title: 2004/645/EG: Kommissionens rekommendation av den 16 september 2004 om genomförandet vid medlemsstaternas konsulat av samförståndsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Folkrepubliken Kinas nationella turistförvaltning om visum för turistgrupper från Folkrepubliken Kina och därmed sammanhängande frågor (ADS) (delgiven med nr K(2004) 2886)

text:
               21.9.2004

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 296/23

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 16 september 2004
   om genomförandet vid medlemsstaternas konsulat av samförståndsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Folkrepubliken Kinas nationella turistförvaltning om visum för turistgrupper från Folkrepubliken Kina och därmed sammanhängande frågor (ADS)
   (delgiven med nr K(2004) 2886)
   (2004/645/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 andra strecksatsen i detta, och
   av följande skäl:

               (1)

               Samförståndsavtalet mellan Europeiska gemenskapen och Folkrepubliken Kinas nationella turistförvaltning om visum för turistgrupper från Folkrepubliken Kina (1) och därmed sammanhängande frågor (nedan kallat ”samförståndsavtalet”) innehåller ett särskilt ansökningsförfarande som avviker från de gängse regler om visum som fastställs i de gemensamma konsulära anvisningarna och är avsett att underlätta utfärdandet av korttidsvisum för grupper av kinesiska medborgare som vill resa in på gemenskapens territorium. Samförståndsavtalet trädde i kraft den 1 maj 2004.

               (2)

               Med sikte på att sörja för en hög säkerhetsnivå, i synnerhet när det gäller att förebygga olaglig invandring och att undvika ”visashopping” mellan medlemsstaternas konsulat i Kina, bör alla medlemsstater genomföra samförståndsavtalet på ett harmoniserat sätt, och därför måste det fastställas gemensamma tillämpningsföreskrifter för medlemsstaternas konsulat i Kina.

               (3)

               De gemensamma förfarandena bygger på bestämmelserna i samförståndsavtalet, och det fastställs ett harmoniserat förhållningssätt till olika frågor, alltifrån förfarandet i samband med visumansökan till återkallande av ackreditering vid fall av brott mot EU:s eller Kinas regler.

               (4)

               De grundregler för visumansökan som beskrivs i de gemensamma konsulära anvisningarna, särskilt reglerna rörande de lokala konsulaten, har i tillämpliga delar använts som mall för de gemensamma förfarandena.

               (5)

               Inom denna ram bör medlemsstaterna använda en gemensam metod i samband med ackrediteringen av de resebyråer som Kina utser och upprättandet av förteckningar över de kurirer som de kinesiska resebyråerna utser.

               (6)

               Medlemsstaterna bör tillämpa harmoniserade påföljder om den ackrediterade kinesiska resebyrån bryter mot gemenskapsreglerna, i överensstämmelse med de gemensamma konsulära anvisningarna om viseringsansökningar som behandlas av privata kontor vilka hjälper medborgarna med administrativa ärenden, resebyråer och arrangörer av paketresor.

               (7)

               Medlemsstaterna bör tillämpa en gemensam förteckning över vilka handlingar och vilka uppgifter som krävs för en visumansökan och vid behov klargöra innehållet i de handlingar som krävs. Ytterligare upplysningar kan komma att efterfrågas från fall till fall i samband med kontrollen av varje enskild visumansökan.

               (8)

               De medlemsstater som deltar i genomförandet av samförståndsavtalet bör stärka sitt samarbete med Kina och bygga upp mekanismer för informationsutbyte om oegentligheter och andra påvisade former av misstänkt beteende från de utsedda kurirernas eller ackrediterade resebyråernas sida och underlätta informationsbehandlingen.

               (9)

               Kommissionen företräder gemenskapen i den kommitté för erhållande av status som godkänt resmål som inrättats genom samförståndsavtalet och vidarebefordrar relevanta uppgifter rörande genomförandet av samförståndsavtalet till de kinesiska myndigheterna (Folkrepubliken Kinas nationella turistförvaltning). Medlemsstaterna bör därför knyta kommissionen, såsom företrädare för Europeiska gemenskapen i kommittén för erhållande av status som godkänt resmål, till den lokala samarbetsmekanismen för att därigenom se till att det ges regelbunden och löpande information om genomförandet av samförståndsavtalet.

               (10)

               De medlemsstater som inte deltar i samarbetsavtalet, men som har slutit liknande bilaterala avtal med Kina, bör också kunna delta i den lokala samarbetsmekanismen. Norge och Island bör också uppmanas att delta i den lokala konsulära samarbetsmekanismen så snart dessa länder har undertecknat liknande bilaterala avtal med Kina.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   För att underlätta att samförståndsavtalet genomförs på ett effektivt sätt bör medlemsstaterna tillämpa följande gemensamma genomförandeförfaranden:

               1.

               Medlemsstaternas konsulat i Kina bör utfärda ett ackrediteringsbevis för varje utsedd resebyrå. Dessa ackrediteringsbevis bör vara av samma format och innehålla bl.a. ett löpnummer, numret på resebyråns tillstånd att bedriva affärsverksamhet, dess namn och andra relevanta uppgifter om resebyrån. Bevisets giltighetstid bör vara högst ett år.
               Ackrediteringsbevis som utfärdas av en medlemsstat bör erkännas av de andra medlemsstaterna.
               När den utsedda resebyrån för första gången vänder sig till en medlemsstats konsulat bör konsulatet registrera datum och tidpunkt för företrädarens besök och vidarebefordra alla relevanta uppgifter till kommissionen. Konsulatet bör utfärda ackrediteringsbeviset om kommissionen bekräftar att det är det första konsulat som den utsedda resebyrån har vänt sig till.

               2.

               Varje kurir som utses av de ackrediterade resebyråerna bör förses med en identitetsbricka med fotografi och uppgifter om personens namn, födelsedatum och personnummer samt den ackrediterade resebyråns namn, adress och telefonnummer.
               Brickan bör vara allmänt giltig i högst ett år, bör utfärdas av medlemsstatens konsulat i Kina och vara av samma format.
               På grundval av de uppgifter som Kina lämnat och efter kontroll i medlemsstaterna skall kommissionen upprätta en gemensam förteckning över kurirer och meddela alla medlemsstater om denna. Kommissionen skall uppdatera den gemensamma förteckningen över kurirer varje gång den får ett meddelande om ändring av denna och meddela alla medlemsstaters konsulat i Kina om dessa ändringar.

               3.

               Vid överträdelser av EU:s regler eller de kinesiska reglerna, i synnerhet när det gäller underlättande av olaglig invandring, bör medlemsstatens konsulat i Kina återkalla den kinesiska resebyråns ackreditering. Om en medlemsstats konsulat återkallar en ackreditering får detta omedelbar verkan för alla medlemsstater. För att se till att alla medlemsstater tillämpar den påföljd som beslutats på ett enhetligt sätt bör konsulatet underrätta kommissionen och de andra medlemsstaternas konsulat i Kina om återkallandet. Under särskilda omständigheter kan beslutet att återkalla en ackreditering omprövas, exempelvis om den ackrediterade resebyrån kan belägga att överträdelsen av EU:s regler eller de kinesiska reglerna begåtts av endast en av dess anställda, som inte längre arbetar för resebyrån.
               Medlemsstaternas konsulat i Kina kan utfärda varningar till ackrediterade resebyråer om de misstänker att en resebyrå är inblandad i överträdelser av mindre allvarligt slag. Kommissionen och de andra medlemsstaternas konsulat på platsen bör omedelbart underrättas.
               Kommissionen skall underrätta Folkrepubliken Kinas nationella turistförvaltning om eventuella ackrediteringar som återkallas eller varningar som utfärdas till ackrediterade resebyråer.

               4.

               Medlemsstaterna bör begära att ansökan om visum för turistgrupper skall åtföljas av de handlingar som förtecknas i bilagan till denna rekommendation. Vid behov skall medlemsstaterna begära in ytterligare uppgifter. Bland annat kan de kräva att den sökande låter sig intervjuas personligen eller per telefon i syfte att framlägga bevisning rörande sina ekonomiska förhållanden (kontoutdrag), uppvisa handlingar som styrker en förvärvsmässig förbindelse eller, när det gäller minderåriga, ett skriftligt medgivande från båda föräldrarna.

               5.

               För att underlätta att samförståndsavtalet genomförs på ett smidigt sätt bör medlemsstaterna tillhandahålla särskild utbildning i Kina för de anställda vid de ackrediterade resebyråer som deltar i genomförandet av samförståndsavtalet.

               6.

               Medlemsstaterna och kommissionen bör bedriva ett nära samarbete i Kina och samlas till möte med jämna mellanrum för att se till att överföringen och behandlingen av uppgifter sker regelbundet och löpande, för att utbyta erfarenheter när det gäller att upptäcka oegentligheter eller andra beteenden av misstänkt slag från de ackrediterade resebyråernas sida och för att utarbeta bästa möjliga metoder för den praktiska tillämpningen av samförståndsavtalet.

               7.

               Denna rekommendation riktar sig till de medlemsstater som deltar i samförståndsavtalet mellan EG och Kina.

      Utfärdad i Bryssel den 16 september 2004.

            På kommissionens vägnar

         António VITORINO

            Ledamot av kommissionen

      (1)  EUT L 83, 20.3.2004, s. 14.

      BILAGA
      Allmänna uppgifter om gruppen

                  1.

                  En förteckning över samtliga gruppdeltagare med uppgift om namn, passnummer, en kopia av personuppgiftssidan i passet och kopior av ID-kort.

                  2.

                  Ett meddelande undertecknat av den ackrediterade resebyråns representant med en noggrant beskriven färdplan, däribland uppgifter om flygresan tur och retur Folkrepubliken Kina, namn, adresser, telefon- och faxnummer till de hotell som gruppen skall använda sig av under rundresan, med angivande av in- och utcheckningsdatum beträffande varje hotell samt uppgifter om hur gruppen skall förflytta sig mellan olika orter under rundresan, och dessutom eventuella ändringar av färdplanen som sker när som helst under tiden som visumansökan behandlas.

                  3.

                  Bokningsbesked med bekräftelse från flygbolagen (med en förteckning över turisternas namn) av resan Kina–Europa–Kina.

                  4.

                  Betalning av reskostnader.

                  5.

                  Reseförsäkring för gruppen (eller individuell försäkring för var och en av gruppdeltagarna) som är giltig överallt på de medlemsstaters territorium som ingår i besöket på grundval av den fastställda färdplanen. Försäkringen måste täcka hela den period under vilken resan pågår. Försäkringen måste ha ett värde av minst 30 000 euro och måste täcka alla utgifter som kan tänkas uppkomma i samband med repatriering av medicinska skäl, akut läkarvård eller akut sjukhusvård.

                  6.

                  Reseledarens namn.

                  7.

                  Namn på den partnerresebyrå i Europa som utsetts och uppgifter om hur den kan nås.

                  8.

                  Bekräftelse från den utsedda partnerresebyrån i Europa på att inkvartering och transporter inom Europa enligt uppgifterna i gruppens färdplan kommer att tillhandahållas samtliga deltagare i gruppen.

            För varje deltagare i gruppen

                  9.

                  Ett vederbörligen ifyllt formulär för visumansökan, som undertecknats av varje sökande, åtföljt av ett nytaget fotografi.

                  10.

                  Pass som är giltigt i minst 90 dagar efter det att visumet upphört att gälla.


Avis juridique important

|

32001Y0214(01)

Kommissionens rekommendation av den 17 januari 2001 om högsta tillåtna blodalkoholkoncentration (BAK) för förare av motorfordon (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 048 , 14/02/2001 s. 0002 - 0010

Kommissionens rekommendationav den 17 januari 2001om högsta tillåtna blodalkoholkoncentration (BAK) för förare av motorfordon(2001/C 48/02)(Text av betydelse för EES)MOTIVERING1. INLEDNING1.1 Bakgrund1.1.1 Enligt artikel 71.1 c i fördraget om Europeiska unionen skall den gemensamma transportpolitiken i EU inbegripa åtgärder för att förbättra transportsäkerheten. I april 1997 antog kommissionen ett åtgärdsprogram för att förbättra vägtrafiksäkerheten(1). Detta program innehöll en särskild hänvisning (sidorna 20 och 41) till hur minskad trafikonykterhet kan bidra till att minska antalet olyckor och antalet trafikoffer. Som uppföljning antogs ett meddelande den 17 mars 2000(2), i vilket man gör en omvärdering av de prioriteringar som skall gälla i arbetet för att förbättra trafiksäkerheten i EU. I det meddelandet fastställs ännu en gång att trafikonykterhet är en av de viktigaste prioriteringarna för trafiksäkerheten.1.1.2 Trafikonykterhet definieras vanligen som ett tillstånd där förarens prestationsförmåga är försämrad på något av följande sätt:- En förare som har en blodalkoholkoncentration (BAK) överstigande en i lag föreskriven gräns och som därmed gör sig skyldig till en straffbar handling.- En förare som har en blodalkoholkoncentration (BAK) som överstiger en föreskriven gräns och som bestraffas med någon form av administrativ påföljd, t.ex. böter.- En förare vars blodalkoholkoncentration (BAK) är lägre än en föreskriven gräns men vars prestationsförmåga bedöms vara nedsatt.1.1.3 Sedan miten av 1960-talet har man i ett stort antal forskningsprojekt analyserat alkoholens negativa inverkan på förarens prestationsförmåga, och man har slutgiltigt påvisat det direkta sambandet mellan blodalkoholkoncentrationen och olycksrisken. Åtgärder för att minska trafikonykterheten, ibland uppbyggda kring sänkta promillegränser (BAK), har genomgående i alla motoriserade länder betraktats som en prioriterad fråga när det gäller att minska antalet olyckor och antalet trafikoffer(3)(4)(5). Dessa åtgärder baseras vanligen på en blandning av promillegränser, polisövervakning, informationskampanjer och rehabilitering samt rättsliga eller administrativa påföljder, varvid blandningens sammansättning varierar mellan medlemsstaterna.1.1.4 1988 lade kommissionen fram ett förslag till direktiv om harmoniserade promillegränser. Syftet var då att fastställa 0,5 mg/ml som högsta tillåtna blodalkoholkoncentration inom gemenskapen(6)(7). Detta förslag kunde inte antas eftersom några medlemsstater hade invändningar på grundval av subsidiaritetsprincipen. I juli 1999 beslutade transportutskottet i Europaparlamentet att inte bekräfta sitt yttrande från första behandlingen av KOM(88) 707 slutlig. Man begärde i stället att ett nytt förslag skulle tas fram som bättre skulle avspegla utvecklingen när det gäller bedömning av de åtgärder som krävs för att minska trafikonykterheten.1.1.5 Kommissionen anser att både nationella och EU-omfattande åtgärder för att minska trafikonykterheten inom EU har mest att vinna på ett mer harmoniserat system av lagstadgade högsta tillåtna promillegränser. Förare inom EU får därmed ett klarare och mer konsekvent budskap med innebörden att det är farligt att dricka alkohol i samband med framförande av fordon - inom hela EU. Kommissionen accepterar dock att det sedan länge finns nationella politiska invändningar på grundval av subsidiaritetsprincipen mot en sådan åtgärd. Därför avser kommissionen inte att förnya det ursprungliga förslaget till direktiv i linje med de utfästelser som gjorts i meddelandet om prioriteringar när det gäller trafiksäkerhet. Kommissionen vill därför utfärda en rekommendation, i vilken man lägger fram sin uppfattning om ett antal åtgärder som har att göra med följande:- Gränser för blodalkoholkoncentrationen (BAK).- Slumpmässiga alkoholutandningsprov.- Harmonisering av mätstandarder för utrustning som analyserar utandningsluften.- Informationsutbyte avseende bästa praxis.- Stöd till forskning och utveckling.- Stöd till Europaomfattande informationskampanjer.- Samordnad användning av uppgifter om alkoholrelaterade trafikolyckor.För närvarande har kommissionen inte för avsikt att dra tillbaka det ursprungliga förslaget till direktiv, med tanke på att medlemsstaterna kanske kommer att vilja aktivera det på nytt som ett resultat av meddelandet.1.2 Omfattningen av problemet med trafikonykterhet1.2.1 Det har gjorts många bedömningar av det problem som trafikonykterheten utgör för trafiksäkerheten och av vad som bör göras för att minska problemet(8). I vissa medlemsstater har man uppskattat att 1-5 % av förarna ha en blodalkoholkoncentration som överstiger respektive högsta tillåtna nationella promillegränser. Proportionellt sett är dessutom risken för att sådana förare skall bli inblandade i trafikolyckor mycket högre. De står för upp till 20 % av alla dödliga och allvarliga skador och upp till 25 % av alla olyckor där föraren omkommer. De utgör fortfarande ett betydande trafiksäkerhetsproblem trots att antalet olyckor till följd av trafikonykterhet har minskat kraftigt under de senaste tjugo åren.1.2.2 Kommissionen uppskattar att minst 10000 trafikanter fortfarande omkommer årligen i trafikolyckor där förare varit alkoholpåverkade, och att denna siffra är en lämplig referenspunkt när man påvisar de samhälleliga förlusterna inom EU. Det samhälleliga värdet av dessa förlorade liv, med användning av "en miljon euro-principen" som formulerades i EU:s program för vägtrafiksäkerhet, uppgår till 10 miljarder euro per år.2. VARFÖR 0,5 MG/ML SOM HÖGSTA TILLÅTNA BLODALKOHOLKONCENTRATION?2.1 Fördelarna med mer harmoniserade promillegränser inom EU2.1.1 Den viktigaste fördelen med mer enhetliga lagstadgade högsta tillåtna promillegränser inom EU är att det skulle sända ett mer tydligt och konsekvent budskap till förare av passagerarfordon och lastbilar. Innebörden skulle vara att det är farligt att dricka alkohol i samband med framförande av fordon. Ur ett förarperspektiv kommer dessutom mer enhetliga gränser att erbjuda en standardreferens för tillämpningen på det nationella planet samt för Europaomfattande informationskampanjer. Oberoende av var i EU förarna finns bör de vara mer medvetna om att det finns en enhetlig gräns, och om de ertappas med att överskrida den kommer de att veta att de har begått ett trafiknykterhetsbrott.2.2 Fastställande av en lämplig nivå för högsta promillegräns inom EU2.2.1 Europeiska kommissionen anser att införande av en nollpromillegräns i betydande grad skulle minska antalet trafikolyckor, och i synnerhet antalet dödsfall i trafiken. Tillgänglig statistik ger vid handen att åtminstone 10000 liv skulle kunna räddas årligen om trafikonykterhet eliminerades. Den utsträckning i vilken detta idealtillstånd skulle kunna uppnås beror dock i hög grad på övervakningsnivån (både genom vägkontroller och tekniska lösningar som alkolås) och på hur lagen efterlevs av förarna. Logiskt sett borde den lagstadgade promillegränsen (och utandningsekvivalenten) som krävs för att man skall uppnå detta mål vara noll, vilket i praktiken innebär en blodalkoholkoncentration på mellan 0,1 mg/ml och 0,2 mg/ml, beroende på den toleransnivå som accepteras.2.2.2 Ur ett trafiksäkerhetsperspektiv är en fullständig eliminering av trafikonykterhet det optimala målet. Man måste dock acceptera att utan allmänhetens erkännande och utan trovärdig övervakning skulle det inte vara verkningsfullt att fastställa en promillegräns som är för låg.Kommissionen anser att man vid fastställande av en lagstadgad högsta tillåtna promillegräns i EU, eller ett system med olika gränser, måste ta hänsyn till följande:- Den nivå över vilken olycksrisken, och särskilt risken för dödsolyckor, börjar öka markant.- Den högre olycksrisken för vissa grupper av trafikanter, t.ex. oerfarna förare och förare av tvåhjuliga motorfordon.- Behovet av utbildningsåtgärder, särskilt for yngre förare.- De potentiellt högre nivåerna för dödsfall, personskador, skador, trafikavbrott, trafikstockningar och förseningar efter en olycka som tyngre fordon kan orsaka.2.2.3 Kommissionen anser att man i allmänhet bör ta hänsyn till det faktum att allmänhetens inställning till promillegränser verkar tyda på stöd för lägre gränser i EU(9). På grundval av resultat och analyser från mångårigt forskningsarbete bör 0,5 mg/ml, en promillegräns som för första gången föreslogs den 5 december 1988, vara den rekommenderade lagstadgade högsta tillåtna blodalkoholkoncentrationen inom EU.3. PROMILLEGRÄNSER I MEDLEMSSTATERNA3.1 Rättslig grund3.1.1 De flesta medlemsstaterna har redan infört 0,5 mg/ml som promillegräns i sin nationella lagstiftning - antingen som en lagstadgad gräns, över vilken en förare anses har begått ett brott, eller som en promillegräns över vilken böter eller andra administrativa påföljder utdöms. Kommissionen rekommenderar att alla medlemsstater antar denna maximigräns och arbetar för att införa ännu lägre gränser i syfte att öka trafiksäkerheten. Kommissionen anser dock det är de nationella myndigheterna som skall välja promillegräns, se till att den efterlevs och fastställa påföljder.3.2 Sänkningar av promillegränserna i medlemsstaterna3.2.1 Följande medlemsstater har redan sänkt sina promillegränser efter det att de införde en lagstadgad gräns för första gången:>Plats för tabell>3.2.2 Följande medlemsstater har dock inte sänkt sina promillegränser sedan de först infördes i respektive lands nationella lagstiftning.>Plats för tabell>3.2.3 Utöver detta har Spanien infört en lägre promillegräns på 0,3 mg/ml för oerfarna förare, för förare av tunga lastbilar och bussar samt för förare av fordon som är avsedda för transport av farligt gods. Österrike har infört en lägre gräns på 0,1 mg/ml för motsvarande kategorier, och också för motorcyklister under 18 år. Nederländerna överväger att införa en lägre promillegräns, 0,2 mg/ml, för oerfarna förare.4. EFFEKTIVITETEN AV ÅTGÄRDER SOM VIDTAS I SYFTE ATT MINSKA TRAFIKONYKTERHETEN4.1 Tillgängliga uppgifter4.1.1 Forskning och statistiska analyser tyder på att det finns vissa förarkategorier som utgör en stor del av problemet med trafikonykterhet. De är oftast- förhållandevis unga och oerfarna manliga förare,- förare som ofta kör med mycket hög blodalkoholkoncentration,- personer som dricker vid enstaka tillfällen och som har låg blodalkoholkoncentration (ibland även under den högsta tillåtna gränsen) men som relativt sett har lägre toleransnivå för alkohol.4.1.2 Det är att bedöma effekterna av sänkta promillegränser eftersom den specifika effekten ofta, men inte alltid, skyms av samtidiga förändringar i form av övervakning, påföljder och informationskampanjer. Det finns dock omfattande belägg - från Australien, Japan, Förenta staterna och vissa EU-länder - för att sänkta promillegränser, understödda av effektiv övervakning samt effektiva påföljder och informationskampanjer, i allmänhet kan minska problemet med trafikonykterhet i betydande grad, även bland högriskgrupper. Rehabiliteringen är dock särskilt betydelsefull när det gäller hantering av högriskgrupper. Det finns också vissa tecken på att enbart sänkta promillegränser, utan understöd av övervakning och informationskampanjer, också kan minska problemet med trafikonykterhet i betydande grad, men detta förutsätter förmodligen en orealistisk grad av efterlevnad av lagen. På det hela taget visar de tillgängliga uppgifterna att en sänkning av promillegränsen till 0,5 mg/ml, för de medlemsstater som fortfarande har promillegränsen 0,8 mg/ml, inte bara skulle kunna minska antalet trafikoffer bland unga manliga förare, utan också bland den "hårda kärnan" av problemförare som ofta kör bil efter att ha druckit stora mängder alkohol. Detta gäller under förutsättning att sänkningen åtföljs av effektiv och riktad stickprovsövervakning.4.2 Behovet att understödja lagstadgade högsta promillegränser med effektiva övervakningsåtgärder4.2.1 Endast fyra medlemsstater (Förenade kungariket, Irland Italien och Luxemburg) har fortfarande 0,8 mg/ml som lagstadgad högsta tillåtna promillegräns. I Förenade kungariket har denna lagstadgade gräns varit oförändrad sedan den fastställdes första gången 1967. De mycket betydande minskningarna av trafikonykterheten i Förenade kungariket under de senaste två decennierna, där dödsolyckorna har minskat med 70 %, har uppnåtts trots oförändrad promillegränslagstiftning med effektiva övervakningsåtgärder och informationskampanjer som har ändrat kör- och dryckesvanorna. Kommissionen tror att det även i sådana medlemsstater som Förenade kungariket, som har varit mycket framgångsrikt när det gäller att minska antalet alkoholrelaterade trafikolyckor med dödlig utgång, är möjligt att åstadkomma ytterligare minskningar om man går i riktning mot en lägre högsta lagstadgad gräns på 0,5 mg/ml samtidigt som man utökar vissa andra åtgärder. Dessutom är betydande minskningar möjliga också i de medlemsstater som redan har antagit en lagstadgad högsta gräns på 0,5 mg/ml, eller lägre, om man utökar övervakningsåtgärderna och antar strängare straff för förare som döms för trafikonykterhet. Kommissionen stödjer i synnerhet åsikten att omfattande regelbundna och slumpmässiga alkoholutandningsprov är ett mycket kostnadseffektivt avskräckningsmedel i kampen mot trafikonykterhet.5. EN SÄNKNING AV DEN LAGSTADGADE HÖGSTA TILLÅTNA PROMILLEGRÄNSEN TILL 0,2 MG/ML FÖR SPECIFIKA GRUPPER AV TRAFIKANTER5.1 Oerfarna förare5.1.1 Det står klart att oerfarna (huvudsakligen unga) förare i oproportionerligt stor utsträckning är inblandade i alkoholrelaterade trafikolyckor. Risken för att oerfarna förare skall bli inblande i en alkoholrelaterad trafikolycka är relativt hög i förhållande till vad som gäller för mer erfarna förare. Därför tror kommissionen att det är lämpligt att ha en lägre promillegräns, 0,2 mg/ml, under den tid då förarna lär sig att köra eller då de har haft ett fullt giltigt körkort i mindre än två år, och rekommenderar att medlemsstaterna antar denna lägre gräns för denna sårbara grupp av förare. Vissa stater kan vilja kräva att föraren har haft ett fullt giltigt körkort under en ännu längre period innan man tillåter promillegränser som är högre än 0,2 mg/ml.5.2 Förare av tvåhjuliga motorfordon5.2.1 Risken för att förare av tvåhjuliga motorfordon skall dödas eller kadas allvarligt i en trafikolycka är statistiskt sett många gånger högre än för en bilförare. I synnerhet unga och oerfarna förare som kör alkoholpåverkade löper särskilt stora risker när prestationsförmågan nedsätts av alkohol. Tillgänglig statistik på Europanivå är långt ifrån entydig, men det finns nationell dödsfallsstatistik som tyder på att förare av tvåhjuliga motorfonden inte kombinerar alkoholförtäring och körning i samma utsträckning som bilförarna, och att de redan idag har en mer ansvarsfull attityd motsvarande sin högre olycksrisk. Eftersom man i vissa medlemsstater tillåter mycket unga förare (så unga som 14 år) att framföra tvåhjuliga motorfordon med svag motor - och åldersprofilen för förarna är förhållandevis låg i EU - förefaller det dock vara lämpligt med en lägre gräns för att förstärka goda körvanor som bibringas under körutbildningen. Kommissionen anser att den förhållandevis höga olycksrisken för denna användargrupp bör återspeglas i en lägre promillegräns, 0,2 mg/ml, och rekommenderar att medlemsstaterna antar denna lägre gräns.5.3 Förare av lastbilar ( > 3,5 ton bruttovikt) och bussar ( > 8 passagerarplatser)5.3.1 Tillgänglig statistik tyder på att risken, räknat per fordonskilometer, för att en stor buss skall bli inblandad i en trafikolycka med omkomna eller allvarligt skadade är större än för en bil. Detta avspeglar dels det faktum att bussarna har många fler passagerare, dels deras driftsegenskaper. För en tung lastbil är risken per fordonskilometer ungefär lika stor som för en bil. Dessa relativa risker gäller också för den samlade risken för personskador i olyckor där dess fordonstyper är inblandade. Eftersom bussar har många fler passagerare än bilar är dock risken för personskador per passagerarkilometer väldigt mycket lägre. EU-statistik visar ändå att dödsolyckor där tunga lastbilar och bussar är inblandade står för ungefär 18 % av alla dödsolyckor i EU.5.3.2 Statistiken över trafikolyckor är ännu inte tillräckligt omfattande för att den skall medge en utförlig utvärdering av relativa risker inom EU. Det finns dock andra faktorer än riskfaktorn som också behöver beaktas vid fastställande av lämpliga promillegränser för förare av tunga fordon. När tunga fordon väl är inblandade i en trafikolycka kan de orsaka kännbara egendomsskador, tafikavbrott, förseningar och trafikstockningar - särskilt i tunnlar, på broar, på viktigare huvudtrafikleder och i tätbefolkade stadsområden. Kommissionen anser att det är lämpligt med en enhetlig högsta tillåtna promillegräns på 0,2 mg/ml för alla förare av tunga lastbilar och bussar, med tanke på den ökade omfattningen av frakttrafik och busstrafik i gemenskapen under det senaste decenniet, och rekommenderar att medlemsstaterna antar en sådan lägre gräns. Kommissionen noterar att vissa operatörer redan idag tillämpar regeln "ingen alkohol" för sina yrkesförare.5.4 Förare av fordon som är avsedda för transport av farligt gods5.4.1 Det finns ingenting som tyder på att fordon som är avsedda för transport av farligt gods löper större risk att bli inblandad i en trafikolycka än personbilar eller fordon som inte transporterar farligt gods. Olyckor med fordon som är avsedda för transport av farligt gods kan dock vara mycket allvarliga. Kommissionen tror att en sänkning av promillegränsen till 0,2 mg/ml är lämplig för förare av fordon som är avsedda för transport av farligt gods och rekommenderar att en sådan gräns antas. De flesta fordon som är avsedda för transport av farligt gods kommer att ha en bruttovikt som är högre än 3,5 ton.6. UPPSKATTNING AV VILKEN EFFEKT ÅTGÄRDER FÖR MINSKAD TRAFIKONYKTERHET FÅR FÖR ANTALET DÖDSOLYCKOR6.1 Tillgängliga uppgifter6.1.1 Det är mycket svårt att uppskatta i hur stor grad sänkta promillegränser, med understöd av nationella övervakningsåtgärder och informationskampanjer, inverkar på antalet dödsolyckor. Det finns uppskattningar från Europa, USA, Japan och Australien av hur antalet olyckor och personskador minskas till följd av sänkta promillegränser, i kombination med samtidiga åtgärder för minskad trafikonykterhet. Det är stor skillnad mellan uppskattningarna, men de tyder ändå på att sådana åtgärder är mycket effektiva. Effekterna kan vara kumulativa, men de är starkt påverkade av förändringar i förarnas attityder och beteenden. Tillgängliga uppgifter tyder på att samordnade insatser för minskad trafikonykterhet i EU, uppbyggda kring ett system av enhetliga och EU-omfattande promillegränser, med understöd av nationella overvakningsåtgärder och informationskampanjer, realistiskt sett skulle kunna minska antalet dödsfall i alkoholrelaterade trafikolyckor med ungefär 10 %. Detta är inte en vetenskapligt grundad beräkning, utan utgör ett rimligt minimimål baserat på internationella uppgifter.6.1.2 Det bör inses att förhållandet mellan den lagstadgade högsta promillegränsen och omfattningen av trafikonykterheten inte är klarlagt eftersom det finns många andra faktorer av betydelse. Andelen dödade förare som befanns ha en för hög blodalkoholkoncentration varierar markant mellan medlemsstaterna, även om kommissionen uppskattar att det rör sig om ungefär 25 % för EU som helhet. Andelen dödade förare med högre blodalkoholkoncentration än den nationella högsta tillåtna promillegränsen rapporteras vara högre i Nordamerika, där den lagstadgade promillegränsen varierar mellan 1,0 och 8,8 mg/ml, och mycket lägre i Japan, där gränsen har varit 0,5 mg/ml sedan 1970. Å andra sidan har Förenade kungariket i betydande grad minskat trafikonykterheten under de senaste tjugo åren. Det har man gjort med hjälp av en blandning av övervakning och påföljder kopplade till regelbundna informationskampanjer, allt samordnat kring en gräns på 0,8 mg/ml som inte har sänkts sedan den först fastställdes 1967.6.1.3 Olika metoder har använts för att minska trafikonykterheten, varvid man har anpassat sig till nationella omständigheter, med olika grader av framgång. Kommissionensståndpunkt är att det är medlemsstaterna som bör fastställa en lämplig blandning av de många åtgärder som är tillgängliga för att minska trafikonykterheten, men att dessa åtgärder inom ramen för en gemensam transportpolitik bör samordnas kring ett mer enhetligt system av promillegränser.6.2 Fördelningen av effekterna från åtgärder som syftar till att minska antalet dödsfall6.2.1 En tioprocentig minskning av alla dödsolyckor i EU där trafikonykterhet har spelat en roll skulle spara ungefär 1000 liv årligen. Detta respresenterar 2,5 % av det samlade dödstalet i trafikolyckor inom EU. Tillgängliga uppgifter tyder på att ungefär två tredjedelar av de liv som skulle sparas årligen skulle vara förare med en blodalkoholkoncentration över de aktuella promillegränserna. Den återstående tredjedelen skulle vara "nyktra" förare samt passagerare och andra trafikanter. Andelen räddade liv kommer dock att variera mellan medlemsstaterna. Större minskningar är möjliga, men de är i första hand beroende av övervakningsnivån, särskilt i de medlemsstater där denna nivå för närvarande är förhållandevis låg. I synnerhet är system med omfattande användning av alkoholutandningsprov, där förarna kommer att inse att det finns en betydande risk för att de skall alkoholtestas, ett kostnadseffektivt avskräckningsmedel - trots det därmed sammanhängande kravet på att avsätta mer medel till denna verksamhet.6.2.2 Den rekommenderade generella gränsen 0,5 mg/ml, med 0,2 mg/ml för vissa förarkategorier, kommer att påverka vissa medlemsstater mer än andra eftersom tio medlemsstater redan har byggt upp sin nationella trafiknykterhetspolitik kring en högsta tillåtna promillegräns på 0,5 mg/ml. 1990 antog Sverige en lägre promillegräns, 0,2 mg/ml, och två medlemsstater har redan infört lägre gränser för särskilda förarkategorier. Följaktligen kommer effekterna på antalet olyckor och antalet olycksoffer till följd av sänkta promillegränser att variera mellan medlemsstaterna. Mest av allt kommer de dock att vara beroende av effektiviteten i den nationella övervakningen samt av hur lagen efterlevs av förarna.7. EKONOMISK INVERKAN7.1 Det "ekonomiska problemet" i landsbygdsområden7.1.1 För de medlemsstater som fortfarande har en högsta promillegräns på 0,8 mg/ml (i synnerhet Förenade kungariket och Irland) har man framfört argumentet att en säkning till 0,5 mg/ml, under vissa antaganden beträffande dryckesbeteende och körvanor, skulle kunna leda till minskad alkoholförsäljning och till ekonomiska förluster. Detta skulle kunna drabba detaljhandlare (pubar) i landsbygdsområden som bara kan nås med hjälp av privatbilar, och där förarna skulle minska antingen sin alkoholkonsumtion eller antalet pubbesök, eller båda.7.1.2 Kommissionens inställning är att det är mer än troligt att det samhälleliga värdet av ett minskat antal olyckor till följd av sänkta promillegränser inom hela gemenskapen - med understöd av effektiva nationella åtgärder för övervakning, utbildning och information - skulle uppväga eventuella ekonomiska förluster i vissa regioner. Det finns ingen anledning till att körvanor, liksom dryckesvanor, inte skulle kunna förändras så att de anpassas till kravet på att man skall avstå från körning efter alkoholförtäring som ger en blodalkoholkoncentration som har bevisade negativa effekter på körförmågan.7.1.3 Det bör noteras att kommissionen inte rekommenderar ett totalt alkoholförbud för förare. Det finns dessutom alternativ om man vill fortsätta med alkoholförtäring i sällskapliga sammanhang: användning av kollektiva transporter, samåkning, utse en förare som håller sig nykter, måttliga dryckesvanor eller övergång från alkoholhaltiga till alkoholfria drycker. Här finns det ofrånkomligen en intressekonflikt, men man bör komma ihåg att varje dödsolycka i trafiken kostar en miljon euro och att ett misslyckande med att minska trafikonykterheten också har en reell ekonomisk inverkan. Syftet med rekommendationen är att förbättra trafiksäkerheten, inte att stödja "alkoholmarknaden" i vissa regioner.7.2 Behovet av ytterligare resurser för att driva igenom lägre promillegränser7.2.1 Lägre promillegränser innebär ökade bördor för polisen, beroende på hur dryckes- och körvanor förändras, inom ramen för de medel som avdelats för övervakning. De nationella övervakningsinsatserna är avgörande för att man skall kunna pressa ner antalet olyckor som inträffar till följd av trafikonykterhet. I den nyligen utgivna rapporten från den europeiska arbetsgruppen för alkohol-, narkotika- och läkemedelsfrågor underströks betydelsen av övervakningsåtgärder. För närvarande finns det stora variationer mellan övervakningsnivåerna inom gemenskapen. Införande av lägre promillegränser kommer oundvikligen att innebära att det krävs mer resurser för en effektiv övervakning och avskräckning, särskilt i stater där övervakningsnivåerna är förhållandevis låga. Utan en meningsfull ökning av polisens övervakningsresurser skulle lägre promillegränser för förare kunna bli kontraproduktiva, eftersom begränsade polisresurser skulle kunna bli upptagna med att kontrollera fler förare som ertappas med förhållandevis låg blodalkoholkoncentration. Därmed skulle man upptäcka färre förare som gör sig skyldiga till allvarliga lagöverträdelser och som löper större risk att orsaka allvarliga olyckor.7.2.2 Ständig övervakning är nödvändig för att man skall åstadkomma en effektiv avskräckande effekt, men övervakningssystem som t.ex. slumpmässiga alkoholutandningsprov är dyra och resurskrävande. Det bör dock noteras att slumpmässiga alkoholutandningsprov är mycket kostnadseffektiva och att de helt klart är värda att investera i. Ändå är det inte orimligt att räkna med att kostnaden för utökad övervakning, så att man kan åstadkomma en minskning med 1000 dödsfall under ett år i EU inom ett system med mer harmoniserade promillegränser, kommer att vara mindre än den försiktiga värderingen 1 miljard euro per år för de dödsfall man räknar med att kunna undvika. Dessutom bör det erkännas att ökade kontakter mellan nationella poliskårer erbjuder möjlighet att effektivisera övervakningen inom ramen för existerande övervakningsresurser.8. BEHOVET AV OLYCKSSTATISTIK8.1 På det nationella planet8.1.1 I rapporten från den europeiska arbetsgruppen för alkohol-, narkotika- och läkemedelsfrågor underströks bristerna i dagens statistik över alkoholrelaterade olyckor. Systematisk alkoholtestning av förare efter en trafikolycka, och en registrering av resultaten så att de kan användas för statistisk analys, är nödvändiga för att man skall kunna övervaka effektiviteten hos åtgärder för att minska trafikonykterheten. I vissa medlemsstater sker ingen fullständig registrering av de fullständiga resultaten av alkoholtestningen i nationella databaser över trafikolyckor, även om polisens övervakningsverksamhet utökas. Fullständiga nykterhetskontroller (utandningsluft och blod) skulle göra det möjligt att jämföra omfattningen av trafikonykterhet mellan olika förargrupper.8.2 På EU-nivå8.2.1 Om alla sådana testresultat också skulle skickas till CARE-databasen (European Community Road Accident Database - gemenskapens databas över tafikolyckor)(10) skulle man få betydligt mer material som kan användas för analys av hur alkoholhalten (och utandningsekvivalenter) fördelar sig över olika trafikantgrupper inom EU. Detta skulle ge en unik europeisk datakälla som skulle kunne användas för att informera om och övervaka effekterna av politiska åtgärder för att minska trafikonykterheten. Betydande analytiskt mervärde kan fås genom att man sammanför resultat från alkoholutandningsprov och blodprov. Utöver detta främjas, inom gemenskapens åtgärdsprogram(11) avseende förebyggande av personskador inom ramen för insatserna på folkhälsans område, den epidemiologiska övervakningen av personskador med hjälp av ett gemenskapssystem för insamling av data och information om personskador (EUPHIN European Union Public Health Information Network). Man kommer att tillhandahålla centrala skadeindikatorer baserade på ömesesidigt godtagna standarder och nationellt representativ information, däribland indikatorer från andra relevanta politikområden (t.ex. säkerhet i arbetet, transport och räddningstjänst).9. STANDARDER FÖR ALKOHOLTESTUTRUSTNING9.1 Behovet av obligatoriska EU-standarder9.1.1 Den europeiska arbetsgruppen för alkohol-, narkotika- och läkemedelsfrågor rapporterade om ett omfattande stöd från medlemsstaterna för upprättande av obligatoriska mätstandarder för EU avseende instrument som kan användas för mätning av alkoholhalten via utandningsluften och vars resultat kan användas som bevis i domstol.9.1.2 Möjligheten att komplettera resultat från blodprov med resultat från test av utandningsluften är ett bra sätt att utöka polisens kontrollmöjligheter. Medlemsstater med en promillegräns på 0,5 mg/ml använder en utandningsekvivalent (BRAC) på antingen 0,22 eller 0,25 mikrogram alkohol per milliliter utandningsluft. De olika typerna av alkotestapparater som för närvarande finns på marknaden har dock varierande mätnoggrannhet. Detta betyder att medlemsstaterna måste acceptera mätfel för både blodalkoholkoncentration (BAK) och utandningsekvivalenten (BRAC) för de förare som testas. Mätfelstoleransen varierar mellan medlemsstaterna.9.1.3 De rekommenderade högsta tillåtna harmoniserade promillegränserna i EU (0,5 mg/ml respektive 0,2 mg/ml) innehåller inte någon tolerans för mätfel. Upprättande av harmoniserade mätstandarder för testutrustning är ett enklare sätt att genomföra harmoniserade BAK- och BRAC-nivåer på grundval av de tekniska möjligheterna hos testutrustningen. Harmoniseringen av tillåtna statistiska gränser för mätfel kommer att underlättas genom utvecklingen av standarder för testutrustning.9.1.4 Vissa medlemsstater använder också en generös toleransnivå vid mätning av blodalkoholkoncentrationen. Därmed vill man uppmuntra förare som testas att välja ett alkoholutandningsprov i stället för ett dyrare och mer tidskrävande blodprov. I Sverige har man sedan 1990 tillämpat en förhållandevis låg blodalkoholkoncentration, 0,2 mg/ml, men den tillåtna toleransnivån för testresultat gör att förare kan få ha en blodalkoholkoncentration på upp till 0,34 mg/ml under vissa omständigheter. Syftet med denna ökade toleransnivå är att öka övervakningsnivån, eftersom man kan utföra många fler beviskraftiga alkoholutandningsprov än blodprov med samma polisresurser. Sådana toleransnivåer måste oundvikligen fastställas av medlemsstaterna, som måste balansera den avskräckande effekten hos den lagstadgade högsta tillåtna promillegränsen mot den avskräckande effekt man får om man tolererar en något högre promillegräns och samtidigt får en högre övervakningsnivå.9.1.5 Kommissionen håller för närvarande på att ta fram ett utkast till förslag till ett mätinstrumentdirektiv som, om det antas, kommer att harmonisera kravet på mätnoggrannhet för utrustning som används inom EU för beviskraftig testning av utandningsluften. Riktlinjer för internationella standarder fastställs av OIML (Organisation Internationale Métrologie Légale - Internationella organisationen för legal metrologi) och medlemsländerna baserar sin lagstiftning på dessa standarder.10. NEDSATT KÖRDUGLIGHET TILL FÖLJD AV ALKOHOL I KOMBINATION MED DROGER10.1 Problemet med illegala droger10.1.1 Enligt färsk forskning om effekterna av marijuana på förmågan att framföra fordon(12) nedsätts kördugligheten vid användning av enbart cannabis, i doser på motsvarande 100 till 200 ug/kg tetrahydrokannabinol (THC), på ett sätt som inte nämnvärt skiljer sig från den nedsättning som kan hänföras till andra droger eller blodalkoholkoncentrationer över 0,8 mg/ml. Man fann dock att samma doser av THC, när de kombinerades med en mängd alkohol som ger en blodalkoholkoncentration på 0,4 mg/ml, allvarligt påverkade förarens prestationsförmåga.10.1.2 Detta belägg för de höga riskerna för förare av motorfordon, och den ökande användningen av cannabis samt upptäckten av THC (liksom andra illegala droger) hos förare som är inblandade i olyckor(13), ger anledning till ökande oro för trafiksäkerheten i EU. Det finns dessutom många illegala droger, och det är oklart hur de växelverkar med alkohol så att kördugligheten nedsätts. Dessutom uppmanas kommissionen och medlemsstaterna i EU:s handlingsplan mot narkotika 2000-2004, som fick stöd av Europeiska rådet i Feira, att bedriva forskning om effekterna av körning under inverkan av illegala droger och läkemedel. Innehav och användning av alla illegala droger utgör, per definition, ett brott som är strafffbart enligt nationell lagstiftning. Eftersom innehav eller användning av illegala droger ändå är en straffbar handling, bör medlemsstaterna ta ställning till frågan om huruvida körning under påverkan av illegala droger bör betraktas som ett mer allvarligt brott än trafikonykterhet. Därför är inte denna aspekt belyst i denna rekommendation.10.2 Problemet med lagliga droger10.2.1 Användningen av lagliga droger (mediciner), ensamt eller i kombination med alkohol, och deras nedsättande effekt på kördugligheten, är också en mycket viktig fråga med tanke på den ökade olycksrisken. Men det finns väldigt många lagliga droger, och deras nedsättande effekt på kördugligheten är på intet sätt så uttömmande kartlagda som alkoholens verkningar. Till exempel är benzodiazepiner en vanligt förekommande grupp av mediciner som, i kombination med alkohol, kan nedsätta kördugligheten minst lika mycket som lågdoskombinationer av alkohol och cannabis.10.2.2 Hela frågeställningen om effekterna av lagliga droger på förare är, i sig själv, ett mycket komplicerat ämne, av vilket den specifika aspekten alkohol i kombination med lagliga droger endast är en del. Medlemsstaterna kan dock vilja behandla denna fråga inom ramen för nationell lagstiftning. På Europanivå kommer det att finnas uppenbara fördelar med ett utbyte av information om forskningsresultat och bästa praxis.(1) Ökad vägtrafiksäkerhet inom EU - Programmet för åren 1997-2001 (KOM(97) 131 slutlig).(2) Prioriteringar när det gäller vägtrafiksäkerheten inom EU - Lägesrapport och klassificering av åtgärder (KOM(2000) 125).(3) A strategic road safety plan for the European Union: ETSC February 1997.(4) Report of the Working Group on Alcohol Drugs and Medicines for the High Level Group. Oktober 1999.(5) NHTSA reporter Vol 10, No 2: Spring 1999, No 3: Summer 1999.(6) KOM(88) 707 slutlig.(7) KOM(89) 640 slutlig(8) Reducing Traffic Injuries resulting from Alcohol Impairment: ETSC: Januari 1995. Report of the Working Group on Alcohol Drugs and Medicines for the High Level Group. Oktober 1999.(9) SARTRE 95 and 98 (Social Attitudes to Road Traffic Risk In Europe).(10) Rådets beslut 93/704/EG.(11) Europaparlamentets och rådets beslut nr 372/1999/EG av den 8 februari 1999 om att anta ett åtgärdsprogram för gemenskapen avseende förebyggande av personskador inom ramen för insatserna på folkhälsans område (1999-2003).(12) Marijuana, Alcohol and actual driving performance, NHTSA juli 1999.(13) Literature review on the relation between Drug Use, Impaired Driving, and Traffic Accidents: Section 2.4.2: European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction: Februari 1999.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 19 april 2013 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Europeiska centralbanken (ECB/2013/9)

text:
               27.4.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 122/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 19 april 2013
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Europeiska centralbanken
   (ECB/2013/9)
   2013/C 122/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för ECB:s nuvarande externa revisorer löper ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2012. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2013.

               (3)

               ECB har utsett Ernst & Young GmbH Wirtschaftsprüfungsgesellschaft som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2013 till 2017.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att Ernst & Young GmbH Wirtschaftsprüfungsgesellschaft utses till externa revisorer för ECB för räkenskapsåren 2013 till 2017.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 19 april 2013.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande


title: Rådets rekommendation av den 19 mars 2007 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (åttonde EUF) för räkenskapsåret 2005

text:
               8.5.2007

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 103/3

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 19 mars 2007
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (åttonde EUF) för räkenskapsåret 2005
   (2007/C 103/03)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av fjärde AVS–EG-konventionen, undertecknad i Lomé den 15 december 1989 (1) och ändrad genom det i Mauritius den 4 november 1995 undertecknade avtalet (2),
   med beaktande av den interna överenskommelsen om finansiering och förvaltning av gemenskapsstödet inom ramen för den fjärde AVS-EG-konventionen (3), genom vilken bland annat åttonde Europeiska utvecklingsfonden (åttonde EUF) inrättas, särskilt artikel 33.3,
   med beaktande av budgetförordningen av den 29 juli 1991, tillämplig på samarbete för utvecklingsfinansiering enligt fjärde AVS-EG-konventionen (4), särskilt artiklarna 69–77,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för åttonde EUF:s operationer till och med den 31 december 2005, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2005, tillsammans med kommissionens svar (5),
   och av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 33.3 i den interna överenskommelsen skall kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av åttonde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av åttonde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2005 har i sin helhet varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av åttonde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2005.

      Utfärdad i Bryssel den 19 mars 2007

            På rådets vägnar

         H. SEEHOFER

            Ordförande

      (1)  EGT L 229, 17.8.1991, s. 3.

      (2)  EGT L 156, 29.5.1998, s. 3.

      (3)  EGT L 156, 29.5.1998, s. 108.

      (4)  EGT L 191, 7.7.1998, s. 53.

      (5)  EUT C 263, 31.10.2006, s. 205.


title: Rekommendation till rådets beslut om evenemanget Europeisk kulturhuvudstad år 2009

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52005PC0508

Rekommendation till Rådets beslut om evenemanget Europeisk kulturhuvudstad år 2009  /* KOM/2005/0508 slutlig */

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 18.10.2005KOM(2005) 508 slutligRekommendation tillRÅDETS BESLUTom evenemanget Europeisk kulturhuvudstad år 2009(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGI Europaparlamentets och rådets beslut 1419/1999/EG av den 25 maj 1999 om att inrätta en gemenskapsåtgärd för evenemanget ”Europeisk kulturhuvudstad” för åren 2005 till 2019[1], fastsälls förfarandet för att utse den europeiska kulturhuvudstaden från och med år 2005. I bilaga I till beslutet finns en förteckning över de medlemsstater som har rätt att föreslå en europeisk kulturhuvudstad. De tio nya medlemsstaterna som gick med i EU den 1 maj 2004 fanns inte med i denna förteckning. Kommissionen lade därför fram ett förslag till ändring av beslut nr 1419/1999/EG för att göra det möjligt för de nya medlemsstaterna att föreslå en europeisk kulturhuvudstad från och med 2009. Detta förslag antogs av Europaparlamentet och rådet den 13 april 2005 (Beslut nr 649/2005/EG). Enligt artikel 2 i beslut nr 1419/1999/EG, ändrat genom beslut nr 649/2005/EG, skall fr.o.m. 2009 två städer i två medlemsstater (en i EU-15 och en i de nya medlemsstaterna) utses till europeiska kulturhuvudstäder i den turordning som anges i bilaga I till det beslutet.Nomineringarna skall av de berörda medlemsstaterna anmälas till Europaparlamentet, rådet, kommissionen och Regionkommittén senast fyra år före evenemangets början.Kommissionen skall varje år sammankalla en jury som skall utarbeta en rapport om nomineringarna mot bakgrund av åtgärdens mål och karaktär. Juryn är sammansatt av ledande och oberoende personer som är experter på kulturområdet. Juryn skall lägga fram sin rapport för kommissionen, Europaparlamentet och rådet.Europaparlamentet får, senast tre månader efter att den mottagit rapporten, tillställa kommissionen ett yttrande om nomineringarna. För 2009 lade Europaparlamentet inte fram något yttrande[2].Rådet utser, på grundval av en rekommendation från kommissionen, vilken skall vara utarbetad mot bakgrund av juryns rapport, officiellt städerna i fråga för det år de har nominerats.Österrike och Litauen anmälde, i enlighet med artikel 2 och bilaga I, nomineringarna av Linz respektive Vilnius.Juryn sammanträdde den 14 april 2005 för att granska kandidaterna. I samband med denna granskning hördes representanter från Linz och Vilnius. Juryn lade fram sin rapport till kommissionen den 29 april 2005. På juryns begäran vidarebefordrade kommissionen rapporten till övriga institutioner.På grundval av en övergripande utvärdering av ansökningarna från de båda nominerade städerna och juryns rekommendationer beslutade juryn – samtidigt som man ber att vissa förbättringar skall göras på de områden som man kommenterat i rapporten – enhälligt att rekommendera EU:s institutioner att utse Linz och Vilnius till europeiska kulturhuvudstäder år 2009.Kommissionen förelägger därför, i enlighet med artikel 2.3 i beslut nr 1419/1999/EG, ändrat genom beslut nr 649/2005/EG, rådet den bifogade rekommendationen att officiellt utse Linz och Vilnius till europeiska kulturhuvudstäder år 2009.Rekommendation tillRÅDETS BESLUTom evenemanget Europeisk kulturhuvudstad år 2009EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av beslut nr 1419/1999/EG, ändrat genom Europaparlamentets och rådets beslut nr 649/2005/EG om att inrätta en gemenskapsåtgärd för evenemanget Europeisk kulturhuvudstad för åren 2005 till 2019[3], särskilt artikel 2.3,med beaktande av juryns rapport från april 2005 som lagts fram för kommissionen, Europaparlamentet och rådet i enlighet med artikel 2.2 i beslut nr 1419/1999/EG, ändrat genom beslut nr 649/2005/EG,med beaktande av att kriterierna i artikel 3 och bilaga II i beslut 1419/1999/EG, ändrat genom beslut nr 649/2005/EC, uppfylls i sin helhet,med beaktande av kommissionens rekommendationer av den  2005.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Art ikel 1Linz och Vilnius skall utses till europeiska kulturhuvudstäder 2009 i enlighet med artikel 2.1 i beslut nr 1419/1999/EG, ändrat genom beslut nr 649/2005/EG.Artikel 2Båda städerna skall vidta alla åtgärder som krävs för att säkerställa att artiklarna 1 och 5 i beslut nr 1419/1999/EG, ändrat genom beslut nr 649/2005/EG, genomförs på ett effektivt sätt.Utfärdat i Bryssel denPå rådets vägnarOrdförande [1] EGT L 166, 1.7.1999, s. 1.[2] Se ”Betänkande om förslaget till Europaparlamentets och rådets beslut om ändring av beslut 1419/1999/EG”, föredragande Michel Rocard, PE 334.052, motiveringen, s. 10.[3] EGT L 166, 1.7.1999, s. 1 och EUT L 117, 4.5.2005, s. 20.


title: Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Rumäniens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram 2014_x000b_

text:
				|

		52014DC0424

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Rumäniens nationella reformprogram 2014,_x000b__x000b_med avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram 2014_x000b_ /* COM/2014/0424 final - 2014/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Rumäniens nationella reformprogram 2014,
med avgivande av rådets yttrande om Rumäniens konvergensprogram 2014

EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 9.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av ekonomiska och finansiella
kommitténs yttrande,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik,
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och
regeringscheferna om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett
enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå
med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De
beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i
synnerhet sitt helhjärtade åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och
genomföra de landsspecifika rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Rumäniens nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om Rumäniens
konvergensprogram 2012–2016.
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[4],
som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen rapporten om
varningsmekanismen[5],
baserad på förordning (EU) nr 1176/2011.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa
en normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 6 maj 2014 lade Rumänien fram sitt
nationella reformprogram 2014 och den 5 maj 2014 sitt konvergensprogram
2014. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts
samtidigt.
(8)
Den 22 oktober 2013 antog rådet beslut 2013/531/EU
om medelfristigt finansiellt stöd till Rumänien på upp till 2 miljarder
euro fram till september 2015. Förebyggande medelfristigt finansiellt stöd till
Rumänien inom ramen för systemet för stöd till betalningsbalansen i
medlemsstater utanför euroområdet ansågs lämpligt med tanke på instabila
kapitalflöden som framför allt påverkar tillväxtmarknader, risker i det
makroekonomiska scenariot och kvarstående brister inom banksektorn. Även om
Rumänien under rådande marknadsförhållanden inte har för avsikt att begära
utbetalning av någon delbetalning, förväntas det förebyggande stödet bidra till
att konsolidera makroekonomisk, finanspolitisk och finansiell stabilitet och
stärka den rumänska ekonomins motståndskraft och tillväxtpotential i och med
att man att fullföljer strukturreformerna. Samförståndsavtalet av den
6 november 2013 och tilläggen till detta avtal, där villkoren för EU:s
förebyggande stöd fastställs, kompletterar och stöder den europeiska
planeringsterminens landsspecifika rekommendationer.  Utbetalningen av EU:s
förebyggande stöd kommer att vara avhängigt genomförandet av ett omfattande
ekonomiskt-politiskt program som framför allt är inriktat på strukturella
reformer, bland annat de landsspecifika rekommendationer som rör den
administrativa kapaciteten, reformerna av produktmarknaden, företagsklimatet,
arbetsmarknaderna, pensionerna, de statsägda företagen och hälso- och
sjukvården. Denna agenda befriar inte den rumänska regeringen från skyldigheten
att till fullo genomföra alla landsspecifika rekommendationer. När prioriterade
beslut fattas bör den politiska prioriteringen och samordningen för att
genomföra samförståndsavtalet och de landsspecifika rekommendationerna vara
överensstämmande.
(9)
Målet med den finanspolitiska strategin i
konvergensprogrammet 2014 är att uppfylla, och även i fortsättningen hålla fast
vid, det medelfristiga budgetmålet om ett strukturellt underskott på 1 %
av BNP 2015, vilket är förenligt med kravet i stabilitets- och tillväxtpakten.
År 2014 utnyttjar Rumänien möjligheten att tillfälligt avvika från anpassningen
till det medelfristiga budgetmålet för samfinansierade projekt. Rumänien måste
kompensera för avvikelsen nästa år. Enligt programmet kommer det (omräknade)
strukturella saldot att stabiliseras 2014 och förbättras med 0,8 % av BNP
2015. Utgifterna förväntas öka i en takt som är förenlig med utgiftsriktmärket
både 2014 och 2015. Underskottskvoten förväntas uppgå till 40 % 2015 och
minska 2016–2017. Den finanspolitiska strategin i programmet ligger i stort i
linje med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Det makroekonomiska
scenario som ligger till grund för budgetprognoserna är rimligt. Det
överensstämmer i stora drag med kommissionens vårprognos 2014. Den uppskattade
potentiella BNP som ligger till grund för konvergensprogrammet är dock något
högre, framför allt till följd av förbättrade utsikter på arbetsmarknaden.
Utgiftskontrollen och lägre skatteuppbörd än planerat utgör nedåtrisker i 2014
års budgetplaner. Dessutom har de åtgärder som ligger till grund för den
föreslagna finanspolitiska vägen för 2015 och framåt ännu inte specificerats.
Trots en smärre avvikelse i det strukturella saldot 2014 uppfyller Rumänien,
enligt kommissionens prognos, kraven i stabilitets- och tillväxtpakten 2014.
Den tillfälliga tillåtna avvikelsen för samfinansierade projekt har beaktats i
detta fall. För 2015 finns det en risk för en betydande avvikelse från den
nödvändiga strukturella anpassningen, med beaktande av den tillfälliga tillåtna
avvikelsen för samfinansierade projekt. Dessutom förväntas Rumänien avvika från
utgiftsriktmärket 2015. På grundval av sin bedömning av programmet och
kommissionens prognos, i enlighet med rådets förordning (EG) nr 1466/97, anser
rådet att programmet innebär en risk för en betydande avvikelse från kraven i
den preventiva aspekten 2014.
(10)
De största problemen är fortfarande
skattebedrägerier och skatteundandragande (också över gränserna) när det gäller
moms, punktskatter, socialavgifter och inkomstbeskattningen. De konkreta
framstegen för att bekämpa odeklarerat arbete är få. Skattelagstiftningen
respekteras inte eftersom realistiska och bindande genomförandeåtgärder saknas
och alltför litet har satsats på förbyggande åtgärder. En reform pågår för att
öka skatteförvaltningens effektivitet. Det gränsöverskridande administrativa
samarbetet, särskilt på momsområdet, är otillfredsställande. Skattekilen för
låg- och medelinkomsttagare är fortfarande hög, och uppmuntrar till odeklarerat
arbete och deklaration av lägre faktiska inkomster. Vissa framsteg har gjorts
på miljöskatteområdet. Fordonsbeskattningen förbättrades och punktskatterna på
bränsle ökade och indexeras nu automatiskt. Den långsiktiga hållbarheten utgör
en risk i Rumänien, framför allt till följd av kostnaderna för åldrandet. Det
finns tvivel på pensionssystemets hållbarhet och tillräcklighet på grund av den
låga andelen förvärvsaktiva avgiftsbetalare jämfört med den andel personer som
uppbär pension. Rumänien har vidtagit åtgärder för att införa samma pensionsålder
för kvinnor och män från och med 2035.
(11)
Ineffektiv användning av resurserna och dålig
förvaltning ökar risken för att budgeten inte kommer att vara hållbar inom
hälso- och sjukvården. Det omfattande bruket med svarta betalningar inom den
offentliga hälso- och sjukvården gör att vården inte är vare sig effektiv, av
hög kvalitet eller tillgänglig för alla. Reformer för att förbättra
effektiviteten inom hälso- och sjukvården och en hållbar finansiering av den
har inletts, men fortsatta ansträngningar krävs. Vissa åtgärder har försenats,
får inte tillräckligt med medel och blir lidande av tjänsternas låga kapacitet.
Man skulle kunna öka kostnadseffektiviteten genom att minska den överdrivna
användningen av sjukhusvård och stärka primärvårds- och remitteringssystemen.
Ytterligare reformer av hälso- och sjukvården har inletts. Reformerna syftar
till att förbättra folkhälsan genom bland annat främjande av hälso- och
sjukvård av hög kvalitet för alla.
(12)
De största utmaningarna på den rumänska
arbetsmarknaden är den stora andelen icke-förvärvsarbetande, ett otillräckligt
utnyttjande av arbetskraftspotentialen och arbetskraftens bristande kvalitet
och produktivitet. Kvaliteten på den offentliga arbetsförmedlingen och
omskolningen är fortfarande låg, trots vissa småskaliga åtgärder. Begränsade
resurser inom den offentliga arbetsförmedlingen och avsaknaden av
resultatbedömning gör att arbetssökande inte kan få individuellt anpassade
tjänster och försvårar arbetsförmedlingen och integreringen av en aktiv och
passiv arbetsmarknadspolitik. I Rumänien är andelen unga som varken arbetar
eller studerar hög och fortsätter att stiga (17,3 % 2013). Den nationella
strategin för ett aktivt åldrande för att öka sysselsättningen bland de äldre
har försenats och kommer enligt de nuvarande planerna att införas i slutet av
2014.
(13)
För arbetsmarknadens partner finns det inga klara
riktlinjer för hur man ska fastställa minimilöner på ett sätt som stöder
sysselsättningen och konkurrenskraften och samtidigt säkerställer
arbetsinkomsten på ett hållbart sätt.
(14)
Utbildningsreformen från 2011, som gick ut på att
införa en långsiktig plan för att förbättra kvaliteten på utbildningen på alla
nivåer, har ännu inte kommit igång riktigt på grund av brist på ekonomiska
resurser och personal. Eftersom yrkesutbildningen har minskat kraftigt under de
senaste tjugo åren har flera reformer och pilotprojekt inletts under de senaste
åren. Tillgången på yrkesutbildning, utbildningens relevans för arbetsmarknaden
och näringslivets deltagande i arbetsplatsutbildning och praktik är fortfarande
låg. Stora kompetensglapp kvarstår bland unga med universitets- eller
högskoleexamen. Kontakterna mellan näringslivet och universiteten och
högskolorna är dåliga. Till följd av detta är arbetslösheten hög, och många
akademiskt utbildade har arbeten som inte motsvarar utbildningen eller som är
mindre kvalificerade. Deltagandet i livslångt lärande är fortsatt ett av de
lägsta i EU. Andelen ungdomar med enbart grundskoleutbildning är fortsatt en av
de högsta i EU och för närvarande ännu högre än före 2010. Andelen romer är
särskilt hög. Kvinnornas sysselsättning bromsas av att det knappast finns någon
god barnomsorg till rimlig kostnad och att tillgången till den är begränsad,
särskilt för barn i åldern 0–3 år.
(15)
Att minska fattigdomen är fortfarande en stor
utmaning. Trots att sysselsättningen varit relativ stabil har hushållens
bruttoinkomster minskat och inkomstskillnaderna ökat. Familjer med barn är
särskilt utsatta. Endast begränsade framsteg har gjorts för att påskynda
övergången från institutionell till alternativ omsorg för föräldralösa barn.
Många personer med funktionsnedsättning vårdas fortfarande på stora
vårdinrättningar, och samhällstjänsterna för dessa personer är ännu inte
tillräckligt utvecklade. Det låga utnyttjandet av sociala förmåner och deras
begränsade omfattning och tillräcklighet är fortsatt en utmaning när det gäller
de sociala förmånernas effektivitet att minska fattigdomen. Den minimilön som
slår samman tre befintliga sociala förmåner (garanterad minimilön, familjetillägg
och uppvärmningsbidrag) och som planerades för 2015 har ännu inte införts. Den
nationella integrationsstrategin för romer började genomföras 2012, men de
ekonomiska resurserna för genomförandet av de viktigaste handlingsplanerna var
otillräckliga och resultatet magert. Översynen av strategin och genomförandet
av de reviderade handlingsplanerna har försenats.
(16)
Den offentliga förvaltningens bristfälliga förmåga
att utveckla och genomföra politiska åtgärder är fortsatt en viktig utmaning
för Rumänien och utgör ett hinder för landets utveckling, företagsklimatet och
offentliga investeringar och även för tillhandahållandet av offentliga tjänster
av en tillräckligt hög kvalitet. De strukturella orsakerna till den låga
administrativa kapaciteten analyserades 2013. På grundval av analyserna håller
en strategi för en bättre offentlig förvaltning 2014–2020 som bäst på att
utarbetas och förväntas vara klar i mitten på 2014.
(17)
Trots att viktiga framsteg gjorts är
utnyttjandegraden av EU-medel fortfarande en av de lägsta i EU. Förvaltningen,
kontrollsystemen och upphandlingsförfarandena som fortfarande är bristfälliga
kan ha en negativ inverkan på förberedelserna och genomförandet av kommande
program.  Lagstiftningen om offentlig upphandling är instabil och inkonsekvent.
Det institutionella upplägget med flera aktörer och ofta överlappande
ansvarsområden gör att bristerna kvarstår och att de upphandlande myndigheterna
inte får den vägledning de behöver. Korruption och intressekonflikter är
fortsatt ett problem för upphandlande myndigheter. Ett system med
förhandskontroller av intressekonflikter inom den offentliga upphandlingen
förväntas bli infört senast i slutet av 2014.
(18)
Bristfällig lagstiftning och brist på insyn och
förutsägbarhet i regelverket utgör ett hinder för näringslivet och invånarna.
Förfarandena för att få el och byggnadslov eller betala skatter är fortfarande
komplicerade. Oklara markägoförhållanden är ytterligare en utmaning för det
rumänska näringslivet: mindre än 50 % av alla fastigheter finns registrerade
i fastighetsregistret, och endast omkring 15 % av fastigheterna har
granskats och registrerats digitalt. Rumänien har gjort vissa framsteg för att
förbättra rättssystemets kvalitet, oberoende och effektivitet och för att
bekämpa korruption, men denna fråga är fortsatt ett problem för företag som
behöver en effektiv tvistlösningsmekanism. På politisk och administrativ nivå
finns det fortfarande en stark ovilja mot att ta itu med dataskyddsfrågor och
korruptionsbekämpning.
(19)
Prisregleringen på elmarknaden för industriella
användare avslutades 2013, och utfasningen av regleringen av naturgas- och
elpriser pågår. Effektiviteten hos och insynen i förvaltningen av de statsägda
företagen inom dessa sektorer är en stor utmaning. Avregleringen av
energipriserna förväntas sporra till förbättrad energieffektivitet, även om
konkreta åtgärder och resursåtaganden krävs för att ytterligare förbättra
energieffektiviteten inom hushållen, fjärrvärmen, industrin och stadstrafiken.
Rumäniens el- och naturgasmarknader har ännu inte fullt ut integrerats i EU:s
marknader. Betydande hinder kvarstår för genomförandet av gränsöverskridande
ledningar för naturgas som skulle bidra till att göra utbudet mer
diversifierat.
(20)
Den underutvecklade grundläggande
transportinfrastrukturen är en flaskhals för tillväxt i Rumänien. Det kraftigt
ökande antalet fordon och den dåliga väginfrastrukturen utgör ett hinder för
näringslivet och ekonomin. Bristerna i underhållet av järnvägsnätet påverkar
säkerheten och tillförlitligheten. Godstrafiken på de inre vattenvägarna,
framför allt på Donau, kunde utnyttjas i mycket större utsträckning.
Ineffektiviteten och avsaknaden av insyn i de statsägda företagen inom
transportsektorn gör att nätverksinfrastrukturerna inte kan utvecklas.
(21)
Kommissionen har inom ramen för den europeiska
planeringsterminen gjort en omfattande analys av Rumäniens ekonomiska politik.
Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet.
Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken
och den socioekonomiska politiken i Rumänien utan också i vilken utsträckning
EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka
den övergripande ekonomiska styrningen i Europeiska unionen genom att framtida
nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens
rekommendationer inom ramen för den europeiska
planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–8 nedan.
(22)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Rumäniens konvergensprogram, och dess yttrande[6]
återspeglas särskilt i rekommendation 2 nedan.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Rumänien att
vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Införa
EU:s/IMF:s program för ekonomiskt stöd för att till fullo tillämpa de politiska
villkoren i samförståndsavtalet av den 6 november 2013 samt tilläggen till
detta avtal som kompletterar och stöder genomförandet av dessa landsspecifika
rekommendationer.
2.           Genomföra den finanspolitiska
strategin för 2014, avsevärt öka de finanspolitiska insatserna för att nå och
även i framtiden hålla fast vid det medelfristiga budgetmålet 2015 i enlighet
med åtagandena i betalningsbalansprogrammet och 2014 års konvergensprogram,
särskilt genom att fastställa de underliggande åtgärderna. Effektivisera
skatteuppbörden genom att fortsätta med att genomföra den omfattande strategin
för efterlevnad av skattelagstiftningen och öka insatserna för att minska
momsbedrägerierna. Bekämpa odeklarerat arbete. Minska skattebördan för låg- och
medelinkomsttagare på ett budgetneutralt sätt. Slutföra den pensionsreform som
inleddes 2010 genom att införa samma pensionsålder för kvinnor och män.
3.           Påskynda reformerna av hälso-
och sjukvården för att öka dess effektivitet, kvalitet och tillgänglighet,
bland annat för utsatta personer samt avlägsna och isolerade samhällen. Öka
insatserna för att bekämpa svarta betalningar, bl.a. genom ändamålsenliga
förvaltnings- och kontrollsystem.
4.           Stärka aktiva
arbetsmarknadsåtgärder och arbetsförmedlingens kapacitet. Ägna särskild
uppmärksamhet åt att aktivera oregistrerade unga. Öka insatserna för att främja
äldre arbetstagares anställbarhet. I samråd med arbetsmarknadens parter
utarbeta klara riktlinjer för ett transparent fastställande av minimilönen med
hänsyn till förhållandena inom näringslivet och på marknaden.
5.           Förbättra kvaliteten på och
tillgången till yrkesutbildning, praktik, högre utbildning och livslångt
lärande och anpassa dessa till arbetsmarknadens behov. Garantera bättre
tillgång till förskoleverksamhet och barnomsorg.
6.           Förbättra de sociala
transfereringarnas effektivitet, särskilt för barn, och fortsätta reformen av
det sociala biståndet, genom att stärka dess samband med aktiveringsåtgärder, i
syfte att lindra fattigdomen. Påskynda insatserna för att genomföra de planerade
åtgärderna för att främja integrationen av romer på arbetsmarknaden, öka
elevnärvaron och minska andelen elever med enbart grundskoleutbildning genom
partnerskap och effektiv övervakning.
7.           Påskynda insatserna för att
förbättra den offentliga förvaltningens kapacitet, särskilt genom att förbättra
effektiviteten, förvaltningen av personalresurserna, beslutsverktygen och
samordningen inom och mellan olika förvaltningsnivåer och genom att öka
insynen, dataskyddet och ansvarsskyldigheten. Öka utnyttjandet av EU-fonderna,
stärka förvaltnings- och kontrollsystemen, förbättra förmågan till strategisk
planering, bl.a. planeringen av den fleråriga budgeten. Åtgärda brister i den
offentliga upphandlingen. Fortsätta förbättra och effektivisera rättsväsendet,
bekämpa korruption på alla nivåer, och garantera ett effektivt verkställande av
domstolsbeslut.
8.           Främja konkurrens och
effektivitet inom energi- och transportsektorn. Påskynda reformen av
företagsstyrningen av statsägda företag inom energi- och transportsektorn och
öka deras effektivitet. Förbättra och samordna de politiska riktlinjerna för
energieffektivitet. Prioritera förbättrandet av den gränsöverskridande
integrationen av energinät och möjligheterna till en omvänd gastransport.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 424 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 och
P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               Enligt artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rekommendation från kommissionen till rådet Om undertecknande och avsändande av en skrivelse till ordförandeskapet för Andinska gemenskapen om en skriftväxling i syfte att ändra avtalet om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska gemenskapen och Andinska gemenskapen undertecknat 2003

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007PC0353

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 26.6.2007KOM(2007)353 slutligREKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETOm undertecknande och avsändande av en skrivelse till ordförandeskapet för Andinska gemenskapen om en skriftväxling i syfte att ändra avtalet om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska gemenskapen och Andinska gemenskapen undertecknat 20031. MOTIVERING1. Avtalet om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska gemenskapen och dess medlemsstater, å ena sidan, och Andinska gemenskapen och dess medlemsstater (Bolivia, Colombia, Ecuador, Peru och Venezuela), å andra sidan, undertecknades i Rom den 15 december 2003. Avtalet har ännu inte trätt i kraft på grund av att det inte har ratificerats av vissa stater.2. I april 2006 meddelade Venezuela, som var medlem i Andinska gemenskapen vid tidpunkten för undertecknandet av ovannämnda avtal, att man utträdde ur Andinska gemenskapen. Detta bekräftades officiellt av ordförandeskapet för Andinska gemenskapen (skrivelse från Bolivias utrikesminister av den 20 november 2006) och därefter av Venezuela själv (skrivelse från Venezuelas utrikesminister av den 18 december 2006), varvid Venezuela även bekräftade att man sade upp ovannämnda avtal om politisk dialog och samarbete från 2003.3. Efter genomgång av handlingarna konstaterade de juridiska avdelningarna vid Europeiska kommissionen och Europeiska unionens råd att Venezuela inte längre var undertecknare av avtalet och att avtalet bör ändras formellt via en skriftväxling. Vid sammanträdet inom arbetsgruppen för Latinamerika den 20 februari 2007 gav rådets ordförandeskap kommissionen i uppdrag att lägga fram ett förslag om detta.2. REKOMMENDATIONMot bakgrund av det ovan anförda rekommenderar kommissionen rådet att underteckna bifogade utkast till skrivelse om en skriftväxling mellan Europeiska gemenskapen och Andinska förbundet i syfte att nå en överenskommelse om att omnämnandet av Venezuela i avtalstexten skall utgå, samt sända skrivelsen till ordförandeskapet för Andinska gemenskapen.BILAGAUTKAST TILL SKRIVELSEOM EN SKRIFTVÄXLING MELLAN EUROPEISKA GEMENSKAPEN OCH ANDINSKA FÖRBUNDETom Venezuelas utträde ur Andinska gemenskapen och ur avtalet om politisk dialog och samarbete undertecknat 2003(Skrivelse till ordförandeskapet för Andinska gemenskapen)Herr ordförande,Europeiska gemenskapen tackar ordförandeskapet för Andinska gemenskapen för dess skrivelse av den 20 november 2006 (ref. GM-419/2006-15949) om Venezuelas utträde ur Andinska gemenskapen. Vi önskar samtidigt meddela att vi har mottagit en not från Venezuelas utrikesminister av den 18 december 2006 (ref. Not 1652) där det bekräftas att Venezuela även utträder ur avtalet om politisk dialog och samarbete mellan Europeiska gemenskapen och Andinska gemenskapen undertecknat i Rom den 15 december 2003.Med hänvisning till dessa skrivelser och de rättsliga instrument som de hänvisar till (särskilt "Proceso 145-AI-2005" från Andinska gemenskapens domstol) finner Europeiska gemenskapen att Venezuela inte längre är part i avtalet om politisk dialog och samarbete undertecknat 2003.Europeiska gemenskapen föreslår därför att hänvisningarna till Venezuela i detta avtal utgår. Detta medför följande ändringar:På sidan 1 ersätts titeln"AVTAL OM POLITISK DIALOG OCH SAMARBETE MELLAN EUROPEISKA GEMENSKAPEN OCH DESS MEDLEMSSTATER, Å ENA SIDAN, OCH ANDINSKA GEMENSKAPEN OCH DESS MEDLEMSSTATER (REPUBLIKEN BOLIVIA, REPUBLIKEN COLOMBIA, REPUBLIKEN ECUADOR, REPUBLIKEN PERU OCH REPUBLIKEN VENEZUELA), Å ANDRA SIDAN"med följande:"AVTAL OM POLITISK DIALOG OCH SAMARBETE MELLAN EUROPEISKA GEMENSKAPEN OCH DESS MEDLEMSSTATER, Å ENA SIDAN, OCH ANDINSKA GEMENSKAPEN OCH DESS MEDLEMSSTATER (REPUBLIKEN BOLIVIA, REPUBLIKEN COLOMBIA, REPUBLIKEN ECUADOR OCH REPUBLIKEN PERU), Å ANDRA SIDAN"På sidan 4 utgår "REPUBLIKEN VENEZUELA".På sidan 65 ersätts artikel 59"Detta avtal skall tillämpas på, å ena sidan, de territorier där Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen är tillämpligt och i enlighet med de villkor som fastställs i det fördraget och, å andra sidan, på de territorier som tillhör Andinska gemenskapen och dess medlemsstater (Bolivia, Colombia, Ecuador, Peru och Venezuela)."med följande:"Detta avtal skall tillämpas på, å ena sidan, de territorier där Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen är tillämpligt och i enlighet med de villkor som fastställs i det fördraget och, å andra sidan, på de territorier som tillhör Andinska gemenskapen och dess medlemsstater (Bolivia, Colombia, Ecuador och Peru)."Jag vore tacksam om Ni kunde bekräfta att Andinska gemenskaperna samtycker till ovanstående. Om så sker, föreslår Europeiska gemenskapen att ändringarna godkänns via skriftväxling.HögaktningsfulltUnderskrift:Ordförandeskapet för Europeiska unionens råd


Avis juridique important

|

31996Y0110(01)

Rådets rekommendation av den 22 december 1995 om harmonisering av åtgärder i kampen mot olaglig invandring och olagligt arbete och förbättring av kontrollåtgärderna på detta område

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 005 , 10/01/1996 s. 0001 - 0003

RÅDETS REKOMMENDATION av den 22 december 1995 om harmonisering av åtgärder i kampen mot olaglig invandring och olagligt arbete och förbättring av kontrollåtgärderna på detta område (96/C 5/01)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artikel K3.2 i detta,med beaktande av Franska republikens initiativ av den 22 december 1994,med beaktande av den rekommendation som den 1 juni 1993 utfärdades av ministrarna med ansvar för invandring i Europeiska gemenskapernas medlemsstater om kontroll och avvisning eller utvisning av medborgare i tredje land som olagligt vistas eller arbetar i gemenskapen,med beaktande av den rekommendation som den 30 november 1992 utfärdades av invandrarministrarna i Europeiska gemenskapernas medlemsstater om dessa staters praxis vid avvisning eller utvisning, ochmed beaktande av följande:I enlighet med artiklarna K1.2 och K1.3 i fördraget är politiken gentemot medborgare i tredje land, och i synnerhet kampen mot olaglig invandring och vistelse samt olagligt arbete, en fråga av gemensamt intresse och faller därför inom de områden för medlemsstaternas samarbete som avses i avdelning VI i fördraget.Medlemsstaterna har inför en ökning av den olagliga invandringen redan beslutat om särskilda åtgärder för att bättre kunna kontrollera befolkningsströmmarna och för att undvika att de utlänningar som olagligt rest in eller vistas på deras territorier otillbörligen stannar kvar där.För att denna insats skall kunna bli effektiv bör samordnade och konsekventa åtgärder genomföras.Även om rekommendationer som fastställer riktlinjer för avvisnings- och utvisningspolitiken redan har antagits, bör tillnärmningen fortsätta och medlemsstaterna uppmanas att följa ett antal principer för att bättre kunna kontrollera situationen för de utlänningar som befinner sig på deras territorier.Denna rekommendation överensstämmer med gemenskapslagstiftningen, konventionen angående skydd av de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna av den 4 november 1950, särskilt artiklarna 3 och 14 i denna och Genèvekonventionen av den 28 juli 1951 angående flyktingars rättsliga ställning, så som denna ändrats genom New York-protokollet av den 31 januari 1967.RÅDET REKOMMENDERAR medlemsstaterna att ytterligare harmonisera kontrollåtgärderna beträffande utlänningar för att kontrollera att dessa uppfyller de villkor som fastställs i reglerna för inresa, vistelse och arbete, med utgångspunkt i följande riktlinjer:1. Denna rekommendation gäller varken medborgare i Europeiska unionen, medborgare i de EFTA-medlemsstater som är parter i avtalet om det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet eller de familjemedlemmar till dessa vilka omfattas av gemenskapsrätten.2. När en utlänning underkastas en identitetskontroll i enlighet med den nationella lagstiftningen bör, åtminstone om det finns tecken på att vistelsen är olaglig, omständigheterna för hans vistelse granskas. Detta kan särskilt ske i följande fall:- Identitetskontroll vid utredning av eller åtal för en lagöverträdelse.- Identitetskontroll för förebyggande av hot mot allmän ordning eller säkerhet.- Identitetskontroll i kampen mot olaglig inresa eller vistelse i vissa områden (t.ex. gräns- eller hamnområden, flygplatser eller järnvägsstationer med internationell trafik), utan att detta påverkar tillämpningen av gränskontrollerna.3. Personer med utländskt medborgarskap bör för behöriga myndigheter och i enlighet med nationell lagstiftning kunna visa att de är berättigade att vistas på medlemsstatens territorium, t.ex. genom att uppvisa de handlingar eller dokument som visar deras tillstånd att vistas där.4. Om en laglig vistelse eller ett lagligt arbete enligt nationell lagstiftning är en förutsättning för att en utlänning skall få tillgång till medlemsstatens samhällsservice, särskilt när det gäller hälso- och sjukvård, pension, socialt stöd till familjer och arbete, skall förutsättningen endast anses vara uppfylld efter en granskning av att vederbörande och dennes familj är berättigade till förmånen p.g.a. omständigheterna för deras vistelse eller arbete. En kontroll av vistelse- och arbetsförhållanden är inte nödvändig om ett ingripande från en myndighet är påkallat av trängande humanitära skäl.Granskningarna skall utföras av den myndighet som beviljar biståndet, vid behov med hjälp av behöriga myndigheter, särskilt de som beviljar uppehålls- eller arbetsstillstånd i enlighet med nationell lagstiftning, särskilt beträffande skydd av uppgifter.Medlemsstaterna bör informera de lokala och centrala myndigheter som utdelar bidrag till utländska medborgare om vikten av att bekämpa olaglig invandring, så att dessa myndigheter uppmuntras att, i enlighet med nationell lagstiftning, meddela de behöriga myndigheterna om sådana fall av olaglig vistelse som de fått kännedom om i sitt arbete.De myndigheter som är behöriga att bevilja uppehållstillstånd bör också uppmärksammas på riskerna för skenäktenskap.5. De arbetsgivare, som önskar anställa utlänningar bör uppmuntras att kontrollera att deras vistelse och arbete sker lagenligt, genom att utlänningarna företer den eller de handlingar som styrker deras rätt att vistas och arbeta i medlemsstaten. Medlemsstaterna kan föreskriva att arbetsgivarna vid behov och i enlighet med bestämmelserna i nationell lagstiftning, särskilt i fråga om skydd för uppgifter, får utföra kontroller hos de behöriga myndigheterna, särskilt hos dem som beviljar uppehålls- och arbetstillstånd, vilka myndigheter får rätt att lämna relevant information på ett sätt som garanterar skydd för förtrolighet vid överföringen av personuppgifter.6. Den person som enligt den nationella lagen i medlemsstaten anses vara arbetsgivare för en utländsk medborgare som saknar tillstånd bör kunna bli föremål för lämpliga påföljder.7. De myndigheter som är behöriga att bevilja uppehållstillstånd bör vara bemyndigade att vidta åtgärder för kontroll av att de personer som har vägrats tillstånd att vistas i en medlemsstat också självmant har lämnat territoriet.8. Varje medlemsstat bör överväga att upprätta ett centralt register över utländska medborgare med information om utlänningarnas administrativa ställning i fråga om vistelsen, inklusive information om vägran att bevilja uppehållstillstand samt beslut om utvisning eller avvisning. Varje sådant register skall fungera i överensstämmelse med de regler som upprättats genom Europarådets konvention 108 av den 28 januari 1981 om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter.9. Medlemsstaterna bör försäkra sig om att de bevis om uppehållstillstånd som utfärdas till utlänningar ger tillräckligt skydd mot förfalskning och missbruk, särskilt med hjälp av färgkopior, och vid behov bör tillstånden i detta syfte ändras.10. Medlemsstaterna bör vidta de åtgärder som är nödvändiga för att förstärka och förbättra möjligheterna att identifiera de utlänningar som illegalt vistas i staten utan resedokument eller andra identitetshandlingar.När en utlänning som illegalt vistas i staten kvarhålls eller kan komma att kvarhållas, i de fall som avses i punkt II i den rekommendation om medlemsstaternas praxis vid avvisning eller utvisning, som antogs den 30 november 1992 av ministrarna med ansvar för invandring i Europeiska gemenskapernas medlemsstater, bör tiden för kvarhållandet utnyttjas till att införskaffa de resedokument som behövs för att avvisa eller utvisa utlänningar som helt saknar handlingar. De konsulära myndigheterna i ursprungslandet, eller i det land där utlänningen är medborgare, bör förmås att vidta åtgärder för kompletterande identifiering så att ett resedokument kan erhållas.De utlänningar som medvetet har försatt sig i en olaglig situation, särskilt genom att vägra att uppvisa resedokument, bör kunna bli föremål för påföljder. När så är lämpligt kan påföljderna vara av straffrättslig karaktär.Medlemsstaterna skall granska uppföljningen av kapitel III.2 i den rekommendation om medlemsstaternas praxis vid avvisning eller utvisning, som antogs den 30 november 1992 av ministrarna med ansvar för invandring i Europeiska gemenskapernas medlemsstater.Rådet skall regelbundet, t.ex. en gång per år, granska harmoniseringens framskridande på de områden som omfattas av denna rekommendation.Utfärdad i Bryssel den 22 december 1995.För rådetL. ATIENZA SERNAOrdförande


title: Rådets Rekommendation av den 27 september 1996 om kampen mot olaglig anställning av tredjelandsmedborgare

text:
Avis juridique important

|

31996H1014

Rådets akt av den 23 juli 1996 om upprättande på grundval av artikel K 3 i Fördraget om Europeiska unionen av protokollet om förhandsavgörande av Europeiska gemenskapernas domstol angående tolkningen av konventionen om upprättandet av en europeisk polisbyrå

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 304 , 14/10/1996 s. 0001 - 0002

RÅDETS REKOMMENDATION av den 27 september 1996 om kampen mot olaglig anställning av tredjelandsmedborgare (96/C 304/01)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om Europeiska unionen, särskilt artiklarna K1 och K2 i detta,med beaktande av rådets rekommendation av den 22 december 1995 om harmonisering av åtgärder i kampen mot olaglig invandring och olagligt arbete samt om förbättring av kontrollåtgärderna på detta område (1),med beaktande av rådets resolution av den 20 juni 1994 om begränsning av rätten till inresa och vistelse för tredjelandsmedborgare till medlemsstaterna för anställning, ochmed beaktande av följande:Enligt artikel K1.3 c i fördraget föreskrivs att kampen mot olaglig invandring, bosättning och arbete inom medlemsstaternas territorium när det gäller medborgare i tredje land betraktas som en fråga av gemensamt intresse.Kampen mot olaglig anställning och mot utnyttjande av tredjelandsmedborgare bör kompletteras med åtgärder som syftar till att befrämja integrering av utländsk arbetskraft som lagligen vistas och arbetar inom medlemsstaternas territorium, genom att garantera dem tillgång till yrkesutbildning på lämpliga villkor.Olaglig anställning kan snedvrida villkoren för fri konkurrens på den inre marknaden, å ena sidan genom att minska de sociala kostnaderna eller genom andra förmåner för arbetsgivarna å andra sidan genom att sänka den sociala skyddsnivån.Denna rekommendation syftar till att förstärka samarbetet mellan medlemsstaterna med avseende på invandringspolitik i förhållande till tredje land.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaternas regeringar att tillämpa de principer som framförs nedan i syfte att bekämpa olaglig anställning av tredjelandsmedborgare.I. Tillämpningsområde Denna rekommendation avser tredjelandsmedborgare med undantag för- familjemedlemmar till medborgare i unionen, vilka utövar sin rätt till fri rörlighet,- medborgare i EFTA-medlemsstater som är parter i avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och deras familjemedlemmar, vilka utövar sin rätt till fri rörlighet.Denna rekommendation gäller inte tredjelandsmedborgare, om de befinner sig i en situation som täcks av gemenskapsrätten.Denna rekommendation påverkar inte de tredjelandsmedborgares rättigheter, vilkas status regleras av avtal som gemenskapen, gemenskapen och dess medlemsstater eller en eller flera medlemsstater har slutit med tredje land, i den mån som dessa avtal innehåller bestämmelser som är mer gynnsamma i fråga om anställning.II. Uppehålls- och arbetstillstånd 1. Tredjelandsmedborgare som önskar arbeta inom en medlemsstats territorium måste inneha de uppehålls- och arbetstillstånd som krävs enligt lag i medlemsstaten ifråga.2. Den utövade verksamheten, arbetsplatsen, dess förläggning och arbetets utsträckning i tiden måste i enlighet med gällande lag överensstämma med innehållet i det tillstånd som har beviljats av medlemsstaten i fråga.III. Sanktioner vid anställning av arbetskraft utan arbetstillstånd 1. Anställning av tredjelandsmedborgare som inte innehar nödvändigt tillstånd är förbjuden och bör leda till sanktioner av straffrättslig och/eller administrativ art, i enlighet med den berörda medlemsstatens lag.2. De sanktioner som avses i punkt 1 bör drabba, i enlighet med den berörda medlemsstatens lag, dem som anställer olaglig arbetskraft, samt dem som gynnar, underlättar eller befrämjar olaglig anställning.3. Olaglig handel med arbetskraft, organiserad av enskilda eller i nätverk bör utgöra överträdelse och leda till rättsliga och/eller administrativa sanktioner, i enlighet med den berörda medlemsstatens lag.4. De förfaranden som är avsedda för att vidta åtgärder mot anställning av arbetskraft som inte innehar nödvändigt tillstånd skulle kunna- medge tillämpning av påföljder som är effektiva, avskräckande, adekvata och avpassade till allvaret i överträdelsen,- medge indragning av eventuella extra förmåner eller andra fördelar som arbetsgivarna erhållit genom de konstaterade överträdelserna, särskilt vad gäller löner och kostnader som föreskrivs av gällande lag i varje medlemsstat.Dessa förfaranden bör fastställa lämpliga mekanismer för rättslig kontroll.IV. Samordning och samarbete mellan organ som är behöriga vad gäller kontroll Medlemsstaterna bör vidta nödvändiga åtgärder för att samordna behöriga organs eller behöriga myndigheters insatser för att bekämpa olaglig anställning och att tredjelandsmedborgare utnyttjas, med hänsyn tagen till att specialiseringen av kontrollområdena bör kompletteras med nödvändig samordning och nödvändigt samarbete mellan de berörda organens insatser.Samordningen skulle konkret kunna innebära förberedelse av gemensamma insatser, som utformas för de produktionssektorer, geografiska områden och tidsperioder, där och när överträdelser mot bestämmelser om anställning av utländska arbetstagare tycks vara koncentrerade.Samarbetet skulle kunna ta sig följande uttryck:- Stöd på begäran av ett av de behöriga organen till förebyggande åtgärder, såsom inspektionsuppdrag på arbetsplatserna, när objektiva tecken tyder på att dessa organs åtgärder kan hindras, bli omöjliga att genomföra eller utsättas för risk, av något slag.- Stöd till inspektionsuppdrag i fall av allvarlig obstruktion mot de behöriga organen i deras kontrollverksamhet av den ekonomiska gråzonen.- Punktinsatser på begäran om hjälp av behöriga organ i nödsituationer.V. Utbyte av information Medlemsstaterna bör utbyta information både bilateralt och inom rådet om kampen mot olaglig anställning när det gäller tredjelandsmedborgare och organiserade nätverk för olaglig handel med arbetskraft.VI. Uppföljning av genomförande av rekommendationen Rådet skal regelbundet, och första gången ett år efter antagandet av denna rekommendation, granska de framsteg som uppnåtts vad avser genomförande av principerna i denna.Utfärdad i Bryssel den 27 september 1996.På rådets vägnarM. LOWRYOrdförande(1) EGT nr C 5, 10.1.1996, s. 1.