            EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION
it   *

                                            Bryssel den 15.05.1996
                                            KOM(96)211 slutlig

           Kommissionens rekommendation om
         allmänna riktlinjer för medlemsstaternas
          och gemenskapens ekonomiska politik

                     utarbetad i enlighet med artikel 103.2
           i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen
 ---pagebreak---  ---pagebreak---         EUROPEISKA KOMMISSIONEN

  Kommissionens rekommendation om
allmänna riktlinjer för medlemsstaternas
 och gemenskapens ekonomiska politik

                utarbetad i enlighet med artikel 103.2
      i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen

I.        ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS OCH
          MEDLEMSSTATERNAS EKONOMISKA POLITIK

II.       MOTIVERING

            1      LAGESRAPPORT OM GENOMFÖRANDET AV 1995 ARS
                   ALLMÄNNA EKONOMISKA RIKTLINJER
          II.2     EKONOMISKA UTSIKTER

                                                               ^
 ---pagebreak---                                                  11 -

                                      Innehållsförteckning

I.     ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS OCH MEDLEMSSTATERNAS
       EKONOMISKA POLITIK                                                          1

1.1    Huvudsakliga mål och allmänna riktlinjer                                    1

1.2    Makroekonomisk policy-mix som främjar tillväxt, sysselsättning och
       konvergens                                                                  2

1.3    Pris- och växelkursstabilitet                                              3

1.4    Sunda offentliga finanser                                                  5

1.5    Bättre fungerande varu- och tjänstemarknader                               7

1.6    Främjande av sysselsättning och arbetsmarknadsreformer                     8

II.    MOTIVERING                                                                10

11.1   Lägesrapport om genomförandet av 1995 års allmänna ekonomiska riktlinjer.. 10

       11.1.1 Inledning                                                          10

       11.1.2 Pris- och växel kursstabilitet                                     13

       11.1.3 Sunda offentliga finanser                                          16

       11.1.4 Konkurrenskraft                                                    21

       11.1.5 Sysselsättning och arbetsmarknad                                   23

11.2   Ekonomiska utsikter                                                       26
       11.2.1 Tillväxtsutsikter                                                  26

       11.2.2 Sysselsättningstrender                                             28

       11.2.3 Konvergens                                                         29

                                                                                Ib
 ---pagebreak---       I.    ALLMÄNNA RIKTLINJER FÖR GEMENSKAPENS OCH
            MEDLEMSSTATERNAS EKONOMISKA POLITIK

1.1 Huvudsakliga mål och allmänna riktlinjer
I motsats till de förväntningar som rådde vid tiden då 1995 års allmänna riktlinjer för den
ekonomiska politiken antogs, upplevde gemenskapens ekonomi en påtaglig nedgång i den
ekonomiska aktiviteten under de senaste tolv månaderna och en förnyad ökning av
arbetslösheten. Medan inflationen i huvudsak minskade som väntat och priskonvergensen
stärktes, fortskred utvecklingen mot sundare offentliga finanser i en otillräcklig takt och
försvårades av den ekonomiska nedgången.

Till följd härav lyckades gemenskapen inte göra några betydelsefulla framsteg för att nå
viktiga ekonomiska mål, såsom de är fastställda i artikel 2 i fördraget, nämligen främjande
av en hållbar, icke-inflatorisk tillväxt och en hög nivå i fråga om sysselsättning. Att man har
misslyckats med att minska klyftan mellan strävanden efter och förverkligandet av
ekonomiskt och socialt välbefinnande är den viktigaste orsaken till den för närvarande
mindre förtroendefulla stämningen i gemenskapen.

Gemenskapen åtnjuter trots allt ganska gynnsamma ekonomiska grundförutsättningar.
Inflationen är historiskt sett låg och återhållen, räntorna sjunker, växelkurserna närmar sig
successivt till att överensstämma med underliggande förutsättningar, världshandeln ökar i
en sund takt och investeringarnas lönsamhet har förbättrats och är, generellt sett, klart
högre än under andra hälften av 1980-talet. Stigande långa räntor under 1994, valutaoron
under våren 1995, ihållande strukturella svagheter och försämrad tillförsikt har dock
hindrat dessa grundförutsättningar från att göra sig gällande under 1995 och början av
1996. Då effekterna av de två första faktorerna successivt avtar och lagerminskningen
upphör koncentreras förväntningarna på ett uppsving i den ekonomiska aktiviteten under
den andra hälften av innevarande år. Den förväntade återhämtningens takt kommer
huvudsakligen att bero på i vilken utsträckning den sammantagna politiken inriktas på att
främja tillväxten och när den lyckas återupprätta tillförsikten. De möjligheter som erbjuds
genom den förväntade återhämtningen måste tas tillvara i full utsträckning för att uppnå
den nödvändiga graden av konvergens i syfte att säkerställa en lyckad övergång till den
ekonomiska och monetära unionen den 1 januari 1999.

För att möta dessa utmaningar krävs framför allt en makroekonomisk politik som är
inriktad på tillväxt och stabilitet. Lämpliga strukturella åtgärder på både varu-, tjänste- och

                                                                                /    <^
 ---pagebreak--- arbetsmarknaderna bör åtfölja och förstärka               en bestående   avvägning   av   den
makroekonomiska politikens sammansättning.

Dessa riktlinjer bekräftar och utvidgar därför i huvudsak den rekommenderade politik som
har skissats tidigare. Om denna strategi ännu inte förefaller att leda till tillfredsställande
resultat i gemenskapen som helhet, beror det på att den har genomförts med otillräcklig
kraft och trovärdighet. Alla aktörer uppmuntras därför att föra sin ekonomiska politik i
avsikt att bidra till att nå gemenskapens mål (artikel 102a i fördraget), att visa genom
handling vad som har lovats sedan mer än två år och att bättre samordna sin ekonomiska
politik. Det senare är inte bara en skyldighet enligt fördraget (artikel 3 a), utan också en
praktisk skyldighet som har blivit desto mer avgörande genom den ökade integrationen av
medlemsstaternas ekonomier.

Det bör understrykas att dessa riktlinjer inte bara utgör en logiska följd av de analyser som
gjordes i samband med kommissionens ekonomiska årsrapport 1996, utan att de även tar
hänsyn till de yttranden som Europaparlamentet och Ekonomiska och sociala kommittén
har utarbetat till den rapporten.

1.2 Makroekonomisk policy-mix som                                  främjar       tillväxt,
    sysselsättning och konvergens

För att nå gemenskapens mål i fråga om tillväxt, sysselsättning och konvergens kommer det
även i fortsättningen att krävas att en stabil och investeringsfrämjande kort- och
medellångsiktig makroekonomisk politik genomförs , karakteriserad av
i)   en stabilitetsinriktad penning och valuta politik,

ii) oförminskade ansträngningar att konsolidera de offentliga finanserna i de flesta
    medlemsstater i överensstämmelse med fördragets tidsplan och mål, och

iii) en nominell löneutveckling som är förenlig med prisstabilitetsmålet, liksom en
     reallöneutveckling som är förenlig med kraven på att stärka de sysselsättningsskapande
     investeringarna.

En bestående avspänning vad gäller den makroekonomiska politiken är oundgänglig för att
ge fart åt återhämtningsprocessen och stärka tillväxten och sysselsättningsskapandet på
medellång sikt. Ju mer penning- och valutapolitikens uppgift att stabilisera ekonomin
underlättas genom lämpliga budgetförstärkande åtgärder och en rimlig löneutveckling,
desto mer kommer de ekonomiska förutsättningarna, inbegripet växelkurser och långa
räntor, att vara gynnsamma för tillväxt och sysselsättning. I en sådan omgivning kan
 ---pagebreak---                                             -3-

penning- och valutapolitiken, i enlighet med andan i artikel 105.1 i fördraget, bidra
betydligt till att uppnå gemenskapens mål enligt artikel 2 i fördraget.

Hög och hållbar ekonomisk tillväxt på medellång sikt, som drivs av kapacitetsökande
investeringar är avgörande

i) för att markant och varaktigt minska gemenskapens oacceptabelt höga arbetslöshet
    och bekämpa utbredningen av social utslagning,

ii) för att åstakomma den nödvändiga förbättringen av konkurrenskraften hos, och
     framför allt produktiviteten i, gemenskapens ekonomi, inom ramen för en öppen
     marknadsekonomi förenlig med tryggande av de grundläggande sociala värden som
     karakteriserar unionen, och

iii) för att säkerställa en bestående framgång för den ekonomiska och monetära unionen, i
      vilken stabilitet, konkurrenskraft och sysselsättning samtidigt måste tryggas.

Ansvaret för att åstadkomma den önskade avspänningen av den makroekonomiska
politiken vilar på tre olika grupper av aktörer (centralbankerna, de nationella regeringarna
och arbetsmarknadens parter). En effektiv samordning mellan aktörer och mellan länder är
avgörande för att säkerställa en konsekvent politik. Kommissionen kommer att intensifiera
dialogen med arbetsmarknadens parter vad gäller makroekonomiska frågor och bjuda in
EMI att delta i dessa möten. Den sociala dialogen måste också förstärkas, där så är möjligt,
och i enlighet med rådande traditioner på nationell nivå.

För att förstärka såväl trovärdigheten hos den makroekonomiska politiken som
effektiviteten i samordningsprocessen inom gemenskapen bör medlemsstaterna lägga fram
uppdaterade och politiskt förstärkta konvergensprogram. Dessa program bör tydligt visa
att de planerade åtgärderna för att förbättra konvergensen går hand i hand med främjandet
av tillväxt och sysselsättning på medellång sikt. Kommissionen och rådet kommer att
bedöma deras förenlighet på gemenskapsnivå i syfte att skärpa övervakningen av den
ekonomiska politiken enligt artikel 103.3 i fördraget.

1.3 Pris- och växelkursstabilitet
Att en stabil makroekonomisk omgivning uppnås och bibehålls är en nödvändig
förutsättning för att bestående tillväxt på medellång sikt skall kunna åstadkommas. I detta
syfte, och mot bakgrund av att inflationen i gemenskapen i genomsnitt väntas falla till 2,5
% i år, bör gemenskapen sträva efter att behålla inflationen på denna låga nivå och att göra
ytterligare framsteg för att nå 2 %.
 ---pagebreak--- För närvarande uppfyller tio av medlemsstaterna redan målet på en inflationstakt1 på högst
2 till 3 % som fastställts i tidigare riktlinjer som ett steg mot prisstabilitet och i Förenade
kungariket är inflationen nära 3 %. I de sju länder (Belgien, Tyskland, Frankrike,
Luxemburg, Nederländerna, Österrike och Finland) där inflationen är lägre än 2 % och i
Danmark och Irland, där den är strax över 2 %, är penningpolitikens trovärdighet i fråga
om inflationsbekämpning i allmänhet väl förankrad och uppgiften är att befästa denna
utveckling på medellång sikt. I Sverige, där inflationen nyligen har minskat betydligt, och
Förenade kungariket bör politiken sträva efter att behålla och, där så är tillämpligt,
förstärka den inflationsbekämpande politiken.

De länder där inflationen väntas bli mellan 3 och 5 % under 1996 (Spanien, Portugal och
Italien), bör sträva efter att minska inflationen ytterligare till under 3 % till 1997. Spanien
och Portugal bör fortsätta med sin nuvarande politik i syfte att nå den önskade
inflationsnivån inom en snar framtid. I Italien kommer i huvudsak den förda finanspolitiken
att avgöra hur snart trovärdighet för växelkursen kan uppnås och låga
inflationsförväntningar befästas.

Trots märkbara framsteg i Grekland under de senaste åren är det tydligt att
ansträngningarna måste fortsätta och förstärkas. I detta hänseende bör betoning särskilt
läggas på att upprätthålla de tillrättaläggande finanspolitiska åtgärderna som genomförts
under de senaste två åren, liksom på att fortsätta med den välbetänkta penning- och
växelkurspolitik som blivit uppenbar sedan början av 1990-talet.

Medlemsstaterna måste, som betonats i de tidigare riktlinjerna, fortsätta att behandla sin
växelkurspolitik som en fråga av gemensamt intresse inom ramen för Europeiska monetära
systemet och, där så är tillämpligt, dess växelkursmekanism. Växelkurssvängningaraa i
början av 1995 pekade på behovet för flera av medlemsstaterna att föra sin övergripande
politik på ett trovärdigare sätt. En politik som är trovärdigt och bestämt inriktad på en
välawägd politik och på att nå prisstabilitet, såsom rekommenderas i de nuvarande
riktlinjerna, kommer inte bara att leda till en lämplig anpassning av växelkurserna inom
gemenskapen, utan också på global nivå. För länder som för närvarande inte deltar i
växelkursmekanismen skulle denna politik även bidra till att skapa förutsättningar, där så är
tillämpligt, Dr ett deltagande.

1
    Matt som ett 12-månaders genomsnitt av den årliga förändringen i det provisoriska konsumentprisindexet.
 ---pagebreak--- 1.4 Sunda offentliga finanser
Vissa, men endast begränsade, framsteg i riktning mot budgetkonsolidering gjordes förra
året inom gemenskapen. Avsteg från uppsatta budgetmål avspeglade endast delvis den
negativa effekten av en svagare tillväxt. Finanspolitikens otillräckliga trovärdighet bidrog
väsentligt till valutaoron under våren 1995 och undergrävde den ekonomiska tillförsikten.
Detta ledde till tvivel på finansmarknaderna vad gäller sannolikheten för ett framgångsrikt
förverkligande av gemenskapens mål om den gemensamma valutan.

Under tiden har ett stort antal länder tagit betydande steg i riktning mot att stärka sina
offentliga finanser under 1996 och, i många fall, även under 1997. Det faktum att de
offentliga finansernas tillstånd inom gemenskapen fortfarande är otillfredsställande bör dock
föranleda medlemsstaterna att se över och, om nödvändigt, förstärka sina planer för
budgetkonsolidering. Trovärdiga, aviserade och socialt avvägda ansträngningar för att
minska stora obalanser i budgeten kommer att möjliggöra ett förnyat förtroende, en
omvandling av den väntade återhämtningen till en hållbar tillväxtprocess på medellång sikt
som skapar arbetstillfällen och en sund övergång till EMU den 1 januari 1999.

Även om de ekonomiska förutsättningarna för närvarande är mindre gynnsamma än väntat
vid tidpunkten för antagandet av 1995 års riktlinjer, är en ytterligare fördröjning av den
oundvikliga konsolideringsprocessen inte något försvarligt alternativ. En senareläggning
riskerar att utlösa en negativ reaktion på de finansiella marknaderna och skulle försvåra
konsolideringsuppgiften i framtiden. En politik som går ut på att låta de automatiska
stabilisatorerna verka är därför under nuvarande omständigheter mycket olämplig i det
stora flertalet medlemsstater. De framsteg som görs i år för att minska strukturella
budgetunderskott kommer naturligtvis att bestå och förstärka konsolideringen när de
konjunkturmässiga förutsättningarna förbättras. Den negativa effekten på tillväxten på kort
sikt blir dessutom troligen begränsad, under förutsättning att lämpliga understödjande
villkor, på både det penningpolitiska och det strukturella området, införs.

På grundval av de anpassningsåtgärder som har beslutats till och med början av maj 1996
kommer den offentliga nettoupplåningen inom gemenskapen som helhet troligen att sjunka
till strax under 3,5 % av BNP 1997, jämfört med ett underskott på 5 % 1995. Praktiskt
taget alla medlemsstater bör sträva efter att sänka budgetunderskottet till högst 3 % av
BNP 1997, som ett steg i riktning mot målet att i stort sett uppnå balans på medellång sikt.
I detta avseende är det uppmuntrande att flera länder nyligen har tillkännagivit och håller på
att genomföra betydande åtgärder för att råda bot på budgetobalanser.

Vad gäller de enskilda medlemsstaterna har 12, av de 14 med konvergensprogram
(undantaget är Luxemburg), förbundit sig att minska sina underskott till 3 % av BNP eller
 ---pagebreak---                                               -6-

mindre till 1996 eller senast 1997. Två av dessa länder (Danmark och Irland) respekterar
redan referensvärdet för budgetunderskott på 3 % och de bör följaktligen sträva efter att
uppfylla mer ambitiösa mål på medellång sikt.

Vad gäller de återstående tio länderna är den ytterligare ansträngning som krävs för att
respektera referensvärdet på 3 % utan tvivel möjlig att åstakomma och bör fullföljas med
kraft. Inom denna grupp har flera länder (Tyskland, Frankrike, Österrike, Finland och
Sverige) i år tillkännagivit betydelsefulla åtgärder eller förstärkningar i syfte att
åstadkomma en minskning av budgetunderskottet till 3 % av BNP eller mindre 1997. Dessa
länder, liksom Nederländerna, bör genomföra sina budgetkonsolideringsprogram med fast
hand och, om nödvändigt, förstärka dem för att säkerställa att målen uppfylls till fullo.

I Belgien kräver följderna på skatteintäkterna och de sociala transfereringarna av att
tillväxten blev lägre än väntat, samt den icke återkommande karaktären hos vissa av de
åtgärder som tidigare vidtagits, kompletterande ansträngningar för att referensvärdet på 3
% skall mötas 1997. Den belgiska regeringen har bestämt förbundit sig att ange de
nödvändiga åtgärderna under utarbetandet av 1997 års budget i juni-juli 1996. I Förenade
kungariket väntas budgetunderskottet fortsätta att minska kraftigt under de närmaste två
åren, huvudsakligen till följd av planerade utgiftsnedskärningar. Men för att uppfylla målen
i konvergensprogrammet krävs ytterligare åtgärder för att kompensera både för vissa
budgetöverskridanden under 1995 och för en väntad mindre snabb budgetförbättring på
kort sikt, som delvis beror på lägre tillväxt än vad som tidigare förutsades. I Spanien och
Portugal, slutligen, krävs ett trovärdigt genomförande av budgetkonsolideringen i enlighet
med konvergensprogrammet, och i Spanien måste särskild vikt läggas vid en utvärdering av
det sociala trygghetssystemet.

Vad gäller de två återstående medlemsstaterna måste Italien vidta betydande åtgärder för
att genomföra och förbättra den planerade budgetkonsolideringen, som fortfarande är den
viktigaste politikska prioriteten när det gäller att återställa marknadens förtroende.
Åtgärderna bör framför allt inriktas på att bekämpa skattefusk, på att åstadkomma större
budgetdisciplin hos de lokala myndigheterna och på att förbättra den offentliga
förvaltningens effektivitet. Vad gäller Grekland krävs ihållande ansträngningar på flera
fronter, i synnerhet så att de befintliga privatiseringsinitiativen fortsätter, att
skatteunderlaget breddas och att de löpande utgifterna skärs ned.
Även om omfattningen av, tidpunkten för och utformningen av konsolideringsåtgärderna
måste anpassas efter förutsättningarna i respektive land har vissa allmänna principer
fastställts i tidigare riktlinjer. Dessa inbegriper följande:
i)   Det anses allmänt att det är ett mer trovärdigt och effektivt alternativ att hålla tillbaka
     utgiftsökningar än att ytterligare öka det totala skattetrycket. De problem man bör
     inrikta sig på är bland annat behovet av att placera pensionsfbrsörjningen på en hållbar
 ---pagebreak---     grund, att begränsa ökningen av kostnaderna för hälsovård och att minska
    snedvridande och kostsamma subventioner.
ii) De statliga utgifterna bör i största möjliga utsträckning dirigeras om till produktiva
    aktiviteter, såsom investeringar i infrastruktur, humankapital och aktiva
    arbetsmarknadsåtgärder, utan att den nödvändiga minskningen av budgetunderskottet
    äventyras.
iii) Den offentliga förvaltningens effektivitet bör förbättras, genom bland annat mer
     flexibla ledningsmetoder, bättre incitament för offentliganställda och i vissa fall ökad
     användning av privatisering och användaravgifter, i den utsträckning medlemsstaterna
     anser att det är förenligt med deras mål.
iv) Att säkerställa en minskning av det totala skattetrycket, vilket är önskvärt i de flesta
    medlemsstater, är beroende av att man först far budgetunderskottet att följa en stadigt
    nedåtgående trend. Under tiden har medlemsstaterna dock utsikter att kunna vinna på
    att bredda skatteunderlaget och ändra skattestrukturerna för att minska skattetrycket
    på arbete. Särskilt bör minskningar av den del av arbetskraftkostnaden som inte utgör
    lön på den nedre delen av löneskalan övervägas.

1.5 Bättre fungerande varu- och tjänstemarknader
För att gynna tillväxt, och därmed sysselsättning, samtidigt som inflationen hålls låg, är det
nödvändigt att stabiliseringspolitiska åtgärder kompletteras med åtgärder som syftar till att
fa varu- och tjänstemarknaderna att fungera bättre i allmänhet och att öka konkurrensen
och fa prismekanismen att fungera mer flexibelt i synnerhet. Detta kräver oundgängligen att
konkurrenspolitiken ytterligare förstärks och att statliga stöd begränsas, samtidigt som
målen i artikel 130a i fördraget rörande ekonomisk och social sammanhållning till fullo
respekteras.

Det är också av avgörande betydelse att den inre marknadens möjligheter utnyttjas till fullo
i en öppen och konkurrensbetonad miljö genom att lagstiftningen rörande den inre
marknaden införlivas i nationell lagstiftning och genomdrivs på ett effektivt sätt. I sektorer
där införlivandet ligger efter behövs särskilda ansträngningar för att lägga fram nödvändiga
förslag inför de nationella parlamenten före utgången av 1996.

För att förbättra gemenskapens konkurrenskraft bör åtgärder snabbt genomföras som syftar
till att främja innovationer, att uppmuntra utvecklingen av informationssamhället och att
åstadkomma en arbetsmiljö som bättre bidrar till initiativtagande och utveckling av små och
medelstora företag. Inom dessa områden är det naturligtvis de enskilda medlemsstaterna
som till stor del sitter inne med lösningen. Kraften och effektiviteten i de nationella
åtgärderna, vilka är nödvändiga, kan bli betydligt större genom samordning och lämpliga
åtgärder på gemenskapsnivå. Bland den långa rad av aktiviteter som för närvarande bedrivs
bör särskild uppmärksamhet ägnas åt ett antal nya förslag från kommissionen. Åtgärder för
att avlägsna de återstående hindren för ett effektivt genomförande av projekten med de
 ---pagebreak---                                               -8-

transeuropeiska nätverken bör inledas. Ytterligare arbete krävs också för att minska de
svårigheter som för närvarande hämmar utvecklingen av små och medelstora företag.
Bättre samordnade forsknings- och utvecklingsansträngningar krävs både på nationell nivå
och mellan medlemsstaterna och specifika EG-finansierade forskningsprogram.
Kommissionen kommer också att fortsätta med sin politik för att förbättra konkurrensen på
EU:s marknader. För att förbättra miljöpolitikens möjlighet att öka sysselsättningen bör
denna politik — i större utsträckning än i nuläget ~ vila på marknadsbaserade instrument,
inbegripet skattemässiga instrument, både på nationell nivå och gemenskapsnivå.

1.6 Främjande av sysselsättning och arbetsmarknadsreformer
Mer än två och ett halvt år efter offentliggörandet av kommissionens vitbok om tillväxt,
konkurrenskraft och sysselsättning och då sysselsättningsstrategin från mötet i Essen har
funnits på plats under en viss tid, befinner sig gemenskapen i ett dystert läge vad gäller
sysselsättningen under perioden i fråga. Även om den väntade återhämtningen kommer att
leda till ökad sysselsättning och vända den nuvarande uppåtgående trenden vad gäller
arbetslösheten är det troligt att mer än 17 miljoner människor i gemenskapen fortfarande
kommer att vara arbetslösa 1997. Att säkerställa en hållbar och betydande förbättring vad
gäller sysselsättning och arbetslöshet kräver inte bara en bestående och hög ekonomisk
tillväxt och effektiva varu- och tjänstemarknader, utan också en lång rad
arbetsmarknadsreformer.

Att avlägsna befintliga stelheter liksom att säkerställa att arbetsmarknaden fungerar mer
effektivt intar den centrala platsen i de nationella ansträngningarna för att säkerställa såväl
en spänningsfri och starkare expansion på medellång sikt som ett mer
sysselsättningsskapande tillväxtmönster. Medlemsstaterna har ansträngt sig för att
reformera arbetsmarknaden. De uppmuntras att förstärka sina åtgärder samtidigt som de
säkerställer både jämlikhet och effektivitet i det sociala skyddssystemet. Genomförandet av
en politik som syftar till att förbättra arbetskraftens yrkesmässiga och regionala rörlighet
och att öka arbetsförmedlingens effektivitet bör minska flaskhalsar som skulle kunna leda
till ett förtida slut på tillväxtprocessen.

En lämplig politik bör föras för att anpassa hela utbildningssystemet — inbegripet
yrkesutbildning ~ både till marknadens behov och till en förbättring av humankapitalet, och
därvid främja ekonomins tillväxtpotential. I detta avseende bör prioritet ges åt att förbättra
sysselsättningsmöjligheterna för unga, kvinnor och arbetslösa, särskilt okvalificerad och
oerfaren arbetskraft, och att minska den bristande överensstämmelsen mellan färdigheter
och behov på arbetsmarknaden genom att tillhandahålla utbildning som bättre passar
arbetsmarknadens skiftande behov.
 ---pagebreak--- Ett större sysselsättningsinnehåll i tillväxten bör främjas genom att bibehålla rimliga
genomsnittliga lönetrender och i vissa fall genom en större lönedifferentiering på grundval
av kvalifikationer, regioner och, i viss utsträckning, sektorer och företag. En minskning av
arbetskostnaden i lågproduktiva arbeten, antingen genom direkt löneutveckling (t.ex.
genom att införa ingångslöner i lämpliga fall) eller genom en riktad minskning av den del av
arbetskraftkostnaden som inte utgör lön, bör öka incitamenten för anställning av
okvalificerad arbetskraft. Sådana åtgärder bör vara förenliga med gemenskapens
konkurrenspolitik. Anpassningar, på företagsnivå, av arbetstid och arbetsorganisation
kommer också att verka i denna riktning. Slutligen bör man även främja lokala och
regionala initiativ på området för nya tjänster med en stark arbetsintensiv dimension, såsom
de som identifierats i kommissionens meddelande om en europeisk strategi för främjande av
lokala utvecklings- och sysselsättningsinitiativ.

Alla ovannämnda beståndsdelar ingår i gemenskapens gemensamma sysselsättningsstrategi,
som initierades vid Europeiska rådet i Essen och sedan förbättrades vid både rådet i Cannes
och rådet i Madrid. De förfaranden som antogs vid dessa Europeiska råd måste göras mer
effektiva. I detta avseende måste medlemsstaternas fleråriga sysselsättningsprogram
utvecklas ytterligare och göras till mer effektiva instrument på området för
arbetsmarknadspolitik. Dessutom syftar kommissionens initiativ att mobilisera alla aktörer
kring den högst prioriterade kampen mot arbetslösheten, till att använda de befintliga
instrumenten på unionsnivå på bästa möjliga sätt.
 ---pagebreak---                                                               -lo-

                                              ll. MOTIVERING

11.1 Lägesrapport om genomförandet av 1995 års
          allmänna ekonomiska riktlinjer

IL 1.1 Inledning

I enlighet med Maastrichtfördraget antogs allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken
i december 1993, juli 1994 och juli 1995. På uppdrag av Europeiska rådet utvärderades
genomförandet av 1993 års riktlinjer i december 1994. Genomförandet av 1994 års
riktlinjer undersöktes vid två skilda tillfällen, i december 1995 och juni 1995.

I detta dokument undersöks, på begäran av Europeiska rådet i Cannes, vilka framsteg som
har gjorts i genomförandet av 1995 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken2
sedan de antogs av Ekofin-rådet i juli förra året. I ett försök att både rationalisera
övervakningsförfarandet och lägga fram den information och analys som är nödvändig för
antagandet av de nya riktlinjerna kommer en bedömning av de tidigare riktlinjerna
hädanefter att ingå i kommissionens motivering. En sådan bedömning utgör ett effektivt
test av den enskilda medlemsstatens grad av engagemang i fråga om delat ansvar för
politiken. På grund av att den ekonomiska politikens inriktas på medellång sikt undersöks i
denna rapport de trender som visat sig sedan antagandet av den första rekommendationen
om riktlinjer under 1993.

De politikområden som togs upp i 1995 års riktlinjer hade sin bakgrund i att den
ekonomiska återhämtningen, som började under andra hälften av 1993, föreföll säkert
grundlagd. Takten i och sammansättningen av den ekonomiska expansionen under 1994
gav upphov till förväntningar om en tillväxttakt på storleksordningen 3 % både under 1995
och 1996.

Sedan dess har det dock inträffat en betydande dämpning av tillväxten. En djupgående
analys av faktorerna bakom nedgången lades fram i kommissionens ekonomiska årsrapport
 1996 och endast huvuddragen i denna analys sammanfattas här. Den kvartalsvisa BNP-
tillväxten i storleksordningen 3,5 till 4 % (på årsbasis) som bevittnades under större delen
av 1994, minskade till omkring 2 % under det andra och tredje kvartalet 1995 och nådde en
reell stagnation under det sista kvartalet förra året. Den svagare produktionen än väntat
avspeglade sig i en negativ utveckling på arbetsmarknaden. Den måttliga ökningen av den

2
    En inledande granskning av 1995 års riktlinjer skedde i december 1995.
 ---pagebreak---                                                                11

totala sysselsättningen i gemenskapen sedan mitten av 1994 stannade av i slutet av 1995.
Sysselsättningen försvagades markant framför allt för de länder som drabbades hårdast av
en försämring av sin konkurrensmässiga ställning efter växelkurskrisen våren 1995. Men
även i flera andra länder fick den ekonomiska nedgången sysselsättningstillväxten att stanna
av. Totalt beräknas sysselsättningen ha ökat med endast 0,5 % förra året i gemenskapen
som helhet.

Bortsett från att den inledande impuls som utgick från lageruppbyggnaden avtog i styrka
avspeglade den betydande nedgången i aktiviteten under 1995 huvudsakligen en
ofördelaktig utveckling på två områden på de finansiella marknaderna. För det första
förefaller den markanta ökningen av de långa räntorna på världens och gemenskapens
finansiella marknader ha utövat ett större återhållande inflytande än väntat under 1994 på
företagens och hushållens konsumtionsbeslut under 1995. Ökningen av avkastningen
varierade betydligt mellan medlemsstaterna, och avspeglade bland annat ekonomiska
fundamenta samt deras politiska inriktning och trovärdighet. I synnerhet steg de långa
räntorna betydligt mer i länder vars offentliga finanser ännu inte inriktats på en bestående
nedåtriktad utveckling enligt marknadernas bedömningar.
               Tabell 1
                                                 Nominella räntesatser
                                                               (i%)

                         Dec. Dec. April Jan. April Dec. Dec. April Jan. April
                         1993 1994 1995 1996 1996 1993 1994 1995 1996 1996
                                       Korta räntor1                                Långa räntor2
               B           7.2      5.4      5.3      3.6       3.3      6.6      8.3      7.9      6.5       6.7
               DK          7.3      6.2      6.9      4.4       4.0      6.2      8.8      8.8      7.0       7.3
               D           6.1      5.3      4.6      3.5       3.3      5.7      7.5      7.1      5.9       6.4
               GR        19.9     17.9      17.2     14.6     14.1
               E          8.9      8.2       9.4      8.9      7.8       8.3    11.5      12.1      9.5      9.3
               F          6.5      5.9       7.7      4.7      3.9       5.8     8.1       7.8      6.5      6.5
               IRL         6.3      6.3      6.8      5.4       5.1              8.6       8.7      7.2      7.6
               1           8.6      9.0     10.8      9.9       9.4      8.8    11.9      13.0     10.2     10.1
               NL          5.6      5.4      4.7      3.3       2.9      5.7     7.6       7.2      5.9      6.4
              A           5.8      4.8       4.5      3.7       3.0              7.6       7.4      6.2       6.5
              P          11.7     10.5      10.8      8.5       7.6      9.0    11.5      12.1      9.4       9.2
              FIN         5.9      5.7       6.0      4.2       3.9             10.3       9.4      7.0       7.5
               S           7.7      8.2      8.9      8.4       6.6             10.7      11.5      8.3       8.4
               UK          5.3      6.4      6.7      6.4       6.0      6.3     8.5       8.4      7.4       8.1
               EUR         6.9      6.6      7.2      5.8       5.3    (6.8)    (9.0)    (8.9)      7.3       7.6
               1
                   Tre månaders penningmarknadsränta.
               2
                   Avkastning på allmänna tioåriga obligationer, dock inte för EUR fram till april 1 9 9 5 , där
               uppgifterna hänvisar till avkastningen på statsobligationer
               Källa: Kommissionens prognoser våren 1 9 9 6 .

För det andra, vilket kanske var mer betydelsfullt, fick valutaoron under våren 1995
betydande effekter på ekonomierna i såväl de apprecierande som i de deprecierande
länderna. Valutaoron utlöstes av en markant försvagning av den amerikanska dollarn i
kölvattnet på krisen för den mexikanska peson. Men de efterföljande stora och tvära
rörelserna mellan EG-valutorna förefaller avspegla djupare, underliggande problem med
 ---pagebreak---                                             -12-

bristande trovärdighet för de nationella budgetkonsolideringsplanerna och de strukturella
reformerna samt/eller uppfattade risker för förnyade inflationsdrivande spänningar i ett
antal enskilda medlemsstater. I Tyskland och i de länder vars valutor är nära knutna till den
tyska marken medförde apprecieringen av växelkursen en avsevärd åtstramning av de
allmänna monetära förhållandena, trots att de         Tabell 2
                                                              Nominella effektiva växelkurser
korta räntorna sjönk, samt en försämring av
                                                                   Index, augusti 1992 = 100
konkurrenskraften och industrins lönsamhet.                      Dec.    Dec.    April   Jan.      April.
                                                                 1993    1994    1995    1996      1996
Detta fick i sin tur en kedjeeffekt på
                                                        B         99.9   103.3   107.9   105.9    104.6
investeringarna och ledde till en påtaglig                       100.5   102.2   107.2   106.8    105.4
                                                        DK
försämring av industrins framtidsförväntningar. I       D        100.8   103.1   109.3   106.7    104.9

länder vars valutor deprecierades markant               GR        87.5    82.9    82.9    80.2     80.9
                                                        E         78.4    78.2    77.1    80.6     80.2
motverkades å andra sidan det kortsiktiga               F        100.9   102.4   106.3   106.7    106.0
uppsvinget i exportmarknadsandelar i viss               IRL       92.8    94.5    93.3    94.3     94.6
utsträckning     av      lägre     tillväxt    på                 75.1    72.7    63.2    71.8     73.9
                                                        NL       102.6   104.3   109.0   107.0    105.8
exportmarknaderna och av ökande räntor och en
                                                        A        101.5   102.8   107.3   105.5    104.2
urholkning av konsumenternas köpkraft på                P         87.2    88.3    90.2    89.6     89.3
grund av högre inflation på hemmamarknaden. I           FIN       82.5    91.5    95.8    95.8     91.1

gemenskapen som helhet äventyrar dessutom               S         74.6    77.5    73.0    83.2     84.8
                                                        UK        88.7    87.1    83.2    82.1     82.4
stora och tvära växelkurssvängningar mellan
                                                        EUR       78.2    80.2    80.4    84.6     83.6
gemenskapens valutor den inre marknadens
                                                      Källa: Kommissionen.
möjlighet att fungera väl och leder oundvikligen
till en suboptimal resursallokering.

Utveckligen ovan visar på behovet av ökad samordning av politiken på internationell nivå.
Den belyser också tydligt hur tillväxten, sysselsättningen och förtroendet påverkas negativt
av otillräckliga åtgärder på dessa områden, som ligger direkt under medlemsstaternas eget
ansvar. Dessa åtgärder krävs för att ytterligare balansera politikens sammansättning enligt
rekommendationen i 1995 års allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken.

Genomgången av framstegen nedan följer de fyra breda rubriker som användes i rådets
rekommendation, nämligen pris- och växelkursstabilitet, sunda offentliga                       finanser,
konkurrenskraft och sysselsättning och arbetsmarknad.
 ---pagebreak---                                                                                13-

//. 1.2 Pris- och växelkursstabilitet
Prisstabilitet — 1995 års riktlinjer bekräftade det mål som fastställdes i 1993 och 1994 års
riktlinjer, på en inflationstakt på högst 2 till 3 %, som ett steg i riktning mot
prisstabilitet, och tillade att detta mål troligen nås i flertalet medlemsstater under 1996.
  Diagram 1                                  INFLATION   Inflationen har följt en stabil
                          Provisoriska konsumentprisindex*
                                                         nedåtgående trend i gemenskapen
                          (Mars 1996 -12 månaders genomsnitt)
    10
                                                         sedan 1991 och ökningstakten för
                                                         privata konsumptionsdeflatorn har
                                Område som anges i
                                    riktlinjerna         sjunkit från omkring 5,5 % till
                                                         strax över 3 % förra året, och de
                                                         flesta medlemsstaterna nådde
     o                                                   inflationsmålet redan 1995. Vad
        B DK D GR E F IRL I     L NL A P FIN S UK
                                                         gäller utvecklingen hittills under
    * De provisoriska konsumentprisindexet utgör det första stadiet i en process mot en
     gemenskapsharmonisering av nationella beräkningar av konsumentprisindex
                                                 ta»w nr
                                                         1996 steg konsumentpriserna med
2,9 % i gemenskapen i mars i år , mätt som 12-månaders glidande medelvärde av den årliga
förändringen i interimindexen (interim indices of consumer prices - IICP)3 . I tio av
medlemsstaterna låg inflationen inom det område som anges i riktlinjerna och i majoriteten
av dem låg inflationen till och med under 2 %. I Förenade kungariket var inflationen nära 3
%. Av de återstående medlemsstaterna har Portugal kommit relativt nära inflationsområdet
under de senaste månaderna. I Spanien och Italien sjunker inflationen märkbart efter förra
årets starka ökning som berodde på en kombination av effekterna av valutadeprecieringen
och höjda indirekta skatter. Ytterligare betydande framsteg gjordes också i Grekland förra
året, men den inflationshämmande processen verkar ha avtagit i styrka under de senaste
månaderna. Denna utveckling har emellertid att göra med exogena faktorer.

Denna relativt uppmuntrande inflationsutveckling sedan antagandet av riktlinjerna
avspeglar en samverkan av flera olika krafter. Den omfattar inte bara påverkan från t.ex. ett
kontinuerligt, och till och med växande, produktionsgap och en dämpad utveckling av
råvarupriserna, utan också från strukturella förbättringar på områden som
centralbanksoberoende, lönebildning och konkurrens. Den inflationsbekämpande politikens
trovärdighet har stärkts genom att flera medlemsstater på ett anmärkningsvärt sätt har
lyckats fa ner inflationen och lämpliga åtgärder har vidtagits av de monetära myndigheterna
i länder vars valutor har deprecierats. Löneutvecklingen var tämligen måttfull förra året och
låg generellt i linje med prisökningarna i de flesta medlemsstaterna, med en nominallön per

    Dessa provisoriska konsumentprisindex utgör det första stadiet i en process mot en harmonisenng av
    beräkningar av konsumentprisindex. De provisoriska konsumentprisindexen och de efterföljande harmoniserade
    konsumentprisindexen (harmonised indices of consumer prices - HICP) som kommer att börja användas i januari
    1997, kommer att användas i samband med bedömningen av hur Maastrichtfördragets inflationskriterium
    uppfylls.
 ---pagebreak---                                                             14-

anställd som steg något till 3,5 % i gemenskapen som helhet. Denna siffra kan jämföras
med en genomsnittlig årlig ökningstakt på nära 6 % under perioden 1991-93. Den reala
enhetsarbetskostnaden fortsatte att bidra till förbättrad lönsamhet då den minskade med
omkring 1 % eller mer i flera medlemsstater och med 1,3 % i gemenskapen som helhet,
varigenom riktlinjernas rekommendation respekterades.
                  Tabell 3
                                                  Inflationsutveckling
                                                 (procentuell förändring per år)
                             Deflator för den privata   Nominallön per anställd             Real
                                  konsumtionen                                      enhetsarbetskostnad

                              1993     1994     1995    1993       1994      1995   1993    1994    1995

             B                 3.1      3.0     1.5      3.3        4.8       1.9   -0.4    -0.7   -1.5
             DK                0.3      1.7     1.8      1.6        3.6       3.3   -1.5    -3.0    0.5
             D                 3.9      2.7     2.0      4.3        3.2       3.8   -0.1    -2.6   -0.7
             GR              13.7      10.8     9.3     10.1      11.9       12.5   -0.4     1.3    1.9
             E                5.5       4.9     4.6      6.5       3.1        2.4   -0.5    -3.4   -2.6
             F                2.2       1.8     1.6      2.2       2.1        2.4    0.1    -1.9   -0.3
             IRL               1.7      2.7     2.5      4.9        3.2       3.1   -1.7    -2.0   -2.6
                               5.4      4.6     5.7      3.7        3.0       5.2   -2.4    -4.0   -3.1
             L                 7.0      2.4     2.0      5.2        3.4       3.9   -2.6    -0.9   -0.8
             NL                2.3      2.4     1.1      3.1        2.3       3.0   0.6     -2.5   -0.1
             A                 3.4      3.0     2.2      4.6        3.1       3.8   0.3      0.6   -0.3
             P                 7.1      5.2     4.2      9.1        5.2       4.6   0.8     -1.4   -3.5
             FIN              4.2       1.3     1.1      1.0        3.5       5.3   -6.6   -2.9    -0.4
             S                5.7       3.1     2.7      4.4        5.4       3.0   -1.4   -1.1    -2.4
             UK               3.5       2.5     2.6      4.3        3.5       3.1   -2.6   -2.4    -1.0

             EUR              4.1       3.2     3.0      4.0        3.2       3.5   -1.0    -2.5   -1.3

             Källa: Kommissionens prognoser våren 1 9 9 6 .

Lönetrenderna var trots allt nedslående i vissa länder; inte bara i de länder där den
inflationshämmande processen ännu inte har avslutats, utan också i t.ex. Tyskland, där
löneavtalen var relativt höga jämfört med det mål som de monetära myndigheterna hade
slagit fast. Dessa löneöverenskommelser bidrog, tillsammans med den tyska markens
appreciering, till att konkurrenskraften och lönsamheten urholkades i de internationellt
konkurrensutsatta sektorerna. I Italien ökade lönekostnaderna under 1995, men
ökningstakten var något lägre än inflationen. Det krävs fortsatt vaksamhet för att undvika
att en löne-prisspiral utvecklas, som, om den tillåts fa fotfäste, skulle öka de framtida
kostnaderna för att uppnå prisstabilitet. I Finland ökade lönerna markant i såväl nominella
som reala termer under 1995. Löneökningarna kommer dock att minska betydligt under
1996 cch 1997 som en följd av den återhållsamma tvååriga inkomstpolitiska
överenskommelsen.

Växelkursstabilitet — Efter växelkursoron under våren 1995 infann sig så sakteliga en viss
grad av stabilitet under perioden fram till september 1995. Flera faktorer bidrog till detta,
bland annat en förstärkning av den amerikanska dollarn under perioden till och med
 ---pagebreak---                                             -15-

augusti, Bundesbanks penningpolitiska lättnad i mars och förstärkta ansträngningar vad
gäller budgetkonsolidering i flera medlemsstater. Detta gynnsamma läge avbröts i viss mån
i september av förnyade växelkurssvängningar mellan de europeiska valutorna. De faktorer
som låg bakom dessa återkommande spänningar var bland annat en försvagning av dollarn
och specifika ekonomiska och politiska faktorer i flera gemenskapsländer i samband med
oro i fråga om utsikterna inför EMU. Trots detta avbrott har lugnet emellertid återvänt till
marknaderna och växelkursfluktuationerna under perioden 1994-1995 har till stor del
återgått under de första månaderna i år.

Greklands, Italiens och Förenade kungarikets växelkurser har fortsatt befunnit sig utanför
ERM. Av de tre nya medlemsstaterna var det endast Österrike som anslöt sig till ERM i
början av 1995.

Utvecklingen i fråga om korta och långa räntor 1995 avspeglade delvis spänningarna på
valutamarknaderna. Bundesbank sänkte diskontot vid fyra tillfällen efter mars 1995 mot
bakgrund av en långsam tillväxt i penningmängden och bättre inflationsutsikter i Tyskland
och gav därmed de flesta andra medlemsstater det nödvändiga utrymmet att göra likadant.
Efter att ha ökat kraftigt under växelkursspänningarna under våren minskade
räntedifferensen för de korta räntorna visavi Tyskland i de flesta medlemsstater under
loppet av 1995. Den takt i vilken differenserna minskat har varierat mellan medlemsstaterna
och i de flesta fall avspeglat växelkursens utvecklingen gentemot den tyska marken.
Betydande differenser kvarstår i flera medlemsstater där de finansiella marknaderna fortsatt
oroar sig över trovärdigheten i den inflationsbekämpande- och/eller budgetpolitiken.

När det gäller de långa räntorna vändes den varaktiga minskningen av räntorna under 1995
(som följde efter ökningen 1994) kraftigt under de första månaderna i år. Den ökning som
nyligen har skett över hela gemenskapen beror till stor del på externa effekter av
utvecklingen i USA, där tecken på stigande aktivitet i ekonomin har ansetts öka
sannolikheten för att Federal Reserve företar en penningpolitisk åtstramning. Liksom för de
korta räntorna har trenden för differenserna mellan Tyskland och de övriga
medlemsstaterna generellt sett varit nedåtgående, även om betydande differenser kvarstår i
vissa medlemsstater där växelkursens trovärdighet fortfarande är starkt knuten till
inflationen och/eller budgetens utvecklingen.
 ---pagebreak---                                             -16-

II. 1.3 Sunda offentliga finanser
Flera länder kom ur lågkonjunkturen 1993 med allvarliga obalanser i budgeten. Behovet av
brådskande åtgärder på detta område har konstaterats i tidigare riktlinjer. Dessvärre hade
flera medlemsstater inte gjort några påtagliga ingrepp i fråga om budgetproblemen vid tiden
för utarbetandet av förra årets riktlinjer, trots de relativt goda ekonomiska förutsättningar
som rådde under 1994 och början av 1995.

Målet för de offentliga finanserna i 1995 års riktlinjer var att medlemsstaterna på kort sikt
inte bara skulle lita på de positiva effekter som de automatiska stabilisatorerna väntades ge
för att förbättra sin budgetsituation, utan att de också skulle dra full nytta av alla
tillväxtmöjligheter för att snabba på budgetkonsolideringen genom att minska de
strukturella underskotten. Medlemsstaterna anmodades att minska sina budgetunderskott
till under 3 % av BNP så snart som möjligt. Det rekommenderades att allt eventuellt
ytterligare manöverutrymme som kunde ges genom att tillväxten blev högre än väntat eller
genom en mer gynnsam ränteutveckling skulle användas till att skynda på
budgetkonsolideringsprocessen.

Utvecklingen under 1995 — Generellt sett förbättrades den budgetmässiga situationen
något i en stor majoritet av medlemsstaterna under 1995. Graden av förbättring var dock
otillräcklig mot bakgrund av såväl omfattningen av de budgetmässiga problem som måste
övervinnas som de officiella utfästelserna om att göra mer. Den kraftiga konjunkturmässiga
nedgång som drabbade vissa medlemsstater under årets gång, och framför allt under det
sista kvartalet 1995, gjorde det naturligtvis svårare att åstadkomma framsteg i riktning mot
sundare offentliga finanser. Budgetöverskridanden i flera länder var dock en tydlig faktor
bakom den otillräckliga förbättringen i den underliggande budgetmässiga situationen totalt
sett, mätt med kommissionens beräkningar av konjunkturjusterade budgetsaldon.

Den offentliga nettoupplåningen i gemenskapen 1995 minskade endast med en halv
procentenhet till en nivå, som fortfarande är oacceptabelt hög på 5 % av BNP, vilket är
betydligt högre än vad som förväntades vid tidpunkten för utarbetandet av riktlinjerna i maj
förra året. Omkring hälften av förbättringen i den budgetanpassning som skedde berodde på
icke-konjunkturmässiga faktorer och den beräknade minskningen i det konjunkturjusterade
budgetunderskottet (en kvarts procentenhet) var mindre än vad som förväntades tidigare.

Vad gäller det faktiska budgetunderskottet skedde vissa förbättringar i tio av de femton
medlemsstaterna, som varierar från en förbättring på 0,5 procentenheter i Portugal till
nästan 3 procentenheter i Grekland. I nio av dessa tio länder skedde även en förbättring i de
strukturella underskotten. Undantaget var Finland, där ökningen av det justerade
underskottet huvudsakligen förklarades av tidpunkten för skatteåterbetalningar. Fyra
länder, Danmark, Grekland, Italien och Sverige, åstadkom förbättringar i det
 ---pagebreak---                                                                     17-

konjunkturjusterade underskottet på mellan 1 och 3 procentenheter. Alla dessa fyra
medlemsstater, med undantag för Danmark, har fortfarande underskott på långt över
referensvärdet på 3 % av BNP vid början av 1996. Belgien, Spanien, Frankrike och
Förenade kungariket åstadkom diskretionära minskningar i storleksordningen 0,5 till 0,75
procentenheter.

 Tabell 4
                Den offentliga sektorns faktiska och konjunktujusterade budgetsaldo
                                                         (i % av BNP)

                     Faktiskt budgetsaldo                    Förändring i det f a k t i s k a        Förändring i det k o n j u n k t u r -
                              (nivå)                               busgetsaldot
                                                                                j u s t e r a d e saldot

                1993          1994          1995          1993            1994           1995        1993            1994              1995

   B             -6.7          -5.3          -4.5           0.4            1.4             0.8        2.6               1.2             0.5
   DK            -3.9          -3.5          -1.4          -1.0            0.4             2.1       -0.7             -1.3              1.6
   D             -3.5          -2.5          -3.5          -0.7            1.0            -1.0        1.0              0.8             -0.9

   GR          -14.2         -12.1           -9.2          -1.9            2.1             2.9       -0.9              2.2              2.6
   E             -7.5         -6.9< 2 >     -6.2< 2 >      -3.3            0.6             0.7       -1.1              0.7              0.4
   F             -6.1          -5.8          -5.0          -2.0            0.3             0.8       -0.4             -0.4              0.5

   IRL           -2.4          -2.0          -2.4           0.1            0.4            -0.4        1.3             -0.5             -2.0
   1             -9.6          -9.0          -7.1           0.0            0.6             1.9        1.4              0.4              1.3
   L              1.8           2.2           0.3           1.0            0.4            -1.9                         0.1             -2.0

   NL            -3.2          -3.2          -3.4           0.7           -0.0            -0.2        2.3             -0.3             -0.2
   A             -4.3          -4.5          -6.2          -2.2           -0.2            -1.7       -1.4             -0.5             -1.6
   P             -7.1          -5.8          -5.4          -3.7            1.3             0.4       -2.2               1.8             0.2

   FIN           -8.0          -6.3          -5.6          -2.2            1.7             0.7       -0.7             -0.3             -1.2
   S           -12.3         -10.8           -8.1          -4.5            1.5             2.7       -1.7              0.3              1.1
   UK            -7.8          -6.8          -6.0          -1.5            1.0             0.8       -1.5              0.1              0.6

   EUR           -6.2          -5.5          -5.0          -1.1            0.8             0.5        0.2              0.3              0.3

 1) Kommissionens beräkningar. Ett " + " anger en förbättring, ett "-" anger en försämring av budgetsaldot.
 2) Denna tidsserie omfattar fortfarande socialförsäkringsbtdrag enligt kontantprincipen. Preliminära räkenskaper enligt
    bokföringsmetoden hos de nationella myndigheterna visar siffror på - 6 , 2 % av BNP för 1 9 9 4 och - 5 , 8 % av BNP för 1 9 9 5 .
    Tidsserien kommer att uppdateras enligt bokföringsmetoden, så snart vissa frågor rörande den korrekta tillämpningen av
    statistiska definitioner har klarlagts.
 Källa: Kommissionens prognoser våren 1 9 9 6 .

De fem återstående länderna upplevde en försämring både i sina faktiska och i sina
konjunkturjusterade budgetunderskott. Vad gäller konjunkturjusterade budgetsaldon
skedde försämringar med omkring 0,25 procentenheter i Nederländerna, 0,75
procentenheter i Tyskland och mellan 1,5 och 2,5 procentenheter i Irland, Luxemburg och
Österrike. I Tysklands fall berodde överskridningen delvis på en oväntad avmattning i
inkomsterna. I Irland förefaller politiken att, mot en bakgrund av stark tillväxt, ha förstärkt
konjunkturen även om särskilda faktorer, såsom socialförsäkringsöverenskommelsen, också
spelade in. Trots vissa budgetöverskridanden uppfyller Luxemburg, liksom Irland,
fortfarande Maastrichtfördragets budgetmässiga referensvärde. I Österrike är det tydligt att
budgetläget försämrades allvarligt under 1995, trots den nya regeringens ansträngningar. I
alla dessa fem medlemsstater bör ansträngningar göras för att vända den strukturella
försämring som skedde förra året, men de är särskilt nödvändiga i de länder vars
konjunkturjusterade underskott överskrider 3 % av BNP.
 ---pagebreak---                                                       18-

Mer positivt är det att huvuddelen av den finanspolitiska anpassning som har skett under de
två senaste åren har fokuserats på utgiftssidan, så att de offentliga utgifternas andel av BNP
har sjunkit med omkring 1,75 procentenheter i gemenskapen som helhet, även om den
fortfarande ligger över 50 % av BNP. En minskning i den offentliga sektorns utgiftskvot
var en gemensam trend i en stor majoritet av medlemsstaterna. Dessutom minskade de
utgifter som inte är ränteutgifter i alla länder utom Portugal.

     Tabell 5
                       Den offentliga sektorns inkomster, utgifter och räntebetalningar
                                                 (i % av BNP)

                          Inkomster                     Utgifter              (varav) Räntebetalningar
                1993        1994      1995     1993      1994      1995     1993       1994        1995

B               49.6        50.4      49.9     56.3      55.6      54.4     10.5       10.2         9.2
DK              58.3        58.8      58.3     62.2      62.3      59.7      7.8        7.1         6.7
D               46.5        46.8      46.3     50.0      49.3      49.8      3.3        3.4         3.8

GR              34.4        35.8      36.8     48.5      48.0      46.0     12.8       14.2        12.9
E               42.0        41.0      39.9     49.5      47.9      46.0      5.2        5.1         5.4
F               49.3        48.9      49.3     55.5      54.7      54.3      3.7        3.8         3.7
IRL             38.9        39.5      37.3     41.3      41.6      39.7      6.7        5.9         5.2
1               47.4        45.2      44.8     57.0      54.2      51.8     12.1       10.7        11.2
L               45.0        44.6      41.6     43.2      42.4      41.3      0.4        0.4         0.3

NL              53.1        50.8      48.6     56.3      54.1      51.9     6.4         6.1         5.8
A               49.4        48.1      46.9     53.7      52.6      53.1     4.3         4.1         4.3
P               36.3        38.0      39.4     43.4      43.8      44.8     6.7         5.8         5.8
FIN             53.8        54.6      52.8     61.9      60.9      58.4     4.6         5.1         5.4
s               60.3        59.6      59.5     72.6      70.4      67.6     6.2         6.8         7.1
UK              35.9        36.4      37.6     43.7      43.2      43.6     2.9         3.3         3.7

EUR             46.2        45.9      45.7     52.5      51.4      50.8     5.5         5.3         5.4

Källa: Kommissionens prognoser våren 1996.

Vad gäller offentliga inkomster kunde en måttlig minskning konstateras i gemenskapen som
helhet och i flera medlemsstater. En relativt markant nedgång av de offentliga inkomsterna i
förhållande till BNP skedde i Nederländerna, Österrike och Luxemburg under de två
senaste åren. Omvänt visade skattetrycket en ökande tendens i Grekland, Frankrike,
Portugal och Förenade kungariket.
 ---pagebreak--- De otillräckliga framsteg som gjorts för att     Tabell 6
                                                               Den offentliga bruttoskulden
minska de offentliga budgetunderskotten                                         (i % av BNP)
inom gemenskapen resulterade i att den                          1993                1994                        1995
                                                                Nivå          Nivå       Ärlig              Nivå     Ärlig
genomsnittliga kvoten för den offentliga                                                  förändring               föränd-
                                                                                ring
sektorns skuldsättning i förhållande till        B              137.9          136.0         -1.9           133.7         -2.3
                                                 DK              80.1           76.0         -4.1            71.9         -4.1
BNP inom gemenskapen ökade med 3                 D               48.2           50.4         +2.2            58.1         +7.7
procentenheter till över 71 % under 1995.        GR             111.8          110.4         -1.4           111.5         +1.1
                                                 E               60.5           63.1         +2.6            65.7         +2.6
Medan skuldsättningssiffran för Tyskland         F               45.4           48.3         +2.9            52.4         +4.1
inkluderar den skuld som den tyska               IRL             97.5           91.1         -6.4            85.5         -5.6
                                                 1              119.4          125.6         +6.2           124.8         -0.8
federala regeringen, i huvudsak Treuhand         L                6.2            5.9         -0.3             5.9          0.0

anstalt, övertog i samband med den tyska         NL               81.1          77.6         -3.5             79.0        +1.4
                                                 A                62.8          65.0         +2.2             69.4        +4.4
återföreningen och detta helt klart var en       P                67.2          70.0         +2.8             71.6        +1.6

viktig   förklaring   till   ökningen   inom     FIN              57.3          59.5         +2.2             59.6         0.0
                                                 S                76.0          79.3         +3.3             79.9        +0.6
gemenskapen som helhet, bör det noteras          UK               48.5          50.2         +1.7             54.0        +3.8

att den offentliga sektorns skuldsättning i      EUR              66.2          68.2         +2.0             71.2        +3.0

förhållande till BNP fortsatte          att      Källa: Kommissionens prognoser våren 1996.

försämrades i hela nio medlemsstater under
1995. I Luxemburg xoch Finland förändrades inte skuldsättningsgraden, medan Danmark,
Belgien, Irland och Italien lyckades minska skuldsättningsgraden med mellan närmare 1 och
6 procentenheter. Det bör slutligen understrykas att den stigande skuldsättningsgraden i
flertalet medlemsstater i en period av allmänt sett minskade budgetunderskott påvisar
behovet av ökade finanspolitiska åtstramningsåtgärder.

                                                 Tabell 7
Allmänt sett har därför bidraget från egna
                                                                    Det o f f e n t l i g a u n d e r s k o t t e t 1995
finanspolitiska förstärkningar under 1995         F r a m s k r i v n i n g a r e n l i g t k o n v e r g e n s p r o g r a m m e t (CP)
                                                       o c h k o m m i s s i o n e n s s e n a s t e p r o g n o s e r (COM)
varit lägre än förväntat. Denna oförmåga                                 Datum                       CP(a)                    COM
att fullt ut infria tidigare förväntningar är    B                    6/92 (6/94)                   3.8 (4.3)                  4.5
                                                 DK                  11/94                          3.0                        1.4
olycklig      med       hänsyn     till    att   D                   11/93                          2 till 3                   3.5

medlemsstaterna offentligt har betonat i         GR                   6/94                         10.7                        9.2
                                                 E                    7/94                          5.9                        6.1
sina nationella konvergensprogram vikten         F                   11/93 (7/95)                  4.2/4.1 (5.0)               5.0

av kontinuerliga framsteg för att uppfylla de    IRL                  6/94                           <3                        2.4
                                                 I                    9/92 (6/95)                   4.7(7.5)                   7.2
finanspolitiska konvergenskriterierna. Det       NL                  10/94                          3.7                        3.4
                                                 A                    5/95                          41/2                       6.2
är likaså olyckligt med hänsyn till den          P                   11/93 (10/94)                  3 VA (b) 5.8)              5.4
betydande grad av finanspolitisk divergens       FIN                  9/95                           5.3                       5.6
                                                 S                    6/95                           9.0                       8.1
som fortfarande råder, vilket återspeglas i      UK                   3/95                          3 % (c)                    6.0
beslut från Ekofin-rådet om de alltför stora     a) Siffrorna inom parantes är reviderade officiella mål, som inte är
                                                    framlagda som konvergensprogram på gemenskapsnivå
                                                 b) Genomsnitt för 1995-97.
                                                 c) Budgetåret 1995/96.
                                                 Källa: Kommissionens prognoser våren 1996.
 ---pagebreak---                                              -20-

underskott som definieras i fördraget.

Budgetutsikter — Den avgörande uppgift som en rad länder står inför är att fortsätta
ansträngningarna för att placera de offentliga finanserna på en stabilare grund. Vad gäller
de nuvarande budgetunderskotten förutser det stora flertalet av länderna en minskning av
budgetunderskotten under 1996. Med utgångspunkt från de konkreta åtgärder som hittills
har aviserats och med hänsyn till den längre än beräknade uppbromsningen i
konjunkturuppgången, förefaller emellertid framstegen otillräckliga jämfört med de mål
som satts upp såväl i riktlinjerna som i de nationella konvergensprogrammen. Endast för tre
medlemsstater (Danmark, Irland och Luxemburg) beräknas underskotten i år understiga
referensvärdet på 3 %, vilket skall jämföras med en förväntan om sju länder vid tidpunkten
för antagandet av 1995 års riktlinjer.

Sedan riktlinjerna antogs i juli 1995 har nästan alla medlemsstater tillkännagivit nya
budgetförslag för 1996 och i vissa fall för 1997. Dessa förslag syftar alla till att ytterligare
minska de statliga budgetunderskotten i år och nästa år för att senast 1997 nå ner till ett
underskott av högst 3 % av BNP i samtliga länder utom Grekland och Italien. Särskilt
betydande åtstramningspaket tillkännagavs av regeringarna i Belgien i september 1995
(skattehöjningar och utgiftsnedskärningar), Finland i september 1995 (utgiftsnedskärningar
för 1996 och 1997), Italien i september 1995 (åtgärder mot skatteflykt, höjda
socialförsäkringsavgifter och minskade transfereringar till icke-statliga organ), Frankrike i
augusti 1995 (finanspolitiska åtgärder för att minska det statliga budgetunderskottet), i
november 1995 (genomgripande reform av det sociala trygghetssystemet) och i maj 1996
(utgiftsnedskärningar och återställande av jämvikten i socialförsäkringsbudgeten), av den
nybildade regeringen i Österrike i april 1996 (utgiftsnedskärningar, skattehöjningar och
åtgärder för att reformera pensionssystemet) samt av den tyska regeringen också i april
1996 (utgiftsnedskärningar).

Den lägre genomsnittliga ekonomiska tillväxten under 1996 jämfört med vad man räknade
med när de flesta av dessa budgetplaner gjordes upp, gör det svårare att minska
budgetunderskotten i år. Flera medlemsstater har redan tillkännagivit ytterligare åtgärder
(t.ex. frysning av vissa typer av utgifter i Tyskland och Frankrike) för att motverka en del
av de budgetöverskridanden som uppstått som den effekt den svagare tillväxten har haft på
skatteintäkter och sociala transfereringar, och andra kommer troligen att presentera
liknande åtgärder under de närmaste månaderna.

Under förutsättning att alla de åtgärder som har beslutats genomförs fullt ut i respektive
medlemsstat är en betydande förbättring i det underliggande budgetläget i sikte. Det
förtjänar emellertid att upprepas att även om dessa åtgärder är mycket glädjande är de i en
 ---pagebreak---                                               -21-

rad fall fortfarande otillräckliga, både med hänsyn till problemets omfattningen som i
förhållande till de mål man har ställt upp i de nationella konvergensprogrammen.

//. 1.4 Konkurrenskraft
I 1995 års riktlinjer upprepades betydelsen av att genomföra reformer som syftar till att
förstärka de underliggande tillväxtfrämjande faktorerna samt förstärka dynamiken och
konkurrenskraften hos gemenskapens ekonomier.

Det är tydligt att den största bördan ligger på de enskilda medlemsstaterna när det gäller att
erbjuda de förutsättningar som krävs för att skapa och upprätthålla en verkligt god
konkurrens. Detta kan endast uppnås genom en riktig inriktning på den ekonomiska- ,
budget- och socialpolitiken så att dessa förblir förenliga med medlemsstaternas mål på det
här området. Dessa nationella ansträngningar måste emellertid kompletteras med åtgärder
på gemenskapsnivå.

Det krävs att man ständigt understryker vikten av att på gemenskapsnivå utnyttja till fullo
de möjligheter som den inre marknaden erbjuder. Totalt sett var 89,7 % av direktiven
rörande den inre marknaden införlivade i nationell lagstiftning i april 1996. Danmark hade
den högsta införlivandegraden (96,6 %) följt av Nederländerna, Förenade kungariket,
Luxemburg och Spanien. De områden som fortsätter att innebära de största problemen när
det gäller genomförandet av direktiven från vitboken är offentlig upphandling, försäkring
samt immateriell och industriell äganderätt.

Insatser för att höja konkurrenskraften intensifieras i och med kommissionens nyligen
framlagda förslag angående en förtroendepakt för sysselsättning, för att förstärka
ansträngningarna inom de specifika områdena forskning och utveckling, transeuropeiska
nät och främjande av dynamiska små och medelstora företag.

Detta kommissionsinitiativ förstärker de åtgärder som redan har vidtagits inom
gemenskapen på en lång rad områden rörande konkurrenskraft. Gemenskapen har fortsatt
sina ansträngningar under de senaste åren i syfte att komplettera programmet för den inre
marknaden med upprättandet av ett effektivt konkurrensregelverk som skall säkerställa att
företagen i medlemsstaterna drivs effektivt och framgångsrikt. Nedan följer de viktigaste
insatserna:
•   Kommissionen lade förra året fram viktiga förslag på telekommunikationsområdet som
    syftade till att säkerställa en ökad liberalisering av regelverket. En sådan liberalisering är
    av avgörande betydelse för gemenskapens strävanden när det gäller
    informationssamhället. Införandet av full konkurrens på telemarknaden påverkar
 ---pagebreak---                                                       -22-

       konkurrensförmågan för hela gemenskapsekonomin. Kommissionen lade även fram
       förslag om posttjänsterna inom gemenskapen.
       Konkurrenspolitiken har också fått en allt större betydelse för att stärka
       gemenskapsindustrins konkurrenskraft. Kommissionen har under 1995 sett över
       gemenskapens bestämmelser för stöd till små och medelstora företag, till varvsindustrin
       samt till forskning och utveckling.
        Åtgärder har genomförts på området rättslig och administrativ förenkling-
       Rådgivande gruppen för konkurrenskraft som består av experter och industriledare på
       hög nivå under ordförandeskap av C. Ciampi utsågs av kommissionen och lade fram en
       rapport till Europeiska rådets möte i Madrid i december 1995.
       Europeiska rådets möte i Madrid beaktade kommissionens rapport om de små och
       medelstora företagens möjliga nyckelroll som en potentiellt viktig sektor för att skapa
       tillväxt och sysselsättningsmöjligheter. I kommissionens rapport framhölls emellertid att
       dessa små och medelstora företag behövde stöd genom särskilda åtgärder och ett
       företagsklimat som gynnar utvecklingen av små och medelstora företag. Rådet bad
       därför kommissionen att lägga fram förslag om hur man kan tillvarata de små och
       medelstora företagens potential, förbättra deras konkurrensmässiga ställning och
       uppmuntra dem i deras affärsverksamhet såväl i Europa som internationellt.
       Kommissionen godkände den 20 mars 1996, som ett svar på denna begäran, ett förslag
       till ett nytt flerårigt program för små och medelstora företag avseende perioden 1997 -
       20004 som har förelagts rådet.
       Vissa framsteg gjordes även under föregående år när det gäller de transeuropeiska
       näten (TEN) inom transport-, telekommunikations- och energisektorerna. Europeiska
       rådets möte i Madrid uppmanade medlemsstaterna att ge högsta prioritet åt ett effektivt
       genomförande av projekten för de transeuropeiska näten (TEN-projekten) och bad
       Ekofin-rådet att fatta de nödvändiga besluten om att komplettera de finansiella resurser
       som för närvarande har öronmärkts för dessa nät.
       Gemenskapsåtgärder inom ramen för struktur- och sammanhållningsfonderna, vars syfte
       är att ge stöd åt de fysiska och mänskliga resurserna i de svagare regionerna inom
       gemenskapen, fortsätter att på ett viktigt sätt bidra till en balanserad utveckling av alla
       områden.
        Slutligen genomför gemenskapen aktiva insatser på miljöskyddsområdet, såväl internt
        som på internationell nivå i olika forum. För att öka miljöpolitikens möjligheter att
        skapa sysselsättning, underströk Europeiska rådet i Madrid att en sådan politik bör
        grundas på marknadsmässiga styrmedel, däribland skattestyrmedel.

4
    Dokument KOM(96) 98 slutl. av den 20 mars 1996.
 ---pagebreak---                                                           -23-

II. 1.5 Sysselsättning och arbetsmarknad

I 1995 års riktlinjer underströks den avgörande roll som en mer aktiv och effektiv
arbetsmarknadspolitik kommer att spela för att uppnå såväl en varaktig högre ekonomisk
tillväxt som för att öka den tillväxtens förmåga att skapa arbetstillfällen. Av diskussionen i
del 1 framgick att tillväxtutvecklingen under 1995 allmänt inte infriade förväntningarna och
inte var tillräckligt hög för skapa en betydande ökning av sysselsättningen. Men förutsatt
att betydande framsteg kommer att göras för att ytterligare återställa balansen i den
makroekonomiska politiken, skulle gemenskapen gradvis kunna slå in på en väg mot
varaktig, högre sysselsättningsskapande tillväxt.

Ett avgörande inslag i gemenskapens strategi för att skapa sysselsättning är betydelsen av
att öka antalet arbetstillfällen som är knutna till en viss produktionsnivå ("tillväxtens
sysselsättningsinnehåll"). Det är emellertid viktigt att påpeka att det är svårt att efter endast
en kort tidsperiod dra slutsatser om i vilken utsträckning underliggande framsteg görs på
detta område. Detta beror på att den uppmätta arbetsproduktiviteten varierar betydligt
under olika stadier av konjunkturcykeln, vilket förklaras av att sysselsättningen reagerar
med viss eftersläpning på förändringar i den ekonomiska tillväxten. Den tillgängliga
statistiken verkar dock peka på en viss förbättring i tillväxtens sysselsättningsinnehåll i
några länder, men inte på någon avgörande förändring i flertalet av länderna eller avseende
genomsnittet för gemenskapen.

   Tabell 8
                                   Tillväxt, sysselsättning och produktivitet

                Real BNP-tillväxt (i % per år)      Sysselsättning (i % per år.)     Arbetsproduktivitet (i % per år.)

                                          Memo                               Memo                               Memo
              74-85    86 90     91-95    7995    74-85     86-90   91-95     1995   74-85    86 90    91-95    1995
   B           1.8      3.0       1.3       1.9   -0.3       1.1    -0.4       0.4    2.1      1.9      1.7      1.6
   DK          2.0      1.4       2.0       2.6    0.5       0.3    -0.4       1.5    1.5      1.2      2.4      1.1
   D           1.7      3.4       1.8       1.9   -0.2       1.5     0.0      -0.3    1.9      1.9      2.6      2.2
   GR          2.5      1.9       1.3       2.0    1.0       0.9     0.9      0.9     1.6      1.0      0.7      1.1
   E           1.9      4.5       1.4       3.0   -1.4       3.3    -0.4      2.7     3.4      1.2      1.8      0.3
   F           2.2      3.2       1.1       2.2    0.1       0.8    -0.1      1.2     2.1      2.4      1.2      1.0
   IRL         3.8      4.6       4.8       8.6    0.1       1.0     1.5       3.8    3.7      3.6      3.3      4.6
   I           2.8      3.0       1.1       3.0    0.9       0.6    -1.0      -0.4    1.8      2.4      2.3      3.4
   L           1.8      4.6       2.4       3.2    0.5       3.1     2.7       2.5    1.2      1.5     -0.3      0.7
   NL          1.9      3.1       1.9       2.4   -0.1       1.9     0.7      1.4     2.0      1.2      1.2      1.0
   A           2.2      3.0       2.0       1.8    0.7       0.7     1.1     -0.1     1.6      2.2      0.9      1.9
   P           2.2      5.1       1.1       2.5   -0.4       1.1    -0.4     -0.6     2.6      3.9      1.5      3.1
   FIN         2.7      3.4      -0.8       4.2    0.3       0.2    -3.6      2.2     2.4      3.2      2.9      2.0
   S           1.8      2.3       0.1       3.0    0.8       1.0    -2.2      1.6     1.0      1.2      2.3      1.4
   UK          1.4      3.3       1.2       2.4   -0.2       1.8    -1.2      0.6     1.6      1.5      2.4      1.8
   EUR         2.0      3.3       1.3       2.5    0.0       1.3    -0.5      0.6     2.0      1.9      2.0      1.9
  USA       2.3      2.8     2.2     2.0           1.8       2.1     1.0      1.5     0.5      0.6      1.1      0.6
  JAP       3.6     4.5      1.3     0.9           0.7       1.5     0.8      0.3     3.0      3.0      0.5      0.6
  Källa Kommissionens prognoser våren 1996.
 ---pagebreak---                                             -24-

I Spanien förefaller de arbetsmarknadsreformer som har genomförts under de senaste åren
ha bidragit till en mycket stark sysselsättningsökning under 1995 (2,7 % mot bakgrund av
en BNP-tillväxt på 3 %) och den väntas fortsätta under 1996. Även i Frankrike,
Nederländerna och, i mindre utsträckning, Belgien förefaller nyligen vidtagna åtgärder att
ha bidragit till en något mer gynnsam utveckling av sysselsättningen i förhållande till
tillväxten under 1995 än vad som kunde ha väntats på grundval av historiska trender. För
Danmarks del kan den gynnsamma sysselsättningsutvecklingen delvis bero på den aktiva
arbetsmarknadspolitik som har bedrivits. Beroende på den höga tillväxten skedde 1995 en
mycket stark sysselsättningsökning i Irland för andra året i följd. Däremot har
sysselsättningsutvecklingen i Tyskland hämmats av fortsatta nedskärningar inom landets
stora tillverkningsindustrier under trycket av en försämring av konkurrenskraften, och
betydande förluster av arbetstillfällen har gjorts i Italien inom de tjänstesektorer som i
ökande utsträckning utsatts för konkurrensmässigt tryck och som har skadats av flera år av
mycket svag tillväxt i den inhemska konsumtionen.

I riktlinjerna underströks också betydelsen av de fem prioritetsområden som fastställts av
Europeiska rådet i Essen samt rådsmötes uppmaning till medlemsstaterna att genomföra
denna strategi, genom att utarbeta fleråriga program i vilka det redogörs för deras politiska
avsikter på detta område. Genom att dessa program ger en sammanhängande redogörelse
för befintliga eller planerade nationella åtgärder bör de bli ett viktigt instrument för
övervakning och bedömning av de framsteg som görs i fråga om genomförandet av
arbetsmarknadspolitiken. För att programmens effektivitet skall säkerställas bör de
samordnas bättre med konvergensprogrammen. Därigenom markeras att åstadkommande
av konvergens, tillväxt och sysselsättning är oupplösligt förenade. Vissa förändringar i
programmens nuvarande innehåll och utformning kommer också att krävas, inklusive
nationella mål för specifika åtgärder och större betoning på frågor på medellång och lång
sikt.

Den första bedömningen av de framsteg som gjorts vad gäller genomförandet av
gemenskapens sysselsättningsstrategi lades fram för Europeiska rådet i Madrid i en
gemensam rapport från Ekofin-rådet, rådet för sociala frågor och kommissionen. I
rapporten belystes och lovordades de stora ansträngningar medlemsstaterna gjort sedan
mötet i Essen, särskilt att länderna erkänt att det är nödvändigt att använda ett integrerat
tillvägagångssätt som bygger på sambandet mellan makroekonomisk och strukturell
sysselsättningspolitik. I rapporten betonades dock att ytterligare kraft måste ges åt
arbetsmarknadsreformerna i medlemsstaterna om en avgörande förbättring i gemenskapens
sysselsättningssituation skall kunna förverkligas. I rapporten pekades en rad åtgärder ut
som betydelsefulla för förstärkningen av de nationella initiativen vad gäller
sysselsåttningsreformer. På grundval av rekommendationerna i den gemensamma rapporten
anmodade Europeiska rådet i Madrid medlemsstaterna att prioritera ett antal
 ---pagebreak---                                            -25-

handlingsområden i sina fleråriga sysselsättningsprogram. På grundval av programmen och
ett antal indikatorer kommer den gemensamma ansträngningen att förbättra både
sysselsättningssituationen och åtgärdernas effektivitet att utvärderas på gemenskapsnivå.

Sedan mötet i Madrid har debatten om arbetsmarknadsreformer fokuserats och byggt på
förslaget från kommissionens ordförande om en sysselsättningspakt. Sysselsättningspakten
är avsedd att ge innehåll åt Madridmötets försäkran om att målet att skapa arbetstillfällen
fortfarande är Europeiska unionens högsta politiska prioritet under de närmaste åren.
Paktens makroekonomiska och strukturpolitiska ramar kommer att grunda sig på den
strategi som utvecklas i dessa och tidigare riktlinjer och de tillämpliga
gemenskapsinstrumenten kommer också att användas för att skapa dynamik, tillväxt och
sysselsättning. Pakten syftar till att nå fram till konkreta politiska åtaganden tillsammans
med arbetsmarknadens parter i fråga om åtgärder som specifikt har att göra med skapande
av arbetstillfällen.
 ---pagebreak---                                             -26-

11.2 Ekonomiska utsikter
Det försämrade ekonomiska klimatet i slutet av 1995 och början av 1996 har försvårat
uppgiften att minska arbetslösheten och återupprätta sunda offentliga finanser i
gemenskapen. En återhämtning av den ekonomiska aktiviteten väntas dock under andra
halvåret 1996 och under 1997. Därigenom kommer sysselsättningen att öka igen och den
nuvarande ökande arbetslöshetstrenden att vända. För att en väsentlig och varaktig
minskning av arbetslösheten skall kunna uppnås är det dock nödvändigt att upprätthålla en
kraftig ekonomisk tillväxt under en längre tid och att göra ytterligare framsteg när det
gäller strukturella reformer.

11.2.1 Tillväxtsutsikter
Den senaste ekonomiska avmattningen, osäkerheten på arbetsmarknaden och de osäkra
inkomstförhållandena har minskat konsumenternas förtroende. Företagens tillförsikt har
minskat på grund av omotiverade växelkursrörelser, frånvaron av tydliga tecken på en
återhämtning av slutlig efterfrågan och varaktiga strukturella svagheter. Trots detta börjar
man kunna skönja tecken på att förtroendet har slutat att minska och att efterfrågan
eventuellt kan börja tillta igen i ett antal länder. Följaktligen väntas den ekonomiska
aktiviteten i gemenskapen nå sin lägsta nivå under loppet av det första halvåret i år.

Mot bakgrund av sunda fundamenta (särskilt låg          Tabell 9
inflation och relativt god investeringslönsamhet) och                       Real BNP
                                                                      (Årlig förändring i %)
av att de monetära och finansiella förhållandena är
                                                               1993       1994    1995    1996       1997
gynnsammare      väntas     gemenskapens    ekonomi     B      -1.6        2.2     1.9     1.1       2.3
                                                        DK      1.5        4.4     2.6     1.3       2.7
återhämta sig under andra halvåret 1996, vilket         D      -1.2        2.9     1.9     0.5       1.8
också    förstärks     av     att   den     pågående    GR      -1.0       1.5     2.0     2.0        2.5
                                                        E       -1.2       2.1     3.0     2.0        2.9
lageranpassningen når sitt slut. Expansionen väntas     F       -1.5       2.7     2.2     1.0        2.1
tillta gradvis under 1997. I kommissionens senaste      IRL      3.1       6.7     8.6     5.6       4.9
                                                        1       -1.2       2.1     3.0     1.8       2.7
ekonomiska prognoser väntas den ekonomiska              L        0.0       3.3     3.2     2.6       3.0

tillväxten i gemenskapen som helhet bli runt 1,5 % i    NL       0.2       2.7     2.4     1.8        2.5
                                                        A        0.4       3.0     1.8     0.7        1.1
år och runt 2,5% år 1997. Motorn i uppsvinget           P       -1.2       1.0     2.5     2.3        2.8

väntas vara en förhållandevis stor export till länder   FIN        -1.2    4.0     4.2     3.0        3.6
                                                        S          -2.2    2.6     3.0     1.2        2.0
utanför gemenskapen, en förnyad förstärkning av         UK          2.2    3.8     2.4     2.4        3.0

                                                        EUR        -0.6    2.8     2.5         1.5    2.4
investeringarna och en fortsatt måttlig, men gradvis
                                                        Källa: Kommissionens prognoser våren 1996.
tilltagande privat konsumtion.
 ---pagebreak---                                             -27-

I Tyskland, Frankrike och ett antal grannländer kommer de negativa följderna av den
kraftiga apprecieringen av valutan våren 1995 att klinga ut, delvis på grund av att de
inledande överreaktionerna på valutamarknaderna upphört. Med ytterligare stöd av en
kraftig räntesänkning och ett väntat återupprättat förtroende väntas aktiviteten komma
igång under 1996 och stärkas 1997. I Italien, Sverige, Spanien och andra länder väntas en
fortsatt ombalansering av sammansättningen av den makroekonomiska politiken, som i
varierande utsträckning har hjälpt deras valutor att återvinna förlorad mark, bidra till att
sänka räntorna på kort och medellång sikt samt att öka förtroendet och därigenom främja
en återhämtning av den inhemska efterfrågan senast under andra halvåret 1996, samtidigt
som tillväxtens exportberoende minskas. I Förenade kungariket bör lättnaderna av penning-
politiken, förbättringarna på bostadsmarknaden och en förmånlig konkurrensmässig
ställning underhålla en fortsatt icke-inflatorisk tillväxt.

Inte desto mindre präglas de ekonomiska utsikterna av väsentliga osäkerheter. I länder vars
valutor apprecierade 1995 har verkningarna av det försämrade konkurrensläget ännu inte
helt övervunnits, och i de flesta länder vars valutor deprecierade 1994-95 har
ränteskillnaderna gentemot den tyska marken förblivit förhållandevis höga. I det nuvarande
försiktiga klimatet och med tanke på den höga arbetslösheten, kan företagens och
konsumenternas positiva reaktioner på förbättrade ekonomiska och monetära förhållanden
och på minskade budgetobalanser komma att bli svagare och ske senare än normalt.

Om framstegen mot sundare offentliga finanser och strukturreformer skulle hindras av ett
ökat socialt och politiskt motstånd, skulle detta kunna undergräva trovärdigheten i de
angivna målen för den ekonomiska politiken och förstärka tvivlen hos vissa observatörer på
att ett tillräckligt antal medlemsstater kommer att vara redo att delta i EMU den 1 januari
1999. En sådan utveckling skulle leda till att de långa räntorna steg och skulle kunna skapa
en risk för spänningar på valutamarknaderna. Detta skulle ha allvarliga följder för
möjligheterna till en förnyad och hållbar återhämtning och sysselsättnings uppgång.

Vissa av de osäkra moment som omger de ekonomiska utsikterna skulle dock kunna peka i
en positiv riktning. Eftersom underliggande ekonomiska fundamenta i gemenskapen för
närvarande är gynnsamma och ombalanseringen av politikens sammansättning väntas
fortsätta, skulle uppsvinget av den ekonomiska aktiviteten kunna erbjuda positiva
överraskningar när förtroendet väl är återvunnet.
 ---pagebreak---                                             -28-

11.2.2 Sysselsättningstrender
Sysselsättning ~ Mot bakgrund av den förutsedda svaga expansionen av den ekonomiska
aktiviteten i början av 1996, väntas sysselsättningen fortsätta att utvecklas svagt under de
kommande månaderna. Under förutsättning att den ekonomiska tillväxten tilltar enligt
prognoserna, skulle dock nya arbetstillfällen åter börja skapas under andra halvåret 1996
och i större omfattning under 1997. Den totala sysselsättningen väntas öka med endast
0,25 % i år och med 0,5 % nästa år.
                                                      Tabell 10
Det är inte alla medlemsstater som väntas fa del                    Arbetsmarknadsutsikter
av denna blygsamma ökning av antalet nya
                                                                  Syselsättnings-         Andel arbetslösa
arbetstillfällen under 1996. I Tyskland och                           ökning
                                                                                {% av arbetskraften)
Österrike    väntas    sysselsättningen    minska                    (% per år)

                                                             1995      1996       1997   1995    1996    1997
betydligt. Om denna förutsägelse besannas
                                                      B       0.4      -0.1        0.7    9.9    10.1     9.8
kommer 1996 att bli det femte året i rad som          DK      1.5       0.0        0.7    6.8     6.1     5.8
                                                      D      -0.3      -0.8       -0.1    8.3     9.3     9.4
arbetstillfällen går förlorade i Tyskland, där
                                                      GR      0.9       1.0       1.2     9.1     9.1     9.0
ekonomin lider av en hög relativ kostnadsnivå. I      E       2.7       1.4       1.5    22.9    22.5    22.1
                                                      F       1.2       0.0       0.6    11.5    11.7    11.7
de      flesta    andra     medlemsstater    har
                                                      IRL     3.8       2.3       1.7    14.4    13.4    12.8
förväntningarna om ökad sysselsättning likaledes      1      -0.4       0.2       0.4    11.8    11.8    11.7
                                                      L       2.5       1.7       2.6     2.9     3.0     2.9
justerats nedåt. I Belgien, Danmark, Frankrike
                                                      NL      1.4       1.0        1.4    7.3     7.2     7.0
och Portugal väntas sysselsättningen nu stagnera      A      -0.1      -1.0       -0.4    4.0     4.6     5.1
                                                      P      -0.6      -0.1        0.5    7.2     7.4     7.2
eller sjunka i år. Å andra sidan väntas skapandet
                                                      FIN     2.2       1.7        2.1   17.2    16.3    15.0
av nya arbetstillfällen förbli relativt starkt (1 %   S       1.6       0.6        1.0    9.2     8.8     8.3
                                                      UK      0.6       0.9        1.0    8.8     8.4     8,0
eller   mer) i    Grekland,     Spanien,   Irland,
                                                      EUR     0.6       0.2       0.6    10.9    10.9    10.8
Luxemburg,      Nederländerna,    Finland och Källa: Kommissionensprognoser våren 1996.
Förenade kungariket. Med utgångspunkt i de
nuvarande antagandena om tillväxten väntas sysselsättningen öka i större utsträckning
under 1997. Men på grund av att många arbetstillfällen fortfarande kommer att gå förlorade
inom tillverkningssektorn, väntas sysselsättningen fortsätta att sjunka i Tyskland och, på
grund av den låga tillväxten i ekonomin, även i Österrike.

Arbetslöshetstrender      — Mot bakgrund av den svaga sysselsättningsutvecklingen i
gemenskapen 1996-97, väntas arbetslösheten fortsätta att öka under de närmaste
månaderna, innan den långsamt börjar sjunka under loppet av andra halvåret 1996. För året
som helhet väntas arbetslösheten ligga kvar på förra årets nivå på nära 11 % av den civila
arbetsföra befolkningen. Nästa år kan den komma att långsamt sjunka till 10,75 % i
genomsnitt och möjligen nå 10,5 % mot slutet av året.

Trenderna för arbetslösheten i de enskilda medlemsstaterna återspeglar till stor del de
väntade sysselsättningstrenderna. I år väntas andelen arbetslösa öka väsentligt (med en halv
 ---pagebreak---                                                 -29-

procentenhet eller mer) i Tyskland och Österrike, även om arbetslösheten i Österrike förblir
låg i förhållande till den genomsnittet i gemenskapen. I Belgien, Frankrike och Portugal kan
förhållandena också komma att försämras och i Italien räcker den långsamma ökningen av
sysselsättningen endast till att stabilisera arbetslösheten.

Å andra sidan väntas arbetslösheten fortsätta att minska i sex medlemsstater. Detta
inbegriper de tre länder i vilka arbetslösheten har slagit hårdast (Irland, Finland och
Spanien), även om andelen arbetslösa fortsätter att vara extremt hög i dessa länder. I alla
tre länderna motverkas effekterna av den kraftiga sysselsättningsökningen delvis av en
väsentlig ökning av arbetskraften. Den mest positiva utvecklingen väntas i Förenade
kungariket och Danmark, där en ytterligare minskning på runt en halv procentenhet väntas
fa ner arbetslösheten till en nivå väsentligt under genomsnittet i gemenskapen. År 1997
väntas arbetslösheten minska i varierande utsträckning i alla medlemsstater utom tre. I
Tyskland och Frankrike kommer andelen arbetslösa förmodligen att stabiliseras och i
Österrike kan den stiga ytterligare.

                                            *      *

För gemenskapen som helhet har trenderna för tillväxten och arbetslösheten den senaste
tiden varit en besvikelse. Framstegen mot de mål som anges i artikel 2 i fördraget, nämligen
en hållbar och icke-inflatorisk tillväxt och en hög nivå i fråga om sysselsättning har inte
varit tillräckliga. Utvecklingen under den senaste tiden och även den väntade utvecklingen
har gett upphov till tvivel om huruvida det går att uppnå målen i kommissionens vitbok från
1993 om tillväxt, konkurrenskraft och sysselsättning vad gäller att skapa ytterligare 15
miljoner arbetstillfällen och halvera arbetslösheten (jämfört med dess nivå 1994) fram till år
2000. Därför måste bestämda ansträngningar göras både på det makroekonomiska och det
strukturella området i syfte att förstärka skapandet av varaktiga arbetstillfällen.

11.2.3 Konvergens

Prisstabilitet— Framgångarna när det gäller att sänka inflationen i gemenskapen och i
medlemsstaterna väntas bestå under detta och nästa år. Den genomsnittliga inflationen i
gemenskapen, mätt som deflatorn för den privata konsumtionen, väntas falla till runt 2,5 %
i år och stanna på en något lägre nivå 1997.

Utsikterna till en låg och sjunkande inflation är inte enbart en följd av att produktionsgapet
i gemenskapens ekonomi nyligen växt och väntas behålla den omfattningen, utan även av en
ökad trovärdighet för att den ekonomiska politiken skall kunna bekämpa inflationen. Denna
trovärdighet är djupt rotad i Tyskland och i länder vars valutor är nära knutna till den tyska
 ---pagebreak---                                               -30-

marken. I ett antal andra länder har                 Tabell 11
                                                                    Pris- och löneutveckling 1
penningpolitiken bedrivits med avsevärd
                                                                   (årlig procentuell förändring)
framgång i syfte att få ner inflationen till en                        Priser              Nominallön per
förutbestämd nivå. I Italien, Sverige, Spanien                                               anställd

                                                               1995    1996     1997    1995     1996     1997
och Portugal har inflationsbekämpningens
                                                     B          1.5      2.0     1.8      1.9     1.7     2.2
trovärdighet förstärkts av att centralbankerna       DK         1.8      1.8     2.4      3.3     3.9     3.6
                                                     D          2.0      1.6     1.6      3.8     2.6     2.4
har blivit oberoende och i Finland av att            GR         9.3      8.3     7.0    12.5     11.1     9.6
viktiga åtgärder i den riktningen har                E          4.6      3.6     3.2     2.4      3.8     3.6
                                                     F          1.6      1.8     1.6     2.4      2.3     2.5
genomförts.     I    dessa     länder    spelar      IRL        2.5      2.3     2.4      3.1     4.0     5.0
                                                                5.7      4.1     3.5      5.2     5.4     4.8
genomförandet av finanspolitiken en särskilt         L          2.0      1.7     2.1      3.9     3.5     3.8
viktig     roll   för   att  förankra   låga         NL         1.1      1.9     2.0      3.0     1.9     2.5
                                                     A          2.2      2.1     1.6      3.8     3.0     2.9
inflationsförväntningar och för att bibehålla        P          4.2      3.1     3.0      4.6     4.6     4.0
förtroendet för valutan. I alla länderna har en      FIN        1.1      1.0     1.5      5.3     4.0     4.0
                                                     S          2.7      1.7     2.5      3.0     5.2     4.5
klart inflationsbekämpande penningpolitik i          UK         2.6      2.7     2.5      3.1     3.6     3.6

kombination       med       mer        trovärdiga    EUR        3.0      2.6     2.4      3.5       3.4    3.2
                                                     1
                                                         Deflator för den privata konsumptionen resp. nominella
ansträngningar    att placera     de    offentliga       löner per anställd

finanserna på en fast grund vid olika Källa: Kommissionens prognoser våren 1 9 9 6 .
tidpunkter lett till väsentliga apprecieringar av deras valutor från tidigare låga nivåer. Detta
väntas ytterligare bidra till att sänka inflationen och borde i sin tur underlätta en gradvis
eftergift av penningpolitiken, vilken har begränsat den inhemska efterfrågan i dessa länder.

I gemenskapen som helhet och i de flesta medlemsstaterna väntas ökningen av den
nominallönen per anställd förbli förenlig med kravet på att bevara en låg inflation och
främja skapandet av nya arbetstillfällen. I genomsnitt väntas de nominella lönerna öka med
runt 3,5 % i år och med något mindre nästa år, mot bakgrund av en väntad inflationstakt på
runt 2,5 % per år. Reallönekostnaderna väntas fortsätta att öka i en lägre takt än
produktionsökningen, och därigenom bidra till en ytterligare förbättring av företagens
totala lönsamhet.

I vissa låginflationsländer, särskilt Tyskland, har en förhållandevis dämpad efterfrågan och
den försämrade konkurrenskraft som är förenad med valutaappreciering begränsat
möjligheterna att vältra över arbetskostnaderna på priserna, vilket medfört att
vinstmarginalerna krympt avsevärt i de konkurrensutsatta sektorerna. Naturligtvis kan inte
löneutvecklingen omedelbart anpassas till växelkursrörelserna och vid tydliga
överreaktioner är en marknadsledd korrigering av växelkurserna med säkerhet det mest
önskvärda alternativet. För att landet skall kunna säkerställa sin konkurrensmässiga
ställning och förbli attraktivt för privata investeringar är det dock nödvändigt att
löneavtalen hålls inom rimliga gränser, samtidigt som åtgärder genomförs för att öka
produktiviteten och sysselsättningen.
 ---pagebreak---                                              -31-

Omvänt väntas reallönerna i vissa deprecierande länder, särskilt Italien, återvinna lite av den
terräng som förlorats under de senaste åren. I dessa länder finns en risk för att
arbetstagarna genom högre lönekrav alltför snabbt skall försöka återfå den köpkraft de
förlorat under de senaste åren och därigenom underblåsa en pris-lönespiral. I stället bör en
fortsatt anpassad löneutveckling tillsammans med en riktig och trovärdig finanspolitik
medföra en appreciering av dessa valutor och därvid lätta (det importerade)
inflationstrycket. En sådan politik genomfördes framgångsrikt i Sverige förra året. Enligt
prognosen för 1996 kommer dock de nominella lönerna i år att öka i väsentligt högre takt
trots att konsumentpriserna väntas stiga långsammare. Denna löneutveckling riskerar att
komma i konflikt med stabilitetsmålet och verkar inte tillräckligt väl återspegla behovet av
att behålla och skapa arbetstillfällen. Dessutom kan den i kombination med den betydande
apprecieringen av kronan komma att hota konkurrenskraften.

Inflationen (deflatorn för den privata konsumtionen) väntas stanna under 3 % under 1996-
97 i de länder som redan uppfyller detta mål. I de sju länder i vilka inflationen inte
överskred 2 % förra året (Belgien, Danmark, Tyskland, Frankrike, Luxemburg,
Nederländerna och Finland) väntas den förbli under det värdet i år och nästa år (möjligen
med undantag av Danmark och Luxemburg). 1995 års allmänna riktlinjer innehöll en
rekommendation att länder med en inflationstakt på mellan 2 och 3 % skulle sikta på att
närma sig eller nå under 2 % . I detta avseende väntas vissa framsteg göras under 1996
(Irland, Österrike, Sverige) men, åtminstone med utgångspunkt i de antaganden som för
närvarande ligger till grund för prognosen, i mindre utsträckning under 1997 (på grund av
en eventuell uppåtgående tendens i Danmark, Irland, Luxemburg och Sverige).

Synliga förbättringar väntas i de fyra länder i vilka inflationen för närvarande överstiger
3 %. Med fortsatta ansträngningar kommer inflationen i Spanien och Portugal förmodligen
att närma sig den övre gräns som anges i riktlinjerna (3 %) 1997. Mot bakgrund av att
importpriserna ökar i märkbart lägre takt och de indirekta skatterna inte ökar mera, väntas
konsumentprisinflationen i Italien sjunka till 3,5 % 1997. I Grekland bör det med
kraftfullare ansträngningar, särskilt vad gäller budgeten, vara möjligt att minska inflationen
ytterligare till under de 7 % som för närvarande förutses för 1997.

Budgetutsikter för 1996-97 — Ett stort antal medlemsstater har vidtagit väsentliga åtgärder
för att konsolidera sina offentliga finanser 1996 och i många fall även 1997. Enligt
kommissionens uppskattningar av de konjunkturjusterade budgetsaldona, innebär de
nuvarande budgetplanerna en minskning av det underliggande budgetunderskottet med i
storleksordningen 0,75 procentenheter av gemenskapens BNP 1996 och, med den nu kända
politiken, med ytterligare 0,75 procentenheter 1997. Trots detta väntas den offentliga
 ---pagebreak---                                                                     -32-

nettoupplåningen i gemenskapen minska betydligt mindre 1996 än vad som tidigare
förutsågs, enligt kommissionens tidigare prognoser, vilka tar hänsyn till att tillväxten är
lägre än väntat. Det genomsnittliga budgetunderskottet väntas minska med en halv
procentenhet till strax under 4,5 % av gemenskapens BNP 1996 (jämfört med prognosen
hösten 1995 på 3,75 % av BNP).

De ekonomiska prognoserna omfattar ett scenario för 1997 som grundar sig på de åtgärder
som redan har antagits eller offentliggjorts tillräckligt utförligt. Detta omfattar inte
allmänna politiska avsikter, för vilka inga särskilda åtgärder ännu är kända. Prognoserna tar
hänsyn till de ekonomiska paket som de tyska, franska, österrikiska och svenska
regeringarna offentliggjorde i detalj under april och början av maj. De planerade
anpassningsåtgärder som den belgiska regeringen nyligen offentliggjorde för 1997 ingår
dock inte, eftersom man inte visste tillräckligt mycket om dem då prognoserna utarbetades.
Förutom de länder som nämnts väntas en rad andra medlemsstater vidta åtgärder för att
förbättra sin budgetmässiga ställning fram till 1997. Enligt scenariot för 1997 väntas det
genomsnittliga faktiska budgetunderskottet falla till 3,5 % av BNP nästa år till följd av de
nu kända åtgärderna, konjunkturförbättringarna och det låga ränteläget.

   Tabell 12                                                               Tabell 1 3
     Faktiskt och konjunkturjusterat offentligt                                            Offentlig bruttoskuld
                   budgetsaldo                                                                   (% av BNP)
                               (% av BNP)                                                        Nivå                       Årlig
                  Faktiskt saldo            Konjunkturjusterat                                                           förändring
                       Nivå                       saldo                               1995       1996      1997 1    1996      1997 1
                                                                2
                                             Årlig    förändring
                                                                           B         133.7      132.2     130.6      -1.5      -1.6
           1995         1996     19971   1995        1996   1997'          DK         71.9       71.0      68.7      -0.9      -2.3
                                                                           D          58.1       61.5      62.4       3.4       0.9
   B       -4.5         -3.2      -3.7      0.5       1.8    -0.9
   DK      -1.4         -0.9      -0.6      1.6       1.0    -0.2          GR        111.5      111.8     111.4          0.3   -0.4
   D       -3.5         -3.9      -2.9   -0.9        0.3      1.2          E          65.7       67.8      68.0          2.1    0.2
                                                                           F          52.4       56.1      57.8          3.7    1.7
   GR      -9.2         -8.1      -6.9      2.6       1.0     0.8
   E      -6.23         -4.8      -3.7      0.4       1.5     0.7          IRL        85.5       81.3      77.3      -4.2      -4.0
   F       -5.0         -4.2      -3.0      0.5       1.1     0.9          1         124.8      124.5     122.8      -0.3      -1.7
                                                                           L           5.9        6.2       6.8       0.3       0.9
   IRL     -2.4         -2.0      -1.6   -2.0        0.3      0.6
           -7.1         -6.3      -5.2      1.3       0.8     0.8          NL          79.0      79.4       78.7         0.4   -0.7
   L         0.3        0.7       0.3    -2.0        0.4     -0.6          A           69.4      72.4       73.9         3.0    1.5
                                                                           P           71.6      72.2       71.8         0.6   -0.4
   NL      -3.4         -3.5      -2.9      -0.2      0.2     0.4
   A       -6.2         -4.6      -3.1   -1.6         2.2     2.0          FIN         59.6      62.5       63.2         2.9    0.7
   P       -5.4         -4.4      -3.7      0.2       0.9     0.5          S           79.9      80.8       79.6         0.9   -1.2
                                                                           UK          54.0      55.5       56.2         1.5    0.7
   FIN     - 1 ; . (r   -3.3      -1.6      -1.2      1.5     0.7
   S       -8.1         -5.2      -3.1       1.1      2.8     1.5          EUR         71.2      73.9       74.3         2.7    0.4
   UK      -6.0         -4.4      -3.7      0.6       1.5     0.3          1
                                                                               Baserat på nu offentliggjorda åtgärder.
   EUR     -5.0         -4.4      -3.4      0.3      0.9      0.8          Källa: Kommissionens prognoser våren 1996.
   1
     Baserat på nu offentliggjorda åtgärder.
   ' Ett positivt tal anger en förbättring av det
     konjunkturkorrigerade saldot.
   3
     Denna tidsserie omfattar fortfarande social-
     försäkringsbidrag enligt kontantprincipen.
     Preliminära räkenskaper enligt bokföringsmetoden
     hos de nationella myndigheterna visar siffror på
     - 5.8% av BNP för 1995. Tidsserien kommer att
     uppdateras enligt bokföringsmetoden, så snart
     vissa frågor rörande den korrekta tillämpningen av
     statistiska definitioner har k!ar!agts
   Källa: Kommissionens prognoser våren 1996.
 ---pagebreak---                                              -33-

Den utsträckning i vilken budgetsaldot väntas förbättras är inte tillräcklig för att stoppa
ökningen av den genomsnittliga kvoten mellan bruttoskulden och BNP i gemenskapen.
Bruttoskuldkvoten väntas öka med nästan 3 procentenheter till 74 % av BNP i år, innan
den i stort sett stabiliseras på den nivån 1997. År 1996 väntas skuldkvoterna öka i alla
medlemsstater utom fyra (Belgien, Danmark, Irland och Italien) men 1997 väntas de
stabiliseras eller sjunka i runt två tredjedelar av medlemsstaterna.

Enligt prognosen kommer alla länder utom Tyskland och Nederländerna att sänka sina
faktiska underskott 1996, men de väntas inte uppnå de mål som fastställs både i de
nationella konvergensprogrammen och i 1995 års riktlinjer. Endast tre medlemsstater
(Danmark, Irland och Luxemburg) väntas ha faktiska underskott under referensvärdet på
3 % i år. Särskilt stora minskningar av budgetunderskotten (nära 1 % av BNP eller mer)
väntas i år i Belgien, Frankrike, Grekland, Spanien, Italien, Österrike, Portugal, Finland,
Sverige och Förenade kungariket.

Enligt det scenario för 1997 som bygger på en oförändrad politik, skulle Tyskland,
Frankrike, Nederländerna och Finland ansluta sig till den grupp av länder, vars underskott
är lägre än referensvärdet i Maastrichtfördraget och Österrike och Sverige väntas komma
mycket nära det värdet. För ett antal länder, som ännu inte har offentliggjort tillräckliga
detaljer om ytterligare åtgärder, krävs ytterligare ansträngningar i storleksordningen 0,75 %
av BNP för att nå referensvärdet på 3 % (Belgien, Spanien, Portugal och Förenade
kungariket). Endast Italien och Grekland väntas i det nuvarande scenariot överskrida
referensvärdet för underskottet i högre grad med prognosticerade underskott på 5,25 %
respektive 7 % av BNP.

Med tanke på den otillfredsställande utvecklingen av tillväxten och sysselsättningen, är
behovet av en förnyad återhämtningsprocess i gemenskapen akut. Den utmaning som
politikerna står inför är att åstadkomma en förnyad förstärkning av förtroendet och
skapandet av nya arbetstillfällen på kort sikt och samtidigt förbättra förutsättningarna för en
starkare tillväxt och sysselsättning på medellång sikt. Detta kräver både en understödjande
makroekonomisk politik, som innehåller en sund ombalansering av den makroekonomiska
politiken, och en intensivare strukturpolitik som leder till sänkt arbetslöshet och ökar
gemenskapens konkurrenskraft. Kommissionens ekonomiska årsrapport 1996 innehåller en
utförlig analys av de politiska alternativ som står till buds under nuvarande omständigheter.
Dessutom har kommissionen tagit emot yttranden från Europaparlamentet och Ekonomiska
och sociala kommittén om den rapporten och diskuterat den med arbetsmarknadens parter.
 ---pagebreak---                                          -34-

Mot denna bakgrund fastställer rekommendationen om 1996 års allmännariktlinjerförden
ekonomiska politiken den politik som är nödvändig för att uppnå gemenskapens mål i fråga
om tillväxt, sysselsättning och konvergens.
 ---pagebreak---  ---pagebreak---                                  sr
                                                                     ISSN 1024-4506

                                                         KOM(96) 211 slutlig

                                               DOKUMENT

SV                                                                              10

                                      Katalognummer : CB-CO-96-237-SV-C

                                                                ISBN 92-78-04435-0

Byrån för Eui'opeiska gemenskapernas officiella publikationer
L-2985 Luxemburg