/1961 s. 0469 - 0471 Finsk specialutgåva Område 7 Volym 1 s. 0028  Svensk specialutgåva Område 7 Volym 1 s. 0028  Dansk specialutgåva: Serie I Område 1959-1962 s. 0066  Engelsk specialutgåva: Serie I Område 1959-1962 s. 0069  "Grekisk specialutgåva" Område 07 Volym 1 s. 0025  Spansk specialutgåva: Område 07 Volym 1 s. 0037  Portugisisk specialutgåva: Område 07 Volym 1 s. 0037

REKOMMENDATION nr 1/61 av den 1 mars 1961 till medlemsstaternas regeringar om offentliggörande eller tillkännagivande av tariffer,fraktsatser och tariffbestämmelser för transport av kol och stålHÖGA MYNDIGHETEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av artiklarna 2 P5, 8, 14, 15, 60, 70 och 86 i fördraget och artikel 10 i konventionen om övergångsbestämmelser, ochmed beaktande av följande:Enligt artikel 70 tredje stycket i fördraget skall tariffer, fraktsatser och andra tariffbestämmelser av alla slag som tillämpas vid transport av kol och stål inom varje särskild medlemsstat och mellan medlemsstaterna offentliggöras eller göras kända för Höga myndigheten.Denna bestämmelse är en bindande rättsnorm såväl för gemenskapens medlemsstater som för Höga myndigheten. För att den skall kunna användas, i synnerhet för de olika typerna av transportföretag, är det dock nödvändigt att medlemsstaterna antar genomförandebestämmelser.Emedan bestämmelser av detta slag antingen är obefintliga eller ofullständiga finner Höga myndigheten det nödvändigt att utfärda en rekommendation i vilken medlemsstaterna anmodas anta lämpliga genomförandebestämmelser.De åtgärder som medlemsstaterna vidtar för genomförandet skall vara av sådant slag och sådan omfattning och form att målen med offentliggörandet eller tillkännagivandet av tariffer, fraktsatser och tariffbestämmelser kan nås på ett effektivt sätt. Medlemsstaterna bör därvid beakta att den i artikel 70 tredje stycket angivna principen för offentliggörande eller tillkännagivande inte är ett mål i sig själv.Offentliggörande eller tillkännagivande är i sig endast ett medel för att uppnå andra mål i fördraget. Härvid bör beaktas i första hand fördragets bestämmelser om transport som berörda parter, och i synnerhet transportföretag, på ett effektivt sätt måste förpliktigas att uppfylla. Följande bestämmelser berörs: P Artikel 4 b i fördraget, tillsammans med artikel 70 första stycket, där det föreskrivs att förbrukare som befinner sig i jämförbart läge måste erbjudas jämförbara prisvillkor för transport. P Artikel 70 andra stycket i fördraget, som särskilt förbjuder diskriminering i fråga om fraktsatser och fraktvillkor på grundval av produkternas ursprungs eller destinationsland. P Artikel 10 tredje stycket i konventionen om övergångsbestämmelser, i vilken föreskrivs upprättande av direkta internationella tariffer och harmonisering av fraktsatser och fraktvillkor i erforderlig utsträckning för att den gemensamma marknaden skall fungera väl.Vidare måste de av medlemsstaterna vidtagna åtgärderna främja den gemensamma marknaden för kol och stål enligt bestämmelserna i fördraget, i synnerhet artiklarna 2 P5 och 60, och i de beslut av Höga myndigheten genom vilka artiklarna genomförs.Medlemsstaterna skall, för att uppfylla sin grundläggande förpliktelse enligt artikel 86 första stycket, genomföra rekommendationen på ett sådant sätt att uppnåendet av gemenskapens mål underlättas.Rekommendationens mål kan endast uppnås om alla erforderliga åtgärder vidtagits för att se till att transportföretagen följer de bestämmelser som utfärdas av medlemsstaterna. Emedan fördraget inte ger Höga myndigheten befogenhet att själv kontrollera att företagen följer bestämmelserna eller att ingripa vid överträdelse måste medlemsstaterna själva ansvara för att utforma bestämmelserna så att transportföretagen effektivt kan kontrolleras eller lämpliga sanktioner tillgripas i händelse av överträdelse.De tillämpliga bestämmelserna i fördraget omfattar alla transportsätt inom gemenskapen. Medlemsstaterna skall därför utsträcka de genomförandeåtgärder de vidtar enligt rekommendationen till att omfatta alla transportsätt. De har därvid rätt att beakta de individuella särdragen hos de olika transportsätten.På grund av det rådande läget inom transportsektorn bör medlemsstaterna snarast möjligt följa de anvisningar som ges i rekommendationen. I enlighet därmed förefaller den 31 december 1961 vara lämpligt som sista datum, antingen för direkt utfärdande av erforderliga lagar och förordningar eller för påbörjande av längre procedurer, t.ex. lagstiftningsarbete, om så erfordras.Det är också önskvärt att Höga myndigheten i förväg undersöker om och i vilken utsträckning de av medlemsstaterna föreslagna bestämmelserna är tillräckliga för att rekommendationens mål skall kunna uppfyllas. Det är därför nödvändigt att Höga myndigheten underrättas om dessa i förväg, senast den 31 oktober 1961.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 1 1. Medlemsstaternas regeringar skall anta alla lämpliga allmänna eller särskilda bestämmelser för att säkerställa att tariffer, fraktsatser och andra tariffbestämmelser, som tillämpas vid transport av kol och stål inom varje särskild medlemsstat samt mellan medlemsstaterna, skall offentliggöras eller göras kända för Höga myndigheten i sådan utsträckning och på sådant sätt och i sådan form att dea)säkerställer att transportföretag tillämpar tariffer, fraktsatser och andra tariffbestämmelser som erbjuder jämförbara prisvillkor åt förbrukare som befinner sig i jämförbart läge (artikel 4 b och artikel 70 första och andra styckena i fördraget),b)tillåter genomförandet av bestämmelser som antas för att upprätta direkta internationella taxor och harmonisera fraktpriser och fraktvillkor (artikel 70 första stycket i fördraget och artikel 10 tredje stycket i konventionen om övergångsbestämmelser).2. De bestämmelser som antas enligt punkt 1 skall främja den gemensamma marknadens funktion i enlighet med fördraget, i synnerhet artiklarna 2 P5 och 60, och de beslut av Höga myndigheten genom vilka artiklarna genomförs.Artikel 2 Medlemsstaternas regeringar skall anta lämpliga allmänna eller särskilda bestämmelser för att kunna kontrollera efterlevnaden av befintliga lagar och förordningar samt av lagar och förordningar som antas för att uppnå målen i artikel 1, och för att kunna tillgripa sanktioner i händelse av överträdelse.Artikel 3 De bestämmelser som antas enligt artiklarna 1 och 2 skall omfatta alla transportsätt. De olika transportsättens individuella särdrag får dock beaktas.Artikel 4 1. Medlemsstaternas regeringar skall anta de bestämmelser som avses i artiklarna 1 och 2 senast den 31 december 1961. Om lagstiftning eller någon annan längre procedur enligt nationell lag krävs för att verkställa åtgärderna måste denna procedur påbörjas senast samma datum.2. Medlemsstaternas regeringar skall underrätta Höga myndigheten om innehållet i de föreslagna bestämmelserna senast den 31 oktober 1961.Artikel 5 Denna rekommendation skall överlämnas till medlemsstaternas regeringar och offentliggöras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Denna rekommendation diskuterades och antogs av Höga myndigheten vid dess session den 1 mars 1961.På Höga myndighetens vägnarPiero MALVESTITIOrdförande


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2016/2124 av den 30 november 2016 om harmonisering av tillämpningsområdet och villkoren för generella överföringstillstånd för certifierade mottagare enligt artikel 9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/43/EG [delgivet med nr C(2016) 7728]

text:
               3.12.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 329/105

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2016/2124
   av den 30 november 2016
   om harmonisering av tillämpningsområdet och villkoren för generella överföringstillstånd för certifierade mottagare enligt artikel 9 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/43/EG

         [delgivet med nr C(2016) 7728]

   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/43/EG (1) är medlemsstaterna skyldiga att offentliggöra minst fyra generella överföringstillstånd.

               (2)

               Generella överföringstillstånd är en viktig del av det förenklade tillståndssystem som införts genom direktiv 2009/43/EG.

               (3)

               Skillnaderna i tillämpningsområdet för generella överföringstillstånd som medlemsstaterna offentliggör när det gäller de försvarsrelaterade produkter som omfattas samt de olika villkor som tillämpas på överföringar av dessa produkter kan göra det svårare att genomföra direktiv 2009/43/EG och uppnå dess förenklingsmål. Det är viktigt att harmonisera tillämpningsområdet och villkoren för överföringar enligt de generella överföringstillstånd som offentliggjorts av medlemsstaterna för att säkerställa att dessa tillstånd är attraktiva och används.

               (4)

               Företrädare för medlemsstaterna i den kommitté som inrättats genom artikel 14 i direktiv 2009/43/EG har framfört att man genom en rekommendation från kommissionen skulle kunna uppnå en harmonisering av tillämpningsområdet och villkoren för överföringar enligt de generella överföringstillstånd som medlemsstaterna offentliggjort.

               (5)

               Riktlinjerna i denna rekommendation är resultatet av förhandlingarna med medlemsstaterna om harmonisering av tillämpningsområdet och villkoren för överföringar enligt de generella överföringstillstånden för mottagare som har certifierats enligt artikel 9 i direktiv 2009/43/EG.

               (6)

               Denna rekommendation betraktas som grundval för medlemsstaternas generella överföringstillstånd för certifierade mottagare. De försvarsrelaterade produkter som anges i punkt 1.1 i denna rekommendation utgör en icke uttömmande minimiförteckning över produkter som medlemsstaterna tillåter överföring av i enlighet med sina generella överföringstillstånd för certifierade mottagare. Det innebär att de generella överföringstillstånd för certifierade mottagare som offentliggjorts av en medlemsstat också kan användas för överföring av andra försvarsrelaterade produkter som ingår i bilagan till direktiv 2009/43/EG men inte anges i denna rekommendation.

               (7)

               Medlemsstaterna erinrar om att de är bundna av åtaganden enligt europeisk lagstiftning, såsom rådets gemensamma ståndpunkt 2008/944/Gusp (2), och av internationella åtaganden på området för exportkontroll.

               (8)

               Denna rekommendation är tillämplig på Europeiska unionens gemensamma militära förteckning i bilagan till direktiv 2009/43/EG. Rekommendationen kommer att uppdateras vid behov för att återspegla framtida uppdateringar av Europeiska unionens gemensamma militära förteckning.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   1.   GENERELLA ÖVERFÖRINGSTILLSTÅND FÖR MOTTAGARE SOM HAR CERTIFIERATS I ENLIGHET MED ARTIKEL 9.2 I DIREKTIV 2009/43/EG
   1.1   Försvarsrelaterade produkter som kan överföras med generella överföringstillstånd för mottagare som har certifierats i enlighet med artikel 9 i direktiv 2009/43/EG

   Följande ML-kategorier med underkategorier omfattas av förteckningen över försvarsrelaterade produkter i bilagan till direktiv 2009/43/EG. Det generella överföringstillståndet för mottagare som har certifierats i enlighet med artikel 9 i det direktivet ska åtminstone möjliggöra överföring av de försvarsrelaterade produkter som anges i nedanstående ML-kategorier. Medlemsstaterna kan välja att införa fler ML-kategorier med motsvarande försvarsrelaterade produkter i sina generella överföringstillstånd för certifierade mottagare.
   Förteckning över de ML-kategorier som minst ska omfattas:

               —

               ML 6. Alla varor omfattas, utom följande:

                           —

                           Kompletta fordon.

                           —

                           Chassier och torn.

                           —

                           Utrustning och komponenter som inte ingår i andra kategorier i samma generella överföringstillstånd.

               —

               ML 9. Alla varor utom följande:

                           —

                           Kompletta fartyg och ubåtar.

                           —

                           Undervattensdetektionsutrustning och komponenter som utformats särskilt för den.

                           —

                           Luftoberoende framdrivningssystem för ubåtar och komponenter som utformats särskilt för dem.

                           —

                           Kompletta skrov.

                           —

                           Motmedel.

                           —

                           Utrustning och komponenter som inte ingår i andra kategorier i samma generella överföringstillstånd.

               —

               ML 10. Alla varor utom följande:

                           —

                           Kompletta flygplan.

                           —

                           Kompletta UAV och komponenter som särskilt utformats eller modifierats för UAV.

                           —

                           Skrov till stridsflygplan och stridshelikopter.

                           —

                           Motorer till stridsflygplan.

                           —

                           Utrustning och komponenter som inte ingår i andra kategorier i samma generella överföringstillstånd.

               —

               ML 11 a. Endast följande varor:

                           —

                           Utrustning för styrning och navigering, utom system för Manpads eller enligt definition från MTCR kategori I.

                           —

                           Automatiserade ledningssystem.

               —

               ML 13 c och d.

               —

               ML 15 b, c och d.

               —

               ML 16. Alla varor utom följande:

                           —

                           Manpadsrelaterade varor.

                           —

                           Föremål som är relaterade till varor som inte får exporteras med samma generella överföringstillstånd.

               —

               ML 17 a, b, d, e, j, k, l, m, n, o och p. Alla varor utom följande:

                           —

                           Underkategori n: Testmodeller som särskilt utformats för utveckling av föremål enligt ML 4, ML 6, ML 9 eller ML 10 samt komponenter som särskilt utformats för dessa testmodeller omfattas inte.

               —

               ML 21 a. Endast följande varor, och endast om de är godkända i andra kategorier i samma generella överföringstillstånd:

                           a)

                           ”Programvara” som särskilt utformats eller modifierats för något av följande:

                                       1.

                                       Drift eller underhåll av utrustning som anges i bilagan till direktiv 2009/43/EG.

                           b)

                           Specifik ”programvara”, med undantag av den som anges i ML 21 a, enligt följande:

                                       1.

                                       ”Programvara” som särskilt utformats för militär användning och för testning, simulering eller utvärdering av militära vapensystem.

                                       4.

                                       ”Programvara” som särskilt utformats för militär användning och som särskilt utformats för lednings-, kommunikations- och underrättelsesystem (C3I) eller lednings-, kommunikations-, dator- och underrättelsesystem (C4I).

               —

               ML 22 a. All teknik utom sådan som erfordras för utveckling och produktion, och endast om den är godkänd i andra kategorier i samma generella överföringstillstånd.

         1.2   Villkor som ska ingå i det generella överföringstillståndet för certifierade mottagare

   Följande förteckning över villkor är inte uttömmande. Andra villkor som en medlemsstat lägger till i det generella överföringstillståndet för certifierade mottagare får dock inte strida mot de villkor som anges nedan.

               —

               Geografisk giltighet: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EU 28 + Island och Norge (3)).

               —

               Vidarebefordran inom EES är tillåten utan förhandskontroll; endast rapportering i efterhand kan krävas.

               —

               Återexport: Medlemsstaterna ska tillåta undantag från alla exportrestriktioner i någon av eller båda de följande situationerna:

                           —

                           När det gäller integrerade komponenter i enlighet med målet i artikel 4.8 i direktiv 2009/43/EG.

                           —

                           Om slutanvändaren är belägen i något av de följande länderna: Australien, Kanada, Japan, Nya Zealand, Schweiz, Liechtenstein och Amerikas förenta stater.

                     I båda fallen med återexport får den behöriga myndigheten i ursprungsmedlemsstaten be leverantören om en försäkran om användning som ska lämnas av den mottagare som har certifierats i enlighet med artikel 9 i direktiv 2009/43/EG.

               —

               För efterhandskontrollen i enlighet med de generella överföringstillstånden för certifierade mottagare bör medlemsstaterna säkerställa att leverantörerna rapporterar användningen av de generella överföringstillstånden för certifierade mottagare i enlighet med minimikraven för rapportering i artikel 8.3 i direktiv 2009/43/EG.

         2.   UPPFÖLJNING
   Medlemsstaterna uppmanas att ge verkan åt denna rekommendation senast den 1 juli 2017.
   Medlemsstaterna uppmanas att underrätta kommissionen om vilka åtgärder som vidtagits för att ge verkan åt denna rekommendation.
   3.   ADRESSATER
   Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 30 november 2016.

            På kommissionens vägnar

         Elżbieta BIEŃKOWSKA

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/43/EG av den 6 maj 2009 om förenkling av villkoren för överföring av försvarsrelaterade produkter inom gemenskapen (EUT L 146, 10.6.2009, s. 1).

      (2)  Rådets gemensamma ståndpunkt 2008/944/Gusp av den 8 december 2008 om fastställande av gemensamma regler för kontrollen av export av militär teknik och krigsmateriel (EUT L 335, 13.12.2008, s. 99).

      (3)  Gemensamma EES-kommitténs beslut nr 111/2013 av den 14 juni 2013 om ändring av bilaga II (Tekniska föreskrifter, standarder, provning och certifiering) till EES-avtalet (EUT L 318, 28.11.2013, s. 12), som införlivade direktiv 2009/43/EG i EES-avtalet, innehöll en särskild anpassningstext: ”Detta direktiv gäller inte för Liechtenstein”.


title: Kommissionens rekommendation (EU) 2017/1803 av den 3 oktober 2017 om förbättrade lagliga vägar för personer i behov av internationellt skydd [delgivet med nr C(2017) 6504]

text:
               7.10.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 259/21

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION (EU) 2017/1803
   av den 3 oktober 2017
   om förbättrade lagliga vägar för personer i behov av internationellt skydd

         [delgivet med nr C(2017) 6504]

   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

               Vidarebosättning är ett viktigt verktyg för att erbjuda skydd åt tvångsförflyttade personer och det visar tydligt på global solidaritet med tredjeländer i syfte att hjälpa dem att hantera ett stort antal personer som flyr undan krig eller förföljelse. Genom vidarebosättning ersätts farliga och irreguljära migrationsflöden till unionen med säkra och lagliga vägar vilket hjälper till att rädda liv, bidrar till att minska den irreguljära migrationen och hantera migrationstrycket och motverkar budskapen från nätverken för människosmuggling. Vidarebosättning är därför också ett viktigt inslag i EU:s övergripande asyl- och migrationspolitik.

               (2)

               I september 2015 tvingade krisen i Medelhavsområdet EU:s institutioner att omedelbart erkänna att det förelåg en nödsituation på grund av exceptionellt höga migrationsflöden i regionen och efterlysa antagande av kort- och långsiktiga åtgärder, alltifrån att hantera migrationsströmmar från länder utanför EU till att säkerställa en effektiv kontroll av våra yttre gränser och stärka EU:s återvändandepolitik samtidigt som det gemensamma europeiska asylsystemet (Ceas) reformeras och de säkra och lagliga vägarna till EU förbättras.

               (3)

               Som en del av de omedelbara åtgärderna och i syfte att ta itu med migrationskrisen på ett övergripande sätt och visa solidaritet med de tredjeländer som drabbats hårdast av den globala flyktingkrisen rekommenderade kommissionen den 8 juni 2015 ett EU-omfattande system för vidarebosättning av 20 000 personer i behov av internationellt skydd under en tvåårsperiod (1). Den 20 juli 2015 enades medlemsstaterna tillsammans med de Dublinassocierade staterna om en plan om vidarebosättning av 22 504 personer i behov av internationellt skydd från Mellanöstern, Afrikas horn och Nordafrika (2).

               (4)

               För att störa nätverken för människosmuggling och ge migranterna alternativ till att riskera sina liv beslutade EU och Turkiet den 18 mars 2016 att bryta mönstret med okontrollerade migrantflöden som medfört en humanitär kris och enades om ett antal åtgärder, bland annat vidarebosättning av syrier i behov av internationellt skydd i medlemsstaterna.

               (5)

               Efter uttalandet från EU och Turkiet ändrade rådet rådets beslut (EU) 2015/1601 (3) för att göra det möjligt för medlemsstaterna att uppfylla sina omplaceringsskyldigheter avseende 54 000 sökande genom vidarebosättning, inresetillstånd av humanitära skäl eller andra former av laglig inresa för syrier i behov av internationellt skydd från Turkiet enligt deras nationella och multilaterala system.

               (6)

               I New York-deklarationen om flyktingar och migranter av den 19 september 2016 som antagits av Förenta nationernas samtliga 193 medlemsstater efterlystes en mer rättvis fördelning av bördan och ansvaret för att ta emot och stödja flyktingar i världen. Förenta nationernas medlemsstater uttryckte sin avsikt att utöka antalet och de olika typerna av lagliga vägar för flyktingar som ska tas emot eller vidarebosättas i tredjeländer (4).

               (7)

               Den 20 september 2017 hade fler än 23 000 människor vidarebosatts enligt det system som man enats om den 20 juli 2015 och enligt uttalandet från EU och Turkiet. Medlemsstaterna har vidarebosatt ytterligare personer i behov av internationellt skydd genom sina egna nationella system.

               (8)

               Bara under 2016 vidarebosatte medlemsstaterna 14 205 flyktingar; en betydande ökning jämfört med 8 155 vidarebosatta personer under 2015, 6 550 under 2014 och mellan 4 000 och 5 000 per år under perioden 2010–2013. Denna ökning visar på mervärdet och potentialen hos ett samarbete och en samordning på EU-nivå vad gäller vidarebosättning. Den visar också att en lämplig finansiering av vidarebosättningen genom EU:s budget är viktig eftersom 293,3 miljoner euro har anslagits för perioden 2014–2017.

               (9)

               De medlemsstater som ännu inte genomfört de utlovade åtagandena enligt de nuvarande systemen bör göra detta utan dröjsmål. Eventuella åtaganden som återstår efter utgången av de båda systemen bör föras över till nästa omgång med utfästelser om vidarebosättning och läggas till medlemsstaternas nya åtaganden.

               (10)

               EU måste gå över från tillfälliga system för vidarebosättning och humanitärt mottagande till en stabil ram för vidarebosättning inom EU. I detta syfte lade kommissionen fram ett förslag om unionens vidarebosättningsprogram (5) för att tillhandahålla säkra och lagliga vägar till internationellt skydd för dem som behöver det, vilket är en del av översynen av EU:s asylsystem. För en mer effektiv, rättvis och stabil EU-politik för asyl och migration är det viktigt att förslaget antas snabbt.

               (11)

               För att säkerställa en fortsatt vidarebosättning till dess att det finns ett EU-vidarebosättningsprogram uppmanade kommissionen vid det åttonde forumet för vidarebosättning och omplacering den 4 juli 2017 medlemsstaterna att lämna in ambitiösa åtaganden om vidarebosättning, som bygger på de överenskomna prioriteringarna för denna period och också överensstämmer med prognosen över de globala behoven år 2018 från Förenta nationernas flyktingkommissariat (UNHCR).

               (12)

               Syftet med denna rekommendation är att se till att insatserna för vidarebosättning kan fortsätta under perioden mellan utgången av EU:s nuvarande vidarebosättningssystem och till dess att unionens vidarebosättningsprogram blir operativt samt följa upp den omgång med utfästelser som inleddes den 4 juli 2017 mot bakgrund av de ytterligare behov som anges i UNHCR:s prognos över de globala vidarebosättningsbehoven år 2018.

               (13)

               Rekommendationen syftar till att stödja medlemsstaternas fortsatta arbete med att tillhandahålla och främja lagliga och säkra vägar för människor i behov av internationellt skydd. Medlemsstaternas åtgärder i linje med denna rekommendation kommer att visa solidaritet med de tredjeländer dit ett stort antal personer i behov av internationellt skydd har fördrivits samt bidra till internationella insatser för vidarebosättning och till en bättre global förvaltning av migrationssituationen. Målen för denna rekommendation överensstämmer därför med förslaget till unionens vidarebosättningsprogram.

               (14)

               Urvalet av prioriterade regioner grundas på behovet av att fortsätta genomförandet av uttalandet från EU och Turkiet av den 18 mars 2016, bland annat med hjälp av det framtida frivilliga humanitära mottagandesystemet, fortsätta vidarebosättningen från Jordanien och Libanon och följa upp uttalandet i handlingsplanen om åtgärder för att stödja Italien, minska trycket längs den centrala medelhavsrutten och öka solidariteten (6) för att vidarebosätta från de centrala afrikanska länder som ligger längs med och leder till migrationsvägen i centrala Medelhavsområdet, t.ex. Libyen, Niger, Tchad, Egypten, Etiopien och Sudan.

               (15)

               Den 20 september hade den omgång med utfästelser som inleddes den 4 juli 2017 resulterat i cirka 14 000 utfästelser från medlemsstaterna. Det behövs ett starkare engagemang från alla medlemsstater som bidrar till en gemensam insats för att rädda liv och erbjuda trovärdiga alternativ till irreguljära förflyttningar.

               (16)

               De globala behoven av vidarebosättning ligger på 1,2 miljoner personer och UNHCR har upprepade gånger uppmanat alla länder att gradvis utöka sina vidarebosättningsprogram i enlighet med de avsikter som uttrycks i New York-deklarationen om flyktingar. Mot denna bakgrund och på grundval av de framsteg som har gjorts sedan 2015 bör unionen erbjuda minst 50 000 platser för vidarebosättning för att senast den 31 oktober 2019 ta emot personer i behov av internationellt skydd från tredjeländer.

               (17)

               För att stödja medlemsstaterna med att genomföra detta mål bör 500 miljoner euro ställas till förfogande från unionens budget. Med förbehåll för villkoren i Asyl-, migrations- och integrationsfonden (Amif) kan medlemsstaterna få ett schablonbelopp på 10 000 euro för varje vidarebosatt person från prioriterade regioner.

               (18)

               UNHCR planerar en tillfällig mekanism för nödevakuering av de mest utsatta migrantgrupperna från Libyen. EU bör, tillsammans med övriga globala aktörer, bidra till denna mekanism så att den får verklig effekt genom att de mest utsatta personerna som är i behov av internationellt skydd och som nu är i Libyen får tillgång till vidarebosättningsmöjligheter. Den irreguljära migrationen slutar inte förrän det finns ett verkligt alternativ till de farliga resorna. När medlemsstaterna överväger sina åtaganden om vidarebosättning bör de därför också ta hänsyn till och stödja detta initiativ från UNHCR.

               (19)

               I ett gemensamt uttalande om att hantera utmaningen med migration och asyl av den 28 augusti 2017 erkände företrädare för Frankrike, Tyskland, Italien och Spanien och vice ordföranden/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik tillsammans med företrädare för Niger och Tchad, och ordföranden för presidentrådet i Libyen, behovet av att organisera vidarebosättning av särskilt utsatta människor i behov av internationellt skydd när den migration som drivs av människosmugglare minskar.

               (20)

               Minst 50 000 vidarebosättningsplatser som ska erbjudas av unionen till de prioriterade regionerna kommer att bidra till globala solidaritetsinitiativ genom att stärka de lagliga vägarna, inbegripet UNHCR:s senaste globala uppmaning om 40 000 platser för vidarebosättning från länderna längs den centrala Medelhavsrutten under 2018.

               (21)

               För att se till att genomförandet övervakas bör medlemsstaterna månatligen rapportera till kommissionen om personer som vidarebosatts på deras territorium i enlighet med deras utfästelser och ange från vilket land personerna har vidarebosatts.

               (22)

               Kommissionen bör senast den 31 oktober 2018 se över framstegen med att genomföra denna rekommendation. På grundval av denna översyn, och med hänsyn till den allmänna migrationssituationen i EU och globalt, kan medlemsstaterna komma att uppmanas att ytterligare se över sina utfästelser.

               (23)

               Denna rekommendation bör rikta sig till medlemsstaterna. De associerade staterna uppmanas att bidra till EU:s gemensamma insatser för vidarebosättning.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

      ÖKADE ÅTAGANDEN OM VIDAREBOSÄTTNING

               1.

               Med utgångspunkt i erfarenheterna från genomförandet av EU:s aktuella vidarebosättningssystem och för att överbrygga övergången mellan dessa system och unionens vidarebosättningsprogram bör medlemsstaterna erbjuda minst 50 000 platser för vidarebosättning för att senast den 31 oktober 2019 ta emot personer i behov av internationellt skydd från tredjeländer.

               2.

               De medlemsstater som ännu inte har gjort åtaganden inom den omgång med utfästelser om vidarebosättning som inleddes av kommissionen den 4 juli 2017 bör göra detta senast den 31 oktober 2017, och de medlemsstater som redan gjort det bör överväga att öka sina åtaganden för att uppnå målet.

               3.

               Medlemsstaterna bör inrikta sina utfästelser på följande:

                           a)

                           Säkerställa en fortsatt vidarebosättning från Turkiet av syrier och tredjelandsmedborgare och statslösa personer som fördrivits till följd av konflikten i Syrien i syfte att stödja genomförandet av uttalandet från EU och Turkiet av den 18 mars 2016, inbegripet med hjälp av det framtida frivilliga humanitära mottagandesystemet.

                           b)

                           Säkerställa en fortsatt vidarebosättning från Libanon och Jordanien.

                           c)

                           Bidra till att stabilisera situationen i centrala Medelhavsområdet genom vidarebosättning av personer i behov av skydd från Libyen, Niger, Tchad, Egypten, Etiopien och Sudan, bland annat genom att stödja UNHCR:s tillfälliga mekanism för nödevakuering av de mest utsatta migrantgrupperna från Libyen.

               4.

               Medlemsstaterna uppmanas att genomföra vidarebosättning för att uppfylla sina åtaganden så snart som möjligt, i nära samarbete med UNHCR och med stöd från Easo när så är lämpligt.

      ÖVERVAKNING

               5.

               Medlemsstaterna bör månatligen till kommissionen meddela det antal personer som har vidarebosatts på deras territorium för att uppfylla deras utfästelser och ange från vilket land personerna har vidarebosatts.

      EKONOMISKT STÖD

               6.

               Medlemsstaterna bör fullt ut utnyttja det ekonomiska stöd på 500 miljoner euro som görs tillgängligt genom Asyl-, migrations- och integrationsfonden för att uppfylla de åtaganden om vidarebosättning som avses i denna rekommendation.

      ÖVERSYN

               7.

               Kommissionen kommer att se över denna rekommendation senast den 31 oktober 2018. Efter kommissionens översyn av genomförandet av denna rekommendation, och med hänsyn till den allmänna migrationssituationen i EU och globalt, kan medlemsstaterna komma att uppmanas att ytterligare uppdatera sina utfästelser när så är lämpligt.

      ADRESSATER

               8.

               Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 3 oktober 2017.

            På kommissionens vägnar

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Kommissionens rekommendation av den 8 juni 2015 om ett europeiskt vidarebosättningsprogram – C(2015) 3560 final.

      (2)  Beslut av företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet den 20 juli 2015.

      (3)  Rådets beslut (EU) 2016/1754 av den 29 september 2016 om ändring av beslut (EU) 2015/1601 om fastställande av provisoriska åtgärder på området internationellt skydd till förmån för Italien och Grekland (EUT L 268, 1.10.2016, s. 82).

      (4)  New York-deklarationen om flyktingar och migranter finns på http://www.unhcr.org/new-york-declaration-for-refugees-and-migrants.html.

      (5)  COM(2016) 468 final.

      (6)  SEC(2017) 339.


title: EFTAs övervakningsmyndighets rekommendation nr 3/05/KOL av den 19 januari 2005 om övervakningen av bakgrundsnivåerna av dioxiner och dioxinlika PCB i foder

text:
               6.10.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 260/21

         EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHETS REKOMMENDATION

   nr 3/05/KOL
   av den 19 januari 2005
   om övervakningen av bakgrundsnivåerna av dioxiner och dioxinlika PCB i foder
   EFTAS ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), särskilt artikel 109 och protokoll 1 till detta,
   med beaktande av avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, särskilt artikel 5.2 b och protokoll 1 till detta,
   med beaktande av den rättsakt som anges i punkt 33 i kapitel II i bilaga I till EES-avtalet (Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/32/EG av den 7 maj 2002 om främmande ämnen och produkter i djurfoder
       (1)) ändrad och anpassad till EES-avtalet genom protokoll 1 till detta,
   med beaktande av Eftas övervakningsmyndighets beslut 303/04/KOL av den 1 december 2004, i vilket den behörige ledamoten av kommissionens kollegium instrueras att anta rekommendationen om utkastet till rekommendation är förenligt med yttrandet från Eftas växt- och djurfoderkommitté, och
   av följande skäl:

               (1)

               I den rättsakt som anges i punkt 33 i kapitel II i bilaga I till EES-avtalet (direktiv 2002/32/EG) fastställs gränsvärden för dioxiner i foder och foderblandningar.

               (2)

               Trots att alla gränsvärden i toxikologiskt hänseende borde gälla dioxiner, furaner och dioxinlika PCB, har gränsvärden bara fastställts för dioxiner och furaner, och alltså inte för dioxinlika PCB, på grund av de mycket begränsade uppgifter som finns om förekomsten av de senare. I ovan nämnda rättsakt anges det att gränsvärdena skall ses över en första gång senast den 31 december 2004 mot bakgrund av nya uppgifter om förekomsten av dioxiner och dioxinlika PCB, framför allt för att man skall kunna inbegripa dioxinlika PCB i de högsta tillåtna halter som skall fastställas.

               (3)

               Det är nödvändigt att få fram tillförlitliga uppgifter inom hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet om förekomsten av dioxinlika PCB i så många olika fodertyper som möjligt (i enlighet med direktiv 2002/32/EG), så att man kan få en klar bild av förändringarna över tiden när det gäller förekomsten av dessa ämnen i foderprodukter.

               (4)

               Förhållandet mellan förekomsten av dioxiner, furaner och dioxinlika PCB samt icke-dioxinlika PCB är viktigt men till största delen okänt. Om möjligt är det därför lämpligt att analysera de utvalda proverna också med avseende på icke-dioxinlika PCB:er.

               (5)

               Enligt artikel 4.2 i rättsakten skall Eftastaterna till Eftas övervakningsmyndighet översända all relevant information och relevanta upptäckter av källan samt vilka åtgärder som vidtagits för att begränsa halten av eller undanröja de främmande ämnena.

               (6)

               Det är viktigt att Eftastaterna deltar i övervakningen av bakgrundsnivåerna av dioxiner och dioxinlika PCB i foderprodukter och att dessa uppgifter regelbundet rapporteras till Eftas övervakningsmyndighet.

               (7)

               Enligt artikel 2.1 i protokoll 1 till avtalet mellan Eftastaterna om upprättandet av en övervakningsmyndighet och en domstol skall Eftas övervakningsmyndighet överlämna denna information till Europeiska kommissionen.

               (8)

               Eftastaternas deltagande i programmen inom tillämpningsområdet för bilaga I till denna rekommendation skall utvärderas med hänsyn till deras undantag från kapitel II i bilaga I till EES-avtalet.

               (9)

               De åtgärder som föreskrivs i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från Eftas växt- och djurfoderkommitté som biträder Eftas övervakningsmyndighet.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna skall från och med 2004 till och med den 31 december 2006 kontrollera förekomsten av dioxiner, furaner och dioxinlika PCB i produkter avsedda för djurfoder genom att använda de rekommenderade lägsta frekvenserna av prover som skall analyseras årligen enligt riktlinjerna i tabellen i bilaga I. Provernas frekvens skall ses över årligen mot bakgrund av de erfarenheter som gjorts.

               2.

               Medlemsstaterna skall regelbundet redovisa uppgifterna för Eftas övervakningsmyndighet, så att uppgifterna kan samlas i en databas som skall innehålla den information och återges i det format som fastställs i bilaga II. Det är lämpligt att också tillhandahålla uppgifter från senare år som erhållits genom användandet av de analysmetoder som uppfyller kraven i den rättsakt som nämns i punkt 1 zc i kapitel II i bilaga I till EES-avtalet (Kommissionens direktiv 2002/70/EG av den 26 juli 2002 om fastställande av krav för bestämning av gränsvärden för dioxiner och dioxinlika PCB i foder
                   (2)) och på ett sätt som också återspeglar bakgrundsnivåerna.

               3.

               Medlemsstaterna bör om möjligt göra en analys av icke-dioxinliknande PCB i samma prover.

      Utfärdad i Bryssel den 19 januari 2005.

            På Eftas övervakningsmyndighets vägnar

         Bernd HAMMERMANN

            Ledamot av kommissionens kollegium

      (1)  EGT L 140, 30.5.2002, s. 10. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2005/8/EG (EUT L 27, 29.1.2005, s. 44).

      (2)  EGT L 209, 6.8.2002, s. 15. Direktivet ändrat genom direktiv 2005/7/EG (EUT L 27, 29.1.2005, s. 41).

      Bilaga I

         Tabell: Översikt över rekommenderat lägsta antal foderprover som skall analyseras årligen. Fördelningen av proverna grundas på produktion eller användning i varje land. Särskild vikt skall fästas vid foder och foderblandningar som misstänks ha en större variation när det gäller bakgrundsnivåer av dioxiner, furaner och dioxinlika PCB.

                  Totalt antal prover som rekommenderas för varje land

                  Foder, tillsatser, färdiga blandningar

                  Foderblandningar

                  Växtursprung

                  Mineralämnen

                  Spårämnen, bindningsmedel och konsistensgivare

                  Färdiga blandningar – alla slag

                  Animaliskt ursprung

                  Totalt

                  Landdjur

                  Fisk

                  Totalt

                  Land

                  Nummer

                  Spannmål, produkter och biprodukter av dessa.

                  Oljefrön och oljefrukter, produkter och biprodukter av dessa/grönsaksfrön, produkter och biprodukter av dessa

                  Vallfoder och grovfoder

                  Foderråvaror av vegetabiliskt ursprung

                  Animaliskt fett/animaliska produkter (inkl. torrmjölk och äggprodukter)

                  Fiskolja

                  Fiskmjöl

                  Nummer

                  Nötkreatur

                  Svin

                  Fjäderfän

                  Övrigt (kaninfoder, hästfoder, foder till sällskapsdjur)

                  Fisk

                  Nummer

                  Island

                  67

                  3

                  3

                  3

                  2

                  1

                  1

                  2

                  3

                  19

                  16

                  53

                  3

                  3

                  3

                  2

                  3

                  14

                  Norge

                  127

                  5

                  5

                  5

                  3

                  3

                  3

                  5

                  3

                  13

                  15

                  60

                  3

                  3

                  3

                  2

                  56

                  67

      BILAGA II
      A.   Förklaringar till blanketten för analytiskt resultat när det gäller förekomsten av dioxiner, furaner och dioxinlika PCB och övrigt PCB i foder
      1.   ALLMÄN INFORMATION OM DE ANALYSERADE PROVERNA
      Land: Namn på medlemsstaten där kontrollen har gjorts.
      År: Det år då kontrollen gjordes.
      Produkt: Slag av foder som analyserats – när det gäller foderråvaror, använd om möjligt terminologin i rådets direktiv 1996/25/EG av den 29 april 1996 om avyttring och användning av foderråvaror. När det gäller foderblandningar är sammansättningen en mycket viktig information.
      Saluföring: Plats för insamling av produkten (provet).
      Redovisning av resultaten: Resultaten måste redovisas på produktbasis. Resultaten skall redovisas på basis av de gränsvärden som har fastställts (gällande foder med en vattenhalt på 12 % – rådets direktiv 2002/32/EG). När det gäller analys av icke-dioxinlika PCB:er, rekommenderas bestämt att nivåerna redovisas på samma basis.
      Typ av provtagning: Stickprovstagning – analytiska resultat från målinriktad provtagning kan också redovisas, men det måste tydligt anges att provtagningen var målinriktad och att den inte nödvändigtvis återger normala bakgrundsnivåer.
      Metoder: Ange vilken metod som använts.
      Godkännande: Ange om den analytiska metoden är godkänd eller inte.
      Osäkerhet (%): Procentandel osäkerhet med den analytiska metoden.
      2.   SÄRSKILD INFORMATION OM DE ANALYSERADE PROVERNA
      Provnummer: Antal prover av samma slag av den analyserade produkten. Om det finns resultat från fler prover än det finns markerade kolumner, lägg till numrerade kolumner i slutet av blanketten.
      Produktionsmetod: Konventionell/organisk (så detaljerat som möjligt).
      Område: I förekommande fall, distrikt eller region där provtagningen gjordes, om möjligt med angivande av om det är ett landsbygdsområde, stadsområde, industrizon, hamn, öppet hav etc. Exempel: Bryssel – stadsområde, Medelhavet – öppet hav.
      Antal delprover: Om det analyserade provet är ett samlat prov, skall antalet delprover (antalet enskilda prov) anges. Om det analytiska resultatet bara grundas på ett enda prov, skall detta uppges. Antalet delprover i ett samlat prov kan variera, så var vänlig uppge detta antal för varje prov.
      Fetthalt (%): Procentandel fetthalt i provet (om uppgifter finns).
      Vattenhalt (%): Procentandel vattenhalt i provet (om uppgifter finns).
      3.   RESULTAT
      Dioxiner, furaner och dioxinlika PCB: Resultaten av alla kongener skall redovisas i ppt – nanogram/kilo (ng/kg).
      Icke-dioxinlika PCB:er: resultaten av alla kongener skall redovisas i ppb – mikrogram/kilo (μg/kg).
      Kvantifieringsgräns (LOQ): Kvantifieringsgräns i ng/kg eller μg/kg (för icke-dioxinlika PCB).
      Detektionsgräns (LOD): Detektionsgräns i ng/kg eller μg/kg (för icke-dioxinlika PCB).
      För kongener som analyserats men som är under detektionsgränsen (LOD) skall resultatrutan fyllas i som < LOD (detektionsgränsen skall redovisas som ett värde). För kongener som analyserats men som är under detektionsgränsen (LOQ) skall resultatrutan fyllas i som < LOQ (kvantifieringsgränsen ska redovisas som ett värde).
      När det gäller PCB-kongener som analyserats utöver PCB-7 och dioxinlika PCB, ska antalet PCB-kongener läggas till på blanketten, t.ex. 31, 99, 110 osv. Om provet analyserats för fler PCB-kongener än det finns markerade kolumner, lägg till nya kolumner i slutet av blanketten.
      4.   ANMÄRKNINGAR
      Utöver uppgifter om vilken metod för extraktion av fett som använts, kan ytterligare relevanta anmärkningar om de inlämnade uppgifterna nämnas.
      B.   Blankett för rapportering av kongenspecifika, analytiska resultat av dioxiner, furaner, dioxinlika PCB och övrigt PCB i foder


title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Estlands nationella reformprogram för 2012, med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram för 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/25

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Estlands nationella reformprogram för 2012, med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram för 2012–2015
   2012/C 219/07
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Europeiska rådet antog den 26 mars 2010 kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att öka Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (3) om Estlands nationella reformprogram för 2011 och avgav ett yttrande om Estlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2015.

               (4)

               Kommissionen antog den 23 november 2011 den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), Rapporten om varningsmekanismen, i vilken Estland inte fanns med bland de medlemsstater för vilka en fördjupad granskning skulle göras.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser där kommittén för socialt skydd uppmanades att, i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer, framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxten. Europeiska rådet betonade behovet att genomföra en differentierad, tillväxtfrämjande budgetkonsolidering, att återskapa normala villkor för utlåning till näringslivet, att främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslösheten och krisens sociala konsekvenser och att modernisera den offentliga förvaltningen. Medlemsstaterna uppmanades att genomföra rådets landsspecifika rekommendationer för 2011 och att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och deras nationella reformprogram.

               (8)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden, så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (9)

               Den 26 april 2012 lade Estland fram sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2015 och sitt nationella reformprogram för 2012. För att beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt.

               (10)

               Mot bakgrund av bedömningen av stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är rimligt för 2012–2013, då BNP-tillväxten väntas bli i genomsnitt 2,4 %. I kommissionens avdelningars vårprognos 2012 förutses en BNP-tillväxt på 3,8 % 2013. Syftet med den finanspolitiska strategi som beskrivs i stabilitetsprogrammet är att säkerställa en varaktig finanspolitik som stöder balanserad tillväxt, genom att uppnå ett strukturellt överskott och samtidigt säkerställa tillräckliga finanspolitiska buffertar och minska skattetrycket på arbete. Strategin syftar också till att uppfylla stabilitets- och tillväxtpaktens krav. Stabilitetsprogrammets mål är att överträffa det medelfristiga budgetmålet att nå ett strukturellt överskott från och med 2013.
               Det medelfristiga budgetmålet återspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. På grundval av det (omräknade) strukturella budgetsaldot (5) kommer de offentliga utgifternas ökningstakt, med beaktande av diskretionära åtgärder på inkomstsidan, att nå riktmärket för utgifter i stabilitets- och tillväxtpakten senast 2015. Stabilitetsprogrammet har också som mål att uppnå ett nominellt överskott från och med 2014. Skuldkvoten ligger väl under 60 % av BNP och kommer enligt programmet sannolikt att minska efter 2013 för att nå ungefär 10 % 2015.

               (11)

               Estland uppnådde ett betydande budgetöverskott 2011. Enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2012 blir den ekonomiska tillväxten för 2012 mycket svagare än 2011 och väntas falla från 7,6 % till cirka 1,6 %, och det är därför nödvändigt med fortsatt kontroll av utgifternas effektivitet. Estland planerar att införa en strukturell budgetregel 2012 för att hålla kontroll över utgifterna. Regeln bör kompletteras genom att de fleråriga utgiftsmålen ges en mer bindande karaktär så snart budgetregeln har införts. Estland har alltså delvis genomfört 2011 års rekommendation på detta område.

               (12)

               På arbetsmarknaden har flera åtgärder vidtagits vad gäller beskattning av arbete. Incitamenten för att arbeta kan dock ökas genom att man vidtar åtgärder mot det ökande utnyttjandet av förmåner vid funktionshinder och arbetsoförmåga och genom att man gör det lönsamt att arbeta för låg- och höginkomsttagare som får arbetslöshets- och föräldraersättning. Lovande insatser har gjorts för att minska den höga arbetslösheten, men långtids- och ungdomsarbetslösheten är fortfarande hög. Som en följd ökar fattigdomsrisken för barn i arbetslösa hushåll och detta behöver motverkas med hjälp av effektiva sociala tjänster, inbegripet familjetjänster. Själva familjestödet kan effektiviseras på ett budgetneutralt sätt genom att föräldra- och familjeförmåner blir mer riktade och att ineffektiv inkomstskattebefrielse relaterad till barn tas bort.

               (13)

               Åtgärderna i den nationella handlingsplanen för energieffektivisering är fortfarande otillräckliga vad gäller den rådande trenden att övergå från kollektivtrafik till andra transportslag. Nybilsflottan i Estland är den mest energiintensiva i EU. Punktskatter på bränsle räcker inte för att förändra konsumentbeteendet. Införlivandet av flera EU-direktiv på energiområdet har ännu inte helt slutförts. Estland behöver fortfarande diversifiera sin energitillförsel. Infrastrukturen för el kan uppgraderas för att integrera större mängder vindenergi.

               (14)

               Kvaliteten på och tillgången till yrkesutbildning har förbättrats avsevärt och fler moderniseringsåtgärder planeras för 2012–2013. Övergången från allmän utbildning till yrkesutbildning behöver dock förbättras, och man kan överväga en generalisering av mer yrkesinriktade program. Deltagandet i livslångt lärande ökar, men inriktningen på lågutbildade arbetstagare är otillräcklig. Det finns fortsatta problem med att anpassa utbildningsresultaten till arbetsmarknadens behov. Det är också angeläget att snarast reformera gymnasieutbildningen och ytterligare förbättra de lokala myndigheternas tillhandahållande av utbildning. Dessutom finns fortfarande brister i samarbetet mellan näringsliv och högskolor, och den privata sektorns kunskapsintensiva del bör vidareutvecklas.

               (15)

               För att motverka den negativa befolkningsutvecklingen och säkerställa en balanserad och konkurrenskraftig regional utveckling finns ett mer långsiktigt behov av att säkerställa ekonomisk hållbarhet för lokala myndigheter samt att säkerställa en bättre tillhandahållande av offentliga tjänster på lokal nivå och optimera användningen av relativt spridda resurser. De lokala myndigheternas begränsade storlek gör att flertalet av dem har svårt att allmänt tillhandahålla de nödvändiga social-, hälso-, arbetsmarknads-, transport- och utbildningstjänsterna.

               (16)

               Estland har gjort ett antal åtaganden inom ramen för europluspakten. Dessa åtaganden, och genomförandet av åtagandena från 2011, avser att främja sysselsättningen, förbättra konkurrenskraften och öka de offentliga finansernas hållbarhet. Kommissionen har utvärderat genomförandet av åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna utvärdering har beaktats i rekommendationerna.

               (17)

               Inom ramen för den europeiska planeringsterminen har kommissionen genomfört en omfattande analys av Estlands ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Estland, utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–5 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Estland att vidta följande åtgärder under perioden 2012-2013:

               1.

               Bevara en sund ställning i de offentliga finanserna genom att genomföra finanspolitiska planer som planerat, säkerställa att det medelfristiga budgetmålet nås senast 2013, och iaktta riktmärket för utgifter. Komplettera den planerade budgetregeln med mer bindande regler för fleråriga utgifter inom det finanspolitiska ramverket på medellång sikt, fortsätta öka effektiviteten i de offentliga utgifterna och vidta kraftfullare genomförandeåtgärder för en ökad uppfyllelse av skattskyldighet.

               2.

               Öka incitamenten för att arbeta genom att effektivisera det sociala förmånssystemet och öka flexibiliteten i fördelningen av förmåner till funktionshindrade, arbetslösa och föräldrar, samtidigt som ett tillräckligt socialt skydd säkerställs. Förbättra tillhandahållandet av sociala tjänster, göra familje- och föräldraförmåner mer riktade och undanröja snedvridande befrielse från inkomstskatt relaterad till barn. Öka ungdomars och långtidsarbetslösas deltagande på arbetsmarknaden.

               3.

               Anpassa utbildning mer effektivt till arbetsmarknadens behov samt förbättra samarbetet mellan näringsliv och högskolor. Öka möjligheterna för lågutbildade arbetstagare att få tillgång till livslångt lärande. Främja prioritering och internationalisering av forsknings- och innovationssystemen.

               4.

               Förbättra energieffektiviteten, särskilt i byggnader och transporter, och förstärka miljöincitament avseende fordon och avfall, även genom att överväga incitament som beskattning av fordon. Främja användning av förnybar energi, bland annat genom uppgraderad infrastruktur och lagstiftning. Fortsätta utvecklingen av gränsöverskridande förbindelser så att den relativa marknadsisoleringen upphör.

               5.

               Öka kommunernas finanspolitiska hållbarhet, samtidigt som lokala myndigheters effektivitet förbättras och ett effektivt tillhandahållande av tjänster säkerställs, särskilt genom starkare incitament för sammanslagning av, eller ökat samarbete mellan, kommuner. Relevanta reformförslag bör läggas fram inom rimlig tid.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (3)  EUT C 213, 20.7.2011, s. 5.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder enligt den omräkning som gjorts av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Luxemburgs nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/101

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Luxemburgs nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Luxemburgs stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/24)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik,
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), även rapporten om förvarningsmekanismen, i vilken Luxemburg angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Luxemburg, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten för Luxemburg offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Luxemburg hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (3)

               Den 29 april 2016 lade Luxemburg fram sitt nationella reformprogram 2016 och sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Relevanta landsspecifika rekommendationer har beaktats i europeiska struktur- och investeringsfondernas planering för perioden 2014–2020. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Luxemburg omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt 2016 års stabilitetsprogram planerar regeringen att nå en budget i balans 2017 och sedan gå med ett litet överskott som kommer upp i 0,4 % av BNP 2020. Det medelfristiga budgetmålet kommer att fortsätta att vara uppfyllt under hela programperioden. Luxemburg anger dock i stabilitetsprogrammet att det medelfristiga budgetmålet kommer att ändras från ett strukturellt överskott på 0,5 % av BNP fram till 2016 och ersättas med ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP från och med 2017. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten öka successivt till 23,5 % av BNP senast 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är rimligt, utom för 2017 och 2018 då det är optimistiskt. På grundval av kommissionens vårprognos 2016 väntas det strukturella överskottet minska till 1,4 % av BNP under 2016 och till 0,3 % av BNP under 2017, så att det fortsätter att ligga över det medelfristiga budgetmålet. Eventuella ytterligare avvikelser kommer att bedömas mot bakgrund av kravet på att hålla det strukturella saldot i nivå med det medelfristiga budgetmålet, eftersom de offentliga finanserna måste hållas långsiktigt hållbara, framför allt på pensionsområdet. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2016, att Luxemburg kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (6)

               De luxemburgska myndigheterna har tillkännagivit huvudlinjerna i den omfattande skattereform som ska träda i kraft under 2017. Reformen består av ändringar i framför allt den direkta beskattningen, av både privatpersoner och bolag. Detta syftar till en successiv minskning av bolagsskatten (för ökad konkurrenskraft) och mer progressiv inkomstskatt (för större rättvisa). Samtidigt medför ökningen av vissa skatteutgifter, särskilt när det gäller bostäder, en risk för att skatteunderlaget minskar. Viss utveckling internationellt kan komma att påverka utformningen av det luxemburgska skattesystemet och visar att åtminstone en del av skatteintäkterna är osäkra. Det finns utrymme för att bredda skatteunderlaget ytterligare för att få mer förutsägbara intäkter, särskilt genom att se över den för närvarande låga fastighetsskatten på bostäder och i större omfattning utnyttja alternativa källor, till exempel miljöskatter. Att skatteförmåner för inkomster av immateriella tillgångar avskaffas medför att bolagsskatteunderlaget breddas något. Antagandet och genomförandet av skattereformerna kommer att övervakas noggrant inom ramen för den europeiska planeringsterminen.

               (7)

               De luxemburgska myndigheterna har insett risken med att vara alltför beroende av finanssektorn och försökt diversifiera ekonomin. Eftersom arbetskraftskostnaderna är höga i landet, är det verksamheter med högre förädlingsvärde som kan utgöra alternativa tillväxtkällor. Om Luxemburgs ekonomi ska kunna diversifieras beror således i stor utsträckning på de branscher som är mindre känsliga för kostnadsnivån för arbetskraft. Dessa branscher bygger på forskning och innovation som tenderar vara teknik- och kunskapsintensiv. Om den redan nu framgångsrika delen av tjänstesektorn som ligger utanför finansbranschen byggs ut ytterligare, bidrar även detta till att diversifiera ekonomin. Att minska eller undanröja befintliga hinder för investeringar och innovation som begränsar den ekonomiska utvecklingen kan frigöra innovationspotential och bidra till diversifiering. De offentliga investeringarna ligger över genomsnittet i euroområdet medan de privata investeringarna ligger under. Att hålla en hög investeringsnivå är avgörande för tillväxtutsikterna. Analysen i landsrapporten visar att Luxemburg är det land i unionen som har de strängaste reglerna för företagstjänster och etableringar inom detaljhandeln. De viktigaste restriktionerna rör aktieägarkrav, rösträtt och branschbegränsningar för företagstjänster samt krav för etablering och verksamhet inom detaljhandeln.

               (8)

               De kommande åren väntas befolkningen och sysselsättningen öka kraftigt. Dock har bostadspriserna fortsatt att öka de senaste årtiondena, vilket kan bli ett hinder för den väntade befolknings- och arbetskraftsökningen. Sannolikheten för detta är särskilt stor då ekonomin i hög grad är beroende av högkvalificerade arbetstagare från grannländerna, som utgör ungefär en tredjedel av den totala arbetskraften. De stigande bostadspriserna drivs på av obalansen mellan utbud och efterfrågan, särskilt bristen på bostäder till rimliga priser. Bristen på tillgängliga tomter för nybyggnad och mindre välfungerande administrativa förfaranden för beviljande av bygglov hindrar ett flexibelt bostadsutbud. På grund av det begränsade utbudet kommer troligen en stor del av de skattesubventioner som finns för närvarande att kapitaliseras i bostadspriserna. Större insatser skulle kunna göras för att tillhandahålla subventionerade bostäder till rimliga priser. Dagens bostadsmarknad avskräcker inte bara hushållen från att bosätta sig i Luxemburg utan förvärrar även problemen med trafikstockningar och föroreningar. Den nya befolkningsprognosen i 2015 års rapport om åldrande understryker behovet av att få bort de flaskhalsar som hindrar investeringar på transport- och bostadsområdet, och bör beaktas i de fyra kommande planerna för bostäder, transporter, industriområden och grönområden.

               (9)

               Löneutvecklingen i vissa branscher följer inte alltid produktivitetsutvecklingen, vilket kan utgöra ett hinder för diversifieringen av ekonomin. Detta begränsar ytterligare branschurvalet, huvudsakligen till branscher med högt förädlingsvärde. Det senaste årtiondet har enhetsarbetskostnaderna i Luxemburg ökat snabbare än i de flesta andra länder i euroområdet. Den automatiska löneindexeringen, som omfattar hela ekonomin, bidrar till att begränsa lönevariationen mellan branscher och kan hindra en anpassning till skillnader i arbetsproduktivitet. Emellertid har den låga inflationen länge fördröjt den automatiska lönejusteringen och bidragit till en återhållsam löneutveckling. Den svaga löneutvecklingen har tillsammans med ökad produktion dämpat förlusterna i konkurrenskraft. I det sammanhanget är det viktigt att övervaka löneutvecklingen.

               (10)

               De åldersrelaterade utgifterna utgör fortfarande en risk på lång sikt, vilket särskilt gäller pensionskostnaderna. Luxemburg har gjort begränsade framsteg när det gäller att minska skillnaden mellan lagstadgad och faktisk pensionsålder genom att begränsa förtida pensionering. I juli 2015 lades ett lagförslag fram i parlamentet om att ändra reglerna för förtida pensionering. Visserligen kommer ett av systemen för förtida pensionering att avskaffas, men villkoren för förtida pensionering i de andra systemen kommer delvis att mjukas upp. Vidare antogs i juli 2015 en lag om återgång i arbete för arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga, som trädde i kraft den 1 januari 2016. Lagen gör ökade möjligheter för arbetstagare med nedsatt arbetsförmåga att stanna kvar på arbetsmarknaden, vilket följaktligen medför en minskning av antalet förtida pensioneringar. Förtida pensionering fortsätter att vara vanligt och incitamenten att arbeta längre är få. Det saknas fortfarande en fullständig åldersstrategi för att få människor att stanna kvar längre på arbetsmarknaden och erbjuda incitament och kompetens för att få dem tillbaka i arbete. Förslaget om att gynna företag med över 150 anställda som behåller äldre arbetstagare (pacte de l'âge) diskuteras fortfarande i parlamentet.

               (11)

               Enligt 2012 års pensionsreform ska pensionssystemets hållbarhet bevakas och utvärderas vart femte år efter det att reformen antagits. Regeringen har bekräftat att den avser att tidigarelägga utvärderingen till 2016, i stället för 2017 som ursprungligen planerats, och inrättat en pensionsarbetsgrupp som fått i uppgift att göra utvärderingen. Inga framsteg har gjorts när det gäller att koppla den lagstadgade pensionsåldern till förväntad livslängd, enligt rådets tidigare rekommendation. Luxemburg är det enda EU-land som inte har beslutat att höja den lagstadgade pensionsåldern under perioden 2013–2060. I 2015 års åldersrapport skrivs den väntade ökningen av åldersrelaterade utgifter ned, men detta beror nästan enbart på mer fördelaktiga befolkningsprognoser eftersom man inte fattat beslut om några nya reformer. Även efter detta är den väntade ökningen av pensionskostnader den högsta i unionen. Dessutom står Luxemburg inför risker kopplade till den väntade ökningen av kostnader för långvarig vård och omsorg som är en av den högsta i unionen räknat som andel av BNP. Detta verkar i sin tur bero på att Luxemburg 2060 väntas vara det land i unionen som har den största andelen invånare som inte är i arbetsför ålder. Man har förberett en reform som ska säkerställa att försäkringarna för långvarig vård och omsorg är hållbara.

               (12)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Luxemburgs ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer Luxemburg fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Luxemburg utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1 och 2 nedan.

               (13)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och anser i ett yttrande (5) att Luxemburg kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Luxemburg att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Säkerställa att det offentliga pensionssystemet är långsiktigt hållbart genom att höja den faktiska pensionsåldern genom att begränsa förtida pensionering och öka incitamenten till att arbeta längre, och genom att anpassa den lagstadgade pensionsåldern till förändringarna i förväntad livslängd.

               2.

               Undanröja hinder för investeringar och innovation som begränsar den ekonomiska utvecklingen inom branschen för företagstjänster. Ta itu med flaskhalsar som hindrar investeringar i bostäder.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.