               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            Rekommendation till
            RÅDETS BESLUT
            om bemyndigande att delta i förhandlingar om ett andra tilläggsprotokoll till Europarådets konvention om it-brottslighet (CETS nr 185)

               MOTIVERING

               1.BAKGRUND

               Utvecklingen av informations- och kommunikationstekniken ger människan helt nya möjligheter, men medför också utmaningar, bland annat för det straffrättsliga systemet och därmed för rättsstatsprincipen i cyberrymden. Det har skett en ökning av it-brott och andra brott som medför elektronisk bevisning på datasystem. Bevisning i samband med sådana brott lagras i allt större utsträckning på utländska servrar i jurisdiktioner som kan vara flera till antalet, kan variera eller vara okända, dvs. i molnet, men de brottsbekämpande myndigheternas befogenheter begränsas fortfarande av de territoriella gränserna.

               Europeiska kommissionen åtog sig i april 2015 i den europeiska säkerhetsagendan
                  1
                att se över hinder för brottsutredningar om it-brott, särskilt i fråga om gränsöverskridande åtkomst till elektroniska bevis. Den 17 april 2018 lade kommissionen fram ett förslag för rådet och Europaparlamentet om en förordning om europeiska utlämnandeorder och bevarandeorder för elektroniska bevis i straffrättsliga förfaranden
                  2
                och om ett direktiv om harmoniserade regler för utseendet av rättsliga företrädare för insamling av bevis i straffrättsliga förfaranden (”förslagen om elektroniska bevis”)
                  3
               . Syftet med dessa förslag är att påskynda förfarandet i Europeiska unionen för att säkra och inhämta elektroniska bevis som lagras och/eller innehas av tjänsteleverantörer som är etablerade i en annan jurisdiktion.

               Europarådets konvention om it-brottslighet

               Europarådets konvention om it-brottslighet (CETS nr 185) syftar till att underlätta kampen mot brott som begås med hjälp av datornät. Konventionen (1) innehåller bestämmelser om harmonisering av nationell materiell rätt om brott och relaterade bestämmelser på området it-brottslighet, (2) föreskriver inhemsk straffprocessrättslig lagstiftning med nödvändiga befogenheter för utredning och lagföring av sådana brott och andra brott som begås med hjälp av ett datorsystem eller bevisning som är i elektroniskt format och (3) syftar till att inrätta ett snabbt och effektivt system för internationellt samarbete. Konventionen är öppen för Europarådets medlemsstater och stater som inte är medlemmar. För närvarande är 62 länder parter i konventionen, däribland 26 av Europeiska unionens medlemsstater
                  4
               . I konventionen föreskrivs inte att Europeiska unionen kan ansluta sig till konventionen. Europeiska unionen erkänns dock som observatörsorganisation till konventionens kommitté. På grundval av detta deltar Europeiska unionen i mötena för konventionens kommitté.

               I artikel 46.1 c i konventionen fastställs att parterna regelbundet, när det är lämpligt, ska samråda i syfte att underlätta eventuella kompletteringar eller ändringar av konventionen. Parterna till konventionen om it-brottslighet har sedan en tid tillbaka undersökt de befintliga utmaningarna och hindren för nationella rättsliga myndigheters och polismyndigheters åtkomst till elektroniska bevis över brott som utreds i form av datorbehandlade uppgifter, från åren 2012 till och med 2014 genom en arbetsgrupp om gränsöverskridande åtkomst till uppgifter och från 2015 till och med 2017 genom Cloud Evidence Group.

               Förhandlingar om ett andra tilläggsprotokoll till konventionen

               Efter förslag från Cloud Evidence Group
                  5
                har antagit kommittén för konventionen om it-brottslighet (T-CY) flera rekommendationer, bland annat om att förhandla om ett andra tilläggsprotokoll till konventionen om it-brottslighet
                  6
                om ett utökat internationellt samarbete (nedan kallat det andra tilläggsprotokollet). I juni 2017 godkände kommittén för konventionen om it-brottslighet mandatet för att utarbeta det andra tilläggsprotokollet under perioden september 2017–december 2019.

               I enlighet med mandatet får det andra tilläggsprotokollet innehålla följande delar:

               ·Bestämmelser för en mer effektiv ömsesidig rättslig hjälp, särskilt vad gäller följande:

               –En förenklad ordning för begäranden om ömsesidig rättslig hjälp avseende abonnentuppgifter.

               –Internationella utlämnandeorder.

               –Direkt samarbete mellan rättsliga myndigheter vid begäranden om ömsesidig rättslig hjälp.

               –Gemensamma utredningar och gemensamma utredningsgrupper.

               –Begäranden på engelska.

               –Hörande av vittnen, offer och experter via ljud- och videoupptagningar.

               –Förfaranden för ömsesidig rättslig hjälp i nödsituationer.

               ·Bestämmelser som möjliggör direkt samarbete med tjänsteleverantörer i andra jurisdiktioner med avseende på begäranden om abonnentuppgifter, begäranden om bevarande och begäranden i nödsituationer.

               ·En tydligare ram och ett starkare skydd för befintlig praxis avseende gränsöverskridande åtkomst till uppgifter.

               ·Skyddsåtgärder, inbegripet dataskyddskrav.

               Förhandlingarna om de olika bestämmelserna i det andra tilläggsprotokollet går framåt i olika takt. Den nuvarande situationen i arbetsgrupperna om arbetets fyra huvudsakliga beståndsdelar som anges i mandatet är följande:

               ·Bestämmelser om ”Språken för begäran” och” Ömsesidigt bistånd i nödsituationer” antogs preliminärt av plenarsammanträdet för utarbetande av protokoll i juli 2018.

               ·Bestämmelser om ”Videokonferenser” antogs preliminärt av plenarsammanträdet för utarbetande av protokoll i november 2018.

               ·I november 2018 gav också plenarsammanträdet för utarbetande av protokoll tillfälle till ingående diskussioner (bestämmelser om ”Jurisdiktion” och ” Modell för bistånd”) och uppdateringar (”Direkt samarbete med leverantörer”, ”Internationella utlämnandeorder”, ”Utvidgning av sökningar/åtkomst på grundval av behörighetsuppgifter”, ”Gemensamma utredningar och gemensamma utredningsgrupper” och ”Utredningstekniker”).

               ·Tillräckliga framsteg har ännu inte gjorts i andra frågor (skyddsåtgärder, inbegripet dataskyddskrav).

               2.SYFTE MED FÖRSLAGET

               Denna rekommendation överlämnas till rådet i syfte att i enlighet med artikel 218 EUF-fördraget motta ett bemyndigande att delta i förhandlingarna på Europeiska unionens och dess medlemsstaters vägnar om ett andra tilläggsprotokoll, att anta förhandlingsdirektiv och att utse kommissionen till förhandlare i enlighet med de utkast till förhandlingsdirektiv som bifogas.

               Enligt artikel 3.2 i EUF-fördraget har unionen exklusiv befogenhet ”att ingå ett internationellt avtal [...] i den mån ingåendet kan påverka gemensamma regler eller ändra räckvidden för dessa”. Ett internationellt avtal kan påverka gemensamma regler eller ändra räckvidden för dessa när avtalets tillämpningsområde överlappar eller till stor del täcks av unionslagstiftning.

               Europeiska unionen har antagit gemensamma regler som grundas på artiklarna 82.1 och 16 i EUF-fördraget avseende aspekter som övervägs för det andra tilläggsprotokollet. Europeiska unionens nuvarande rättsliga ram omfattar särskilt instrument för brottsbekämpning och rättsligt samarbete i straffrättsliga frågor, såsom direktiv 2014/41/EU om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området
                  7
               , konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater
                  8
               , förordning 2018/1727 om Eurojust
                  9
               , förordning 2016/794 om Europol
                  10
               , rådets rambeslut 2002/465/RIF om gemensamma utredningsgrupper
                  11
                samt rådets rambeslut 2009/948/RIF om förebyggande och lösning av tvister om utövande av jurisdiktion i straffrättsliga förfaranden
                  12
               . Dessutom har unionen antagit flera direktiv för att stärka misstänkta och tilltalade personers processuella rättigheter
                  13
               .

               Externt har Europeiska unionen ingått ett antal bilaterala avtal mellan unionen och tredjeländer, såsom avtalen om ömsesidig rättslig hjälp mellan Europeiska unionen och Förenta staterna
                  14
                och mellan Europeiska unionen och Japan
                  15
               .

               Skyddet av personuppgifter är en grundläggande rättighet som fastställs i EU-fördragen och i stadgan om de grundläggande rättigheterna och personuppgifter får endast behandlas i enlighet med förordning (EU) 2016/679 (den allmänna dataskyddsförordningen)
                  16
                och direktiv (EU) 2016/680 (direktivet om skydd för polisiära uppgifter)
                  17
               . Var och ens grundläggande rätt till respekt för sitt privatliv och familjeliv, sin bostad och sina kommunikationer fastställs också i stadgan om de grundläggande rättigheterna, och respekten för kommunikationernas integritet utgör en väsentlig beståndsdel i detta. Uppgifter från elektronisk kommunikation får endast behandlas i enlighet med direktiv 2002/58/EG (direktivet om integritet och elektronisk kommunikation)
                  18
               .

               För att kunna bedöma om ett område till stor del omfattas av gemensamma regler måste dessutom hänsyn tas inte bara till unionsrätten såsom den för närvarande ser ut på det berörda området, utan även dess framtida utveckling, i den mån denna kan förutses vid bedömningen. Det område som omfattas av det andra tilläggsprotokollet är av direkt relevans för den förutsebara framtida utvecklingen av de relevanta gemensamma reglerna. I detta avseende är kommissionens förslag från april 2018 om gränsöverskridande tillgång till elektroniska bevis också relevanta
                  19
               .

               Förslagens tillämpningsområde omfattar specifika typer av tjänsteleverantörer som tillhandahåller tjänster inom Europeiska unionen. En leverantör erbjuder tjänster i Europeiska unionen när den gör det möjligt för användare i en eller flera medlemsstater att använda dess tjänster och om den har en väsentlig anknytning till unionen, till exempel om leverantören är etablerad i en medlemsstat eller tillhandahåller tjänster för ett stort antal användare i den medlemsstaten. De leverantörer som inte är etablerade i Europeiska unionen är skyldiga att utse ett juridiskt ombud som utlämnandeorder kan göras gällande mot.

               I Europeiska rådets slutsatser av den 18 oktober angavs följande: ”Det behövs lösningar för att säkerställa snabb och effektiv gränsöverskridande tillgång till e-bevisning för att man på ett effektivt sätt ska kunna bekämpa terrorism och annan grov och organiserad brottslighet, både inom EU och internationellt; man bör enas om kommissionens förslag om elektroniska bevis och åtkomst till finansiell information samt en förstärkt kamp mot penningtvätt före valperiodens utgång.” Kommissionen bör också skyndsamt lägga fram förhandlingsmandat för internationella förhandlingar om elektroniska bevis.

               Kommissionens förslag om elektroniska bevis lägger grunden för en samordnad och konsekvent strategi såväl inom Europeiska unionen som för Europeiska unionen på internationell nivå, samtidigt som Europeiska unionens regler om exempelvis icke-diskriminering mellan Europeiska unionens medlemsstater och deras invånare beaktas. Även om kommissionen redan i sin konsekvensbedömning till förslagen om elektroniska bevis konstaterade att förslagen lämpligen kan kompletteras med bilaterala eller multilaterala avtal om gränsöverskridande åtkomst till elektroniska bevis med åtföljande skyddsåtgärder, valde kommissionen att först föreslå EU-regler om lämpliga former och skyddsåtgärder för gränsöverskridande åtkomst till elektroniska bevis innan man inleder internationella förhandlingar med tredjeparter
                  20
               .

               På internationell nivå har kommissionen fortsatt att delta som observatör i relaterade diskussioner inom ramen för Europarådets konvention om it-brottslighet
                  21
               . Gränsöverskridande åtkomst till elektroniska bevis har varit en återkommande punkt under minsitermötena mellan EU och Förenta staterna om rättsliga och inrikes frågor.

               De två rekommendationerna om deltagande i förhandlingarna om det andra tilläggsprotokollet till konventionen om it-brottslighet och inledande av förhandlingar med Förenta staterna kommer att antas av kommissionen samtidigt. De två förfarandena kommer att framskrida i olika takt men behandlar sammankopplade frågor, och åtaganden som gjorts under en förhandlingsomgång kan direkt påverka andra delar av förhandlingarna.

               I förslagen om elektroniska bevis behandlas situationen för specifika typer av tjänsteleverantörer som erbjuder tjänster på EU-marknaden men det finns en risk för motstridiga skyldigheter med lagstiftningen i tredjeländer. För att lösa dessa lagkonflikter och i enlighet med principen om internationell hövlighet innehåller förslagen om elektroniska bevis särskilda mekanismer ifall en tjänsteleverantör ställs inför motstridiga skyldigheter som följer av lagstiftningen i ett tredjeland vid en begäran om bevis. I dessa mekanismer ingår ett förfarande för översyn för att klargöra en sådan situation. Det andra tilläggsprotokollet till Europarådets konvention om it-brottslighet bör syfta till att undvika motstridiga förpliktelser för parterna till konventionen om it-brottslighet.

               Det kan därför anses att ingåendet av det andra tilläggsprotokollet kan påverka de gemensamma reglerna eller ändra deras räckvidd.

               Unionen har följaktligen exklusiv befogenhet att förhandla om det andra tilläggsprotokollet till Europarådets konvention om it-brottslighet (enligt artikel 3.2 i EUF-fördraget).

               Ämnesområdet för det andra tilläggsprotokollet skulle omfattas av EU:s politik och befogenheter, särskilt när det gäller området för instrument om straffrättsligt samarbete (artikel 82.1 i EUF-fördraget) och uppgiftsskydd (artikel 16 i EUF-fördraget) och förhandlingar kan, i enlighet med unionsrätten, inte genomföras utan EU:s medverkan. Kommissionen har dessutom en allmän uppgift att företräda Europeiska unionen i enlighet med artikel 17.1 i EU-fördraget. Mot bakgrund av ovanstående bör kommissionen av rådet utses till förhandlare för det andra tilläggsprotokollet till Europarådets konvention om it-brottslighet (CETS nr 185).

               3.RELEVANTA BESTÄMMELSER INOM POLITIKOMRÅDET

               Under förhandlingarna bör det säkerställas att de överenskomna bestämmelserna är förenliga med EU-lagstiftningen och medlemsstaternas skyldigheter enligt denna, även med beaktande av dess framtida utveckling. Det kommer dessutom att vara nödvändigt att säkerställa att det andra tilläggsprotokollet innehåller en frånskiljandeklausul som gör det möjligt för Europeiska unionens medlemsstater som blir parter i det andra tilläggsprotokollet att reglera förbindelserna mellan sig själva på grundval av EU-lagstiftningen. Funktionen för Europeiska kommissionens förslag om elektroniska bevis, även allt eftersom de utvecklas under medlagstiftarnas förhandlingar under lagstiftningsförfarandet, och slutligen i deras slutliga (antagna) form, bör bevaras mellan Europeiska unionens medlemsstater.

               Det andra tilläggsprotokollet bör innehålla nödvändiga skyddsåtgärder avseende de grundläggande rättigheter och friheter som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt en persons rätt till sitt privatliv och familjeliv, sin bostad och sina kommunikationer i artikel 7 i stadgan, rätten till skydd av personuppgifter i artikel 8 i stadgan, rätten till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol i artikel 47 i stadgan, presumtionen för oskuld och rätten till försvar i artikel 48 i stadgan och principerna om laglighet och proportionalitet i fråga om brott och straff i artikel 49 i stadgan. Det andra tilläggsprotokollet bör tillämpas i enlighet med dessa rättigheter och principer.

               Lämpliga dataskydds- och integritetsgarantier för insamling, överföring och senare användning av personuppgifter och uppgifter om elektronisk kommunikation ska ingå i protokollet för att säkerställa att EU:s tjänsteleverantörer fullt ut uppfyller sina skyldigheter enligt EU:s lagar om uppgiftsskydd och integritet, i den mån ett sådant internationellt avtal skulle kunna utgöra en rättslig grund för uppgiftsöverföringar som svar på utlämnandeorder eller en begäran från en myndighet i ett tredjeland som är part i tilläggsprotokollet, vilka kräver att en personuppgiftsansvarig eller registerförare lämnar ut personuppgifter och uppgifter om elektronisk kommunikation. De bör alltså säkerställa skyddet av unionsmedborgarnas grundläggande rättigheter och friheter, inklusive rätten till integritet och skydd av personuppgifter när personuppgifter eller uppgifter om elektronisk kommunikation lämnas ut till brottsbekämpande myndigheter i länder utanför Europeiska unionen.

               Eftersom det i kommissionens förslag om elektroniska bevis saknas bestämmelser om att myndigheter kan få tillgång till uppgifterna utan hjälp av en mellanhand (”direkt åtkomst”) kan eventuell användning av dessa åtgärder endast grundas på nationell rätt. Medan det andra tilläggsprotokollet kan omfatta bestämmelser om ”Utvidgning av sökningar/åtkomst på grundval av behörighetsuppgifter” och ”Utredningstekniker” bör det huvudsakliga syftet vara att eftersträva starkare skyddsåtgärder för sådan gränsöverskridande direkt åtkomst till uppgifter för att säkerställa skyddet av EU-medborgarnas grundläggande rättigheter och friheter, inklusive rätten till privatliv och skyddet av personuppgifter.

               Ingående av det andra tilläggsprotokollet bör möjliggöra ingående av bilaterala avtal eller avtal mellan parterna i protokollet och mellan parterna i protokollet och Europeiska unionen, varigenom deras förbindelser regleras. För detta ändamål bör det införas en lämplig klausul som föreskriver att om två eller flera parter till konventionen redan har ingått ett avtal eller ett fördrag om de frågor som regleras i konventionen, eller om de gör det i framtiden, ska de ha rätt att tillämpa detta avtal eller fördrag eller reglera dessa förbindelser i enlighet därmed, under förutsättning att detta görs på ett sätt som är förenligt med konventionens mål och principer. Avtalet mellan Europeiska unionen och Förenta staterna om gränsöverskridande åtkomst till elektroniska bevis i samband med straffrättsligt samarbete bör i de bilaterala förbindelserna mellan Förenta staterna och Europeiska unionen ha företräde framför avtal eller överenskommelser som ingåtts under förhandlingarna av det andra tilläggsprotokollet, i den utsträckning det omfattar samma frågor.

               Rekommendation till

               RÅDETS BESLUT

               om bemyndigande att delta i förhandlingar om ett andra tilläggsprotokoll till Europarådets konvention om it-brottslighet (CETS nr 185)

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 218.3 och 218.4,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               av följande skäl:

               (1)Den 9 juni 2017 antog kommittén för parterna i Europarådets konvention om it-brottslighet (CETS nr 185) ett beslut om antagande av ett mandat för utarbetandet av ett andra tilläggsprotokoll till konventionen.

               (2)Mandatet till det andra tilläggsprotokollet innehåller följande delar för övervägande: bestämmelser om en effektivare ömsesidig rättslig hjälp (en förenklad ordning för ömsesidig rättslig hjälp avseende begäranden om abonnentuppgifter, internationella utlämnandeorder, direkt samarbete mellan rättsliga myndigheter vid begäranden om ömsesidig rättslig hjälp, gemensamma utredningar och gemensamma utredningsgrupper, begäranden på engelska, hörande av vittnen, offer och experter via ljud- och videoupptagningar och ömsesidigt rättsligt bistånd i nödsituationer); bestämmelser som möjliggör direkt samarbete med tjänsteleverantörer i andra jurisdiktioner med avseende på begäranden om abonnentuppgifter, begäranden om bevarande och begäranden i nödsituationer; en tydligare ram och starkare skyddsåtgärder för befintlig praxis avseende gränsöverskridande åtkomst till uppgifter samt skyddsåtgärder, inbegripet dataskyddskrav.

               (3)Unionen har antagit gemensamma regler som i stor utsträckning överlappar de planerade aspekter som övervägs för det andra tilläggsprotokollet. Detta omfattar i synnerhet en övergripande uppsättning instrument för att underlätta det straffrättsliga samarbetet
                  22
               , säkerställa miniminormer för processuella rättigheter
                  23
                samt dataskydds- och integritetsgarantier
                  24
               .

               (4)Kommissionen har också lagt fram lagförslag om en förordning om europeiska utlämnandeorder och bevarandeorder för elektroniska bevis i straffrättsliga förfaranden, och om ett direktiv om fastställande av harmoniserade bestämmelser för utseende av rättsliga företrädare för insamling av bevisning i straffrättsliga förfaranden i syfte att samla in bevis i straffrättsliga förfaranden genom att införa bindande gränsöverskridande europeiska utlämnandeorder och bevarandeorder som ska riktas direkt till företrädaren för en tjänsteleverantör i en annan medlemsstat
                  25
               .

               (5)Det andra tilläggsprotokollet kan därför påverka gemensamma unionsregler eller ändra räckvidden för dessa.

               (6)I artiklarna 82.1 och 16 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt fastställs unionens befogenheter på områdena straffrättsligt samarbete samt dataskydd och integritet. För att skydda unionsrättens integritet och säkerställa att bestämmelserna i internationell rätt och i unionsrätten förblir samstämmiga måste unionen delta i förhandlingarna om det andra tilläggsprotokollet.

               (7)Det andra tilläggsprotokollet bör innehålla nödvändiga skyddsåtgärder avseende de grundläggande rättigheterna och friheterna, inbegripet rätten till skydd av personuppgifter och privatliv, en persons rätt till sitt privatliv och familjeliv, sin bostad och sina kommunikationer i artikel 7 i stadgan, rätten till skydd av personuppgifter i artikel 8 i stadgan, rätten till ett effektivt rättsmedel och till en opartisk domstol i artikel 47 i stadgan, presumtionen för oskuld och rätten till försvar i artikel 48 i stadgan och principerna om laglighet och proportionalitet i fråga om brott och straff i artikel 49 i stadgan. Det andra tilläggsprotokollet bör tillämpas i enlighet med dessa rättigheter och principer.

               (8)Europeiska datatillsynsmannen har hörts i enlighet med artikel 42.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1725
                  26
                och avgav ett yttrande den …
                  27
               .

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndigas härmed att på unionens vägnar förhandla om det andra tilläggsprotokollet till Europarådets konvention om it-brottslighet (CETS nr 185).

               Artikel 2

               Förhandlingsdirektiven anges i bilagan.

               Artikel 3

               Förhandlingarna ska föras i samråd med en särskild kommitté som ska utses av rådet.

               Artikel 4

               Detta beslut riktar sig till kommissionen.

               Utfärdat i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        Meddelande från kommissionen till Europaparlamentet och rådet: Den europeiska säkerhetsagendan av den 28 april 2015, COM (2015) 185 final.

                     (2)

                        Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om europeiska utlämnandeorder och bevarandeorder för elektroniska bevis i straffrättsliga förfaranden, den 17 april 2018, COM(2018) 225 final.

                     (3)

                        Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om fastställande av harmoniserade bestämmelser för utseende av rättsliga företrädare för insamling av bevisning i straffrättsliga förfaranden, den 17 april 2018, COM(2018) 226 final.

                     (4)

                        Alla utom Irland och Sverige, som har undertecknat men inte ratificerat konventionen men har åtagit sig anslutning till konventionen.

                     (5)

                        Slutrapport från T-CY Cloud Evidence Group Criminal justice access to electronic evidence in the cloud: Recommendations for consideration by the T-CY av den 16 september 2016.

                     (6)

                        Det första tilläggsprotokollet (CETS nr 189) till konventionen om it-brottslighet avseende kriminalisering av handlingar av rasistisk och främlingsfientlig karaktär som begåtts via datorsystem öppnades för undertecknande av de stater som hade undertecknat konventionen år 2003. 31 länder är parter i det första tilläggsprotokollet, däribland 17 av EU:s medlemsstater.

                     (7)

                        Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/41/EU av den 3 april 2014 om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området, EUT L 130 s. 1.

                     (8)

                        Rådets akt av den 29 maj 2000 om att i enlighet med artikel 34 i Fördraget om Europeiska unionen upprätta konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater, EGT C 197, 12.7.2000, s. 1.

                     (9)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1727 av den 14 november 2018 om Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust), och om ersättning och upphävande av rådets beslut 2002/187/RIF.

                     (10)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/794 av den 11 maj 2016 om Europeiska unionens byrå för samarbete inom brottsbekämpning (Europol) och om ersättande och upphävande av rådets beslut 2009/371/RIF, 2009/934/RIF, 2009/935/RIF, 2009/936/RIF och 2009/968/RIF, EUT L 135, 24.5.2016, p. 53.

                     (11)

                        Rådets rambeslut 2002/465/RIF av den 13 juni 2002 om gemensamma utredningsgrupper, EGT L 162, 20.6.2002, s. 1.

                     (12)

                        Rådets rambeslut 2009/948/RIF om förebyggande och lösning av tvister om utövande av jurisdiktion i straffrättsliga förfaranden, EUT L 328, 15.12.2009, s.42.

                     (13)

                        Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/64/EU av den 20 oktober 2010 om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden, EUT L 280, 26.10.2010, s. 1; Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/13/EU av den 22 maj 2012 om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden, EUT L 142, 1.6.2012, s. 1; Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/48/EU av den 22 oktober 2013 om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder samt om rätt att få en tredje part underrättad vid frihetsberövande och rätt att kontakta tredje parter och konsulära myndigheter under frihetsberövandet, EUT L 294, 6.11.2013, s. 1; Europaparlamentets och rådets Direktiv (EU) 2016/1919 av den 26 oktober 2016 om rättshjälp för misstänkta och tilltalade i straffrättsliga förfaranden och för eftersökta personer i förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder, EUT L 297, 4.11.2016, s. 1; Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/800 av den 11 maj 2016 om rättssäkerhetsgarantier för barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden, EUT L 132, 21.5.2016, s. 1; Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/343 av den 9 mars 2016 om förstärkning av vissa aspekter av oskuldspresumtionen och av rätten att närvara vid rättegången i straffrättsliga förfaranden, EUT L 65, 11.3.2016, s. 1; Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/13/EU av den 22 maj 2012 om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden.

                     (14)

                        Rådets beslut 2009/820/Gusp av den 23 oktober 2009 om ingående på Europeiska unionens vägnar av avtalet om utlämning mellan Europeiska unionen och Amerikas förenta stater och av avtalet om ömsesidig rättslig hjälp mellan Europeiska unionen och Amerikas förenta stater, EUT L 291, 7.11.2009, s. 40.

                     (15)

                        Avtal mellan Europeiska unionen och Japan om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål, EUT L 39, 12.2.2010, s. 20.

                     (16)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG.

                     (17)

                        Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF.

                     (18)

                        Europaparlamentets och rådets direktiv 2002/58/EG av den 12 juli 2002 om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation (direktiv om integritet och elektronisk kommunikation) (EGT L 201, 31.7.2002, s. 37), ändrat genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/136/EG av den 25 november 2009 om ändring av direktiv 2002/22/EG om samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, direktiv 2002/58/EG om behandling av personuppgifter och integritetsskydd inom sektorn för elektronisk kommunikation och förordning (EG) nr 2006/2004 om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar för konsumentskyddslagstiftningen.

                     (19)

                        Förslag till Europaparlamentets och rådets förordning om europeiska utlämnandeorder och bevarandeorder för elektroniska bevis i straffrättsliga förfaranden, den 17 april 2018, COM(2018) 225 final, förslag till ett direktiv om harmoniserade regler för utseendet av rättsliga företrädare för insamling av bevis i straffrättsliga förfaranden, den 17 april 2018, COM (2018) 226 final.

                     (20)

                        Medan förhandlingarna mellan Europaparlamentet och rådet pågår enades rådet om en allmän riktlinje för kommissionens förslag till förordning vid mötet i rådet (rättsliga och inrikes frågor) den 7 december 2018.

                     (21)

                        Europarådets Budapestkonvention om it-brottslighet (CETS nr 185), den 23 november 2001, http://conventions.coe.int.

                     (22)

                        Rådets akt av den 29 maj 2000 om att upprätta konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater, EGT C 197, 12.7.2000, s. 1; Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1727 om Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust), och om ersättning och upphävande av rådets beslut 2002/187/RIF, EUT L 295, 21.11.2018, COM/2013/0535 final; Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/794 av den 11 maj 2016 om Europeiska unionens byrå för samarbete inom brottsbekämpning (Europol) och om ersättande och upphävande av rådets beslut 2009/371/RIF, 2009/934/RIF, 2009/935/RIF, 2009/936/RIF och 2009/968/RIF, EUT L 135, 24.5.2016, s. 53; rådets rambeslut 2002/465/RIF av den 13 juni 2002 om gemensamma utredningsgrupper, EGT L 162, 20.6.2002, s. 1; rådets rambeslut 2009/948/RIF om förebyggande och lösning av tvister om utövande av jurisdiktion i straffrättsliga förfaranden, EUT L 328, 15.12.2009, s. 42; direktiv 2014/41/EU om en europeisk utredningsorder på det straffrättsliga området, EUT L 130, 1.5.2014, s. 1.

                     (23)

                        Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/64/EU av den 20 oktober 2010 om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden, EUT L 280, 26.10.2010, s. 1; Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/13/EU av den 22 maj 2012 om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden, EUT L 142, 1.6.2012, s. 1; Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/48/EU av den 22 oktober 2013 om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden och förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder samt om rätt att få en tredje part underrättad vid frihetsberövande och rätt att kontakta tredje parter och konsulära myndigheter under frihetsberövandet, EUT L 294, 6.11.2013, s. 1; Europaparlamentets och rådets Direktiv (EU) 2016/1919 av den 26 oktober 2016 om rättshjälp för misstänkta och tilltalade i straffrättsliga förfaranden och för eftersökta personer i förfaranden i samband med en europeisk arresteringsorder, EUT L 297, 4.11.2016, s. 1; Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/800 av den 11 maj 2016 om rättssäkerhetsgarantier för barn som är misstänkta eller tilltalade i straffrättsliga förfaranden, EUT L 132, 21.5.2016, s. 1.

                     (24)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG, Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2016/680 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behöriga myndigheters behandling av personuppgifter för att förebygga, förhindra, utreda, avslöja eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder, och det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av rådets rambeslut 2008/977/RIF.

                     (25)

                        COM(2018) 225 final och COM(2018) 226 final.

                     (26)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1725 av den 23 oktober 2018 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter som utförs av unionens institutioner, organ och byråer och om det fria flödet av sådana uppgifter samt om upphävande av förordning (EG) nr 45/2001 och beslut nr 1247/2002/EG (EUT L 295, 21.11.2018, s. 39).

                     (27)

                        EUT C ...

    ---documentbreak---

               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 5.2.2019
            COM(2019) 71 final
            BILAGA
            till
            Rekommendation till RÅDETS BESLUT
            om bemyndigande att delta i förhandlingar om ett andra tilläggsprotokoll till Europarådets konvention om it-brottslighet (CETS nr 185)

               BILAGA

               1.MÅL

               Kommissionen bör under förhandlingarna inrikta sig på att uppnå de mål som anges i detalj nedan:

               (a)Förhandlingarna bör säkerställa att konventionen och tilläggsprotokollen stämmer fullständigt överens med EU-lagstiftningen och medlemsstaternas skyldigheter enligt denna, särskilt vad gäller utredningsbefogenheter som beviljas parter utanför EU.

               (b)I synnerhet bör förhandlingarna säkerställa respekten för de grundläggande rättigheter, friheter och allmänna EU-rättsliga principer som fastställs i Europeiska unionens fördrag och stadgan om de grundläggande rättigheterna, bland annat proportionalitetsprincipen, rättssäkerhetsgarantier, oskuldspresumtionen och rätten till försvar för personer som är föremål för brottmålsförfaranden samt integritetsskydd och skydd av personuppgifter och data från elektronisk kommunikation när sådana uppgifter behandlas, inklusive överföringar till brottsbekämpande myndigheter i länder utanför Europeiska unionen, och samtliga skyldigheter som åligger brottsbekämpande och rättsliga myndigheter i detta avseende.

               (c)Det andra tilläggsprotokollet bör dessutom vara förenligt med kommissionens lagförslag om elektroniska bevis, även såsom de utvecklas under medlagstiftarnas förhandlingar inom lagstiftningsförfarandet och slutligen i deras slutliga (antagna) form, och förebygga lagkonflikter. I synnerhet bör ett sådant protokoll i största möjliga utsträckning minska riskerna för utlämnandeorder som utfärdas enligt ett framtida EU-instrument, vilket kan skapa konflikter med lagstiftningen i tredjeländer som är parter i det andra tilläggsprotokollet. Om protokollet kompletteras av lämpliga skyddsåtgärder avseende skydd av personuppgifter och privatlivet, skulle det göra det lättare för tjänsteleverantörerna i EU att uppfylla sina skyldigheter enligt EU:s lagstiftning om skydd av personuppgifter och privatlivet, i den mån ett sådant internationellt avtal skulle kunna utgöra en rättslig grund för uppgiftsöverföringar som svar på utlämnandeorder eller en begäran från en myndighet i ett tredjeland som är part i tilläggsprotokollet, vilka kräver att en personuppgiftsansvarig eller registerförare lämnar ut personuppgifter eller data från elektronisk kommunikation.

               2.SÄRSKILDA FRÅGOR

               I.Förhållandet till EU-lagstiftningen och andra (eventuella) avtal

               (d)Det bör säkerställas att det andra tilläggsprotokollet innehåller en frånskiljandeklausul där det fastställs att medlemsstaterna i sina ömsesidiga förbindelser ska fortsätta att tillämpa Europeiska unionens regler istället för det andra tilläggsprotokollets regler.

               (e)Det andra tilläggsprotokollet får tillämpas i avsaknad av andra mer specifika internationella avtal som är bindande för Europeiska unionen eller dess medlemsstater och de övriga parterna i konventionen eller, om sådana internationella avtal finns, endast i den utsträckning vissa frågor inte regleras genom dessa avtal. Sådana mer specifika internationella avtal bör därför ha företräde framför det andra tilläggsprotokollet, under förutsättning att de är förenliga med konventionens mål och principer.

               II.  Bestämmelser för en mer effektiv ömsesidig rättslig hjälp:

               (f)I bestämmelserna om ”språken för begäran” enligt den nuvarande ordalydelsen anges att begärandena bör göras på ett språk som godtas av den anmodade parten eller åtföljas av en översättning till detta språk. Europeiska unionen bör stödja utkasten och den förklarande rapport som antagits preliminärt.

               (g)Bestämmelserna om ”ömsesidigt bistånd i nödsituationer” enligt den nuvarande ordalydelsen möjliggör att ömsesidigt bistånd kan begäras enligt ett skyndsamt förfarande genom att en sådan begäran skickas i elektroniskt format om den begärande parten anser att det föreligger en nödsituation, vilket definieras som en situation där det finns en betydande och omedelbar risk för en fysisk persons liv eller säkerhet. Europeiska unionen bör stödja utkasten och den förklarande rapport som antagits preliminärt. Tillämpningsområdet för det ömsesidiga biståndet bör vara identiskt med det som fastställs i artikel 25 i konventionen.

               (h)När det gäller bestämmelserna om ”videokonferenser” bör Europeiska unionen sträva efter att det andra tilläggsprotokollet är förenligt med motsvarande bestämmelser i befintliga internationella avtal mellan Europeiska unionen och dess medlemsstater och de andra parterna i konventionen, när så är möjligt. Bestämmelserna bör göra det möjligt för medlemsstaterna att säkerställa efterlevnaden av tillämpliga skyddsåtgärder för de processuella rättigheter som följer av unionsrätten och nationell lagstiftning.

               (i)Vad gäller bestämmelserna om ”modellen för bistånd” bör Europeiska unionen sträva efter att utkastet till text och motiveringen innehåller delar, t.ex. obligatoriska maximala tidsfrister för beslut av nationella myndigheter, som säkerställer att användningen av modellen leder till snabbare förfaranden. Vidare bör den säkerställa att tjänsteleverantörernas börda är proportionerlig och rättsmedlen tillämpas, när så är lämpligt.

               III.Bestämmelser som möjliggör direkt samarbete med tjänsteleverantörer i andra jurisdiktioner:

               (j)Vad gäller bestämmelserna om ”direkt samarbete med tjänsteleverantörer i olika jurisdiktioner”, bör Europeiska unionen säkerställa att det andra tilläggsprotokollet är förenligt med EU:s lagstiftning, omfattar lämpliga skyddsåtgärder och att tjänsteleverantörernas börda är proportionerlig.

               (k)Vad gäller bestämmelserna om ”internationella utlämnandeorder”, bör Europeiska unionen säkerställa att det andra tilläggsprotokollet innehåller lämpliga skyddsåtgärder avseende de grundläggande rättigheterna, med hänsyn till olika känslighetsnivåer för de uppgiftskategorier som berörs och de skyddsåtgärder som ingår i europeiska utlämnandeorder för de olika uppgiftskategorierna.

               (l)Vad gäller bestämmelserna om ”internationella utlämnandeorder” bör Europeiska unionen inte motsätta sig att det i det andra tilläggsprotokollet införs ytterligare skyddsåtgärder och skäl för avslag jämfört med kommissionens förslag om elektroniska bevis, även såsom de utvecklas under medlagstiftarnas förhandlingar inom lagstiftningsförfarandet och slutligen i deras slutliga (antagna) form, t.ex. en anmälan från och ett godkännande av tjänsteleverantörens stat och en förhandskontroll som görs antingen av en domstol eller en oberoende myndighet, i den mån detta inte oproportionerligt minskar instrumentets effektivitet enligt det andra tilläggsprotokollet (t.ex. i vederbörligen motiverade brådskande fall). Eventuella ytterligare skyddsåtgärder och skäl för avslag bör inte påverka hur EU:s förslag om elektroniska bevis fungerar i medlemsstaterna.

               IV.Starkare skyddsåtgärder för befintlig praxis avseende gränsöverskridande åtkomst till uppgifter:

               (m)Vad gäller bestämmelserna om ”Utvidgning av sökningar och åtkomst på grundval av behörighetsuppgifter” och ”Utredningstekniker” bör Europeiska unionen säkerställa att det andra tilläggsprotokollet innehåller lämpliga skyddsåtgärder avseende de grundläggande rättigheterna. Därför bör utkastet också innehålla ett villkor om att de uppgifter som lagras i det anslutna datorsystemet är lagligen åtkomliga från det ursprungliga systemet och att åtkomsten är nödvändig och proportionerlig och inte innebär en överträdelse av säkerhetsåtgärder i utrustningen i enlighet med de skyddsåtgärder som anges nedan.

               (n)Europeiska unionen bör också säkerställa att det inte begränsar möjligheterna för sådan åtkomst som för närvarande ges i medlemsstaterna.

               V.Skyddsåtgärder, inbegripet dataskyddskrav:

               (o)Europeiska unionen bör säkerställa att det i det andra tilläggsprotokollet föreskrivs lämpliga garantier för uppgiftsskydd i den mening som avses i direktiv (EU) 2016/680, förordning (EU) 2016/679 och direktiv 2002/58/EG för insamling, överföring och senare användning av personuppgifter och data från elektronisk kommunikation som ingår i de elektroniska bevis som begärs av den ansökande myndigheten. Dessa skyddsåtgärder bör ingå i det andra tilläggsprotokollet, med hänsyn till dem som anges i EU:s avtal, såsom paraplyavtalet mellan EU och Förenta staterna och i moderniseringen av Europarådets konvention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter (CETS nr 108). Dessa skyddsåtgärder bör omfatta situationer avseende uppgiftsbehandling i samband med ömsesidigt bistånd mellan brottsbekämpande myndigheter och direkt samarbete mellan brottsbekämpande myndigheter och leverantörer. Europeiska unionen bör sträva efter att dessa skyddsåtgärder tillämpas på alla instanser som har utredningsbefogenheter, både de som finns inom ramen för konventionen och de som skapas genom det andra tilläggsprotokollet.

               3.TERRITORIELL TILLÄMPNING, IKRAFTTRÄDANDE OCH ANDRA SLUTBESTÄMMELSER

               Tilläggsprotokollets slutbestämmelser, inbegripet bestämmelser om ikraftträdande, reservationer, uppsägning osv., bör när så är möjligt och lämpligt utformas enligt bestämmelserna i Europarådets konvention om it-brottslighet (CETS nr 185). Bestämmelser som avviker från standardklausulerna bör endast användas när det är nödvändigt för att uppnå målen eller för att återspegla det andra tilläggsprotokollets särskilda omständigheter.


title: Rekommendation till RÅDETS BESLUT om bemyndigande att inleda förhandlingar om översyn av Förenta nationernas ekonomiska kommission för Europas överenskommeise om antagande av enhetliga tekniska föreskrifter för hjulförsedda fordon och för utrustning och delar som kan monteras och/eller användas på hjulförsett fordon samt om villkoren för ömsesidigt erkännande av typgodkännande utfärdade på grundval av dessa föreskrifter ("Reviderad överenskommelse av år 1958")

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 5.6.2019
            COM(2019) 534 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            för korrigering av den konstaterade betydande avvikelsen från anpassningsbanan för att uppnå det medelfristiga budgetmålet i Ungern
            {SWD(2019) 534 final}

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               för korrigering av den konstaterade betydande avvikelsen från anpassningsbanan för att uppnå det medelfristiga budgetmålet

                  i Ungern

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 121.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 10.2 andra stycket,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               av följande skäl:

               1)I enlighet med artikel 121 i fördraget ska medlemsstaterna verka för sunda offentliga finanser på medellång sikt genom samordning av den ekonomiska politiken och genom multilateral övervakning för att undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns finanser.

               2)Stabilitets- och tillväxtpakten syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning.

               3)Den 22 juni 2018 konstaterade rådet i enlighet med artikel 121.4 i fördraget att en betydande konstaterad avvikelse från det medelfristiga budgetmålet om ett offentligt underskott på 1,0 % av BNP i strukturella termer uppstod i Ungern under 2017. På grund av denna fastställda betydande avvikelse rekommenderade rådet den 22 juni 2018 Ungern
                  2
                att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de primära offentliga nettoutgifterna
                  3
                inte ökade nominellt mer än 2,8 % 2018, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning med 1,0 % av BNP. Rådet rekommenderade också Ungern att använda eventuella oförutsedda intäkter till att minska underskottet, vilket skulle leda in landet på en lämplig anpassningsbana mot det medelfristiga budgetmålet. Den 4 december 2018 slog rådet fast att Ungern inte vidtagit några effektiva åtgärder till följd av rådets rekommendation av den 22 juni 2018. På denna grundval utfärdade rådet den 4 december 2018 en reviderad rekommendation till Ungern om att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen i primära offentliga nettoutgifter inte överstiger 3,3 % 2019, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 1,0 % av BNP.

               4)Enligt kommissionens vårprognos 2019 och utfallsdata för 2018 som validerats av Eurostat låg ökningen i de primära offentliga nettoutgifterna klart över utgiftsriktmärket, vilket pekar på en betydande avvikelse (1,3 % av BNP). Det strukturella saldot försämrades till -3,7 % av BNP från -3,4 % av BNP 2017, vilket också tyder på en betydande avvikelse från den rekommenderade strukturella anpassningen (avvikelse med 1,3 % av BNP). Storleken på den avvikelse som antyds i det strukturella saldot påverkas negativt av betydande inkomstbortfall och högre investeringsutgifter i en överhettad ekonomi, medan saldot beräknas ha gynnats marginellt av sjunkande ränteutgifter. Utgiftsriktmärket påverkas kraftigt negativt av den medelfristiga potentiella BNP-tillväxt som tillämpas vid beräkningen av det, vilket inbegriper en mycket låg potentiell BNP-tillväxt i efterdyningarna av krisen. Den BNP-deflator som ligger till grund för utgiftsriktmärket tycks inte på ett korrekt sätt åtetspegla det ökade kostnadstryck som påverkar de offentliga utgifterna. Korrigerat för dessa faktorer tycks utgiftsriktmärket ge en adekvat bild av budgetansträngningen och tyder fortfarande på en betydande avvikelse. Om hänsyn tas till dessa faktorer, bekräftar båda indikatorerna en betydande avvikelse från kraven enligt stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del 2018.

               5)Den 5 juni 2019 ansåg kommissionen efter en samlad bedömning att det föreligger en betydande avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet i Ungern och utfärdade en varning till Ungern i enlighet med artikel 121.4 i fördraget och artikel 10.2 första stycket i förordning (EG) nr 1466/97.

               6)I enlighet med artikel 10.2 andra stycket i förordning (EG) nr 1466/97 ska rådet inom en månad från det att varningen antagits rikta en rekommendation till den berörda medlemsstaten om nödvändiga politiska åtgärder. I förordning (EG) nr 1466/97 föreskrivs att rekommendationen ska fastställa en tidsfrist på högst fem månader inom vilken medlemsstaten ska komma till rätta med avvikelsen. På denna grundval förefaller en tidsfrist fram till den 15 oktober 2019 vara lämplig för att Ungern ska komma till rätta med avvikelsen. Under denna tidsfrist bör Ungern rapportera om de åtgärder som vidtas till följd av denna rekommendation.

               7)På grundval av beräkningarna av produktionsgapet i kommissionens vårprognos 2019 kommer det goda ekonomiska läget i Ungern att kvarstå 2019 och 2020. Medan landets BNP i fasta priser under 2019 beräknas växa i linje med dess potentiella BNP (3,7 %), beräknas dess BNP-tillväxt i fasa priser (2,8 %) under 2020 bli lägre än tillväxtpotentialen (3,6 %). Ungerns offentliga skuldkvot ligger över gränsvärdet på 60 % av BNP. Den minsta finanspolitiska konsolideringsinsats som föreskrivs i förordning (EG) nr 1466/97 och den överenskomna anpassningsmatrisen enligt stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del, som beaktar rådande ekonomiskt läge och eventuella hållbarhetsproblem, uppgår sålunda till 0,75 % av BNP både 2019 och 2020.

               8)Ungerns strukturella underskott ökade med 1,4 % av BNP 2017 och med 0,3 % av BNP 2018, till 3,7 % av BNP 2018. Enligt kommissionens vårprognos 2019 kommer det att minska från och med 2019. Eftersom Ungern misslyckats med att uppnå målen sedan 2017 behövs, utöver den minsta anpassning som krävs för 2019, ytterligare ansträngningar för att komma till rätta med den ackumulerade avvikelsen och få landet att återgå till en lämplig anpassningsbana. En ytterligare insats, jämfört med den som följer av den gemensamt överenskomna justeringsmatrisen i stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del, på motsvarande 0,25 % av BNP under 2019 verkar lämplig med tanke på storleken på den konstaterade avvikelsen från anpassningsbanan mot det medelfristiga målet och kommer att skynda på en återgång till det medelfristiga budgetmålet. De insatser som krävs för 2019 ligger i linje med den anpassning som rådet rekommenderade den 4 december 2018. För 2020 förefaller den minsta anpassningskravet på 0,75 % av BNP vara lämplig, beroende på om det är förenligt med den begärda anpassningen 2019.

               9)Den förbättring av det strukturella saldot med 1,0 % av BNP 2019 och 0,75 % av BNP 2020 förutsätter att den nominella ökningen i primära offentliga nettoutgifter inte överstiger 3,3 % 2019 och 4,7 % 2020.

               10)I kommissionens vårprognos 2019 förutses en förbättring av det strukturella saldot med 0,4 % av BNP 2019 och med ytterligare 0,6 % av BNP 2020. En strukturell förbättring på 1,0 % av BNP 2019 och 0,75 % av BNP 2020 innebär följaktligen att landet behöver vidta åtgärder som ger en strukturell effekt motsvarande totalt 0,6 % av BNP 2019 och ytterligare åtgärder som ger en strukturell effekt motsvarande 0,2 % av BNP 2020, jämfört med det nuvarande scenariot i kommissionens vårprognos 2019.

               11)Underlåtenheten att följa tidigare rekommendationer för att korrigera den betydande avvikelsen kräver omgående åtgärder för att få Ungern att återgå till en försiktig finanspolitik.

               12)För att uppnå de rekommenderade budgetmålen är det mycket viktigt att Ungern antar och strikt genomför nödvändiga åtgärder samt noga övervakar de löpande utgifternas utveckling.

               13)Senast den 15 oktober 2019 bör Ungern rapportera till rådet vilka åtgärder som har vidtagits till följd av denna rekommendation.

               14)Denna rekommendation bör offentliggöras.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS ATT UNGERN

               (1)vidtar nödvändiga åtgärder för att säkerställa att den nominella ökningen i primära offentliga nettoutgifter inte överstiger 3,3 % 2019 och 4,7 % 2020, vilket motsvarar en årlig strukturell anpassning på 1,0 % av BNP 2019 och 0,75 % av BNP 2020, och därmed uppvisar en lämplig anpassningsbana mot det medelfristiga budgetmålet,

               (2)använder alla oförutsedda inkomster för att minska sitt underskott, och vidtar budgetkonsolideringsåtgärder som, utan att hämma tillväxten, varaktigt förbättrar det strukturella saldot i de offentliga finanserna,

               (3)senast den 15 oktober 2019 rapporterar till rådet vilka åtgärder som har vidtagits till följd av denna rekommendation, och utarbetar rapporten på ett sådant sätt att den innehåller tillräckligt specificerade och trovärdigt aviserade åtgärder med avseende på kravet på efterlevnaden av anpassningsbanan och varje åtgärds budgeteffekt, samt uppdaterade och detaljerade budgetprognoser för 2019–2020.

               Denna rekommendation riktar sig till Ungern.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        EUT C 223, 27.6.2018, s. 1.

                     (3)

                        Primära offentliga nettoutgifter omfattar totala offentliga utgifter exklusive ränteutgifter, utgifter för EU-program som till fullo uppvägs av inkomster från EU-fonder samt icke-diskretionära förändringar i utgifter för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar är utjämnade över en fyraårsperiod. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 27.6.2019
            COM(2019) 291 final
            Rekommendation till
            RÅDETS BESLUT
            om bemyndigande att inleda förhandlingar om inrättande av en regional fiskeriförvaltningsorganisation eller ett regionalt fiskeriförvaltningsarrangemang för bevarande och förvaltning av marina levande resurser i västra Centralatlanten

               MOTIVERING

               1.BAKGRUND TILL REKOMMENDATIONEN

               •Motiv och syfte med rekommendationen

               Fiskerikommissionen för västra Centralatlanten (WECAFC) är ett rådgivande organ som inrättades 1973 i enlighet med artikel VI i Förenta nationernas livsmedels- och jordbruksorganisations (FAO) konstitution. Dess ändamål är att inom behörighetsområdet främja bevarande, förvaltning och utveckling av de levande marina resurserna. WECAFC fattar dock inte beslut som är bindande för medlemmarna. WECAFC:s sekretariat förvaltas och finansieras av FAO. Unionen är medlem i WECAFC.

               Inom ramen för åtgärd 2 ”Främja regional fiskeriförvaltning och regionalt samarbete inom viktiga havsrelaterade områden för att åtgärda brister i den regionala havsförvaltningen” i det gemensamma meddelandet från unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik och Europeiska kommissionen Internationell världshavsförvaltning: en agenda för havens framtid har unionen åtagit sig ”att stödja den uppgradering av Fiskerikommittén för östra Centralatlanten och Fiskerikommissionen för västra Centralatlanten som ska ske senast 2020”.

               En process för strategisk omorientering inleddes 2012 och omfattade en resultatöversyn (2013–2014), en strategisk plan (2014), två workshoppar om omorientering och strategisk planering (2014 och 2015) och en kostnads-nyttoanalys av omorienteringen (2016). Under WECAFC:s 16:e plenarsession (2016) enades medlemmarna om att inleda en process för att klargöra vissa nyckelfrågor rörande inrättandet av en regional fiskeriförvaltningsorganisation i WECAFC:s område. I slutet av 2018 utarbetade WECAFC:s sekretariat ett diskussionsunderlag för att klargöra frågor som rör mål, behörighetsområde, bestånd som omfattas, institutionell struktur, finansiella konsekvenser osv. Den 25 och 26 mars 2019 anordnades den första förberedande workshoppen om WECAFC:s omorientering i Barbados för att förbereda WECAFC:s 17:e plenarsessionen i juli 2019, där frågan om inrättande av en regional fiskeriförvaltningsorganisation i WECAFC:s område kommer att behandlas.

                  Inrättandet av ett bindande instrument för att reformera WECAFC i västra Centralatlanten kommer att utgöra en solid grund för hållbar förvaltning och bevarande av de marina biologiska resurserna i detta område. Detta är förenligt med artikel 28 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 om den gemensamma fiskeripolitiken och med rådets slutsatser av den 19 mars 2012 om kommissionens meddelande om den gemensamma fiskeripolitikens internationella dimension.

               •Förenlighet med befintliga bestämmelser inom området

                  Regionala fiskeriförvaltningsorganisationer är internationella organisationer som inrättas av länder. Medlemmar i organisationerna kan vara länder i regionen (kuststater), organisationer för regional integration, såsom EU, och fiskeenheter med fiskeintressen i ett visst område. Vissa regionala fiskeriförvaltningsorganisationer förvaltar alla fiskbestånd i ett visst område, medan andra inriktar sig på vissa långvandrande arter, särskilt tonfisk, i stora geografiska områden. Vissa har bara en rådgivande funktion, men de flesta har förvaltningsbefogenheter att fastställa fångstbegränsningar och begränsningar för fiskeansträngningen, tekniska åtgärder och kontrollskyldigheter.

                  I enlighet med kommissionens meddelande Europeiska gemenskapens deltagande i regionala fiskeorganisationer, spelar EU, företrädd av kommissionen, en aktiv roll i sex tonfiskorganisationer och elva organisationer för andra arter.

                  Att främja åtgärder för att göra de regionala fiskeriförvaltningsorganisationerna mer ändamålsenliga och, i förekommande fall, förbättra deras förvaltning är centralt för EU:s åtgärder i dessa forum. Detta är i överensstämmelse med det gemensamma meddelandet från unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik och Europeiska kommissionen Internationell världshavsförvaltning: en agenda för havens framtid samt rådets slutsatser om detta gemensamma meddelande.

               2.REKOMMENDATIONENS RÄTTSLIGA UTFORMNING

               •Rättslig grund

                  Syftet med denna rekommendation är att från rådet erhålla ett bemyndigande för kommissionen att förhandla om inrättandet av en regional fiskeriförvaltningsorganisation i västra Centralatlanten på EU:s vägnar.  Den rättsliga grunden för rådets bemyndigande att inleda förhandlingar är artikel 218.3 och 218.4 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget).

               •Val av instrument

                  Enligt artikel 218.3 och 218.4 i EUF-fördraget ska kommissionen lägga fram rekommendationer för rådet, som ska anta ett beslut om bemyndigande att inleda förhandlingar. Rådet får ge förhandlaren direktiv och utse en särskild kommitté som ska övervaka förhandlingarna i enlighet med förhandlingsdirektiven.

               3.RESULTAT AV SAMRÅD MED BERÖRDA PARTER

               Detta initiativ är knutet till ett åtagande som gjorts enligt det gemensamma meddelandet från unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik och Europeiska kommissionen Internationell världshavsförvaltning: en agenda för havens framtid, som var föremål för ett samråd med berörda parter. Dessutom lade kommissionen i mars 2019 fram ett icke-officiellt dokument för rådets arbetsgrupp med förslag om EU-stöd till WECAFC:s reformprocess, som fick brett stöd av medlemsstaterna.

               4.BUDGETKONSEKVENSER

                  EU:s anslutning till konventionen kan kräva att ett årligt ekonomiskt bidrag, som beräknas till 100 000 EUR, betalas till den nya organisationen från budgetpost 11.03.02 (obligatoriska avgifter till regionala fiskeriförvaltningsorganisationer). EU:s bidrag kan variera beroende på den slutliga överenskommelsen om vilka kriterier som ska användas för att beräkna bidragen från parterna till organisationens kostnader. Det exakta beloppet kommer att öronmärkas i de relevanta budgetposterna genom det årliga budgetförfarandet.

                  Det kan också bli aktuellt med frivilliga bidrag till organisationens budget från budgetpost 11.06.62.03 för att främja vetenskaplig forskning, men det är svårt att fastställa det exakta beloppet i detta skede. I budgetpost 11.01.04.01 föreskrivs tekniskt bistånd för tillhandahållande av vetenskapliga utlåtanden under NPFC-mötet. Kostnaden för detta beräknas till 10 000 EUR per år.

               Rekommendation till

               RÅDETS BESLUT

               om bemyndigande att inleda förhandlingar om inrättande av en regional fiskeriförvaltningsorganisation eller ett regionalt fiskeriförvaltningsarrangemang för bevarande och förvaltning av marina levande resurser i västra Centralatlanten

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 218.3 och 218.4,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               av följande skäl:

               (1)Unionen har befogenhet att inom den gemensamma fiskeripolitiken anta åtgärder för bevarande av marina biologiska resurser och ingå avtal med tredjeländer och internationella organisationer.

               (2)Enligt rådets beslut 98/392/EG är unionen avtalsslutande part i Förenta nationernas havsrättskonvention av den 10 december 1982. I den konventionen fastställs att samtliga medlemmar i det internationella samfundet ska samarbeta för att bevara och förvalta havets biologiska resurser.

               (3)Enligt rådets beslut 98/414/EG är unionen avtalsslutande part i avtalet om genomförande av bestämmelserna i Förenta nationernas havsrättskonvention av den 10 december 1982 om bevarande och förvaltning av gränsöverskridande och långvandrande fiskbestånd.

               (4)Enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1380/2013 ska unionen sköta sina externa förbindelser på fiskeriområdet i enlighet med sina internationella förpliktelser och politiska mål samt de mål och principer som anges i artiklarna 2 och 3 i den förordningen, för att säkerställa hållbart nyttjande, förvaltning och bevarande av de marina biologiska resurserna och den marina miljön.

               (5)Fiskerikommissionen för västra Centralatlanten (WECAFC) är ett rådgivande organ som inrättades 1973 i enlighet med artikel VI i Förenta Nationernas livsmedels- och jordbruksorganisations (FAO) konstitution, i syfte att främja bevarande, förvaltning och utveckling av levande marina resurser inom dess behörighetsområde.

               (6)WECAFC inledde en process för strategisk omorientering 2012, som omfattade en resultatöversyn (2013–2014), en strategisk plan (2014), två workshoppar om omorientering och strategisk planering (2014 och 2015) och en första förberedande workshop (mars 2019).

               (7)Med början i juli 2019 kommer internationella samråd att äga rum i syfte att ingå ett internationellt avtal om inrättande av en regional fiskeriförvaltningsorganisation eller ett regionalt fiskeriförvaltningsarrangemang med befogenhet att fatta rättsligt bindande beslut om bevarande och förvaltning av marina levande resurser i västra Centralatlanten, där WECAFC:s medlemmar deltar.

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

               Artikel 1

               Kommissionen bemyndigas härmed att på Europeiska unionens vägnar förhandla om ett avtal om inrättande av en regional fiskeriförvaltningsorganisation eller ett instrument för bevarande och förvaltning av marina levande resurser i västra Centralatlanten

               Artikel 2

               Dessa förhandlingar ska föras i samråd med [namn på den särskilda kommitté som utses av rådet] och på grundval av de förhandlingsdirektiv som återges i bilagan till detta beslut.

               Artikel 3

               Detta beslut riktar sig till kommissionen.

               Utfärdat i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

    ---documentbreak---

               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 27.6.2019
            COM(2019) 291 final
            BILAGA
            till
            Rekommendation till rådets beslut om bemyndigande att inleda förhandlingar om inrättande av en regional fiskeriförvaltningsorganisation eller ett regionalt fiskeriförvaltningsarrangemang för bevarande och förvaltning av marina levande resurser i västra Centralatlanten

               BILAGA

               Direktiv för de förhandlingar som kommissionen ska föra på Europeiska unionens vägnar om inrättande av en regional fiskeriförvaltningsorganisation eller ett regionalt fiskeriförvaltningsarrangemang för bevarande och förvaltning av marina levande resurser i västra Centralatlanten

               1.Syftet med förhandlingarna är att göra det möjligt för Europeiska unionen att delta i förhandlingarna i Fiskerikommissionen för västra Centralatlanten (WECAFC) för att ingå ett avtal om inrättande av en regional fiskeriförvaltningsorganisation eller ett regionalt fiskeriförvaltningsarrangemang (nedan kallat avtalet) som kan fatta rättsligt bindande beslut om bevarande och förvaltning av marina levande resurser i västra Centralatlanten.

               2.I förhandlingarna med övriga parter som är involverade i inrättandet av en regional fiskeriförvaltningsorganisation eller ett regionalt fiskeriförvaltningsarrangemang för bevarande och förvaltning av marina levande resurser i västra Centralatlanten, ska kommissionen agera för att säkerställa att avtalet

               –är förenligt med internationell rätt, särskilt bestämmelserna i Förenta nationernas havsrättskonvention från 1982, avtalet om bevarande och förvaltning av gränsöverskridande och långvandrande fiskbestånd från 1995 och avtalet om att främja fiskefartygens iakttagande av internationella bevarande- och förvaltningsåtgärder på det fria havet från 1995, utan att det påverkar kuststaternas rättigheter och skyldigheter, liksom avtalet om hamnstatsåtgärder för att förebygga, motverka och undanröja olagligt, orapporterat och oreglerat fiske från 2009,

               –säkerställer förenligheten mellan de åtgärder för bevarande och förvaltning som fastställts för samma bestånd i vatten under nationell jurisdiktion och de åtgärder som antagits för det fria havet i enlighet med artikel 118 i Förenta nationernas havsrättskonvention och artikel 8 i Förenta nationernas avtal om fiskbestånd,

               –inte inkräktar på rollen och mandaten för Internationella kommissionen för bevarande av tonfisk i Atlanten (Iccat) och/eller Fiskeriorganisationen för Nordatlantens västra del (Nafo) och säkerställer ett starkt samarbete och en nära samordning mellan relevanta åtgärder som vidtas på grundval av avtalet respektive av Iccat och/eller Nafo,

               –främjar att unionens bevarande- och förvaltningsstrategi tillämpas på alla världshaven och stärker unionens åtagande om långsiktigt bevarande och hållbart nyttjande av de globala fiskeresurserna,

               –är förenligt med de mål och principer som unionen eftersträvar inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken, så som den fastställs i förordning (EU) nr 1380/2013,

               –inrättar en regional fiskeriförvaltningsorganisation eller ett regionalt fiskeriförvaltningsarrangemang som kan fatta rättsligt bindande beslut om bevarande och förvaltning av marina levande resurser i västra Centralatlanten,

               –möjliggör deltagande av fiskeenheter och regionala organisationer för ekonomisk integration till vilka dess medlemsstater har överfört befogenheter i de frågor som omfattas av avtalet,

               –har som huvudmål bevarande och förvaltning av fiskeresurser, inbegripet undersökande fiske, genom att tillämpa försiktighetsprincipen, och syftar till att säkerställa att nyttjandet av levande marina biologiska resurser sker på ett sådant sätt att populationerna av skördade arter återställs till och bevaras över nivåer som kan ge maximalt hållbar avkastning, samtidigt skapar en rimlig levnadsstandard för dem som är beroende av fisket och bidrar till tillgången på fisk och skaldjur,

               –syftar till att genomföra ekosystemansatsen i fiskeriförvaltningen, mot bakgrund av klimatförändringarna, för att bidra till en hållbar förvaltning av världshaven i alla avseenden, säkerställa att fiskeverksamhetens negativa påverkan på de marina ekosystemen minimeras och sträva efter att undvika en försämring av den marina miljön,

               –omfattar hela eller delar av WECAFC:s nuvarande område, företrädesvis inbegripet kuststaternas exklusiva ekonomiska zoner,

               –inbegriper en effektiv beslutsprocess, företrädesvis genom, i tillämpliga fall, mekanismer för majoritetsbeslut och förfaranden för invändningar,

               –inbegriper lämpliga, inkluderande och transparenta mekanismer för insamling av relevanta data och utarbetande av tillförlitliga vetenskapliga utlåtanden för att stödja beslutsfattande samt ett lämpligt deltagande av berörda parter,

               –inbegriper lämpliga mekanismer för att främja en effektiv uppföljning, kontroll och övervakning av fiskeverksamhet och bekämpning av olagligt, oreglerat och orapporterat fiske (IUU-fiske), och för att främja reglering av omlastning, ett program för inspektion både till sjöss och i hamn liksom fiskeriprodukters spårbarhet,

               –stöder samarbete för att bekämpa tvångsarbete i samband med IUU-fiske och för att främja anständiga arbetsförhållanden inom fisket i linje med Internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention om arbete ombord på fiskefartyg,

               –inbegriper en mekanism för att främja efterlevnad av avtalet och de åtgärder som antas av den organisationen eller genom det arrangemang som inrättas genom avtalet,

               –fastställer en regelbunden översyn av de åtgärder som antas av den organisation eller genom det arrangemang som inrättas genom avtalet,

               –inbegriper en lämplig administrativ struktur och lämpliga administrativa organ samt tillräckliga ekonomiska resurser, som alla medlemmar bidrar till på ett rättvist sätt,

               –ger EU:s fiskeflotta tillgång till fiskeresurserna i det område som täcks och en lämplig andel av dessa resurser,

               –inbegriper ett förfarande för fredlig tvistlösning,

               –på lämpligt sätt tar hänsyn till de särskilda förhållanden som råder i små östater under utveckling inom det område som omfattas.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 22.11.2017
            COM(2017) 770 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om den ekonomiska politiken i euroområdet
            {SWD(2017) 660 final}

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om den ekonomiska politiken i euroområdet

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser
                  2
               , särskilt artikel 6.1,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               med beaktande av Europeiska rådets slutsats,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den ekonomiska tillväxten i euroområdet fortsätter och har blivit alltmer utbredd i de olika länderna. Återhämtningen drivs i allt större utsträckning på av inhemsk efterfrågan, med en ökande privat konsumtion som främsta drivkraft för tillväxt och investeringar. Sysselsättningen fortsatte att öka under 2016 och första halvåret 2017. Arbetslösheten har minskat avsevärt, även om den fortfarande är högre än 2008. Återhämtningen i euroområdet karaktäriseras dock av vissa atypiska kännetecken – dämpad kärninflation och löneutveckling som inte återspeglar de förbättringar på arbetsmarknaden som de vanliga arbetsmarknadsindikatorerna pekat på, ett stort överskott i bytesbalansen och ett fortsatt, om än sjunkande, investeringsgap. I synnerhet när det gäller den dämpade löneutvecklingen förefaller detta bero på en fortsatt trög arbetsmarknad i vissa ekonomier, låga inflationsförväntningar som inverkar på löneförhandlingarna och låg produktivitetstillväxt. Hushållens reala inkomster har ökat, men är fortfarande lägre än 2008 års nivå i många länder. Skillnaderna mellan länderna i euroområdet i fråga om BNP per capita och arbetslöshet kvarstår. Långtids- och ungdomsarbetslösheten är fortfarande hög, och problemen med fattigdom, social utestängning och ojämlikhet är fortfarande allvarliga i flera medlemsstater.

               (2)På det hela taget förefaller det utifrån ekonomiska indikatorer för euroområdet finnas skäl att ytterligare främja efterfrågan, investeringar och löneutveckling, utan att riskera att utlösa inflationstryck, samtidigt som intern och extern ombalansering och ekonomisk och social konvergens främjas. Samtidigt finns tecken på nya framväxande obalanser, t.ex. på bostadsmarknaden i vissa medlemsstater, som måste övervakas noga
                  3
               .

               (3)Betydande obalanser kvarstår i euroområdet. Även om stora framsteg har gjorts bland nettoskuldsatta länder när det gäller korrigeringen av externa balanser är det fortfarande stora överskott i bytesbalansen i några borgenärsländer, vilket avspeglar en generell nedgång av den samlade efterfrågan. Dessa genererar ett överskott för euroområdet på 3,3 % av BNP under 2016, som förväntas sjunka till 2,9 % av BNP 2019. De mest skuldsatta medlemsstaternas nettoställning mot omvärlden har förbättrats i långsam takt och insatser för varaktig ombalansering behövs fortfarande. Länder som hade stora underskott i bytesbalansen under lång tid har fortfarande stor negativ nettoställning mot omvärlden som ofta är förknippad med hög privat och offentlig skuldsättning och innebär sårbarhet. I stora länder med överskott i bytesbalansen behövs samtidigt även insatser för att stödja inhemsk efterfrågan och därmed en ombalansering i euroområdet.

               (4)Löneökningar bidrar till den ekonomiska återhämtningen i euroområdet genom att stödja den samlade efterfrågan, minskar ojämlikheter och säkerställer en hög levnadsstandard i området. Effektiva mekanismer för lönesättning bör säkerställa att lönerna är differentierade beroende på landsspecifika förhållanden och med vederbörlig hänsyn till ändringar i produktiviteten. Genomförande av strukturreformer som ökar produktiviteten i alla länder, förbättring av kvaliteten på och sammansättningen av de offentliga utgifterna för att stödja investeringar, främjande av löneutveckling och starkare efterfrågedynamik hos borgenärsländer och genomförande av åtgärder för höjda enhetsarbetskostnader i nettoskuldsatta länder skulle påskynda ombalanseringsprocessen i euroområdet.

               (5)Konsekvens och balans i den övergripande makroekonomiska policymixen i euroområdet, inbegripet monetära, finanspolitiska och strukturpolitiska åtgärder, är avgörande för att säkerställa en mer stabil och hållbar ekonomisk återhämtning. På senare år har denna policymix varit inriktad på penningpolitik, där nya okonventionella verktyg har använts för att uppnå ECB:s medelfristiga inflationsmål, vilket har inneburit att tillväxt och nya arbetstillfällen har främjats. ECB kommer att inleda en justering vad gäller köp av tillgångar i januari 2018. Detta kräver stöd från andra politikområden i medlemsstater där det finns utrymme för politiska åtgärder.

               (6)En kraftfull samordning av nationell finanspolitik, baserad på gemensamma regler, är avgörande för att nå till en lämplig aggregerad finanspolitisk inriktning för euroområdet och för att den monetära unionen ska fungera väl. De gemensamma statsfinansiella reglerna är inriktade på att uppnå hållbar skuldsättning på nationell nivå och samtidigt ge utrymme för makroekonomisk stabilisering. Den finanspolitiska inriktningen för medlemsstaterna och på övergripande nivå för euroområdet måste följaktligen balansera målsättningarna att säkerställa långsiktigt hållbara offentliga finanser och makroekonomisk stabilisering på kort sikt både på landnivå och för hela euroområdet. Mot bakgrund av den pågående ekonomiska återhämtningen i euroområdet, som kännetecknas av vissa atypiska drag, skulden efter krisen och ECB:s förväntade justering vad gäller köp av tillgångar, förefaller en i huvudsak neutral finanspolitisk inriktning på aggregerad nivå för euroområdet lämplig. Det krävs en lämplig differentiering av finanspolitiska ansträngningar mellan medlemsstater, med beaktande av det finanspolitiska utrymmet och spridningseffekterna mellan länder.

               (7)En beslutsam förbättring vad gäller sammansättningen och förvaltningen av nationella budgetar, både på intäkts- och utgiftssidan, t.ex. genom en omfördelning av resurser till materiella och immateriella investeringar, skulle öka budgeteffekterna på efterfrågan på kort sikt och öka produktiviteten på längre sikt. Förbättringar av de nationella finanspolitiska ramarnas funktion och väl förvaltade utgiftsöversyner bidrar till en trovärdig och tillväxtvänlig finanspolitik.

               (8)En välutformad struktur för beskattning är viktig för att främja tillväxt och sysselsättning samt för att bidra till minskad ojämlikhet. Att förenkla skattesystem och att ta itu med skattebedrägeri, skatteundandragande och skatteflykt är avgörande för att göra skattesystemen effektivare och mera rättvisa. Detta kan frigöra resurser för offentliga investeringar, utbildning och hälsovård och bidrar till att främja investeringar, sysselsättning och ökad social rättvisa. Framför allt är åtgärder mot aggressiv skatteplanering av största vikt för att säkra statsinkomster, förhindra snedvridning av konkurrensen mellan företag, bevara social sammanhållning och bekämpa ökande ojämlikhet. Den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen skulle vara ytterligare ett kraftfullt verktyg mot skatteflykt, samtidigt som den inre marknaden förbättras för företag.

               (9)Arbets- och varumarknadernas strukturella och institutionella särdrag och välfungerande offentliga förvaltningar är viktiga faktorer för ekonomisk resiliens, liksom cyklisk, verklig och social konvergens mellan medlemsstaterna i euroområdet. Ekonomiska strukturer med resiliens förhindrar att chocker får betydande och långvariga effekter på inkomst och sysselsättning i medlemsstaterna och i hela euroområdet. De minskar därmed de ekonomiska svängningarna och skapar en gynnsam miljö för en hållbar tillväxt för alla. En bättre samordning av genomförandet av strukturella reformer, framför allt de som föreskrivs i de landsspecifika rekommendationerna, kan skapa positiva spridningseffekter i medlemsstaterna och förstärka deras positiva effekter.

               (10)Välfungerande arbetsmarknader och system för socialt skydd är viktiga grundvalar för ekonomisk tillväxt för alla, minskad ojämlikhet och för resiliensen hos nationella ekonomier och euroområdet som helhet. I syfte att uppnå konvergens uppåt på detta område innehåller den europeiska pelaren för sociala rättigheter 20 viktiga principer i tre övergripande kapitel – i) lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden, ii) rättvisa arbetsvillkor och iii) social trygghet och social integration.

               (11)Trots framsteg med reformer för att förbättra arbetsmarknadernas anpassningskapacitet kvarstår betydande skillnader inom euroområdet, vilka fortfarande utgör en utmaning för dess smidiga funktion. Väl utformade strategier för arbetsmarknaden som är fullt integrerade med systemen för socialt skydd kan stödja övergångar och återinträde på arbetsmarknaden, minska segmenteringen av arbetsmarknaden, skapa effektiv automatisk stabilisering och främja social rättvisa. Väl utformade arbetstidslösningar kan bidra till att mildra chocker. Effektiv och snabb aktivering av arbetslösa som kan delta på arbetsmarknaden kan uppnås genom att erbjuda individanpassat stöd till arbetssökande, utbildning och omskolning, samtidigt som man skyddar de som inte kan delta. Nya former av sysselsättning och nya typer av avtal medför utmaningar när det gäller anställningstrygghet och socialt skydd. Mot denna bakgrund måste lagar om anställningsskydd innebära rättvisa och anständiga arbetsvillkor för alla arbetstagare.

               (12)Effektiva system för socialt skydd är avgörande för att främja inkluderande arbetsmarknader samt garantera ett lämpligt inkomststöd och socialt stöd genom tillgång till tjänster av god kvalitet. Pensionsreformer och åtgärder för balans mellan arbete och privatliv är också viktigt för att främja deltagandet på arbetsmarknaden. Onödiga begränsningar av yrkesmässig, sektoriell och geografisk rörlighet för arbetstagare på arbetsmarknaden och de sociala trygghetssystemen bör hävas.

               (13)Tillgång till utbildning av hög kvalitet är avgörande för att säkerställa lika möjligheter och ta itu med kompetensglapp. Lämpliga investeringar i humankapital genom utbildningssystem som förbättrar det livslånga lärandet och ser till att kompetensen motsvarar arbetsmarknadens nuvarande och framtida behov spelar en viktig roll när det gäller att förbättra ekonomins anpassningsförmåga och verkliga konvergens på längre sikt. Investeringar i kompetens kan också främja innovation och öka produktiviteten och konkurrenskraften, och dessutom säkerställa social delaktighet och rörlighet.

               (14)Varumarknadsreformer som ökar konkurrensen och reformer som förbättrar företagsklimatet och kvaliteten på institutioner (inbegripet ett effektivt rättssystem som underlättar efterlevnaden av avtal) främjar den ekonomiska resiliensen i medlemsstaterna och euroområdet som helhet. Ytterligare integration på den inre marknaden har visat sig vara en viktig drivkraft för tillväxt och konvergens mellan medlemsstaterna. Den inre marknaden har fortfarande stor outnyttjad potential och betydande framsteg krävs för att fullborda den. Den inre marknaden för tjänster (inbegripet finansiella tjänster, digital handel, energi och transport) är den utmaning som kvarstår. Uppmärksamheten bör dock också riktas mot varumarknaderna för att undvika potentiell marknadssegmentering. Den digitala inre marknaden bör bidra till att komplettera de rättsliga ramarna för att påskynda digitaliseringen av den ekonomiska verksamheten som ett nödvändigt steg för att förbättra varumarknadernas effektivitet och den globala konkurrenskraften.

               (15)Även om banksektorn i euroområdet generellt sett har blivit stabilare sedan krisen och bankernas utlåning har börjat öka igen är den fortfarande sårbar, vilket måste åtgärdas. Banker, särskilt små och medelstora institutioner, dras med låg lönsamhet. Kostnaderna för att anpassa bankernas affärsmodeller, de låga räntorna och den ökande konkurrensen från andra finansieringsformer fortsätter att pressa bankernas lönsamhet. Affärsmodellerna måste därför anpassas ytterligare för att bli hållbara på lång sikt. Andelen nödlidande lån har stabiliserats i nästan alla mer utsatta medlemsstater i euroområdet eller befinner sig i en nedåtgående trend, men framstegen går fortfarande långsamt. En hög andel nödlidande lån hämmar bankernas förmåga att låna ut, den penningpolitiska transmissionen och den ekonomiska förmågan till anpassning. Den är också en orsak till sårbarhet för banksystemet som helhet. På grundval av den handlingsplan för hantering av nödlidande lån som rådet enades om i juli 2017, och som tillkännagavs i meddelandet om bankunionen av den 11 oktober 2017, arbetar kommissionen för närvarande med att lägga fram ett omfattande åtgärdspaket för att minska mängden nödlidande lån till 2018.

               (16)För att förstärka EMU:s institutionella struktur krävs att fullbordandet av bankunionen och vidareutvecklingen av kapitalmarknadsunionen prioriteras. Upprättandet av bankunionen har gått framåt avsevärt, men den har fortfarande inte genomförts fullt ut. Kommissionens nyligen offentliggjorda meddelande om fullbordande av bankunionen syftar till att staka ut en ambitiös men samtidigt realistisk väg mot en överenskommelse om fullbordandet av bankunionen, baserad på rådets åtaganden hittills. Avsaknaden av ett gemensamt insättningsgarantisystem och en gemensam säkerhetsmekanism för den gemensamma resolutionsfonden hämmar bankunionens förmåga att bryta kopplingen från banker till stater. Ansträngningarna för att ytterligare minska riskerna och förbättra riskhanteringen i banker måste fortsätta. I detta sammanhang är det avgörande att snabbt arbeta mot en överenskommelse om det lagstiftningspaket som kommissionen föreslog i november 2016, liksom mot ytterligare framsteg med att minska antalet nödlidande lån och hjälpa banker att diversifiera sina investeringar i statsobligationer.

               (17)Kommissionens vitbok om EU:s framtid var början på en process inför ett beslut av EU-27 om unionens framtid, med en beskrivning av möjliga scenarier. Kommissionen bidrog också med en rad diskussionsunderlag, bland annat diskussionsunderlaget om fördjupningen av EMU som innehöll en övergripande vision för fullbordandet av EMU och ett tydligt upplägg för vad som behöver göras för att fullborda EMU:s struktur. I 2017 års tal om tillståndet i unionen identifierades nyckelfaktorer för att driva agendan för EMU vidare framåt, och hösten 2017 lade kommissionen fram relevanta förslag.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaterna i euroområdet att enskilt och gemensamt vidta följande åtgärder inom Eurogruppen under 2018–2019:

               1.Driva en politik för hållbar tillväxt för alla och bättre återhämtningsförmåga, ombalansering och konvergens. Göra betydande framsteg mot fullbordandet av den inre marknaden, särskilt när det gäller tjänster, inbegripet tjänster på det finansiella området samt för digital handel, energi och transport. Med tanke på det positiva konjunkturläget bör alla medlemsstater prioritera reformer som ökar produktiviteten och tillväxtpotentialen, förbättrar den institutionella miljön och företagsklimatet, avlägsnar flaskhalsar för investeringar, främjar nya arbetstillfällen av hög kvalitet och minskar ojämlikheten. Medlemsstater med bytesbalansunderskott eller hög utlandsskuld bör dessutom sikta på att hålla tillbaka ökningen av enhetsarbetskostnader. Medlemsstater med stora överskott i bytesbalansen bör dessutom främja löneökningar och prioritera åtgärder som främjar investeringar, gynnar den inhemska efterfrågan och underlättar ombalansering i euroområdet.

               2.Sträva efter en i huvudsak neutral finanspolitisk inriktning på aggregerad nivå för euroområdet och en balanserad policymix. Finanspolitiken bör uppnå en lämplig balans mellan att säkerställa hållbarhet i de offentliga finanserna, särskilt när det gäller att minska skuldkvoten där den är hög, och främja den ekonomiska återhämtningen. Samtidigt som medlemsstaterna bör se till att de nationella budgetramverken fungerar effektivt bör de föra en finanspolitik som respekterar stabilitets- och tillväxtpakten och som gynnar investeringar och förbättrar de offentliga finansernas kvalitet och sammansättning, även genom att använda utgiftsöversyner och anta tillväxtvänliga och rättvisa skattestrukturer. Medlemsstaterna bör anta och genomföra åtgärder för att minska snedvridning till förmån för skuldfinansiering och bekämpa aggressiv skatteplanering för att garantera lika konkurrensvillkor, rättvis behandling av skattebetalare och trygga de offentliga finanserna och stabiliteten inom euroområdet. I detta ingår fortsatt arbete mot en gemensam konsoliderad bolagsskattebas.

               3.Genomföra reformer som främjar nya arbetstillfällen av god kvalitet, lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden, rättvisa arbetsvillkor samt socialt skydd och social delaktighet. Reformerna bör syfta till i) tillförlitliga och flexibla anställningsavtal i kombination med lämpligt stöd under övergångar, samtidigt som segmentering av arbetsmarknaden undviks, ii) kvalitativa, effektiva och livslånga utbildningssystem som syftar till att matcha kompetens med arbetsmarknadens behov, iii) effektiv arbetsmarknadspolitik som främjar arbetsmarknadsdeltagande, iv) hållbara och fullgoda system för socialt skydd som svarar mot nya typer av anställningar och anställningsförhållanden, v) smidig rörlighet för arbetskraften mellan jobb, sektorer och platser, vi) effektiv social dialog och löneförhandling på lämplig nivå, vii) skatteväxling från arbete, särskilt för låginkomsttagare och den andra inkomsttagaren.

               4.Fortsätta arbetet med att fullborda bankunionen med avseende på riskminskning och riskdelning, inbegripet ett europeiskt insättningsgarantisystem, och göra den gemensamma säkerhetsmekanismen för den gemensamma resolutionsfonden operativ samt stärka det europeiska systemet för finansiell tillsyn för att förhindra ackumulering av risker, i enlighet med rådets (ekonomiska och finansiella frågor) färdplan från juni 2016. Vidta åtgärder för att på ett konkret sätt påskynda minskningen av nödlidande lån på grundval av den handlingsplan som rådet (ekonomiska och finansiella frågor) enats om och främja en metodisk skuldsanering i medlemsstater med hög privat skuldsättning. Förbättra integreringen och utvecklingen av EU:s kapitalmarknader för att stödja tillväxten i den reala ekonomin och samtidigt säkerställa stabilitet på den finansiella marknaden.

               5.Göra snabba framsteg i fullbordandet av den ekonomiska och monetära unionen, särskilt på grundval av kommissionens initiativ som lades fram under hösten 2017, med full respekt för unionens inre marknad och på ett öppet och transparent sätt gentemot medlemsstater utanför euroområdet.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

                     (3)

                        Rapport om förvarningsmekanismen 2018.