               5.4.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 129/58

      P8_TA(2018)0060
      EU:s prioriteringar inför det 62:a mötet i FN:s kvinnokommission
      Europaparlamentets rekommendation till rådet av den 1 mars 2018 om EU:s prioriteringar inför det 62:a mötet i FN:s kvinnokommission (2017/2194(INI))
      (2019/C 129/08)

         Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

                  —

                  med beaktande av det 62:a mötet i FN:s kvinnokommission, dess prioriterade tema ”Utmaningar och möjligheter för att uppnå jämställdhet och egenmakt för kvinnor och flickor på landsbygden” och temat ”Kvinnors deltagande i och tillgång till medier och informations- och kommunikationsteknik, och deras inverkan och användning som verktyg för kvinnors utveckling och egenmakt”,

                  —

                  med beaktande av den fjärde internationella kvinnokonferensen i Peking i september 1995, och den deklaration och handlingsplattform för kvinnors egenmakt som antogs i Peking samt påföljande slutdokument från FN:s särskilda sessioner, Peking + 5, + 10, + 15 och + 20, om ytterligare åtgärder och initiativ för att genomföra Pekingdeklarationen och handlingsplattformen, vilka antogs den 9 juni 2000, den 11 mars 2005, den 2 mars 2010 respektive den 9 mars 2015,

                  —

                  med beaktande av artikel 157.4 i EUF-fördraget,

                  —

                  med beaktande av sin resolution av den 9 september 2015 om att stärka flickor genom utbildning i EU (1),

                  —

                  med beaktande av sin resolution av den 8 mars 2016 om situationen för kvinnliga flyktingar och asylsökande i EU (2),

                  —

                  med beaktande av sin resolution av den 14 februari 2017 om främjande av jämställdhet inom psykisk hälsa och klinisk forskning (3),

                  —

                  med beaktande av sin resolution av den 4 april 2017 om kvinnor och deras roller i landsbygdsområden (4),

                  —

                  med beaktande av FN-resolutionen Att förändra vår värld: Agenda 2030 för hållbar utveckling, som antogs vid FN:s toppmöte om hållbar utveckling den 25 september 2015 i New York,

                  —

                  med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2010/41/EU av den 7 juli 2010 om tillämpning av principen om likabehandling av kvinnor och män som är egenföretagare och om upphävande av rådets direktiv 86/613/EEG (5),

                  —

                  med beaktande av FN:s konvention från 1979 om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor,

                  —

                  med beaktande av den allmänna rekommendationen nr 34 (2016) från kommittén för avskaffande av diskriminering av kvinnor om landsbygdskvinnors rättigheter,

                  —

                  med beaktande av Europarådets konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och av våld i hemmet (Istanbulkonventionen) och Europaparlamentets resolution av den 12 september 2017 (6) om EU:s anslutning till konventionen,

                  —

                  med beaktande av Parisavtalet av den 12 december 2015,

                  —

                  med beaktande av artikel 113 i arbetsordningen,

                  —

                  med beaktande av betänkandet från utskottet för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män (A8-0022/2018), och av följande skäl:

                  A.

                  Jämställdhet är en av EU:s grundläggande principer, vilket fastslås i fördragen och i stadgan om de grundläggande rättigheterna.

                  B.

                  FN:s mål 5 för hållbar utveckling är att uppnå jämställdhet och stärka alla kvinnors och flickors egenmakt i hela världen, och målet bör införlivas helt i Agenda 2030 för att uppnå framsteg avseende alla hållbarhetsmål. Bland målen för hållbar utveckling finns ett mål om att fördubbla jordbrukets produktivitet och inkomster för småskaliga livsmedelsproducenter, i synnerhet kvinnor.

                  C.

                  Europeiska unionen och dess medlemsstater bör gå i spetsen för kvinnors och flickors egenmakt och är skyldiga att arbeta för att uppnå fullständig jämställdhet inom unionen och att främja detta mål i alla yttre förbindelser.

                  D.

                  De sociala och ekonomiska förhållandena och levnadsvillkoren har förändrats mycket under de senaste decennierna och varierar betydligt mellan de olika länderna.

                  E.

                  Uteblivna statliga åtgärder mot bristande jämställdhet äventyrar nuvarande och framtida framsteg på detta område. Att ta itu med traditionella könsobalanser och stereotyper och föreställningar är avgörande för kvinnors egenmakt och fattigdomsutrotning.

                  F.

                  Diskrimineringen av kvinnor drabbar även kvinnor på landsbygden. Huvuddelen av världens kvinnor lever på landsbygden och är därför mer utsatta för flerfaldig diskriminering på grund av ålder, klass, etnicitet, ras, funktionsnedsättning och könsidentitet.

                  G.

                  Kvinnors deltagande på arbetsmarknaden i landsbygdsområden omfattar många olika sysselsättningsmöjligheter, och begränsas således inte enbart till konventionellt jordbruksarbete.

                  H.

                  Kvinnor på landsbygden får ofta lägre betalt än män för samma arbete, deras arbete erkänns ofta inte formellt, vilket gäller t.ex. obetalt omsorgsarbete, och återspeglas inte i antalet kvinnor som är ägare av jordbruksföretag, trots att de är nyckelaktörer för att uppnå de ekonomiska, miljömässiga och sociala förändringar som krävs för en hållbar utveckling.

                  I.

                  Kvinnor på landsbygden som ofta är den huvudsakliga vårdgivaren i sina familjer och lokala samhällen har omfattande svårigheter att få barn- och äldreomsorg till sina anhöriga, vilket leder till en oproportionerlig börda för kvinnorna och hindrar deras integration på arbetsmarknaden. Tillhandahållandet av vårdtjänster av hög kvalitet är mycket viktigt för kvinnor och främjar balans mellan arbetsliv och privatliv.

                  J.

                  Kvinnor på landsbygden ställs inför många hinder som försvårar tillgången till lämpliga offentliga hälsovårdstjänster på grund av begränsad rörlighet och bristande tillgång till transportmedel eller hjälpmedel för att kontakta transportmedel (t.ex. mobiltelefon). Det krävs heltäckande hälsovårdstjänster för landsbygdskvinnornas fysiska, psykiska och känslomässiga välbefinnande (t.ex. för att motverka könsrelaterat våld). Tillgången till rätten till sexuell och reproduktiv hälsa och utbildning är mer begränsad i landsbygdsområden.

                  K.

                  Det är av stor betydelse för samhället som helhet att landsbygdsbefolkningen kan bo kvar, med särskild uppmärksamhet på områden med naturbetingade begränsningar, eftersom bevarandet av miljön och landskapet är beroende av det.

                  L.

                  Det finns en direkt koppling mellan bristande jämställdhet och miljöförstörelse.

                  M.

                  Klimatförändringarna och dess konsekvenser har en särskild och oproportionerligt negativ inverkan på kvinnor och flickor på landsbygden. Kvinnor på landsbygden är även kraftfulla aktörer bakom utvecklingen mot ett mer hållbart och miljövänligt jordbruk och kan spela en viktig roll för att skapa gröna arbetstillfällen. Att ge kvinnliga jordbrukare lika tillgång till mark och andra produktionsmedel är avgörande för att uppnå jämställdhet, livsmedelstrygghet och en effektiv klimatpolitik.

                  N.

                  Unga kvinnor på landsbygden utsätts fortfarande för ojämlikhet och diskriminering på flera grunder, och åtgärder måste vidtas för att främja en verklig jämställdhet mellan kvinnor och män, så att det ges fler arbetsmöjligheter, bland annat genom egenföretagande och inom sektorn för naturvetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap och matematik, som gör det möjligt för dem att stanna kvar på landsbygden och därigenom trygga generationsskiftet och jordbrukets och landsbygdens fortlevnad.

                  O.

                  Jordbrukssektorn, inom vilken kvinnor spelar en viktig roll, är avgörande för landsbygdens livskraft och för generationsskiftet, den sociala sammanhållningen och den ekonomiska tillväxten. Jordbruket ska tillhandahålla säker, näringsrik och hälsosam mat och även bidra till ett omväxlande landskap, till att motverka klimatförändringarna och till att bevara den biologiska mångfalden och kulturarvet.

                  P.

                  Näringsintaget spelar en avgörande roll för flickors utveckling och välbefinnande. Näringsbrist leder till fysiska och psykiska problem såsom tillväxthämning, infertilitet, håglöshet, trötthet och koncentrationssvårigheter, vilket i sin tur minskar kvinnors ekonomiska potential och inverkar på hela familjens och samhällets välbefinnande.

                  Q.

                  Kvinnor på landsbygden måste kunna delta i offentligt beslutsfattande, och det krävs en jämn könsfördelning för att uppnå jämställdhet.

                  R.

                  När det gäller förebyggande av arbetsrisker gäller olika förhållanden för kvinnor och män. För att t.ex. bedöma skadliga effekter av kemiska produkter görs ofta beräkningar utifrån kroppsbyggnaden hos män – som i allmänhet har mer muskelmassa – och man ignorerar till och med de specifika rekommendationerna för gravida eller ammande kvinnor. Det är därför nödvändigt att ta hänsyn till olika faktorer så att åtgärder kan vidtas för kvinnors hälsa inom jordbrukssektorn.

                  S.

                  Diskrimineringen påverkar även kvinnor inom mediesektorn. Medierna spelar en viktig roll för hela samhället och kvinnorna, som utgör minst halva befolkningen, bör i lika stor utsträckning medverka i skapandet av medieinnehåll och beslutsfattandet inom medieorganisationer.

                  T.

                  Mediesektorns roll är avgörande för att främja jämställdhet, eftersom medierna inte bara speglar utan även skapar beteendemönster och beteendenormer, och därmed i stor utsträckning formar den allmänna opinionen och kulturen.

                  U.

                  Mediebevakningen bidrar till att alla samhällsskikt får en bred förståelse för hur komplex kvinnors och mäns situation är.

                  V.

                  Kvinnor och barn påverkas oproportionerligt av konflikter och utgör den största flyktinggruppen antingen i läger eller på flykt för att söka säkerhet.

                  W.

                  I många samhällen har kvinnorna inte samma rättigheter till mark och egendom genom rättsliga medel, vilket förvärrar fattigdomen och begränsar kvinnors ekonomiska utveckling.

                  X.

                  Transkvinnor blir ofta oproportionerligt diskriminerade på grund av sin könsidentitet.

                  Y.

                  Starkare stöd till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter är en förutsättning för jämställdhet och kvinnors egenmakt.

                  Z.

                  Sociala normer för kvinnors och mäns roller gör att kvinnor blir mer utsatta, framför allt vad gäller deras sexuella och reproduktiva hälsa, mot bakgrund av skadliga sedvänjor såsom kvinnlig könsstympning eller barnäktenskap, tidiga äktenskap och tvångsäktenskap.

         1.

            Europaparlamentet riktar följande rekommendationer till rådet:

            Allmänna villkor för att stärka kvinnors och flickors egenmakt

                  a)

                  att bekräfta sitt orubbliga åtagande avseende Pekingplattformen,

                  b)

                  att stödja mödrar som är entreprenörer på landsbygden eftersom de ställs inför särskilda utmaningar; främjande av entreprenörskap bland dessa kvinnor kan leda till både en god balans mellan arbete och familjeliv och till nya arbetstillfällen och bättre livskvalitet på landsbygden samt uppmuntra andra kvinnor att förverkliga sina projekt,

                  c)

                  att eliminera alla former av diskriminering mot alla kvinnor och flickor överallt och att bekämpa alla former av våld som utgör allvarliga kränkningar av deras grundläggande rättigheter, vilka är en direkt konsekvens av sådan diskriminering,

                  d)

                  att involvera alla regeringar och kräva att de utarbetar program för avskaffande av sexuellt och könsrelaterat våld och skadliga sedvänjor, t.ex. barnäktenskap, tidiga äktenskap, tvångsäktenskap och kvinnlig könsstympning samt människohandel,

                  e)

                  att uppmana medlemsstaterna att motverka könsstereotyper och investera i kvinnors och flickors tillgång till individanpassad utbildning, livslångt lärande samt yrkesutbildning, särskilt på landsbygden och inom naturvetenskap, teknik, ingenjörsvetenskap och matematik (STEM) samt entreprenörskap och innovation, eftersom dessa områden är viktiga verktyg för att genomföra målen för hållbar utveckling och främja jämställdhet inom jordbruks- och livsmedelssektorerna samt inom turism och andra näringsgrenar på landsbygden,

                  f)

                  att utforma politiska strategier för att utrota fattigdom och garantera en rimlig levnadsstandard för särskilt utsatta grupper, däribland kvinnor och flickor, i synnerhet genom sociala trygghetssystem,

                  g)

                  att främja informationsåtgärder, tekniska stödåtgärder samt utbyte av bästa praxis mellan medlemsstaterna om yrkesstatus för de som hjälper makar eller makor i jordbruket, så att de kan få individuella rättigheter, däribland särskilt mammaledighet, socialförsäkringsskydd vid arbetsolyckor, tillgång till utbildning och pensionsrätter,

                  h)

                  att eliminera löneskillnaderna mellan könen, skillnaderna i inkomster (intäkter) under hela livet samt pensionsklyftan,

                  i)

                  att uppmana medlemsstaterna, liksom de regionala och lokala myndigheterna, att garantera allmän tillgång till adekvat barn- och äldreomsorg på landsbygden,

                  j)

                  att uppmana medlemsstaterna, liksom de regionala och lokala myndigheterna, att tillhandahålla inrättningar och offentliga och privata tjänster till rimliga priser och av hög kvalitet för vardagslivet, framför allt på landsbygden och särskilt hälso- och sjukvård, utbildning samt vård och omsorg; detta skulle kräva infrastrukturer på landsbygden för barnomsorg, hälso- och sjukvårdstjänster, utbildningsinstitutioner, äldreboenden och boenden för andra omsorgsbehövande, möjligheter till vikarier vid sjukdom och mammaledighet samt kulturella tjänster,

                  k)

                  att garantera att jämställdhetsperspektivet, som ett verktyg för att införliva principen om jämställdhet och motverka diskriminering, integreras i alla politiska strategier och program genom adekvata ekonomiska och mänskliga resurser,

                  l)

                  att mobilisera nödvändiga resurser för att uppnå jämställdhet genom att integrera jämställdhetsperspektivet i alla politiska strategier och åtgärder, inklusive genom könsbudgetering, som ett verktyg för att integrera principen om jämställdhet och motverka diskriminering,

                  m)

                  att garantera att parlamentet och dess utskott för kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan kvinnor och män får delta fullt ut i beslutsprocessen avseende EU:s ståndpunkt vid det 62:a mötet i FN:s kvinnokommission,

            Egenmakt för landsbygdskvinnor

                  n)

                  att erinra sig att i konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor införs skyldigheten att eliminera direkt och indirekt diskriminering av kvinnor genom rättsliga, politiska och programrelaterade åtgärder på alla områden i livet och att dess artikel 14 är den enda internationella skyldighet som berör landsbygdskvinnornas specifika behov,

                  o)

                  att säkerställa att flickor och kvinnor på landsbygden får en formell och informell utbildning, inklusive yrkesutbildning, som är tillgänglig, ekonomiskt överkomlig och av hög kvalitet, som gör att de kan förvärva nya eller utveckla sina färdigheter inom förvaltning, finanskunskap, ekonomi, marknadsföring, entreprenörskap och förvärva kunskaper om medborgarskap, samhälle och politik samt utbildning i teknik och hållbart jordbruk, för att garantera att kvinnor har samma möjligheter och frihet att välja den karriär som de önskar,

                  p)

                  att säkerställa att flickor och kvinnor på landsbygden lätt kan få tillgång till krediter och produktionsresurser och att de får stöd för sina företags- och innovationsinitiativ,

                  q)

                  att skydda rätten till och tillgången till en allmän hälso- och sjukvård av hög kvalitet som tar hänsyn till de fysiologiska skillnaderna mellan kvinnor och män och som är anpassad till behoven hos kvinnor och flickor på landsbygden, i synnerhet när det gäller sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter,

                  r)

                  att fördöma alla former av våld mot kvinnor och garantera att offer som bor på landsbygden och i avlägsna områden inte förvägras lika tillgång till hjälp,

                  s)

                  att förbättra effektiviteten, insynen och demokratin inom de internationella, nationella, regionala och lokala institutioner som stöder och stärker den roll som kvinnor på landsbygden spelar, så att deras närvaro garanteras genom ett jämställt deltagande,

                  t)

                  att underlätta övergången från den informella ekonomin till den formella för kvinnor på landsbygden, och erkänna att kvinnor på landsbygden arbetar inom många olika områden och ofta ligger bakom utvecklingen mot ett hållbart och miljövänligt jordbruk, en tryggad livsmedelsförsörjning och skapandet av gröna arbetstillfällen,

                  u)

                  att planera och genomföra en klimattålig jordbrukspolitik som tar vederbörlig hänsyn till de specifika hot som kvinnor på landsbygden ställs inför till följd av naturkatastrofer eller katastrofer orsakade av människan,

                  v)

                  att garantera att kvinnor och flickor på landsbygden får delta i beslutsprocesser med avseende på planering och respons under alla faser av katastrofer och andra krissituationer, allt från tidig varning till biståndsinsatser, återhämtning, återställande och återuppbyggnad, och att garantera deras skydd och säkerhet i händelse av katastrofer och andra kriser,

                  w)

                  att vidta alla åtgärder som krävs för att se till att kvinnor på landsbygden kan leva i en säker, ren och hälsosam miljö,

                  x)

                  att tillhandahålla infrastruktur och offentliga tjänster som är av hög kvalitet och tillgängliga för kvinnor på landsbygden och lokalsamhällen och att investera i utveckling och underhåll av dessa,

                  y)

                  att underlätta digital utveckling eftersom den avsevärt kan bidra till att skapa nya arbetstillfällen, förenkla uppstarten som egenföretagare, öka konkurrenskraften och utvecklingen av turism samt skapa bättre balans mellan arbete och familjeliv,

                  z)

                  att stödja löpande verksamhet och inrättande av lokala samhällsgrupper som kan mötas regelbundet för att diskutera utvecklingsrelaterade problem och utmaningar och vidta konstruktiva åtgärder,

                  aa)

                  att uppmana medlemsstaterna, arbetsmarknadens parter och det civila samhället att stödja och främja kvinnors deltagande i beslutsfattandet och i styrelserna för yrkesmässiga, entreprenörsmässiga och fackföreningsmässiga sammanslutningar och organisationer inom landsbygdspolitik-, hälso-, utbildnings- och jordbruksområdet liksom i förvaltningsorgan och representativa organ genom ett jämställt deltagande,

                  ab)

                  att erkänna och stödja den aktiva roll som kvinnor spelar på landsbygden och deras bidrag till ekonomin som entreprenörer, chefer för familjeföretag och främjare av hållbar utveckling,

                  ac)

                  att garantera landsbygdskvinnors äganderätt, särskilt till jordbruksföretag, och deras arvsrätt till mark, vilket är ett viktigt verktyg för deras ekonomiska egenmakt och för att de fullt ut ska kunna delta i och dra nytta av landsbygdsutvecklingen,

                  ad)

                  att säkerställa landsbygdskvinnors tillgång till produktionsresurser, e-plattformar, marknader, marknadsföringsmöjligheter och finansiella tjänster, och att främja lokala marknader, närmarknader och traditionella marknader – inklusive saluhallar – eftersom dessa är miljöer där kvinnor vanligtvis har större möjligheter att sälja sina produkter direkt, vilket resulterar i större ekonomisk egenmakt,

                  ae)

                  att främja sysselsättning för kvinnor inom STEM-sektorn, framför allt i positioner som bidrar till den cirkulära ekonomin och till att bekämpa klimatförändringarna,

                  af)

                  att utveckla sysselsättningsfrämjande strategier, tjänster och program för att komma till rätta med den utsatta situationen för landsbygdskvinnor, som ofta arbetar inom den informella sektorn och riskerar olika former av diskriminering på grund av kön, ålder, klass, religion, etnicitet, funktionsnedsättning eller könsidentitet, och att tillhandahålla individanpassat stöd för att tillgodose deras behov och intressen,

                  ag)

                  att inrätta stödprogram för att säkerställa att kvinnor och deras familjer har tillgång till allmänna socialförsäkringssystem som kan inverka på deras framtida pension och därmed minska pensionsklyftan, som beror på många olika faktorer,

                  ah)

                  att samla in könsuppdelade uppgifter och ta fram statistik över landsbygdskvinnors värderingar, situation, villkor och behov för att kunna utarbeta lämpliga politiska strategier och regelbundet övervaka situationen för kvinnor på landsbygden,

                  ai)

                  att uppmana till ratificering och genomförande av FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning, inklusive artikel 6 om kvinnor med funktionsnedsättning och att garantera tillgången till varor, infrastruktur och tjänster,

                  aj)

                  att uppmana kommissionen, medlemsstaterna samt regionala och lokala myndigheter att tillhandahålla ekonomiskt överkomliga inrättningar av hög kvalitet liksom offentliga och privata tjänster specifikt inriktade på vardagslivet på landsbygden och att skapa de villkor som krävs för att förbättra balansen mellan arbetsliv och privatliv för kvinnor på landsbygden, framför allt genom att garantera lämplig barnomsorg och annan anhörigvård, tillgänglig hälso- och sjukvård samt kollektivtrafik,

                  ak)

                  att understryka betydelsen av att inkludera skyddsåtgärder i EU:s politik avseende levnads- och arbetsförhållandena för kvinnor som är säsongsanställda inom jordbruket, särskilt vad gäller nödvändigheten av att de får socialt skydd, sjukförsäkring samt hälso- och sjukvård, och att uppmana regionala, lokala och nationella myndigheter samt andra institutioner att garantera migrerande arbetare och säsongsarbetare samt deras familjer, i synnerhet kvinnor och utsatta personer, deras grundläggande rättigheter, och att främja deras integrering i det lokala samhället,

            Kvinnors deltagande i och tillgång till medier och informations- och kommunikationsteknik, och deras inverkan och användning som verktyg för kvinnors utveckling och egenmakt

                  al)

                  att säkerställa tillgång till tillförlitlig internetinfrastruktur och tillförlitliga internettjänster via höghastighetsbredband; att investera i och främja användningen av ny teknik på landsbygden och inom jordbruket och att erkänna de betydelsefulla sociala, psykologiska och ekonomiska fördelarna med detta, att stå fast vid utvecklingen av ett helhetsperspektiv (”den digitala byn”), att främja lika möjligheter i fråga om tillgång till och utbildning i användningen av denna teknik,

                  am)

                  att rikta uppmärksamhet mot kvinnors närvaro och utveckling inom mediesektorn och mot icke-stereotypiskt medieinnehåll,

                  an)

                  att uppmuntra offentliga medieorganisationer att införa sin egen jämställdhetspolitik för att nå en jämn könsfördelning i beslutsfattande organ,

                  ao)

                  att säkerställa en effektiv kamp mot mediernas alltmer sexualiserade porträttering av kvinnor och flickor, med tillbörlig respekt för yttrandefriheten,

                  ap)

                  att uppmuntra medieorganisationer att motverka utvecklingen av en organisationskultur som ofta är oförenlig med balans mellan arbetsliv och privatliv,

                  aq)

                  att motverka lönegapet mellan kvinnor och män inom mediesektorn genom åtgärder mot diskriminering, som garanterar kvinnor och män lika lön för lika arbete,

                  ar)

                  att vidta alla nödvändiga åtgärder mot våld mot grävande journalister, med särskild uppmärksamhet riktad mot kvinnliga journalister som ofta är mer utsatta.

         2.

            Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till rådet och, för kännedom, till kommissionen.

         (1)  EUT C 316, 22.9.2017, s. 182.

         (2)  EUT C 50, 9.2.2018, s. 25.

         (3)  Antagna texter, P8_TA(2017)0028.

         (4)  Antagna texter, P8_TA(2017)0099.

         (5)  EUT L 180, 15.7.2010, s. 1.

         (6)  Antagna texter, P8_TA(2017)0329.


title: Rådets rekommendation av den 9 april 2019 om den ekonomiska politiken i euroområdet

text:
               12.4.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 136/1

      RÅDETS REKOMMENDATION
      av den 9 april 2019
      om den ekonomiska politiken i euroområdet
      (2019/C 136/01)
      EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
      med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
      med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
      med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
      med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
      med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Euroområdet är snart inne på sjätte året av oavbruten ekonomisk tillväxt och det negativa produktionsgapet krymper. Riskerna för utsikterna ökar dock, och tillväxten förväntas avta. Den potentiella tillväxten är fortfarande lägre än de nivåer som uppmätts under de senaste årtiondena och skillnaderna mellan länderna kvarstår till följd av, markanta skillnader mellan medlemsstaterna i fråga om ekonomins motståndskraft. Reallönetillväxten är fortfarande måttlig och har varit långsammare än produktivitetsutvecklingen. Nominallönetillväxten och kärninflationen stiger i takt med den fortsatta sysselsättningstillväxten, men i vissa medlemsstater finns fortfarande fickor av underutnyttjande av arbetskraft eller hög arbetslöshet, medan arbetskraftsutbudet i andra medlemsstater är för litet. Euroområdet har de senaste fem åren haft ett stort bytesbalansöverskott till följd av sin exportutveckling och starkare konkurrensställning, men skillnaderna mellan länderna när det gäller ställning i förhållande till omvärlden är fortfarande stora. Medlemsstater som länge hade stora externa underskott har fortfarande en mycket negativ finansiell nettoställning mot omvärlden, vilket utgör en sårbarhet eftersom den i regel speglar en betydande privat eller offentlig skuldsättning. Såsom konstateras i rapporten om förvarningsmekanismen för 2019 som antogs av kommissionen den 21 november 2018 är skuldsanering i lämplig takt, ett gynnsamt tillväxt- och inflationsläge och fortsatta reformer för att öka produktiviteten avgörande för framgångsrik ombalansering inom euroområdet. En gynnsam efterfrågeutveckling är också viktig, och medlemsstater med stora överskott skulle också bidra till ombalansering om de stärkte förutsättningarna för lönetillväxt med samtidig respekt för arbetsmarknadsparternas roll samt offentliga och privata investeringar.

                  (2)

                  För att öka den långsiktiga tillväxtpotentialen och överbrygga nationella och regionala skillnader krävs ett ökat arbetskraftsdeltagande, tillväxtfrämjande strukturreformer och investeringar i materiella och immateriella tillgångar för att öka produktivitet och innovation, framför allt i medlemsstater vars tillväxtpotential är markant lägre än genomsnittet i euroområdet. Detta är viktigt för att stärka den ekonomiska, sociala och territoriella sammanhållningen i euroområdet.

                  (3)

                  Konsekvens och balans i den makroekonomiska policymixen i euroområdet – inbegripet penningpolitik, finanspolitik och strukturpolitik – är avgörande för att uppnå en stark, inkluderande och hållbar ekonomisk tillväxt. På senare år har Europeiska centralbanken använt okonventionella penningpolitiska verktyg för att föra inflationen tillbaka till det medelfristiga inflationsmålet och samtidigt stödja tillväxten och skapandet av arbetstillfällen. Lämpligt differentierade finanspolitiska strategier och fokus på strukturreformer behövs för att även i fortsättningen stödja tillväxten på kort och lång sikt.

                  (4)

                  Ökad hållbarhet i de offentliga finanserna i euroområdet och dess medlemsstater kräver en differentierad politik på nationell nivå som till fullo respekterar stabilitets- och tillväxtpakten och tar hänsyn till det finanspolitiska utrymmet och spridningseffekterna mellan länder. Samordning av den nationella finanspolitiken på grundval av de gemensamma statsfinansiella reglerna är en förutsättning för en väl fungerande ekonomisk och monetär union (EMU). De gemensamma statsfinansiella reglerna är inriktade på att uppnå hållbar skuldsättning på nationell nivå och samtidigt ge utrymme för makroekonomisk stabilisering. Den finanspolitiska inriktningen i euroområdet var i genomsnitt i stort sett neutral under perioden 2015–2018 och kommer enligt kommissionens prognos att bli något expansiv 2019 trots att produktionen är högre än den potentiella produktionen. Att åter bygga upp finanspolitiska buffertar är särskilt viktigt i medlemsstater som fortfarande har en hög offentlig skuldsättning. Detta skulle dessutom minska deras sårbarhet för störningar och göra det möjligt för automatiska stabilisatorer att verka fullt ut i samband med nästa konjunkturnedgång. Ökade offentliga investeringar, särskilt i medlemsstater med offentligfinansiellt utrymme och offentliga investeringar på en låg nivå, främjar tillväxt och ombalansering.

                  (5)

                  Finansiella strukturreformer är fortfarande avgörande för att öka hållbarheten i de offentliga finanserna och stärka den ekonomiska tillväxtpotentialen. Bättre fungerande nationella finanspolitiska ramverk, väl genomförda utgiftsöversyner och en effektiv och transparent offentlig upphandling kan öka de offentliga utgifternas effektivitet och ändamålsenlighet och finanspolitikens trovärdighet. En förbättring av de nationella budgetarnas sammansättning på både inkomst- och utgiftssidan, t.ex. genom att resurser flyttas över till investeringar, skulle öka de offentliga budgetarnas inverkan på tillväxten och öka produktiviteten på längre sikt. Det är nödvändigt att förenkla och modernisera skattesystemen, samt att hantera skattebedrägerier, skatteflykt och skatteundandragande genom åtgärder mot aggressiv skatteplanering, för att göra skattesystemen mer effektiva och rättvisa. Det är mycket viktigt att säkerställa att skattesystemen främjar en fördjupning av den inre marknaden och uppmuntrar konkurrens mellan företag för att förbättra företagsklimatet i och motståndskraften hos euroområdets och medlemsstaternas ekonomier. Den gemensamma konsoliderade bolagsskattebasen spelar en avgörande roll i detta sammanhang.

                  (6)

                  Strukturella och institutionella faktorer på arbets- och produktmarknader samt väl fungerande offentliga förvaltningar är viktiga för motståndskraften hos medlemsstaterna i euroområdet. Motståndskraftiga ekonomiska strukturer förhindrar att störningar får omfattande och långvariga effekter på inkomster och arbetskraftsutbud. De kan underlätta finans- och penningpolitikens funktion och begränsa skillnader, vilket skapar förutsättningar för en hållbar och inkluderande tillväxt. Bättre samordning och genomförande av strukturreformer, framför allt de som föreskrivs i de landspecifika rekommendationerna, kan skapa positiva spridningseffekter mellan medlemsstaterna och förstärka de positiva effekterna i hela euroområdet. Reformer som ökar konkurrensen på produktmarknaderna, främjar resurseffektivitet och förbättrar företagsklimatet och institutionernas kvalitet, särskilt rättssystemets effektivitet, främjar ekonomisk motståndskraft i euroområdet och medlemsstaterna. Den inre marknaden, som visat sig vara en viktig drivkraft för tillväxt och konvergens mellan medlemsstaterna, har fortfarande en stor outnyttjad potential, och det är nödvändigt att gå vidare för att fördjupa den, framför allt inom tjänster, digitala aktiviteter, energi och transport, varigenom det säkerställs att lagstiftning genomförs i tid och att efterlevnaden kontrolleras på ett bättre sätt.

                  (7)

                  I den europeiska pelaren för sociala rättigheter fastställs 20 principer för att främja lika möjligheter och tillgång till arbetsmarknaden, rättvisa arbetsvillkor samt social trygghet och social integration. Reformer som ökar arbetsmarknadsdeltagandet, underlättar framgångsrika övergångar på arbetsmarknaden, främjar skapandet av arbetstillfällen av god kvalitet och minskar segmenteringen kan bidra till att främja tillväxt för alla, stärka ekonomins motståndskraft och automatisk stabilisering, minska ojämlikheter, komma till rätta med fattigdom och social utestängning och göra det lättare att hantera de utmaningar som följer av ekonomins förändring. Individanpassat stöd till arbetssökande, utbildning och omskolning kan leda till ändamålsenlig och snabb aktivering. Tillgång till utbildning av hög kvalitet under hela livscykeln är avgörande och kräver adekvata investeringar i humankapital och kompetens, i synnerhet för lågkvalificerad arbetskraft. Sådana reformer och investeringar förbättrar anställbarhet, innovation, produktivitet och löner på medellång och lång sikt, vilket ökar euroområdets motståndskraft och även säkerställer social integration och rörlighet både inom medlemsstaterna och i euroområdet som helhet. Skattebördan är relativt hög i euroområdet och ligger främst på arbete. Om den växlas bort från arbete till skattebaser med mindre skadlig inverkan på tillväxten, t.ex. förmögenhets-, konsumtions- eller miljöskatter, kan detta stärka utbudet och efterfrågan på arbetskraft. Lagstiftning om anställningstrygghet måste säkerställa rättvisa och anständiga arbetsvillkor för alla arbetstagare, inte minst med tanke på de nya anställningsformer och avtalstyper som växer fram och som skapar nya möjligheter men också utmaningar i fråga om anställningstrygghet och socialförsäkringsskydd.
                  Ändamålsenliga och hållbara system för socialt skydd är också avgörande för att säkerställa adekvata inkomster och tillgång till tjänster av god kvalitet. Pensionsreformer och åtgärder för att skapa balans mellan arbete och privatliv är också viktiga för att främja arbetsmarknadsdeltagandet. Bestämmelser som i onödan begränsar rörligheten mellan arbeten, sektorer och geografiska områden kan hämma omfördelning inom och mellan medlemsstaterna i euroområdet. Det är mycket viktigt att arbetsmarknadens parter involveras i sysselsättningsreformer, sociala reformer och relaterade ekonomiska reformer.

                  (8)

                  Även om euroområdets finanssektor har blivit betydligt stabilare sedan krisen finns det fortfarande sårbarheter som måste hanteras. Den privata sektorns skuldsättning är fortsatt hög och skattesystemen skapar fortfarande snedvridning till förmån för skuldfinansiering. Kraftiga ränteuppgångar på statsobligationer riskerar att urholka bankernas kapital, vilket kan få negativa spridningseffekter till andra länder i euroområdet. Bankernas behov av att anpassa sina affärsmodeller, det låga ränteläget och ökad konkurrens från andra former av finansiering fortsätter att pressa bankernas lönsamhet. Varaktiga framsteg har gjorts när det gäller riskreducering, framför allt i fråga om en minskning av nödlidande lån och en höjning av minimikraven för kapitalbas och kvalificerade skulder. I länder där andelen nödlidande lån fortfarande ligger långt över genomsnittet i euroområdet krävs emellertid fortsatta, oförminskade ansträngningar. I mars 2018 lade kommissionen fram ett riskreduceringspaket för att både underlätta arbetet med åtgärder mot gamla nödlidande lån och förhindra att de ökar i framtiden. Bankpaketet från november 2016, som syftar till att ytterligare minska riskerna genom genomförande av internationellt överenskomna normer om bankers kapitalbuffertar, efterställning av skulder och likviditet och som bevarar balansen i rådets kompromiss, är viktigt för ytterligare framsteg med riskreduceringen och därigenom med riskfördelningen.
                  Efter allvarliga överträdelser av penningtvättsreglerna föreslog kommissionen åtgärder för att förstärka Europeiska bankmyndigheten liksom samarbetet på tillsynsområdet för att skärpa regelefterlevnaden på detta område. Viktiga framsteg har gjorts när det gäller att inrätta bankunionen, bland annat genom överenskommelsen på senare tid om att göra den gemensamma säkerhetsmekanismen för den gemensamma resolutionsfonden operativ, men arbetet har inte avslutats än. Det nuvarande upplägget för likviditetsstöd vid resolution har sina begränsningar, och avsaknaden av en gemensam insättningsgaranti och en gemensam säkerhetsmekanism för den gemensamma resolutionsfonden gör det svårare för bankunionen att bryta kopplingen mellan banker och stater.

                  (9)

                  En förutsättning för att EMU:s arkitektur ska stärkas är att fullbordandet av bankunionen och kapitalmarknadsunionen prioriteras, men dessutom krävs åtgärder avseende alla andra inslag i Eurotoppmötets uttalande av den 14 december 2018. I december 2017 och maj 2018 offentliggjorde kommissionen ett antal förslag med ytterligare åtgärder för att fullborda EMU, bl.a. inrättandet av en europeisk investeringsstabiliseringsfunktion och ett reformstödsprogram (som föreslagits inom ramen för den fleråriga budgetramen). Förslagen bygger på diskussionsunderlaget från maj 2017 om en fördjupning av EMU och de fem ordförandenas rapport från juni 2015. Vid Eurotoppmötet den 13–14 december 2018 fattades beslut om bankunionen och Europeiska stabilitetsmekanismens (ESM) vidareutveckling, som enligt vad ledarna vid Eurotoppmötet kom överens om ska förse den gemensamma resolutionsfonden med den gemensamma säkerhetsmekanismen senast i slutet av övergångsperioden.
                  Arbetet kommer att fortskrida med att förbereda de nödvändiga ändringarna av ESM-fördraget (inbegripet den gemensamma säkerhetsmekanismen för den gemensamma resolutionsfonden) på grundval av de villkor som ledarna vid Eurotoppmötet godkänt. Säkerhetsmekanismen kommer att införas tidigare om tillräckliga framsteg har gjorts med riskreduceringen, vilket ska bedömas 2020. Arbetet kommer att fortsätta under första halvåret 2019, särskilt genom inrättandet av en högnivågrupp för det europeiska insättningsgarantisystemet och ett fortsatt arbete med upplägget för likviditetsstöd vid resolution. Vidare kommer arbetet att fortsätta när det gäller utformningen, de närmare villkoren för genomförandet av och tidsplaneringen för ett budgetinstrument för konvergens och konkurrenskraft för euroområdet och, på frivillig grund, de medlemsstater utanför euroområdet som deltar i växelkursmekanismen (ERM II). Man kommer att enas om instrumentets grunddrag i juni 2019. Instrumentet kommer att antas i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet, såsom anges i fördragen, och på grundval av det relevanta kommissionsförslaget, som ska ändras vid behov. Alla dessa reformer skulle kunna bidra till att stärka eurons internationella roll, så att den står i bättre proportion till euroområdets globala ekonomiska och finansiella betydelse. Det är viktigt att de diskuteras på ett öppet och transparent sätt i förhållande till medlemsstater utanför euroområdet med full respekt för unionens inre marknad.

                  (10)

                  Sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd har hörts om sysselsättningsaspekterna och de sociala aspekterna av denna rekommendation.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att medlemsstaterna i euroområdet enskilt och gemensamt inom Eurogruppen vidtar åtgärder under perioden 2019–2020 för att uppnå följande:

                  1.

                  Fördjupa den inre marknaden, förbättra företagsklimatet och institutionernas kvalitet samt genomföra reformer på produkt- och tjänstemarknader som ökar motståndskraften. Minska utlandsskulden och genomföra reformer för att öka konkurrenskraften framför allt genom produktivitet i de medlemsstater i euroområdet som har bytesbalansunderskott eller hög utlandsskuld, stärka förutsättningarna för lönetillväxt på ett sätt som respekterar arbetsmarknadsparternas roll. Genomföra åtgärder som främjar investeringar i medlemsstater i euroområdet med stora bytesbalansöverskott.

                  2.

                  Genomföra strategier med full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten och samtidigt stödja offentliga och privata investeringar och förbättra de offentliga finansernas kvalitet och sammansättning. Återuppbygga finanspolitiska buffertar, särskilt i medlemsstater i euroområdet med hög offentlig skuldsättning. Stödja och genomföra EU-åtgärder för att bekämpa aggressiv skatteplanering.

                  3.

                  Skatteväxla bort från arbete och stärka utbildningssystem och investeringar i kompetens. Göra aktiva arbetsmarknadsåtgärder som underlättar framgångsrika övergångar på arbetsmarknaden mer ändamålsenliga. Främja skapandet av arbetstillfällen av god kvalitet och komma till rätta med segmenteringen på arbetsmarknaden. Säkerställa adekvata och hållbara system för socialt skydd i hela euroområdet.

                  4.

                  Göra säkerhetsmekanismen för den gemensamma resolutionsfonden operativ och påskynda detta, förutsatt att tillräckliga framsteg har gjorts inom riskreduceringen. Fortsätta arbetet med ett europeiskt insättningsgarantisystem, särskilt genom att inrätta en högnivågrupp. Stärka det europeiska ramverket för reglering och tillsyn. Fortsätta arbetet med lösningar på begränsningarna i det nuvarande upplägget för likviditetsstöd vid resolution. Främja en ordnad skuldsanering avseende den höga privata skuldsättningen. Fortsätta att snabbt minska andelen nödlidande lån i euroområdet och förhindra att de ökar, bland annat genom att undanröja skattesystemets snedvridning till förmån för skuldfinansiering. Göra långtgående framsteg med kapitalmarknadsunionen.

                  5.

                  Göra snabba framsteg med fördjupningen av EMU på grundval av uttalandet från eurotoppmötet av den 14 december 2018, bl.a. för att stärka eurons internationella roll, varvid hänsyn ska tas till kommissionens förslag och medlemsstaternas initiativ, med full respekt för unionens inre marknad och på ett öppet och transparent sätt i förhållande till medlemsstater utanför euroområdet.

         Utfärdad i Luxemburg den 9 april 2019.

               På rådets vägnar

            G. CIAMBA

               Ordförande

         (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

         (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.


title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 27 juni 2019 om sårbarheter på medellång sikt inom bostadssektorn i Danmark (ESRB/2019/5)2019/C 366/02

text:
               30.10.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 366/7

      EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
      av den 27 juni 2019
      om sårbarheter på medellång sikt inom bostadssektorn i Danmark
      (ESRB/2019/5)
      (2019/C 366/02)
      EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artiklarna 3, 16, 17 och 18, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Fastighetssektorn utgör en viktig del av ekonomin och sektorns utveckling kan påverka det finansiella systemet. Historiska fastighetskriser har visat att en ohållbar utveckling på fastighetsmarknaden kan få stora konsekvenser för det finansiella systemets stabilitet och ekonomin som helhet, samt även medföra oönskade spridningseffekter över gränserna. En negativ utveckling på fastighetsmarknaderna i vissa medlemsstater har tidigare medfört stora kreditförluster och/eller negativa påföljder för den reala ekonomin. Detta beror på det nära sambandet mellan fastighetssektorn, finansiärer och andra ekonomiska sektorer. Därutöver kan de starka återkopplingsprocesserna mellan det finansiella systemet och den reala ekonomin leda till att en negativ utveckling förstärkts.

                  (2)

                  Dessa samband är viktiga eftersom de innebär att risker som uppstår i fastighetssektorn kan få en systempåverkan som är procyklisk till sin natur. Sårbarheter i det finansiella systemet byggs ofta upp under den fas då fastighetssektorn befinner sig i en uppgång. När riskerna uppfattas som låga och tillgången till finansiering är god kan detta leda till en snabb ökning av både krediter och investeringar som, tillsammans med ökad efterfrågan på fastigheter, kan leda till stigande fastighetspriser. När säkerheternas värde ökar kan detta medföra att efterfrågan på, och tillgången till, krediter ökar ytterligare, vilket kan leda till en självförstärkande dynamik som i teorin kan få konsekvenser på systemnivå. Om fastighetssektorn i stället befinner sig i en nedgångsfas kan begränsad tillgång till finansiering, ökad riskaversion och sjunkande fastighetspriser påverka båda långivare och låntagare negativt vilket då kan leda till försämrade ekonomiska förutsättningar.

                  (3)

                  Sårbarheter inom bostadssektorn kan utgöra en källa för systemrisk som kan påverka den finansiella stabiliteten både direkt och indirekt. Direkta effekter är kreditförluster i bolåneportföljerna p.g.a. en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling samtidigt som bostadsmarknaden också utvecklas negativt. Indirekta effekter kan vara relaterade till förändringar i hushållens konsumtion som får ytterligare konsekvenser för den reala ekonomin och den finansiella stabiliteten.

                  (4)

                  Enligt vad som framgår av rekommendation ESRB/2013/1 (2) är makrotillsynens slutmål att bidra till att värna stabiliteten i det finansiella systemet som helhet, genom att bland annat stärka det finansiella systemets förmåga att återhämta sig efter störningar och minska uppbyggnaden av systemrisk, för att därigenom säkerställa att finanssektorn på ett uthålligt sätt bidrar till den ekonomiska tillväxten.

                  (5)

                  För detta ändamål får makrotillsynsmyndigheter utifrån en riskbedömning tillämpa eller flera av de kapitalbaserade makrotillsynsåtgärder som framgår av Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU (3) och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (4) och/eller låntagarbaserade makrotillsynsåtgärder som är baserade på nationell lagstiftning. Medan de kapitalbaserade åtgärderna främst ska stärka det finansiella systemets motståndskraft, kan låntagarbaserade åtgärder vara särskilt lämpade om man vill undvika att ytterligare systemrisker byggs upp.

                  (6)

                  Därutöver rekommenderar rekommendation ESRB/2013/1 att medlemsstaterna bör inrätta en rättslig ram som ger makrotillsynsmyndigheterna möjlighet att ha direkta kontroll- eller rekommendationsbefogenheter över de makrotillsynsinstrument som omnämns i den rekommendationen.

                  (7)

                  Under 2016 genomförde Europeiska systemrisknämnden (ESRB) en granskning av vilka sårbarheter som finns inom sektorn bostadsfastigheter i hela EU (5). I denna granskning identifierade ESRB olika sårbarheter på medellång sikt i flera länder som källor till systemrisk för finansiell stabilitet, vilket ledde till att man utfärdade beslut om varning till åtta länder, däribland Danmark (6).

                  (8)

                  Under 2016 utgick sårbarheten inom sektorn bostadsfastigheter i Danmark främst från hushållens höga skuldsättning. En betydande del av låntagarna hade lån med rörlig ränta eller lån som översteg bostadens värde, vilket gjorde dem sårbara för en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling, eller en negativ utveckling på bostadsmarknaden. Även om det inte fanns några övergripande tecken på övervärdering, hade huspriserna ökat kraftigt främst i storstäderna, och närmade sig samma nivåer som före finanskrisen.

                  (9)

                  ESRB har nyligen genomfört en systematisk och framåtblickande granskning av vilka sårbarheter som är kopplade till bostadssektorn inom EES-området (7).

                  (10)

                  Den senaste granskningen visar att hushållens skuldsättning visserligen minskat i Danmark sedan 2016, men att den fortfarande är bland de högsta inom EES. Dessutom är andelen bostadslån som inte amorteras avsevärd, vilket gör att hushållen är sårbara vid en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling eller om bostadsmarknaden utvecklas negativt. Trots att bostadspriserna inte längre ökar lika snabbt och lägenhetspriserna i Köpenhamn har planat ut på senare år, har den tidigare utvecklingen medfört att det på sina håll finns övervärderingar i storstäderna, särskilt i Köpenhamn. Mot denna bakgrund infördes 2015 ett krav på en minsta andel eget kapital motsvarande 5 procent, vilket har medfört att säkerheterna utifall att huspriserna skulle sjunka har ökat (i begränsad omfattning).

                  (11)

                  2018 införde konsumentskyddslagstiftningen begränsningar avseende bolåneprodukter till låntagare med en kvot mellan skuld/inkomst (DTI) (före skatt) över 4 och en belåningsgrad (LTV) över 60 procent. Dessa begränsningar uppställer krav om att a) räntan ska vara bunden i minst 5 år, och b) lån som inte amorteras endast är möjliga om räntebindningstiden är minst 30 år. 2014 introducerades även den s.k. "tillsynsdiamanten" för bolåneinstitut. Den består av en rad nyckeltal och övre gränser för särskilda riskområden inom bankverksamheter, och målet är att öka kreditkvaliteten på stockarna av bostadslån mellan 2018 och 2020 och på så sätt påverka all ny utlåning. 2018 höjde man det kontracykliska buffertvärdet två gånger – från 0 % till 0,5 % fr.o.m. den 1 mars 2019, och från 0,5 % till 1 % fr.o.m. september 2019. Därutöver har det danska Systemiske Risikoråd rekommenderat en ytterligare höjning av buffertvärdet från 1 % till 1,5 % fr.o.m. juni 2020 och har också aviserat att buffertvärdet bör höjas till den maximala nivån motsvarande 2,5 % om inte riskbilden i det danska finansiella systemet förändras avsevärt. Finanstilsynet (den danska tillsynsmyndigheten) har antagit en riktlinje enligt vilken kreditinstitut ska agera försiktigt när de gör kreditbedömningar av hushåll som ansökt om bostadslån inom sådana geografiska områden där bostadspriserna har ökat.

                  (12)

                  Trots att flera makrotillsynsåtgärder är på plats är det möjligt att, mot bakgrund av hushållens höga skuldsättning och att en avsevärd andel av låntagarna är sårbara vid en negativ ekonomisk utveckling eller om bostadsmarknaden utvecklas negativt, de aktuella kapitalbaserade åtgärderna inte tillräckliga för att helt åtgärda de ackumulerade sårbarheterna. Dessutom kan det på medellång sikt bli nödvändigt att förstärka existerande, eller aktivera nya, låntagarbaserade åtgärder om de risker som utgår från hushållens skuldsättning, övervärderade huspriser och lånevillkoren fortsätter att öka.

                  (13)

                  Även om cykliska faktorer har spelat en viktig roll för den ökade sårbarheten i Danmark, så finns det även strukturella faktorer vilket medför en ökad systemrisk. Dessa faktorer inkluderar i) en komplicerad hyreslagstiftning som begränsar hyrorna i en avsevärd andel av hyreslägenheterna i storstäderna, något som leder till minskad nyproduktion och lägger grunden för ökande huspriser och ökad skuldsättning bland de hushåll som köper en bostad, och ii) skattemässiga avdrag för skuldräntor som kan fungera som incitament för hushållen att öka sin belåning. Sedan 2001 är dessutom beskattningen av bostäder inte längre kopplad till marknadspriserna, vilket resulterat i en minskning av den effektiva skattesatsen, särskilt i storstäderna. 2017 antog det danska parlamentet ny lagstiftning som träder ikraft 2021, och som åter kopplar beskattningen av bostäder till det aktuella marknadspriset.

                  (14)

                  ESRB drar därför slutsatsen att de makrotillsynsåtgärder som finns på plats eller står till buds i Danmark visserligen är lämpliga, men att de endast delvis tacklar de risker som utgår från hushållens skuldsättning på medellång sikt. Följaktligen behövs det ytterligare policyåtgärder för att åtgärda sårbarheten som kan vara en källa till systemrisk. De åtgärder som föreslås i denna rekommendation ska komplettera de existerande makrotillsynsåtgärderna i Danmark. Eftersom sårbarheten i viss mån beror på strukturella faktorer som går utöver vad makrotillsynen kan åtgärda, behövs andra åtgärder för att komplettera och förstärka de aktuella makrotillsynsåtgärderna, med målet att mer effektivt åtgärda de faktorer som bidrar till att systemrisk byggs upp på bostadsmarknaden i Danmark, utan att skapa onödigt höga kostnader för den reala ekonomin och det finansiella systemet i Danmark.

                  (15)

                  Målet för denna rekommendation är att rekommendera att man a) aktiverar ytterligare, eller förstärker existerande, kapitalbaserade åtgärder för att säkerställa banksektorns motståndskraft mot de risker som finns i Danmark på medellång sikt, b) bevakar sårbarheter och aktiverar ytterligare, eller förstärker existerande, låntagarbaserade åtgärder om fastighetspriserna och kredittillväxten accelererar på medellång sikt. Denna rekommendation vill också understryka behovet av mer omfattande policyåtgärder för att begränsa de faktorer som bidrar till att hushållens skuldsättning ökar.

                  (16)

                  Denna rekommendation är inte tänkt att påverka det arbete som unionens centralbanker utför inom ramen för sina penningpolitiska mandat.

                  (17)

                  ESRB:s rekommendationer offentliggörs efter det att styrelsen har informerat Europeiska unionens råd om sin avsikt att göra detta och rådet getts möjlighet att agera, och efter det att mottagarna har informerats om avsikten att offentliggöra.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      AVSNITT 1

         REKOMMEDATIONER

         Rekommendation A – att aktivera eller förstärka kapitalbaserade åtgärder

      Det rekommenderas att makrotillsynsorganet, den utsedda myndigheten eller den behöriga myndigheten i Danmark, inom sitt respektive ansvarsområde, genom att aktivera ytterligare eller förstärka existerande kapitalbaserade åtgärder, säkerställer motståndskraften hos kreditinstitut med tillstånd i Danmark mot bakgrund av att systemrisk kan utgå från bostadssektorn, och som kan medföra direkta eller indirekta kreditförluster från bostadslån eller som kan uppstå som konsekvens av att hushåll med bostadslån minskar sin konsumtion.

         Rekommendation B – att bevaka sårbarheter och aktivera eller förstärka låntagarbaserade åtgärder

                  1.

                  Det rekommenderas att de nationella danska myndigheterna som har i uppdrag att övervaka systemrisker noga granskar sådana sårbarheter som är relaterade till hushållens skuldsättning, övervärderade huspriser och lånevillkor för nya bostadslån på medellång sikt, bl.a. genom att

                              a)

                              med hjälp av uppgifter på lån-nivå för nya bostadslån bedöma hurivida låntagare som tar ut nya bostadslån kan klara av en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling eller om bostadsmarknaden utvecklas negativt, och

                              b)

                              granska huruvida husprisernas utveckling är hållbar och hur stora prisnedgångar som kan aktualiseras vid en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling.

                  2.

                  För att undvika att alltför stora kreditrisker byggs upp, rekommenderas det att den danska myndighet som ansvarar för att aktivera låntagarbaserade åtgärder förstärker existerande, eller aktiverar nya, låntagarbaserade åtgärder om den granskning som görs med stöd av del-rekommendation B.1 a visar att en betydande eller ökande andel av de låntagare som tar ut nya bostadslån kan få svårigheter med att avbetala sina skulder eller upprätthålla sin konsumtion om det inträffar en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling, eller utvecklingen på bostadsmarknaden blir negativ.

                  3.

                  Det rekommenderas att Danmark ökar den minsta andelen eget kapital som bostadsköparen förfogar över, om den granskning som görs med stöd av punkt 1 b visar att övervärderingen av huspriserna ökat, så att man säkerställer att den säkerhet som ställs för nya bostadslån är tillräcklig för att täcka de kreditförluster som kan uppstå om det inträffar en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling, och den nedgång i huspriserna som då kan aktualiseras.

         Rekommendation C – strukturella förändringar avseende bostadslån och bostadssektorn

      Det rekommenderas att Danmark ser över sitt regelverk med målet att åtgärda de strukturella faktorer som orsakar den ökade sårbarheten i Danmark för ökad systemrisk, eftersom dessa ger hushållen incitament att belåna sina bostäder i alltför hög utsträckning, eller leder till att huspriserna och bostadslånen ökar alltför snabbt.
      AVSNITT 2

         GENOMFÖRANDE

      1.   Definitioner

      I denna rekommendation gäller följande definitioner:

                  a)

                     låntagarbaserade åtgärder: makrotillsynsåtgärder som riktar sig mot låntagare.

                  b)

                     direkt kontroll: en reell och faktisk kapacitet att införa och ändra makrotillsynsåtgärder som gäller för de finansinstitut som ingår i respektive makrotillsynsorgans verksamhetsområde i de fall då detta krävs för att uppnå ett slutmål eller mellanliggande mål.

                  c)

                     rekommendationsbefogenheter: kapacitet att genom rekommendationer vägleda hur makrotillsynsinstrumenten ska tillämpas i de fall då detta krävs för att uppnå ett slutmål eller mellanliggande mål.

                  d)

                     ursprunglig kvot mellan skuld/inkomst (DTI-kvot): låntagarens samlade skuld när lånet beviljades i förhållande till låntagarens samlade årliga disponibla inkomst när lånet beviljades.

                  e)

                     ursprunglig belåningsgrad (LTV-kvot): summan av alla lån eller trancher av lån som låntagaren tagit ut på den fasta egendomen när lånet beviljades i förhållande till den fasta egendomens värde när lånet beviljades.

                  f)

                     medellång sikt: inom tre år.

                  g)

                     makrotillsynsorgan: ett nationellt makrotillsynsorgan med de mål, arrangemang, befogenheter, ansvarighetskrav och andra särdrag som fastställs i rekommendation ESRB/2011/3 (8),

                  h)

                     skuldbetalning: den samlade återbetalningen av ränta och kapitalbelopp som en låntagare gör avseende sin totala skuld under en given tidsperiod (normalt ett år).

                  i)

                     kvot mellan skuldbetalning/inkomst (DSTI-kvot): den sammanlagda årliga skuldbetalningen i förhållande till låntagarens samlade årliga disponibla inkomst när lånet beviljades.

                  j)

                     löptid: bostadslånets löptid uttryckt i år när lånet beviljades.

            2.   Kriterier för genomförandet

      1.   Följande kriterier gäller för genomförandet av denna rekommendation:

                  a)

                  Proportionalitetsprincipen ska beaktas så att man beaktar målsättningen och innehållet i rekommendationerna A, B och C.

                  b)

                  När man aktiverar nya, eller förstärker existerande, kapitalbaserade åtgärder enligt rekommendation A, bör man beakta var Danmark befinner sig i den ekonomiska och finansiella cykeln samt alla potentiella konsekvenser vad gäller associerade kostnader och fördelar.

                  c)

                  När man aktiverar nya, eller förstärker existerande, kapitalbaserade åtgärder enligt rekommendation A, bör införandet och kalibreringen ta hänsyn till var Danmark befinner sig i den ekonomiska och finansiella cykeln samt alla potentiella konsekvenser vad gäller de tillhörande kostnaderna och fördelarna.

                  d)

                  När man ökar den minsta andelen eget kapital som bostadsköparen måste förfoga över enligt rekommendation B, bör införandet och kalibreringen av sådana åtgärder ta hänsyn till var Danmark befinner sig i den ekonomiska och finansiella cykeln samt alla potentiella konsekvenser vad gäller de tillhörande kostnaderna och fördelarna.

                  e)

                  Vid policyförändringar i samband med rekommendation C bör införandet och kalibreringen av sådana åtgärder ta hänsyn till var Danmark befinner sig i den ekonomiska och finansiella cykeln, så att åtgärderna inte förstärker eller utlöser de ackumulerade sårbarheterna inom bostadssektorn i Danmark.

                  f)

                  Specifika kriterier för att uppfylla rekommendationerna A–C framgår av bilaga I.

            2.   Adressaterna av denna rekommendation ska meddela ESRB och rådet vilka åtgärder som de vidtar med anledning av denna rekommendation, eller på lämpligt sätt motivera eventuell passivitet. Rapporterna bör som minimum innehålla

                  a)

                  information om innehållet i, och tidsramarna för, de åtgärder som vidtas,

                  b)

                  en bedömning av sårbarheter som är relaterade till hushållens skuldsättning, övervärderade huspriser och lånevillkoren för nya bostadslån, inklusive fördelningen av nya bostadslån utifrån deras LTV-, DTI- och DSTI-kvot, löptider och avbetalningsprofiler, varvid den relevanta kvoten beräknas i enlighet med bilaga IV i Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2016/14 (9), tillsammans med funktionen på de åtgärder som vidtagits, med beaktande av målen för denna rekommendation.

                  c)

                  en ingående motivering av varför man avstått från att vidta åtgärder eller gjort avsteg från denna rekommendation, inklusive eventuella förseningar.

            3.   Tidsfrister för uppföljning

      Adressaterna av denna rekommendation ska meddela ESRB och rådet vilka åtgärder som de vidtar med anledning av denna rekommendation, eller på lämpligt sätt motivera eventuell passivitet, enligt vad som anges nedan.

                  a)

                     Rekommendation A

                  Senast den 31 oktober 2020, och därefter årligen fram till den 31 oktober 2022, ska mottagaren av rekommendation A lämna en rapport om vilka åtgärder som vidtagits avseende kapitalbaserade åtgärder till ESRB och rådet. Om fler än ett organ har ansvar för att vidta åtgärder avseende de sårbarheter som har identifierats bör en gemensam rapport lämnas.

                  b)

                     Rekommendation B

                  Senast den 31 oktober 2020, och därefter årligen fram till den 31 oktober 2022, ska mottagarna av rekommendation B lämna en rapport om granskningen av sårbarheter relaterade till hushållens skuldsättning och åtgärder som vidtagits med anledning av detta till ESRB och rådet. Om fler än ett organ har ansvar för att vidta åtgärder avseende de sårbarheter som har identifierats bör en gemensam rapport lämnas.

                  c)

                     Rekommendation C

                  Senast den 31 oktober 2022 ska mottagaren av rekommendation C lämna en rapport till ESRB och rådet om hur rekommendation C har genomförts. Om fler än ett organ har ansvar för att vidta åtgärder avseende de sårbarheter som har identifierats bör en gemensam rapport lämnas.

            4.   Granskning och utvärdering

                  1.

                  ESRB-sekretariatet ska

                              a)

                              stödja adressaterna, säkerställa en samordnad rapportering, tillhandahållandet av relevanta förlagor och information om tillvägagångssätt och tidsfrister för uppföljningen,

                              b)

                              verifiera adressaternas uppföljning, hjälpa adressaterna när dessa så önskar och lämna rapporter om uppföljningen till styrelsen. Tre utvärderingar kommer att initieras enligt följande:

                                          i)

                                          senast den 31 december 2020 om genomförandet av rekommendationerna A och B,

                                          ii)

                                          senast den 31 december 2021 om genomförandet av rekommendationerna A och B, och

                                          iii)

                                          senast den 31 december 2022 om genomförandet av rekommendationerna A, B och C.

                  2.

                  Styrelsen kommer att bedöma adressaternas åtgärder och förklaringar och i förekommande fall besluta huruvida denna rekommendation inte har följts och huruvida en adressat har underlåtit att motivera sin passivitet på lämpligt sätt.

         Utfärdad i Frankfurt am Main den 27 juni 2019.

            Francesco MAZZAFERRO

               Chef för ESRB:s sekretariat,

               på ESRB-styrelsens vägnar

         (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

         (2)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2013/1 av den 4 april 2013 om makrotillsynspolitikens mellanliggande mål och instrument (EUT C 170, 15.6.2013, s. 1).

         (3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG (EUT L 176, 27.6.2013, s. 338).

         (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 176, 27.6.2013, s. 1).

         (5)  Se Vulnerabilities in the EU Residential Real Estate Sector, ESRB, november 2016, finns på ESRB:s webbplats www.esrb.europa.eu.

         (6)  Europeiska systemrisknämndens varning ESRB/2016/07 av den 22 september 2016 om sårbarheter på medellång sikt inom sektorn bostadsfastigheter i Danmark (EUT C 31, 31.1.2017, s. 47).

         (7)  Se Vulnerabilities in the residential real estate sectors of EEA countries, ESRB, 2019, finns på ESRB:s webbplats www.esrb.europa.eu.

         (8)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2011/3 av den 22 december 2011 om de nationella myndigheternas mandat för makrotillsyn (EUT C 41, 14.2.2012, s. 1).

         (9)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2016/14 av den 31 oktober 2016 om förbättrad statistik över fastighetssektorn (EUT C 31, 31.1.2017, s. 1).

         BILAGA I

            SPECIFICERING AV DE KRITERIER SOM SKA UPPFYLLAS FÖR REKOMMENDATIONERNA

            Rekommendation A – att aktivera eller förstärka kapitalbaserade åtgärder

         Nedanstående kriterier ska uppfyllas för rekommendation A.

                     1.

                     Innan man aktiverar nya, eller förstärker existerande, kapitalbaserade åtgärder bör man göra en bedömning av var Danmark befinner sig i den ekonomiska och finansiella cykeln för att bedöma huruvida sådana åtgärder är lämpliga.

                     2.

                     Efter det att man har aktiverat kapitalbaserade åtgärder kan det vara nödvändigt att förstärka dem, eller vidta ytterligare makrotillsynsåtgärder, för att åtgärda de sårbarheter som har identifierats i Danmark; detta beror på vilka kapitalbaserade åtgärder som aktiverats, hur dessa tillämpats initialt samt hur bedömningen av sårbarheterna utfallit.

            Rekommendation B – att bevaka sårbarheter och aktivera eller förstärka låntagarbaserade åtgärder

         Nedanstående kriterier ska uppfyllas för rekommendation B.

                     1.

                     Innan man aktiverar nya, eller förstärker existerande, låntagarbaserade åtgärder bör man göra en bedömning av var Danmark befinner sig i den ekonomiska och finansiella cykeln för att bedöma huruvida en aktivering eller förstärkning är lämplig.

                     2.

                     Innan man ökar den minsta andelen eget kapital som bostadsköparen måste förfoga över, bör man göra en bedömning av var Danmark befinner sig i den ekonomiska och finansiella cykeln för att bestämma hur åtgärden bör kalibreras och fasas in.

            Rekommendation C – strukturella förändringar avseende bostadslån och bostadssektorn

         Nedanstående kriterium ska uppfyllas för rekommendation C.
         När man överväger nya alternativ som berör bostadspolitiken, och innan man genomför några förändringar, bör man bedöma vilka konsekvenser åtgärderna kan få mot bakgrund av var Danmark befinner sig i den ekonomiska och finansiella cykeln, så att man säkerställer att åtgärderna inte förstärker eller utlöser de ackumulerade sårbarheterna inom bostadssektorn i Danmark.


title: Europeiska Systemrisknämndens Rekommendation av den 27 juni 2019 om sårbarheter på medellång sikt inom bostadssektorn i Finland (ESRB/2019/8)2019/C 366/05

text:
               30.10.2019

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 366/29

      EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
      av den 27 juni 2019
      om sårbarheter på medellång sikt inom bostadssektorn i Finland
      (ESRB/2019/8)
      (2019/C 366/05)
      EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DETTA BESLUT
      med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
      med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artiklarna 3, 16, 17 och 18, och
      av följande skäl:

                  (1)

                  Fastighetssektorn utgör en viktig del av ekonomin och sektorns utveckling kan påverka det finansiella systemet. Historiska fastighetskriser har visat att en ohållbar utveckling på fastighetsmarknaden kan få stora konsekvenser för det finansiella systemets stabilitet och ekonomin som helhet, samt även medföra oönskade spridningseffekter över gränserna. En negativ utveckling på fastighetsmarknaderna i vissa medlemsstater har tidigare medfört stora kreditförluster och/eller negativa påföljder för den reala ekonomin. Detta beror på det nära sambandet mellan fastighetssektorn, finansiärer och andra ekonomiska sektorer. Därutöver kan de starka återkopplingsprocesserna mellan det finansiella systemet och den reala ekonomin leda till att en negativ utveckling förstärkts.

                  (2)

                  Dessa samband är viktiga eftersom de innebär att risker som uppstår i fastighetssektorn kan få en systempåverkan som är procyklisk till sin natur. Sårbarheter i det finansiella systemet byggs ofta upp under den fas då fastighetssektorn befinner sig i en uppgång. När riskerna uppfattas som låga och tillgången till finansiering är god kan detta leda till en snabb ökning av både krediter och investeringar som, tillsammans med ökad efterfrågan på fastigheter, kan leda till stigande fastighetspriser. När säkerheternas värde ökar kan detta medföra att efterfrågan på, och tillgången till, krediter ökar ytterligare, vilket kan leda till en självförstärkande dynamik som i teorin kan få konsekvenser på systemnivå. Om fastighetssektorn i stället befinner sig i en nedgångsfas kan begränsad tillgång till finansiering, ökad riskaversion och sjunkande fastighetspriser påverka båda långivare och låntagare negativt vilket då kan leda till försämrade ekonomiska förutsättningar.

                  (3)

                  Sårbarheter inom bostadssektorn kan utgöra en källa för systemrisk som kan påverka den finansiella stabiliteten både direkt och indirekt. Direkta effekter är kreditförluster i bolåneportföljerna p.g.a. en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling samtidigt som bostadsmarknaden också utvecklas negativt. Indirekta effekter kan vara relaterade till förändringar i hushållens konsumtion som får ytterligare konsekvenser för den reala ekonomin och den finansiella stabiliteten.

                  (4)

                  Enligt vad som framgår av rekommendation ESRB/2013/1 (2) är makrotillsynens slutmål att bidra till att värna stabiliteten i det finansiella systemet som helhet, genom att bland annat stärka det finansiella systemets förmåga att återhämta sig efter störningar och minska uppbyggnaden av systemrisk, för att därigenom säkerställa att finanssektorn på ett uthålligt sätt bidrar till den ekonomiska tillväxten.

                  (5)

                  För detta ändamål får makrotillsynsmyndigheter utifrån en riskbedömning tillämpa eller flera av de kapitalbaserade makrotillsynsåtgärder som framgår av Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU (3) och Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 (4) och/eller låntagarbaserade makrotillsynsåtgärder som är baserade på nationell lagstiftning. Medan de kapitalbaserade åtgärderna främst ska stärka det finansiella systemets motståndskraft, kan låntagarbaserade åtgärder vara särskilt lämpade om man vill undvika att ytterligare systemrisker byggs upp.

                  (6)

                  Därutöver rekommenderar rekommendation ESRB/2013/1 att medlemsstaterna bör inrätta en rättslig ram som ger makrotillsynsmyndigheterna möjlighet att ha direkta kontroll- eller rekommendationsbefogenheter över de makrotillsynsinstrument som omnämns i den rekommendationen.

                  (7)

                  Under 2016 genomförde Europeiska systemrisknämnden (ESRB) en granskning av vilka sårbarheter som finns inom sektorn bostadsfastigheter i hela EU (5). I denna granskning identifierade ESRB olika sårbarheter på medellång sikt i flera länder som källor till systemrisk för finansiell stabilitet, vilket ledde till att man utfärdade beslut om varning till åtta länder, däribland Finland (6).

                  (8)

                  Under 2016 utgick sårbarheten inom bostadssektorn i Finland främst från en hög och stigande skuldsättning, med en avsevärd andel hushåll som potentiellt kunde vara sårbara vid en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling eller om den marknaden skulle utvecklas negativt.

                  (9)

                  ESRB har nyligen genomfört en systematisk och framåtblickande granskning av vilka sårbarheter som är kopplade till bostadssektorn inom EES-området (7).

                  (10)

                  Den senaste granskningen visar att hushållens skuldsättning i Finland är högre än den var 2016. Under senare tid har denna ökning delvis berott på lån som bostadsföretag tagit, (8) och som sedan återbetalas via hushållens inkomster och via andra investerarna som innehar aktier i dessa företag. Därutöver visar nya undersökningar avseende lånevillkoren för nya bostadslån återigen att en betydande andel av de hushåll som tar ut nya bostadslån kan vara sårbara vid en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling eller om bostadsmarknaden utvecklas negativt.

                  (11)

                  Sedan 2016 har de finska myndigheterna förstärkt eller infört flera låntagar- och kapitalbaserade åtgärder: i) 2017 införde den finska tillsynsmyndigheten Finanssivalvonta, enligt artikel 92 i förordning (EU) nr 575/2013, en genomsnittlig minsta riskvikt på 15 procent för bostadslån från kreditinstitut som tillämpar internmetoden, ii) 2018 infördes ett buffertvärde avseende systemrisker på mellan 1 och 3 procent för alla kreditinstitut, iii) 2018 sänktes den maximala belåningsgraden (LTV-kvoten) från 90 procent till 85 procent, och iv) 2018 utfärdade Finanssivalvonta rekommendationer avseende lånevillkoren för nya bostadslån som även omfattar lån till bostadsföretag. Därutöver har man minskat de skattemässiga avdragsmöjligheterna för räntor avseende bolån, från 100 procent under 2011 till 25 procent år 2019.

                  (12)

                  Trots de åtgärder som införts, och trots begränsningen för LTV-kvoten, finns andra rättsligt bindande låntagarbaserade åtgärder, t.ex. tröskelvärden för kvoten mellan skuld/inkomst (DTI-kvot), kvoten mellan skuldbetalning/inkomst (DSTI) samt löptidsbegränsningar, ännu inte tillgängliga i Finland, trots att sådana åtgärder kan bli nödvändiga på medellång sikt om de risker som utgår från hushållens skuldsättning fortsätter att öka. Genom att aktivera tröskelvärdena för DTI- eller DSTI-kvoten, i kombination med löptidsbegränsningar, skulle öka effekten på de makrotillsynsåtgärder som redan finns på plats. Dessutom definieras LTV-kvoten för närvarande på ett sätt som gör det möjligt att beakta andra tillgångar än fast egendom som säkerhet.

                  (13)

                  ESRB drar därför slutsatsen att de makrotillsynsåtgärder som finns på plats eller står till buds i Finland är delvis lämpliga och delvis tacklar de risker som utgår från hushållens skuldsättning på medellång sikt. Följaktligen behövs det ytterligare policyåtgärder för att åtgärda sårbarheten som kan vara en källa till systemrisk. De åtgärder som föreslås i denna rekommendation ska komplettera de existerande makrotillsynsåtgärderna i Finland.

                  (14)

                  Målet för denna rekommendation är att rekommendera att man i den finska lagstiftningen inför ytterligare rättsligt bindande låntagarbaserade åtgärder, samt aktiverar dessa, för att förhindra att de risker som utgår från hushållens skuldsättning fortsätter att öka.

                  (15)

                  Denna rekommendation är inte tänkt att påverka det arbete som unionens centralbanker utför inom ramen för sina penningpolitiska mandat.

                  (16)

                  ESRB:s rekommendationer offentliggörs efter det att styrelsen har informerat Europeiska unionens råd om sin avsikt att göra detta och rådet getts möjlighet att agera, och efter det att mottagarna har informerats om avsikten att offentliggöra.

            HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
      AVSNITT 1

         REKOMMEDATIONER

         Rekommendation A – rättsligt regelverk med låntagarbaserade åtgärder

                  1.

                  Det rekommenderas att Finland säkerställer att de gällande rättsliga regelverket med låntagarbaserade åtgärder inkluderar åtminstone följande rättsligt bindande åtgärder:

                              a)

                              antingen tröskelvärden avseende DTI- eller DSTI-kvoten,

                              b)

                              tröskelvärden för LTV-kvoten, samt

                              c)

                              löptidsbegränsningar.

                  2.

                  Det rekommenderas att Finland ändrar definitionen av LTV-kvoten i det existerande rättsliga regelverket avseende låntagarbaserade åtgärder.

         Rekommendation B – att aktivera inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder

                  1.

                  Det rekommenderas, i avvaktan på ändringen av det existerande rättsliga regelverket som avses i rekommendation A, att de nationella myndigheterna i Finland som ansvarar för aktiveringen av inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder tillämpar icke-bindande låntagarbaserade åtgärder för att förebygga att en betydande eller ökande andel av de låntagare som tar ut nya bostadslån kan få svårigheter med att avbetala sina skulder eller upprätthålla sin konsumtion om det inträffar en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling, eller utvecklingen på bostadsmarknaden blir negativ.

                  2.

                  Det rekommenderas att, när det existerande rättsliga regelverket ändrats enligt rekommendation A, de nationella myndigheterna i Finland som ansvarar för aktiveringen eller kalibreringen av inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder, aktiverar respektive kalibrerar rättsligt bindande inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder för att nå de mål som framgår av del-rekommendation B.1.

            AVSNITT 2

         GENOMFÖRANDE

      1.   Definitioner

      I denna rekommendation gäller följande definitioner:

                  a)

                     låntagarbaserade åtgärder: makrotillsynsåtgärder som riktar sig mot låntagare.

                  b)

                     direkt kontroll: en reell och faktisk kapacitet att införa och ändra makrotillsynsåtgärder som gäller för de finansinstitut som ingår i respektive makrotillsynsorgans verksamhetsområde i de fall då detta krävs för att uppnå ett slutmål eller mellanliggande mål.

                  c)

                     rekommendationsbefogenheter: kapacitet att genom rekommendationer vägleda hur makrotillsynsinstrumenten ska tillämpas i de fall då detta krävs för att uppnå ett slutmål eller mellanliggande mål.

                  d)

                     belåningsgrad (LTV-kvot): summan av alla lån eller trancher av lån som låntagaren tagit ut på den fasta egendomen när lånet beviljades i förhållande till den fasta egendomens värde när lånet beviljades.

                  e)

                     rättsligt bindande låntagarbaserade åtgärder: låntagarbaserade åtgärder som införs med hjälp av rättsligt bindande instrument.

                  f)

                     kvot mellan skuld/inkomst (DTI-kvot): låntagarens samlade skuld när lånet beviljades i förhållande till låntagarens samlade årliga disponibla inkomst när lånet beviljades.

                  g)

                     skuldbetalning: den samlade återbetalningen av ränta och kapitalbelopp som en låntagare gör avseende sin totala skuld under en given tidsperiod (normalt ett år).

                  h)

                     kvot mellan skuldbetalning/inkomst (DSTI-kvot): den sammanlagda årliga skuldbetalningen i förhållande till låntagarens samlade årliga disponibla inkomst när lånet beviljades.

                  i)

                     löptid: bostadslånets löptid uttryckt i år när lånet beviljades.

                  j)

                     medellång sikt: inom tre år.

                  k)

                     inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder: de tröskelvärden som gäller för DTI- och DSTI-kvoten.

                  l)

                     makrotillsynsorgan: ett nationellt makrotillsynsorgan med de mål, arrangemang, befogenheter, ansvarighetskrav och andra särdrag som fastställs i rekommendation ESRB/2011/3 (9).

            2.   Kriterier för genomförandet

                  1.

                  Följande kriterier gäller för genomförandet av denna rekommendation:

                              a)

                              Proportionalitetsprincipen ska beaktas så att man beaktar målsättningen och innehållet i rekommendationerna A och B.

                              b)

                              Rekommendation A måste genomföras före del-rekommendation B.2, så att överensstämmelse med del-rekommendation B.2 säkerställs.

                              c)

                              När man aktiverar inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder enligt rekommendation B, bör införandet och kalibreringen ta hänsyn till var Finland befinner sig i den ekonomiska och finansiella cykeln samt alla potentiella konsekvenser vad gäller de tillhörande kostnaderna och fördelarna.

                              d)

                              Specifika kriterier för att uppfylla rekommendationerna A och B framgår av bilaga I.

                  2.

                  Adressaterna av denna rekommendation ska meddela ESRB och rådet vilka åtgärder som de vidtar med anledning av denna rekommendation, eller på lämpligt sätt motivera eventuell passivitet. Rapporterna bör som minimum innehålla

                              a)

                              information om innehållet i, och tidsramarna för, de åtgärder som vidtas,

                              b)

                              en bedömning av sårbarheter som är relaterade till hushållens skuldsättning och lånevillkoren för nya bostadslån, inklusive fördelningen av nya bostadslån utifrån deras LTV-, DTI- och DSTI-kvot samt löptider, varvid den relevanta kvoten beräknas i enlighet med bilaga IV i Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2016/14 (10), tillsammans med funktionen på de åtgärder som vidtagits, med beaktande av målen för denna rekommendation.

                              c)

                              en ingående motivering av varför man avstått från att vidta åtgärder eller gjort avsteg från denna rekommendation, inklusive eventuella förseningar.

            3.   Tidsfrister för uppföljning

      Adressaterna av denna rekommendation ska meddela ESRB och rådet vilka åtgärder som de vidtar med anledning av denna rekommendation, eller på lämpligt sätt motivera eventuell passivitet, enligt vad som anges nedan.

                  a)

                     Rekommendation A

                              i)

                              Senast den 31 oktober 2020 ska mottagaren av rekommendation A lämna en delrapport till ESRB och rådet om hur rekommendation A har genomförts, som inkluderar information om huruvida man planerar att genomföra rekommendation A och vilka organ som kommer att ha ansvaret för att aktivera och genomföra de låntagarbaserade åtgärder som framgår av den rekommendationen. ESRB får informera mottagaren om sina synpunkter på interimsrapporten.

                              ii)

                              Senast den 31 mars 2021 ska mottagaren av rekommendation A lämna en slutrapport till ESRB och rådet om hur rekommendation A har genomförts.

                  b)

                     Rekommendation B

                  Senast den 31 oktober 2020, och därefter årligen fram till den 31 oktober 2022, ska mottagarna av rekommendation B lämna en rapport till ESRB och rådet om vilka åtgärder som vidtagits avseende inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder eller andra åtgärder som kan vidtas för att beakta de sårbarheter som är relaterade till hushållens skuldsättning och lånevillkoren för nya bostadslån i Finland. Om fler än ett organ har ansvar för att vidta åtgärder avseende de sårbarheter som har identifierats bör en gemensam rapport lämnas.

            4.   Granskning och utvärdering

                  1.

                  ESRB-sekretariatet ska

                              a)

                              stödja adressaterna, säkerställa en samordnad rapportering, tillhandahållandet av relevanta förlagor och information om tillvägagångssätt och tidsfrister för uppföljningen,

                              b)

                              verifiera adressaternas uppföljning, hjälpa adressaterna när dessa så önskar och lämna rapporter om uppföljningen till styrelsen. Tre utvärderingar kommer att initieras enligt följande:

                                          i)

                                          senast den 31 december 2020 om genomförandet av rekommendation B,

                                          ii)

                                          senast den 31 december 2021 om genomförandet av rekommendationerna A och B, och

                                          iii)

                                          senast den 31 december 2022 om genomförandet av rekommendation B.

                  2.

                  Styrelsen kommer att bedöma adressaternas åtgärder och förklaringar och i förekommande fall besluta huruvida denna rekommendation inte har följts och huruvida en adressat har underlåtit att motivera sin passivitet på lämpligt sätt.

         Utfärdad i Frankfurt am Main den 27 juni 2019.

            Francesco MAZZAFERRO

               Chef för ESRB:s sekretariat, på

               ESRB-styrelsens vägnar

         (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

         (2)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2013/1 av den 4 april 2013 om makrotillsynspolitikens mellanliggande mål och instrument (EUT C 170, 15.6.2013, s. 1).

         (3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/36/EU av den 26 juni 2013 om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv 2002/87/EG och om upphävande av direktiv 2006/48/EG och 2006/49/EG (EUT L 176, 27.6.2013, s. 338).

         (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (EUT L 176, 27.6.2013, s. 1).

         (5)  Se Vulnerabilities in the EU Residential Real Estate Sector, ESRB, november 2016, finns på ESRB:s webbplats www.esrb.europa.eu.

         (6)  Europeiska systemrisknämndens varning ESRB/2016/08 av den 22 september 2016 om sårbarheter på medellång sikt inom sektorn bostadsfastigheter i Finland (EUT C 31, 31.1.2017, s. 49).

         (7)  Se Vulnerabilities in the residential real estate sectors of EEA countries, ESRB, 2019, finns på ESRB:s webbplats www.esrb.europa.eu.

         (8)  På finska asunto-osakeyhtiö.

         (9)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2011/3 av den 22 december 2011 om de nationella myndigheternas mandat för makrotillsyn (EUT C 41, 14.2.2012, s. 1).

         (10)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2016/14 av den 31 oktober 2016 om förbättrad statistik över fastighetssektorn (EUT C 31, 31.1.2017, s. 1).

         BILAGA I

            SPECIFICERING AV DE KRITERIER SOM SKA UPPFYLLAS FÖR REKOMMENDATIONERNA

            Rekommendation A – rättsligt regelverk med låntagarbaserade åtgärder

         Nedanstående kriterier ska uppfyllas för rekommendation A.

                     1.

                     Det rättsliga regelverket för låntagarbaserade åtgärder i Finland bör säkerställa att

                                 a)

                                 de tröskelvärden som gäller för kvoten mellan skuld/inkomst (DTI-kvot) och kvoten mellan skuldbetalning/inkomst (DSTI), samt löptidsbegränsningar, gäller för lån som beviljas alla typer av låntagare och alla typer av kreditgivare, så att tröskelvärdena inte kringgås genom långivning till bostadsföretag eller andra metoder,

                                 b)

                                 man vid beräkningen av belåningsgraden (LTV-kvoten) endast godtar fast egendom som säkerhet,

                                 c)

                                 de nationella myndigheterna i Finland som ansvarar för tillämpningen av låntagarbaserade åtgärder kan aktivera rättsligt bindande låntagarbaserade åtgärder på ett effektivt och förebyggande sätt, och har nödvändig flexibilitet för att utforma åtgärderna på ett sätt som är lämpligt utifrån de sårbarheter som identifierats.

                     2.

                     Ändringarna av det rättsliga regelverket för låntagarbaserade åtgärder i Finland bör träda i kraft senast den 1 juli 2021.

            Rekommendation B – att aktivera inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder

         Nedanstående kriterium ska uppfyllas för rekommendation B.

                     1.

                     För att förebygga att en betydande eller ökande andel av de låntagare som tar ut nya bostadslån kan få svårigheter med att avbetala sina skulder eller upprätthålla sin konsumtion om det inträffar en negativ ekonomisk eller finansiell utveckling, eller utvecklingen på bostadsmarknaden blir negativ, bör de nationella myndigheterna i Finland använda en kombination av en eller flera inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder (t.ex. tröskelvärden för LTV-kvoten i kombination med tröskelvärden för DTI- eller DSTI-kvoten, och löptidsbegränsningar), för att säkerställa att de aktuella åtgärderna är effektiva och för att minimerar risken för att de kringgås eller för oönskade konsekvenser som kan reducera deras effekt eller t.o.m. skapa risker inom andra områden.

                     2.

                     Innan man aktiverar inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder bör man göra en bedömning av var Finland befinner sig i den ekonomiska och finansiella cykeln för att bestämma hur sådana åtgärder bör kalibreras och fasas in.

                     3.

                     Efter det att man har aktiverat inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder kan det vara nödvändigt att förstärka dem, eller vidta ytterligare makrotillsynsåtgärder, för att åtgärda de sårbarheter som har identifierats i Finland; detta beror på vilka inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder som aktiverats, hur dessa tillämpats initialt samt hur bedömningen av sårbarheterna utfallit.

                     4.

                     När de nationella myndigheterna i Finland som ansvarar för aktiveringen eller kalibreringen av inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder aktiverar eller kalibrerar inkomstrelaterade låntagarbaserade åtgärder bör de beakta alla lån som hushållen betalar från sina inkomster, oavsett vilken form av lån det gäller (t.ex. att man beaktar långivningen till bostadsföretag vid beräkningen av hushållens skulder).