title: Rekommendation till rådets yttrande enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2011

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52007SC0067

Rekommendation till Rådets yttrande enligt artikel 5.3 i Rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2011  /* SEK/2007/0067 slutlig */

	ECFIN/2007/5003[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 23.1.2007SEK(2007) 67 slutligRekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2011(framlagt av kommissionen)MOTIVERINGALLMÄN BAKGRUNDStabilitets- och tillväxtpakten som trädde i kraft den 1 juli 1998 syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad sysselsättning. Reformen av pakten 2005 genomfördes mot bakgrund av att pakten har visat sig användbar för att förankra budgetdisciplin, men syftade till att stärka dess effektivitet och ekonomiska underbyggnad och säkerställa de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.Enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten, skall medlemsstaterna lägga fram stabilitets- eller konvergensprogram och årliga uppdateringar av dessa för rådet och kommissionen (medlemsstater som redan har övergått till den gemensamma valutan lägger fram [uppdaterade] stabilitetsprogram och medlemsstater som ännu inte har gjort det lägger fram [uppdaterade] konvergensprogram). Italiens första stabilitetsprogram lades fram i december 1998. I enlighet med förordningen yttrade sig rådet om programmet den 8 februari 1999, på grundval av en rekommendation från kommissionen och efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén. Enligt samma förfarande bedöms uppdaterade stabilitets- och konvergensprogram av kommissionen och granskas av den ovannämnda kommittén. De kan även granskas av rådet.BAKGRUND TILL BEDÖMNINGEN AV DET UPPDATERADE PROGRAMMETKommissionen har granskat den senaste uppdateringen av Italiens stabilitetsprogram, som lades fram den 4 december 2006 och har antagit en rekommendation till rådets yttrande om detta program (se faktarutan när det gäller de viktigaste punkterna i bedömningen).För att beskriva den bakgrund mot vilken strategin för de offentliga finanserna i det uppdaterade stabilitetsprogrammet bedöms, sammanfattas i denna motivering följande:1.  Den ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finanserna under de senaste tio åren.2.  Landets ställning när det gäller paktens korrigerande aspekt (förfarandet vid alltför stora underskott).3.  Den senaste bedömningen av landets ställning när det gäller paktens preventiva aspekt (sammanfattning av rådets yttrande om den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet).4.  Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006.Den senaste ekonomiska utvecklingen och utvecklingen av de offentliga finansernaI Italien förefaller de strukturella svagheter som bromsar upp produktivitetstillväxten och som leder till en förlust av extern konkurrenskraft vara upphov till landets dystra tillväxtresultat under det senaste årtiondet. Den reala BNP-tillväxten har legat under den genomsnittliga tillväxten i euroområdet sedan mitten på 1990-talet och den potentiella tillväxten beräknas ha minskat från över 2 % i början på 1990-talet till 1 ¼ % under 2000-talet. Trots den svaga tillväxten låg inflationen något över den genomsnittliga i euroområdet fram till 2005. Vad gäller de positiva inslagen är Italien ett av de få länder som har gynnats av en kraftfull sysselsättningstillväxt sedan sekelskiftet och dess arbetslöshetsnivå har sjunkit avsevärt. Det återstår dock mycket att göra innan Italien kommer ikapp genomsnittet i EU vad gäller sysselsättning, samtidigt som en udda kombination av dynamisk sysselsättningstillväxt och låg BNP-tillväxt belyser Italiens produktivitetsproblem. Beträffande de offentliga finanserna har underskottet överstigit fördragets referensvärde på 3 % av BNP sedan 2003, skuldkvoten fortsätter att vara mycket hög, och den började åter igen öka under 2005 till 106,6 % av BNP. Det konjunkturrensade primära saldot har stadigt försämrats sedan 1998 och de löpande primära utgifterna som andel av BNP har inte fortsatt att öka sedan 2001 .Det förfarande vid alltför stora underskott som har inletts för Italiens räkningDen 28 juli 2005 antog rådet ett beslut om att Italien hade ett alltför stort underskott i enlighet med artikel 104.6. Rådet gav samtidigt en rekommendation i enlighet med artikel 104.7 och fastställde att det alltför stora underskottet måste korrigeras senast 2007. I synnerhet rekommenderades Italien att strikt genomföra 2005 års budget, minska det strukturella underskottet med minst 1,6 % av BNP senast 2007 i förhållande till dess nivå under 2005, varav minst halva denna korrigering skulle genomföras under 2006, samt säkerställa att skuldkvoten minskar och i tillfredsställande takt närmar sig referensvärdet.Den 22 februari 2006 antog kommissionen ett meddelande där den drog slutsatsen att de åtgärder som Italien vidtagit är förenliga med rådets rekommendation, under förutsättning att de genomförs fullständigt och effektivt. Osäkerhet om genomförandet föreligger dock, vilket kommer att kräva fortlöpande övervakning.Bedömningen i rådets yttrande om det föregående programmetDen 14 mars 2006 avgav rådet sitt yttrande om den tidigare uppdateringen av stabilitetsprogrammet för perioden 2005–2009. Rådet ansåg att "programmet kan anses vara förenligt med en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2007, men förutsätter att 2006 års budget genomförs fullständigt och effektivt och att ytterligare substantiella åtgärder fastställs och vidtas för 2007. Mot bakgrund av de rekommendationer rådet avgav den 28 juli 2005 i enlighet med artikel 104.7 i fördraget, samt för att stärka de offentliga finansernas hållbarhet, uppmanade rådet Italien att(i) genomföra programmets strukturella åtgärder för 2006 och 2007, så att det alltför stora underskottet kan korrigeras till 2007 på ett trovärdigt och varaktigt sätt,(ii) konkretisera de allmänna åtgärderna bakom anpassningsbanan under 2007 och programmets sista år och säkerställa att anpassningen mot målet på medellång sikt förblir i linje med stabilitets- och tillväxtpakten,(iii) säkerställa att skuldkvoten snabbare sjunker mot fördragets referensvärde på 60 % av BNP, samtidigt som särskild hänsyn tas till andra faktorer än nettoupplåning för att förändra skuldnivån, och(iv) förbättra budgetprocessen genom att göra den öppnare och effektivt tillämpa tidigare och nya rutiner för övervakning, kontroll och rapportering av utgifter".Kommissionens bedömning av det nationella reformprogrammet från oktober 2006Den rapport om genomförandet av Italiens nationella reformprogram som lämnades i samband med den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning lades fram den 19 oktober 2006. I Italiens nationella reformprogram fastställdes följande huvudproblem och prioriteringar: säkerställa de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, öka valfriheten för medborgare och företag, stimulera forskning och teknisk utveckling, stärka undervisning och utbildning, uppgradera infrastrukturensamt skydda miljön.Kommissionens bedömning av detta program (som antogs som en del av resultatrapporten från december 2006 [2] ) visade att Italens rapport om genomförandet innehåller en tydligare strategi, omfattar samtliga politikområden och samverkan mellan dessa och är därmed mer långtgående än föregående års nationella reformprogram. Det har gjorts störst framsteg i mikroekonomiskt hänseende. De strategier och åtgärder som föreslås i makroekonomiskt hänseende är i allmänhet väl utformade, men det är ytterst viktigt att de verkligen genomförs. Sysselsättningspolitiken måste stärkas på vissa viktiga områden.Mot bakgrund av de starka och svaga sidor som har fastställts, rekommenderades Italien att vidta åtgärder på följande områden: de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt, konkurrens mellan olika varu- och tjänstemarknader, regionala skillnader i fråga om sysselsättning samt livslångt lärande och utbildning.Faktaruta: De viktigaste punkterna i bedömningen I enlighet med artikel 5.1 (i fråga om stabilitetsprogram) och artikel 9.1 (i fråga om konvergensprogram) i rådets förordning (EG) nr 1466/97 tas följande punkter upp i bedömningen: Frågan om de ekonomiska antaganden som programmet bygger på är rimliga. Det medelfristiga mål för de offentliga finanserna som lagts fram av medlemsstaten och frågan om anpassningsplanen för att uppnå målet är lämplig. Frågan om de vidtagna eller föreslagna åtgärderna för att följa denna plan är tillräckliga för att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna över konjunkturcykeln. I bedömningen av metoden för anpassning i syfte att nå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna uppmärksammas frågan om en större anpassning görs i ekonomiskt goda tider, medan anpassningen får vara mer begränsad i ekonomiskt dåliga tider, och, för euroområdet och ERM II-medlemsstaterna, om medlemsstaten eftersträvar en årlig förbättring av det konjunkturrensade saldot, med undantag av engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, motsvarande 0,5 % av BNP som riktvärde för att uppnå sitt mål för de offentliga finanserna på medellång sikt. Frågan om det när anpassningsplanen för att uppnå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna fastställs (för medlemsstater som ännu inte har uppnått det) eller vid beslut om en tillfällig avvikelse från målet (för medlemsstater som uppnått målet) ingår ett genomförande av större strukturreformer som har direkta kostnadsbesparande effekter på lång sikt (däribland genom att öka den potentiella tillväxten) och därigenom har påvisbara effekter på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet (under iakttagande av villkoret att en tillräcklig säkerhetsmarginal för referensvärdet på 3 % av BNP skall behållas och att situationen för de offentliga finanserna förväntas återgå till det medelfristiga målet under programperioden). Särskild uppmärksamhet ägnas här pensionsreformer som syftar till att införa system med flera pelare, varav en obligatorisk pelare som fullständigt täcks av fondmedel. Frågan om medlemsstatens ekonomiska politik är förenlig med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken. Rimligheten i programmets makroekonomiska antaganden bedöms med utgångspunkt i kommissionens höstprognos 2006 och i enlighet med den allmänt vedertagna metoden för beräkning av potentiell total produktion och konjunkturrensade saldon. Bedömningen av förenligheten med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken bygger på de allmänna riktlinjer för den ekonomiska politiken när det gäller de offentliga finanserna som ingår i de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008. Bedömningen tar också upp följande: Utvecklingen av skuldkvoten och utsikterna för de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet, vilket man "vid övervakningen av de offentliga finanserna [bör] ägna tillräcklig uppmärksamhet" enligt rådets rapport av den 20 mars 2005 om "Att förbättra genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten". I ett meddelande från kommissionen av den 12 oktober 2006 anges metoden för att bedöma den långsiktiga hållbarheten[3]. Graden av integration med de nationella reformprogram som medlemsstaterna överlämnat inom ramen för Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning. I sin följenot av den 7 juni 2005 till Europeiska rådet om de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för perioden 2005–2008 framhöll Ekofinrådet att de nationella reformprogrammen borde vara förenliga med programmen. Efterlevnaden av uppförandekoden[4], som bl.a. föreskriver en gemensam struktur och uppsättning tabeller för stablitets- och konvergensprogrammen. |-  Rekommendation tillRÅDETS YTTRANDEenligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om Italiens uppdaterade stabilitetsprogram för 2006–2011EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AVGIVIT FÖLJANDE YTTRANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[5], särskilt artikel 5.3,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochefter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén.HÄRIGENOM FRAMFÖRS FÖLJANDE:5.  Den [27 februari 2007] granskade rådet Italiens uppdaterade stabilitetsprogram som omfattar perioden 2006–2011.6.  Enligt det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmet förväntas den reala BNP-tillväxten till en början minska från 1,6 % 2006 till 1,3 % 2007. Därefter kommer den ekonomiska tillväxten gradvis att återhämta sig och nå 1,7 % 2011. Enligt nu tillgänglig information förefaller detta scenario bygga på rimliga tillväxtantaganden. Inflationsberäkningarna förefaller vara tilltagna i underkant för programmets sista år.7.  I 2006 års uppdatering av stabilitetsprogrammet beräknades underskottet under 2006 uppgå till 5,7 % av BNP[6]. Detta skall jämföras med 4,7 % av BNP i kommissionens höstprognos 2006. I kommissionens scenario beaktas inte den avvikelse med 0,9 % av BNP som följer av en annullering av järnvägsföretagens skulder för projektet med höghastighetståg ( Ferrovie dello Stato – RFI/TAV )[7], enligt ett beslut som fattades under budgetgenomförandets slutfas. Således är kommissionens höstprognos för den offentliga sektorns underskott högre än de 3,5 % av BNP som anges i den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet. Skillnaden på 1,2 % av BNP förklaras i huvudsak av skillnaden vad gäller engångsåtgärdernas påverkan (0,8 % av BNP) och den permanenta negativa påverkan till följd av EG-domstolens beslut om mervärdesskatt på företagsbilar (ungefär 0,4 % av BNP).8.  Programmets finanspolitik syftar till att korrigera det alltför stora underskottet under 2007 (underskottet väntas minska till 2,8 % av BNP). Därefter väntas saldot i de offentliga finanserna att fortsätta att stadigt förbättras under programperioden, för att sedan vända till ett positivt resultat på 0,1 % av BNP under 2011. Det primära saldot väntas bli bättre och förändras från - 0.9 % av BNP 20066 till 5 % 2011. Fram till 2007 är anpassningen huvudsakligen inkomstbaserad och drivs genom ytterligare direkt beskattning och sociala avgifter. Efter 2007 begränsas uppgifterna till storleken på den korrigering som krävs för att nå målen för de offentliga finanserna i förhållande till utvecklingen. Jämfört med det föregående programmet är målen från och med 2007 i stort sett oförändrade mot bakgrund av ett något mindre gynnsamt makroekonomiskt scenario men, då underskottet är mycket högre under 2006 blir anpassningen under 2007 också större.9.  Det strukturella saldot (dvs. det konjunkturrensade saldot netto efter avdrag för engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder) beräknat i enlighet med den allmänt vedertagna metoden väntas förbättras från ett underskott på ungefär 4 % av BNP under 2006 till ett överskott på ¼ % i slutet av programperioden (2011). Liksom i den föregående uppdateringen av stabilitetsprogrammet är det mål för de offentliga finanserna på medellång sikt som läggs fram i programmet ett balanserat struktursaldo, som man i programmet avser att uppnå senast 2010. I den föregående uppdateringen av programmet planerade man inte att nå målet för de offentliga finanserna på medellång sikt inom programperioden (vilken upphörde under 2009). Eftersom målet på medellång sikt är mer långtgående än riktmärket (för vilken målnivån är ett underskott på ungefär 1 ½ % av BNP) bör det, om det uppnås, uppfylla villkoret att ge en tillräcklig marginal för att förebygga alltför stora underskott. Målet på medellång sikt ligger inom det intervall som angetts i stabilitets- och tillväxtpakten och i uppförandekoden för euroområdet och för medlemsstater som deltar i ERM II, och avspeglar väl skuldkvoten och den genomsnittliga potentiella produktionstillväxten på lång sikt.10.  Utfallet för de offentliga finanserna kan komma att bli bättre än vad som anges i programmet för 2006, men sämre än vad som anges i programmet efter 2007. Under 2007 verkar de prognosrisker som omgärdar programmets beräkningar i fråga om de offentliga finanserna i stort sett uppväga varandra. Vad gäller de positiva inslagen kan underskottet under 2006, med tanke på in- och utbetalningarnas utveckling komma att bli lägre än de beräknade 5,7 % av BNP, vilket leder till en bättre utgångspunkt än väntat under 2007. Emellertid finns stora risker kopplade till effektivitet för flera av de åtgärder som ingår i 2007 års budget. Risker i samband med de offentliga finanserna på medellång sikt kan inte uteslutas, särskilt de som härrör från upprepade överskridanden av sjukvårdsutgifter. Dessutom ges inga närmare uppgifter om anpassningsstrategin efter 2007, vilket ökar riskerna kopplade till den planerade konsolideringen av de offentliga finanserna.11.  Med hänsyn tagen till dessa risker förefaller programmets finanspolitiska inriktning i stort sett vara förenlig med den korrigering av det alltför stora underskottet till 2007 som rådet rekommenderat, under förutsättning att åtgärderna i budgeten fullständigt och effektivt genomförs. På det hela taget finns det risker för att den under 2007 planerade strukturella anpassningen på 1 ¼ % av BNP kan komma att bli sämre än väntat. Tillgängliga uppgifter pekar dock på att den strukturella anpassningen för 2006 varit bättre än väntad (¼ % av BNP) och kan leda till att överföringen till 2007 blir bättre. Det är inte uppenbart att programmets finanspolitiska inriktning ger en tillräcklig säkerhetsmarginal som motverkar riskerna att överskrida underskottströskeln på 3 % av BNP under normala konjunktursvängningar innan 2010. Det är inte heller uppenbart att den är tillräcklig för att säkerställa att målet för de offentliga finanserna på medellång sikt uppnås inom programperioden i enlighet med programmets mål. Programmets anpassningstakt mot målet på medellång sikt överensstämmer i stort sett med stabilitets- och tillväxtpakten under åren efter korrigeringen av det alltför stora underskottet. Enligt pakten bör den årliga förbättringen av det strukturella saldot för euroområdet och de länder som deltar i ERM II som riktmärke ligga på 0,5 % av BNP, och korrigeringen bör vara större under goda ekonomiska tider, men kan vara lägre när dåliga ekonomiska tider råder.12.  Skuldkvoten brutto uppskattas officiellt ha nått 107,6 % av BNP under 2006, vilket betydligt överstiger fördragets referensvärde på 60 % av BNP. Enligt programmet beräknas skuldkvoten gradvis minska till ungefär 98 % av BNP under 2011. Mot bakgrund av utvecklingen av in- och utbetalningarna blir skuldkvotens utveckling sannolikt mer gynnsam än vad som beräknades i 2006 års program. Riskerna i samband med skuldens beräknade utveckling förefaller i stort sett vara balanserade under 2007. Efter 2007 leder bristen på närmare uppgifter om anpassningsstrategin till en ökning av de risker som är kopplade till den planerade skuldminskningen. Mot bakgrund av denna riskbedömning skulle minskningen av skuldkvoten i riktning mot referensvärdet kunna visa sig vara otillräcklig under programperioden.13.  De långsiktiga effekterna av befolkningens åldrande i Italien är mindre än genomsnittet för EU, då pensionsutgifterna uppvisar en mer begränsad ökning än genomsnittet i EU, till följd av de pensionsreformer som införts – under antagandet att dessa fullständigt genomförs – och som särskilt omfattar planerade återkommande försäkringstekniska regleringar i enlighet med den förväntade livslängden. En ökning av sysselsättningsgraden, särskilt för äldre arbetstagare, skulle förbättra arbetstagarnas framtida pensioner och bidra till pensionsreformernas framgång. Utgångsläget vad gäller de offentliga finanserna utgör, trots vissa förbättringar jämfört med 2005, en risk i fråga om dessa finansers hållbarhet redan innan de långsiktiga effekterna av den åldrande befolkningen bedöms. Vidare ligger bruttoskulden för närvarande långt över fördragets referensvärde och en minskning av den kräver att höga primära överskott uppnås och bibehålls under en lång period. Italien förefaller på det hela taget vara utsatt för medelstora risker när det gäller de offentliga finansernas hållbarhet.14.  Stabilitetsprogrammet innehåller en kvalitativ bedömning av den totala effekten av rapporten om genomförandet från oktober 2006 om det nationella reformprogrammet för den finanspolitiska strategin på medellång sikt. Det ger viss information om de direkta offentliga kostnaderna eller besparingarna för de viktigaste reformer som planeras i det nationella reformprogrammet och dess prognoser för de offentliga finanserna verkar ta hänsyn till den påverkan på de offentliga finanserna som de åtgärder som beskrivs i det nationella reformprogrammet får. De finanspolitiska åtgärder som presenteras i stabilitetsprogrammet förefaller överensstämma med dem som redovisas i det nationella reformprogrammet. I båda programmen behandlas frågan om de offentliga finansernas hållbarhet och planerna på att minska skattekilen på arbete under 2007–2008.15.  Programmets strategi för de offentliga finanserna överensstämmer i huvudsak med de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken, vilka utgör en del av de integrerade riktlinjerna för perioden 2005–2008.16.  Beträffande de uppgiftskrav som fastställs i uppförandekoden för stabilitets- och konvergensprogrammen, finns brister i programmet både vad gäller de obligatoriska och de frivilliga uppgifterna[8].Den allmänna slutsatsen är att programmet i stort sett är förenligt med en korrigering av det alltför stora underskottet till 2007, under förutsättning att 2007 års budget fullständigt och effektivt genomförs. Efter 2007 överensstämmer den planerade anpassningen med kraven i stabilitets- och tillväxtpakten, och bör göra det möjligt att nå målet för de offentliga finanserna på medellång sikt vid programperiodens slut. Inga närmare uppgifter lämnas dock om anpassningsstrategin, vilket i sig självt utgör en risk när det gäller att nå målen för de offentliga finanserna efter 2007 och hindrar en korrekt bedömning av konsolideringsstrategin.Mot bakgrund av denna bedömning och rekommendationen enligt artikel 104.7 av den 28 juli 2005, uppmanar rådet Italieni) att genomföra den planerade finanspolitiska konsolideringen under 2007 för att korrigera situationen med ett alltför stort underskott i enlighet med rådets rekommendation enligt artikel 104.7,ii) att det, efter att det alltför stora underskottet har korrigerats, ser till att det sker tillräckliga framsteg mot målet för de offentliga finanserna på medellång sikt så att det kan uppnås vid programperiodens slut, och säkerställa att skuldkvoten minskas i enlighet därmed,iii) att, mot bakgrund av den mycket höga skuldnivån, fullständigt genomföra de antagna pensionsreformerna för att undvika betydande ökningar av åldersrelaterade utgifter, ochiv) att förbättra budgetgenomförandet genom att öka dess insyn och öppenhet, konkretisera den finanspolitiska strategin i ett längre tidsperspektiv och effektivt genomföra mekanismer för att övervaka och kontrollera utgifterna, särskilt sjukvårdsutgifter.Italien uppmanas också att förbättra efterlevnaden av uppgiftskraven i uppförandekoden.  Jämförelse av nyckeltal: makroekonomiska beräkningar och budgetberäkningar2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 |Real BNP (förändring i %) | SP dec. 2006 | 0.0 | 1.6 | 1.3 | 1.5 | 1.6 | 1.7 | 1.7 |KOM nov. 2006 | 0.0 | 1.7 | 1.4 | 1.4 | Uppgift saknas | Uppgift saknas | Uppgift saknas |SP dec. 2005 | 0.0 | 1.5 | 1.5 | 1.7 | 1.8 | Uppgift saknas | Uppgift saknas |HIKP-inflation (i %) | SP dec. 2006 | 2.2 | 2.2 | 2.1 | 1.7 | 1.5 | 1.5 | 1.5 |KOM nov. 2006 | 2.2 | 2.3 | 2.0 | 1.9 | Uppgift saknas | Uppgift saknas | Uppgift saknas |SP dec. 2005 | 2.3 | 2.3 | 2.2 | 2.0 | 2.0 | Uppgift saknas | Uppgift saknas |Produktionsgap (i % av potentiell BNP) | SP dec. 20061 | -1.3 | -0.9 | -0.9 | -0.8 | -0.7 | -0.5 | -0.5 |KOM nov. 20065 | -1.4 | -1.0 | -1.0 | -1.1 | Uppgift saknas | Uppgift saknas | Uppgift saknas |SP dec. 20051 | -1.5 | -1.2 | -1.0 | -0.8 | -0.6 | Uppgift saknas | Uppgift saknas |Saldo i de offentliga finanserna (i % av BNP) | SP dec. 20067 | -4.1 | -5.7 | -2.8 | -2.2 | -1.5 | -0.7 | 0.1 |KOM nov. 2006 | -4.1 | -4.7 | -2.9 | -3.1 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |SP dec. 2005 | -4.3 | -3.5 | -2.8 | -2.1 | -1.5 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |Primärt saldo6 (i % av BNP) | SP dec. 20067 | 0.7 | -0.9 | 2.2 | 2.8 | 3.4 | 4.2 | 5.0 |KOM nov. 2006 | 0.5 | -0.1 | 1.8 | 1.7 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |SP dec. 2005 | 0.6 | 1.3 | 1.9 | 2.6 | 3.2 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |Konjunkturrensat saldo (i % av BNP) | SP dec. 20061 7 | -3.5 | -5.3 | -2.3 | -1.8 | -1.2 | -0.4 | 0.3 |KOM nov. 2006 | -3.4 | -4.1 | -2.4 | -2.5 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |SP dec. 20051 | -3.5 | -2.9 | -2.3 | -1.7 | -1.2 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |Strukturellt saldo2 (i % av BNP) | SP dec. 20061 3 | -4.0 | -3.9 | -2.5 | -1.9 | -1.2 | -0.4 | 0.3 |KOM nov. 20064 | -3.9 | -3.6 | -2.5 | -2.6 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |SP dec. 20051 | -4.1 | -3.2 | -2.3 | -1.7 | -1.2 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |Offentlig bruttoskuld (i % av BNP) | SP dec. 2006 | 106.6 | 107.6 | 106.9 | 105.4 | 103.5 | 100.7 | 97.8 |KOM nov. 2006 | 106.6 | 107.2 | 105.9 | 105.7 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |SP dec. 2005 | 108.5 | 108.0 | 106.1 | 104.4 | 101.7 | Upp-gift saknas | Upp-gift saknas |Anmärkningar: 1 Kommissionens beräkningar baserar sig på uppgifterna i programmet. 2Konjunkturrensat saldo (liksom i raderna ovanför) utan beaktande av engångsåtgärder och tillfälliga åtgärder. 3 Engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder som ingår i programmet (0,5 % av BNP 2005, 0,1 % under 2007 och 2008, underskottsminskande. Under 2006, 1,4 % av BNP underskottsökande). 4 Engångsåtgärder och övriga tillfälliga åtgärder enligt kommissionens höstprognos 2006 (0,5 % av BNP 2005, 0,1% av BNP 2007 och 2008, underskottsminskande. 2006, 0,5 % av BNP underskottsökande). 5 Baserat på en potentiell tillväxt på: 1,2 %, 1,3 %, 1,4 % respektive: 1,5 % för perioden 2005–2008. 6 Uppgifterna om det primära saldot i programmet och i kommissionens prognoser är inte direkt jämförbara på grund av att FISIM (indirekt mätta finansiella förmedlingstjänster) behandlats på olika sätt. Uppgifterna i programmet följer de definitioner som krävs i uppförandekoden. För att kunna jämföras med uppgifterna i programmet måste kommissionens uppgifter om det primära saldot korrigeras med ungefär + 0,2 % av BNP. 7 Budgetuppgifterna i programmet för 2006 har ändrats till att omfatta 0,9 % av BNP av utgifterna till följd av statens annullering av järnvägsföretagens skuld för höghastighetsprojektet, som tillkännagavs i stabilitetsprogrammet och godkändes genom den slutliga ändringen av 2007 års budgetlag. Källa: Stabilitetsprogrammet (SP), kommissionens höstprognos 2006 (KOM), samt kommissionens beräkningar. |[1] EUT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som det hänvisas till i texten finns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Meddelande från kommissionen inför Europeiska rådets vårmöte: ”Genomförandet av den förnyade Lissabonstrategin för tillväxt och sysselsättning – Ett år med goda resultat”, 12.12.2006, KOM(2006) 816.[3] Meddelande från kommissionen till rådet och Europaparlamentet, ”De offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt i EU”, 12.10.2006, KOM(2006) 574 slutlig och Europeiska kommissionen, generaldirektoratet för ekonomi och finans (2006), ”The long-term sustainability of public finances in the European Union”, European Economy nr 4/2006.[4] ”Närmare angivelser för genomförandet av stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och konvergensprogrammens utformning och innehåll”, som godkändes av Ekofinrådet den 11 oktober 2005.[5] EUT L 209, 2.8.1997, s. 1. Förordningen senast ändrad genom förordning (EG) nr 1055/2005 (EUT L 174, 7.7.2005, s. 1). De dokument som denna text hänvisar till finns på följande webbplats:http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Tabellerna i 2006 års stabilitetsprogram inbegriper inte den högre offentliga engångsutgiften på 0,9 % av BNP till följd av annulleringen av järnvägsföretagens skuld, som det hänvisas till i programmet. Denna ytterligare utgift gör att det beräknade underskottet för 2006 måste höjas till 5,7 % av BNP, istället för 4,8 % som anges i tabellerna, vilket också påverkar andra budgetuppgifter.[7] Efter ett beslut som Eurostat fattade den 23 maj 2005 (se Eurostats pressmeddelande 65/2005), enligt vilket detta järnvägsföretags skuld redan hade bokförts som regeringens ansvar, påverkar regeringens beslut inte skulden.[8] Särskilt står budgetens indelning inte i samklang med underskottsmålen för åren 2008–2011.


title: Rekommendation till rådets yttrande i enlighet med artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997om Finlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2001-2004

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Polens nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram för 2012–2016

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/63

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Polens nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Polens konvergensprogram för 2012–2016
   2013/C 217/16
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i strategin Europa 2020 och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (3) om Polens nationella reformprogram för 2012 och avgav ett yttrande om Polens konvergensprogram för 2012–2015.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2013 års europeiska planeringstermin för samordningen av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (4), även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Polen inte identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 30 april 2013 lade Polen fram sitt nationella reformprogram för 2013 och sitt konvergensprogram som omfattar perioden 2012–2016. I syfte att beakta deras inbördes samband har båda programmen bedömts samtidigt.

               (9)

               Under 2011–2012 vidtog Polen betydande konsolideringsåtgärder i linje med rådets rekommendation. Mot bakgrund av den allt sämre globala ekonomiska situationen har emellertid tidsfristen för att komma till rätta med det alltför stora underskottet inte hållits, och mer tid behövs för att korrigera det. Mot bakgrund av bedömningen av konvergensprogrammet i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är optimistiskt. Framför allt väntas den privata konsumtionen och de privata investeringarna att öka starkare än enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2013, vilket innebär en totalt sett högre tillväxttakt under 2013 (1,5 % i stället för 1,1 %). Målet för konvergensprogrammets budgetstrategi är att få ned underskottet till 3,5 % av BNP senast 2013 (ett år efter den ursprungliga tidsgränsen för förfarandet vid alltför stora underskott, vilken satts till 2012) och nå det medelfristiga budgetmålet senast 2016. Enligt konvergensprogrammet kommer emellertid det totala underskottet inte att komma ner under 3 % av BNP förrän 2015. Med tanke på de alltför optimistiska tillväxt- och inkomstprognoserna i konvergensprogrammet anser rådet att den finanspolitiska insats som planeras av myndigheterna inte är förenlig med en faktisk korrigering av det alltför stora underskottet senast 2013, såvida man inte vidtar omfattande ytterligare åtgärder för detta år. Konvergensprogrammet grundar sig på ett optimistiskt scenario och stöds inte tillräckligt av detaljerade åtgärder för att på ett tillförlitligt sätt garantera korrigering av underskottet senast 2014. Det krävs alltså ytterligare insatser baserade på detaljerade åtgärder både för 2013 och 2014.
               Myndigheterna har inte i tillräcklig grad utnyttjat det tillväxtklimat som rådde före krisen för att reformera strukturen i de offentliga utgifterna och för att prioritera de tillväxtfrämjande inslagen. Konvergensprogrammet bekräftar det tidigare medelfristiga budgetmålet på – 1 % av BNP, vilket återspeglar stabilitets- och tillväxtpaktens mål. Med utgångspunkt i det (omräknade) strukturella underskottet, beräknas det medelfristiga budgetmålet inte uppnås senast 2016 som planerat enligt konvergensprogrammet, eftersom den planerade årliga utvecklingen mot det medelfristiga budgetmålet på 0,3 % av BNP (i strukturella termer) under 2015 och 0,7 % av BNP under 2016 inte är tillräcklig. Tillväxttakten för de offentliga utgifterna, med beaktande av diskretionära åtgärder på inkomstsidan, är i linje med stabilitets- och tillväxtpaktens riktmärke under hela programperioden. Ytterligare insatser såväl som ändringar i strukturanpassningens sammansättning kan krävas även under konvergensprogrammets senare år, då utvecklingen mot det medelfristiga budgetmålet övervägande bygger på stora nedskärningar av de offentliga investeringarna och inte i tillräcklig utsträckning understöds av detaljerade åtgärder. Den offentliga skulden beräknas ligga kvar på en nivå under 60 % av BNP under hela programperioden. Enligt de nationella myndigheterna beräknas den förbli i stort sett konstant och ligga något över 55,5 % av BNP fram till 2014/2015 (och minska under 2016) medan kommissionen, med hänsyn till de potentiella riskerna för konsolideringsplanerna och de skuldminskande inslagen, beräknar att den kommer att öka till omkring 59 % av BNP under 2014. Skattedisciplinen förblir en central fråga i kampen mot skatteundandragande, något som också kräver en minskad administrativ börda för skattebetalarna och förbättrad effektivitet inom skatteförvaltningen. Om budgetkonsolideringen ska bli framgångsrik är det viktigt att den backas upp av omfattande strukturreformer.

               (10)

               En låg andel av tillväxtfrämjande utgifter (utbildning, forskning och innovation) och minskande offentliga investeringar hindrar tillväxtutsikterna på längre sikt. Den polska hälso- och sjukvårdssektorn ställs inför kostnadsineffektiviteter och begränsningar vad gäller tillgången till vård, samtidigt som vårdkostnaderna väntas växa betydligt på medellång till lång sikt på grund av en åldrande befolkning och därmed öka bördan för de offentliga finanserna. Systemet skulle kunna förbättras genom att man stärker primärvården och remissystemen och utnyttjar möjligheterna till kostnadseffektivitetsvinster i sjukhusvården.

               (11)

               Regeringen har ännu inte infört en permanent utgiftsregel som är förenlig med det europeiska nationalräkenskapssystemet (ENS). Vidare har Polen endast gjort begränsade framsteg vad gäller den medelfristiga planeringen och det har inte skett någon förbättring i samordningen av budgetförfarandet mellan olika nivåer inom den offentliga sektorn.

               (12)

               Ungdomsarbetslösheten växer, vilket till stor del beror på att utbildningen inte i tillräcklig grad är anpassad till arbetsmarknadens behov. De reformer av utbildningssystemen som genomförs har till syfte att åtgärda diskrepansen mellan färdigheter och behov, men det finns fortfarande behov för att öka tillgången på lärlingsutbildningar och arbetsplatsbaserad undervisning, att öka samarbetet mellan skolor och arbetsgivare och att förbättra undervisningens kvalitet. Genomförandet av ett ungdomsgarantisystem som bygger på nuvarande ansträngningar, skulle ge unga människor stöd och hjälp att komma in på arbetsmarknaden. Andelen vuxna som deltar i livslångt lärande förblir mycket låg och strategin för livslångt lärande har ännu inte antagits.

               (13)

               När det gäller den tidiga barnomsorgen har statens ansträngningar koncentrerats på ”småbarnsprogrammet”. Antalet daghem har därför nästan fördubblats de senaste två åren, men är fortfarande extremt få i relativa termer och svarar inte mot efterfrågan. Polen tog endast små steg för att åtgärda det utbredda utnyttjandet av tidsbegränsade anställningar. Polen har den tredje högsta andelen ofrivilliga visstidsanställningar i unionen, särskilt i åldersgruppen 15–24. Medan avtalen om visstidsanställning ofta framhålls som ett sätt för arbetslösa att komma in på arbetsmarknaden för att senare kunna få ett fast anställningskontrakt, förefaller detta inte gälla för majoriteten arbetstagare i Polen. I stället verkar det utbredda utnyttjandet av sådana avtal ha ett negativt inflytande på humankapitalets kvalitet och på produktiviteten, då tillfälligt anställda förefaller ha sämre tillgång till yrkesutbildning. Avtalen om visstidsanställning är oftast också förknippade med betydligt lägre löner, vilket leder till att fattigdomsnivån bland förvärvsarbetande är en av de högsta i unionen. Dessutom är det mycket vanligt att man utnyttjar temporära civilrättsliga kontrakt med betydligt sämre villkor vad gäller socialt skydd. Enligt den statliga rapporten ”Ungdom 2011” är över 50 % av unga arbetstagare anställda på sådana avtal.

               (14)

               När det gäller äldre arbetstagare är sysselsättningsgraden låg i Polen. Möjligheterna till tidig pensionering har skurits ned betydligt och det har skett en allmän pensionsreform, men gruvarbetare har fortfarande rätt till ett särskilt pensionssystem. Dessutom skapar det sociala trygghetssystemet för jordbrukare (KRUS) incitament för småjordbrukare att stanna inom jordbrukssektorn, framför allt eftersom enskilda jordbruksinkomster inte kan spåras ordentligt i systemet. Detta resulterar i en dold arbetslöshet på landsbygden, som håller tillbaka produktivitetstillväxten och arbetskraftens regionala rörlighet och rörligheten mellan sektorer.

               (15)

               Polen är bland de medlemsstater som har lägst utgifter för forskning och utveckling, och har bland de sämsta resultaten med hänsyn till de bredare innovationsindikatorerna. FoU-utgifternas totala andel av BNP i Polen (0,77 % 2011) var bland de lägsta i unionen. De privata FoU-utgifterna är särskilt låga (0,2 % av BNP under 2011). De polska företagen har i hög grad inriktat sig på redan existerande teknologi genom investeringar i anläggningstillgångar. Detta visade sig leda till produktivitetsvinster och ekonomisk tillväxt, men vad Polen nu behöver är en övergång till en mer inhemsk innovationsbaserad modell. Reformer av forskningssystemet och det högre utbildningssystemet var inledningen på en övergripande omstrukturering för att få till stånd ett samarbete mellan forskning och näringsliv. Ingen utvärdering av reformerna finns ännu tillgänglig. Det krävs snarare ett helhetsperspektiv för att nå samverkan mellan ansträngningarna inom forsknings-, innovations- och industripolitiken, och för att se till att det finns lämpliga verktyg som stöder hela innovationscykeln.

               (16)

               Mycket stora vinster kan fortfarande göras på förbättringar av energieffektiviteten inom alla sektorer i Polens ekonomi, särskilt genom isolering av byggnader – sådana vinster kan stödja tillväxten. Det inhemska elnätet är fortfarande överbelastat, men det finns framskridna planer på att skapa ökad kapacitet genom sammanlänkning med omgivande marknader. Konkurrensen på gasmarknaden hindras fortfarande av en rad faktorer, och bland annat måste utfasningen av de reglerade priserna avslutas; den etablerade operatören har en marknadsandel på omkring 97 % av slutkunds- och grossistmarknaderna, och 90 % av naturgasimporten kommer från Ryssland.

               (17)

               Trots vissa framsteg är Polens transportinfrastruktur underutvecklad och förblir en stor flaskhals när det gäller tillväxt. De stora infrastrukturprojekten går framåt, men järnvägsinvesteringsprojekten släpar till stor del efter. Den nedgångna järnvägsinfrastrukturen kräver omfattande och växande investeringar eftersom endast 36 % av de omkring 20 000 km järnvägslinjer som är i bruk är i gott tekniskt skick. Trots den senaste tidens ansträngningar ligger Polen fortfarande rejält efter övriga medlemsstater när det gäller att ta tillvara tillväxtpotentialen hos informations- och kommunikationstekniken (IKT). Den fasta bredbandstäckningen är den lägsta i unionen, både på nationell nivå och på landsbygden. Investeringarna i vattennäten har förblivit otillräckliga.

               (18)

               Den offentliga förvaltningens resultat ligger under EU-genomsnittet. De viktigaste problemen rör öppenhet och insyn, skattesystemets komplexitet och efterlevnadskostnaderna, den ökande genomsnittliga tidsåtgången för förfaranden i privaträttsliga ärenden samt långa insolvensförfaranden och låga återvinningsnivåer. Utnyttjandet av e-förvaltning inom den offentliga förvaltningen ligger fortfarande under EU-genomsnittet. Polen har inlett en reform för att göra det lättare att få tillträde till reglerade yrken, men reformen ligger efter den tidsplan som först annonserades.

               (19)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Polens ekonomiska politik. Den har bedömt det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Polen utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1 till 7 nedan.

               (20)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Polen att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:

               1.

               Stärka och genomföra den finanspolitiska strategin för 2013 och åren därefter, understödd av tillräckligt detaljerade åtgärder för både 2013 och 2014, i syfte att garantera att det alltför stora underskottet korrigeras på ett hållbart sätt senast 2014 och att den finanspolitiska ansträngning som anges i rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott uppnås. För en hållbar korrigering av de finanspolitiska obalanserna krävs ett tillförlitligt genomförande av långtgående strukturreformer, vilket skulle öka anpassningskapaciteten och ge en skjuts åt potentiell tillväxt och sysselsättning. Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet, fortsätta den strukturanpassning som kommer att göra det möjligt för Polen att uppnå det medelfristiga budgetmålet senast 2016. Med sikte på att förbättra de offentliga finansernas kvalitet, minimera nedskärningar av tillväxtfrämjande investeringar och omvärdera utgiftspolitiken, göra socialpolitiken bättre riktad samt öka kostnadseffektiviteten och utgifternas ändamålsenlighet inom hälso- och sjukvårdssektorn. Förbättra skattedisciplinen, särskilt genom att öka effektiviteten inom skatteförvaltningen.

               2.

               Säkra införandet av en permanent utgiftsregel under 2013, som är förenlig med det europeiska nationalräkenskapssystemets regler. Vidta åtgärder för att stärka mekanismerna för samordning mellan de olika nivåerna inom den offentliga sektorn i samband med det årliga budgetförfarandet och budgetförfarandet på medellång sikt.

               3.

               Stärka ansträngningarna för att minska ungdomsarbetslösheten, till exempel genom en ungdomsgaranti, och öka tillgången på lärlingsutbildningar och arbetsplatsbaserad undervisning genom att stärka samarbetet mellan skolor och arbetsgivare och genom att förbättra undervisningens kvalitet. Anta den föreslagna strategin för livslångt lärande. Bekämpa fattigdomen bland förvärvsarbetande och segmenteringen av arbetsmarknaden genom att underlätta övergången från visstids- till fast anställning och genom att minska det överdrivna utnyttjandet av civilrättsliga kontrakt.

               4.

               Fortsätta ansträngningarna att öka sysselsättningsgraden för kvinnor, särskilt genom att investera i ekonomiskt överkomlig barnomsorg och förskoleverksamhet av hög kvalitet och genom att garantera stabil finansiering och kvalificerad personal. I syfte att förbättra arbetskraftens rörlighet mellan olika sektorer, vidta permanenta åtgärder för att reformera KRUS. Gradvis avveckla det särskilda pensionssystemet för gruvarbetare, så att de integreras i det allmänna systemet. Stärka den allmänna pensionsreformen med åtgärder som främjar anställbarheten för äldre arbetstagare, i syfte att höja pensionsåldern.

               5.

               Vidta ytterligare åtgärder för att skapa ett innovationsvänligt företagsklimat genom att stärka förbindelserna mellan forsknings-, innovations- och industripolitik, genom att vidareutveckla rullande instrument och skatteincitament samt genom att bättre inrikta redan existerande instrument på de olika delarna av innovationscykeln.

               6.

               Förnya och utvidga energiproduktionskapaciteten och förbättra effektiviteten i hela energikedjan. Påskynda och utvidga utvecklingen av elnätet, inbegripet gränsöverskridande sammanlänkningar, samt undanröja hindren för elutbyte över gränserna. Stärka konkurrensen inom gassektorn genom att gradvis avveckla reglerade priser. Öka anslagen till tillsynsorganet för järnvägsmarknaden och stärka organets roll samt säkerställa att järnvägsinvesteringsprojekt genomförs ändamålsenligt och utan ytterligare fördröjning. Påskynda ansträngningarna att öka bredbandstäckningen. Förbättra avfalls- och vattenförvaltningen.

               7.

               Ta ytterligare steg för att förbättra företagsmiljön genom att göra det enklare att kontrollera efterlevnaden av kontrakt och lätta på kraven för bygglov och genom att minska kostnaderna för att efterleva skattelagstiftningen. Anta och genomföra den planerade avregleringen av tillträdet till reglerade yrken.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (3)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 65.

      (4)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (5)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 4 februari 2013 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Central Bank of Cyprus (ECB/2013/3)

text:
               9.2.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 37/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 4 februari 2013
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Central Bank of Cyprus
   (ECB/2013/3)
   2013/C 37/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för de nuvarande externa revisorerna för Central Bank of Cyprus löper ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2012. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2013.

               (3)

               Central Bank of Cyprus har utsett KPMG Limited som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2013 till 2017.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att KPMG Limited utses till externa revisorer för Central Bank of Cyprus för räkenskapsåren 2013 till 2017.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 4 februari 2013.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande


title: Rådets rekommendation av den 9 juni 2009 om patientsäkerhet och förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner

text:
               3.7.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 151/1

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juni 2009
   om patientsäkerhet och förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner
   2009/C 151/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 152.4 andra stycket,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   med beaktande av Europaparlamentets yttrande (1),
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2),
   med beaktande av Regionkommitténs yttrande (3), och
   av följande skäl:

               (1)

               I artikel 152 i fördraget föreskrivs att gemenskapens insatser, som ska komplettera den nationella politiken, ska inriktas på att förbättra folkhälsan, förebygga ohälsa och sjukdomar hos människor och undanröja faror för människors hälsa.

               (2)

               Det uppskattas att 8–12 % av de patienter som tas in på sjukhus i medlemsstaterna drabbas av negativa händelser under den tid de vårdas (4).

               (3)

               Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC) uppskattat att vårdrelaterade infektioner drabbar i genomsnitt en av tjugo patienter som vårdas på sjukhus, dvs. 4,1 miljoner patienter om året i EU, och att dessa infektioner varje år förorsakar 37 000 dödsfall.

               (4)

               Dålig patientsäkerhet är både ett allvarligt folkhälsoproblem och en stor ekonomisk belastning för de begränsade hälso- och sjukvårdsresurserna. Många negativa händelser kan undvikas, både på sjukhus och inom primärvården, eftersom systemrelaterade faktorer förefaller vara de främsta orsakerna.

               (5)

               Denna rekommendation bygger på och kompletterar det patientsäkerhetsarbete som bedrivs av Världshälsoorganisationen (WHO) genom World Alliance for Patient Safety, Europarådet och Organisationen för ekonomiskt samarbete och utveckling (OECD).

               (6)

               Inom ramen för temaområdet hälsa i det sjunde ramprogrammet för forskning och utveckling (5) stöder gemenskapen forskning om hälso- och sjukvårdssystem, särskilt i fråga om kvaliteten inom vården och även med inriktning på patientsäkerhet. Patientsäkerhet ges också särskild uppmärksamhet inom temaområdet för informations- och kommunikationsteknik.

               (7)

               I vitboken Tillsammans för hälsa: Strategi för EU: 2008–2013 av den 23 oktober 2007 identifierar kommissionen patientsäkerhet som ett åtgärdsområde.

               (8)

               Det finns uppgifter som tyder på att medlemsstaterna har kommit olika långt när det gäller att utforma och införa effektiva och övergripande strategier för patientsäkerhet (6). Denna rekommendation syftar därför till att staka ut ramarna för att stimulera policyutveckling och framtida insatser i och mellan medlemsstaterna med sikte på att behandla de viktigaste patientsäkerhetsfrågorna inom EU.

               (9)

               Patienter bör informeras och ges en starkare ställning genom medverkan i patientsäkerhetsarbetet. De bör informeras om patientsäkerhetsnormerna, bästa praxis och/eller införda säkerhetsbestämmelser och om hur de kan hitta tillgänglig och heltäckande information om system för klagomålshantering och prövning.

               (10)

               Medlemsstaterna bör upprätta, behålla eller förbättra övergripande system för rapportering och återkoppling så att de negativa händelsernas omfattning och orsaker kan fångas upp för utformning av ändamålsenliga lösningar och åtgärder. Patientsäkerheten bör byggas in i utbildningen och fortbildningen för vårdpersonalen i deras egenskap av vårdgivare.

               (11)

               Jämförbara och aggregerade uppgifter bör samlas in på gemenskapsnivå i syfte att fastställa ändamålsenliga och tydliga program, strukturer och strategier för patientsäkerhet, och bästa praxis bör spridas bland medlemsstaterna. För att underlätta det ömsesidiga lärandet bör en gemensam terminologi för patientsäkerhet och gemensamma indikatorer utarbetas i samarbete mellan medlemsstaterna och Europeiska kommissionen och med beaktande av arbetet i relevanta internationella organisationer.

               (12)

               Informations- och kommunikationstekniska hjälpmedel, t.ex. elektroniska patientjournaler eller elektronisk receptförskrivning, kan bidra till att förbättra patientsäkerheten, till exempel genom systematisk screening i syfte att upptäcka eventuella läkemedelsinteraktioner eller läkemedelsallergier. Information and communication technology tools should also aim to improve the understanding of users of the medical products.

               (13)

               Som komplement till de strategier som inriktas på en återhållsam användning av antimikrobiella medel (7) bör det utformas en nationell strategi som integrerar förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner i de nationella folkhälsomålen och som syftar till att minska risken för vårdrelaterade infektioner vid vårdinrättningarna. Det är av avgörande betydelse att de resurser som krävs för att införa komponenterna i den nationella strategin avsätts som en del av grundfinansieringen till hälso- och sjukvården.

               (14)

               Förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner bör vara en långsiktig strategisk prioritering för vårdinrättningarna. Alla hierarkiska nivåer och funktioner bör samarbeta för att uppnå ett resultatinriktat beteende och en organisatorisk förändring genom att man fastställer ansvar på alla nivåer, organiserar stödfunktioner och lokala tekniska resurser samt inför utvärderingsrutiner.

               (15)

               Det finns inte alltid tillräcklig information om vårdrelaterade infektioner för att man ska kunna göra meningsfulla jämförelser mellan vårdinrättningarna genom övervakningsnätverk, övervaka de vårdrelaterade patogenernas epidemiologi samt utvärdera och styra strategier för förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner. Övervakningssystem bör därför upprättas eller stärkas vid vårdinrättningarna samt på regional och nationell nivå.

               (16)

               Medlemsstaterna bör försöka minska antalet människor som drabbas av vårdrelaterade infektioner. För att minska antalet vårdrelaterade infektioner bör rekrytering av hälso- och sjukvårdspersonal med specialistkompetens i vårdhygien uppmuntras. Dessutom bör medlemsstaterna och deras vårinrättningar överväga att använda ombud som ska stödja vårdhygienspecialisterna på den kliniska nivån.

               (17)

               Medlemsstaterna bör samarbeta intimt med hälsoteknikindustrin för att främja en bättre utformning av patientsäkerheten för att minska förekomsten av negativa händelser inom vården.

               (18)

               För att uppnå de mål för patientsäkerheten som anges ovan, inklusive förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner, bör medlemsstaterna säkerställa ett heltäckande tillvägagångssätt och samtidigt överväga de lämpligaste åtgärder som ger en verklig effekt på prevalensen och den belastning som negativa händelser medför.

               (19)

               När gemenskapen handlar på folkhälsoområdet bör den fullt ut respektera medlemsstaternas ansvar för att organisera och tillhandahålla hälso- och sjukvård.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS
   att vid tillämpningen av i denna förordning, följande definitioner tillämpas:

                  negativ händelse: en händelse som medför en skada hos en patient,

                  skada: en nedsättning i kroppens struktur eller funktion och/eller en deletär effekt av denna,

                  vårdrelaterad infektion: sjukdomstillstånd kopplade till förekomst av ett smittagens eller dess produkter i samband med exponering för vårdinrättningar eller vårdrutiner eller behandlingar,

                  patientsäkerhet: att en patient inte utsätts för undvikbar eller potentiell skada inom hälso- och sjukvården,

                  processindikator: en indikator som hänför sig till efterlevnad av överenskommen verksamhet, t.ex. handhygien, övervakning eller standardrutiner,

                  strukturell indikator: en indikator som hänför sig till samtliga resurser, t.ex. personal, infrastruktur eller en kommitté.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA FÖLJANDE
   I.   REKOMMENDATIONER OM ALLMÄNNA PATIENTSÄKERHETSFRÅGOR

               1.

               Att stödja upprättande och utveckling av nationella strategier och program om patientsäkerhet genom att

                           a)

                           utse den eller de behöriga myndigheter eller annat eller andra behöriga organ som ska ansvara för patientsäkerhet inom deras territorier,

                           b)

                           bygga in patientsäkerhet som en prioriterad fråga i hälsopolitik och hälsoprogram såväl på nationell som på regional och lokal nivå,

                           c)

                           stödja utformning av säkrare användarvänliga system, processer och redskap, inklusive användning av informations- och kommunikationsteknik,

                           d)

                           regelbundet se över och uppdatera säkerhetsnormer och/eller bästa tillämplig praxis för vård som ges på deras territorium,

                           e)

                           främja att hälso- och sjukvårdspersonalens organisationer aktivt medverkar i patientsäkerhetsarbetet,

                           f)

                           inkludera en särskild strategi för att främja säker praxis i syfte att förebygga de vanligast förekommande negativa händelserna såsom läkemedelsrelaterade händelser, vårdrelaterade infektioner och komplikationer under eller efter kirurgiska ingrepp.

               2.

               Att informera och stärka medborgarnas och patienternas ställning genom att

                           a)

                           involvera patientorganisationer och patientföreträdare i utformningen av strategier och program för patientsäkerhet på alla lämpliga nivåer,

                           b)

                           sprida information till patienterna om

                                       i)

                                       gällande patientsäkerhetsnormer,

                                       ii)

                                       risker och gällande säkerhetsnormer för att minska eller förebygga misstag och skada, inbegripet bästa praxis, samt om rätten att informeras innan de ger sitt samtycke till behandling så att de lättare kan välja och fatta beslut,

                                       iii)

                                       klagomålsförfaranden och möjligheter till gottgörelse och prövning samt om tillämpliga bestämmelser och villkor,

                           c)

                           överväga möjligheterna att utveckla kärnkompetens på patientsäkerhetsområdet, nämligen de baskunskaper, attityder och färdigheter som krävs för att uppnå en säkrare vård, för patienterna.

               3.

               Att stödja upprättande eller stärkande av sådana neutrala system för rapportering och återkoppling om negativa händelser som

                           a)

                           ger information om omfattning, typ och orsaker när det gäller misstag, negativa händelser och tillbud,

                           b)

                           uppmuntrar vårdpersonalen till aktiv rapportering genom att skapa öppna, rättvisa och icke bestraffande förutsättningar för rapportering; denna rapportering bör vara åtskild från medlemsstaternas disciplinära system och förfaranden för vårdpersonal, och de juridiska frågorna kring vårdpersonalens ansvar bör vid behov klargöras,

                           c)

                           på lämpligt sätt ger möjligheter för patienter och deras anhöriga och andra informella vårdgivare att rapportera om sina erfarenheter,

                           d)

                           kompletterar andra rapporteringssystem som gäller säkerhet, t.ex. för läkemedel och medicintekniska produkter, och samtidigt om möjligt undvika dubbelrapportering.

               4.

               Att på lämplig nivå främja utbildning och fortbildning i patientsäkerhet för vårdpersonal genom att

                           a)

                           uppmuntra multidisciplinär utbildning och fortbildning i patientsäkerhet för all hälso- och sjukvårdspersonal och annan vårdpersonal samt relevant ledningspersonal och administrativ personal i olika vårdmiljöer,

                           b)

                           bygga in patientsäkerhet i grund- och forskarutbildningen, den arbetsplatsanknutna utbildningen och i den löpande fortbildningen för hälso- och sjukvårdspersonal,

                           c)

                           överväga att utveckla kärnkompetens på patientsäkerhetsområdet (dvs. de baskunskaper, attityder och färdigheter som krävs för att uppnå en säkrare vård) för spridning till all vårdpersonal och relevant ledningspersonal och administrativ personal,

                           d)

                           lämna och sprida information till all vårdpersonal om patientsäkerhetsnormer, risker och den säkerhet och de åtgärder som tillämpas för att minska eller förebygga misstag och skada, bland annat bästa praxis, samt främja vårdpersonalens medverkan,

                           e)

                           samarbeta med organisationer som medverkar i utbildning inom vårdyrken för att se till att patientsäkerhet ges tillräcklig uppmärksamhet i den högre utbildningen och i den löpande utbildningen och fortbildningen för hälso- och sjukvårdspersonal, inbegripet utveckling av de färdigheter som krävs för att styra och åstadkomma det förändrade beteende som krävs för att förbättra patientsäkerheten genom systemförändring.

               5.

               Att klassificera och mäta patientsäkerheten på gemenskapsnivå genom samarbete inbördes och med kommissionen för att

                           a)

                           utarbeta gemensamma definitioner och gemensam terminologi, med beaktande av internationell standardiseringsverksamhet, t.ex. den internationella klassifikation för patientsäkerhet (International Classification for Patient Safety) som håller på att utarbetas av WHO, och Europarådets arbete på detta område,

                           b)

                           utarbeta en uppsättning gemensamma, tillförlitliga och jämförbara indikatorer i syfte att kartlägga säkerhetsproblem, utvärdera effektiviteten i åtgärder som vidtagits för ökad säkerhet samt underlätta det ömsesidiga lärandet mellan medlemsstaterna. Hänsyn bör tas till arbetet på nationell nivå och internationell verksamhet som OECD:s projekt för vårdkvalitetsindikatorer och gemenskapens projekt för hälsoindikatorer,

                           c)

                           samla och utbyta jämförbara uppgifter och information på EU-nivå om resultat av patientsäkerhetsarbetet (typer och antal) för att underlätta det ömsesidiga lärandet och stödja fastställandet av prioriteringar för att hjälpa medlemsstaterna att i framtiden ge allmänheten tillgång till relevanta indikatorer.

               6.

               Att utbyta kunskaper, erfarenheter och bästa praxis genom att samarbeta inbördes och med kommissionen samt med europeiska och internationella organ när det gäller

                           a)

                           upprättande av effektiva och transparenta program, strukturer och strategier för patientsäkerhet, inklusive rapporterings- och återkopplingssystem för att åtgärda negativa händelser inom hälso- och sjukvården,

                           b)

                           effektiviteten i de åtgärder och lösningar som införts för patientsäkerhet i olika vårdmiljöer och utvärderingen av om de kan överföras till andra sammanhang,

                           c)

                           larm som rör mer betydande patientsäkerhetsproblem.

               7.

               Att utveckla och främja forskning om patientsäkerhet.

         II.   YTTERLIGARE REKOMMENDATIONER OM FÖREBYGGANDE OCH KONTROLL AV VÅRDRELATERADE INFEKTIONER

               8.

               Att anta och införa en nationell strategi för förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner med följande mål:

                           a)

                           Införa vårdhygieniska åtgärder på medlemsstatsnivå eller regional nivå för att bidra till att begränsa de vårdrelaterade infektionerna och framför allt

                                       i)

                                       på lämpligt sätt införa standard- och riskbaserade vårdhygieniska åtgärder i alla vårdmiljöer,

                                       ii)

                                       främja enhetlighet i och underrättelser om vårdhygieniska mellan vårdgivare som behandlar eller har omsorg om en viss patient,

                                       iii)

                                       göra riktlinjer och rekommendationer tillgängliga i medlemsstaterna,

                                       iv)

                                       verka för efterlevnad av åtgärder med hjälp av strukturella indikatorer och processindikatorer samt resultat av befintliga ackrediterings- och certifieringsprocesser.

                           b)

                           Stärka det vårdhygieniska arbetet vid vårdinrättningarna, särskilt genom att uppmuntra vårdinrättningarna att tillämpa

                                       i)

                                       ett program för förebyggande och kontroll av infektioner som bl.a. omfattar organisatoriska och strukturella förutsättningar, riktlinjer för diagnostik, vård och behandling (exempelvis antimikrobiell läkemedelsbehandling), resursbehov, övervakningsmål, utbildning och patientinformation,

                                       ii)

                                       lämpliga organisatoriska styrmodeller för att utarbeta och övervaka programmet för förebyggande och kontroll av infektioner,

                                       iii)

                                       lämpliga organisatoriska lösningar och kvalificerad personal med uppgift att genomföra programmet för förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner.

                           c)

                           Upprätta eller stärka aktiva övervakningssystem genom att

                                       i)

                                       på nationell eller regional nivå

                                                   —

                                                   på lämpligt sätt organisera regelbundna prevalensundersökningar,

                                                   —

                                                   ta hänsyn till betydelsen av övervakning av särskilda typer av infektioner i syfte att ta fram nationella referensdata, åtföljda av processindikatorer och strukturella indikatorer för utvärderingen av strategin,

                                                   —

                                                   i rätt tid organisera upptäckt och rapportering av sådana vårdrelaterade organismer eller kluster av vårdrelaterade infektioner som ska anmälas till relevant organ enligt kraven på medlemsstatsnivå,

                                                   —

                                                   rapportera kluster och infektionstyper av betydelse för gemenskapen eller internationellt i enlighet med gällande gemenskapslagstiftning (8) och andra internationella författningar,

                                       ii)

                                       vid vårdinrättningarna

                                                   —

                                                   främja en hög kvalitet på den mikrobiologiska dokumentationen och patientjournalerna,

                                                   —

                                                   genomföra övervakningen av incidensen av särskilda typer av infektioner med hjälp av processindikatorer och strukturella indikatorer i syfte att utvärdera genomförandet av de vårdhygieniska åtgärderna,

                                                   —

                                                   överväga att tillämpa övervakning på särskilda typer av infektioner och/eller särskilda stammar av vårdrelaterade patogener för att i tid upptäcka anmälningspliktiga vårdrelaterade organismer eller kluster av vårdrelaterade infektioner,

                                       iii)

                                       om möjligt alltid använda de övervakningsmetoder och indikatorer som rekommenderas av Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar och de falldefinitioner som fastställts på gemenskapsnivå i enlighet med beslut nr 2119/98/EG.

                           d)

                           Främja utbildning och fortbildning för vårdpersonal genom att

                                       i)

                                       på nationell eller regional nivå utforma och införa särskild utbildning i vårdhygien och/eller utbildningsprogram för personal som arbetar med vårdhygienfrågor samt förstärka utbildningen för förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner för annan vårdpersonal,

                                       ii)

                                       vid vårdinrättningarna

                                                   —

                                                   anordna regelbunden utbildning för all hälso- och sjukvårdspersonal, inklusive chefer, om grundprinciperna för hygien och vårdhygien,

                                                   —

                                                   anordna regelbunden specialiserad utbildning för personal som har särskilda uppgifter som rör förebyggande och kontroll av vårdrelaterade infektioner.

                           e)

                           Förbättra vårdinrättningarnas information till patienterna genom att

                                       i)

                                       tillhandahålla objektiv och begriplig information om risken att drabbas av vårdrelaterade infektioner, om åtgärder som vårdinrättningarna har vidtagit för att undvika sådana infektioner och om hur patienterna kan hjälpa till att undvika sådana infektioner,

                                       ii)

                                       lämna särskild information, exempelvis. om vårdhygieniska åtgärder, till patienter som har koloniserats eller infekterats av vårdrelaterade patogener.

                           f)

                           Stödja forskning inom t.ex. epidemiologi, tillämpningar inom nanoteknik och nanomaterial, nya förebyggande och terapeutiska metoder och åtgärder samt de vårdhygieniska åtgärdernas kostnadseffektivitet.

               9.

               Att, för det samordnade genomförandet av strategin och för informationsutbyte och samordning med kommissionen, Europeiska centrumet för förebyggande och kontroll av sjukdomar (ECDC), Europeiska läkemedelsmyndigheten och de övriga medlemstaterna, överväga att om möjligt senast den 9 juni 2011 inrätta en sektorsövergripande mekanism eller motsvarande system som ska motsvara infrastrukturen i varje medlemsstat, i samverkan med eller integrerad i den befintliga sektorsövergripande mekanism som inrättats i enlighet med rådets rekommendation 2002/77/EG av den 15 november 2001 om återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin (9).

         III.   SLUTLIGA REKOMMENDATIONER

               10.

               Att sprida innehållet i denna rekommendation till hälso- och sjukvårdsorganisationer, yrkessammanslutningar och utbildningsanstalter samt uppmuntra dem att följa de rekommenderade tillvägagångssätten så att de viktigaste inslagen kan omsättas i den dagliga verksamheten.

               11.

               Att rapportera till kommissionen om framstegen med att genomföra denna rekommendation senast den 9 juni 2011, och därefter på kommissionens begäran, I syfte att bidra till uppföljningen av rekommendationen på gemenskapsnivå.

         HÄRIGENOM UPPMANAS KOMMISSIONEN
   att senast den 9 juni 2012 utarbeta en genomföranderapport till rådet med en bedömning av denna rekommendations effekter på grundval av information från medlemsstaterna, att bedöma i vilken utsträckning de föreslagna åtgärderna fungerar effektivt och att överväga behovet av ytterligare åtgärder.

      Utfärdad i Luxemburg den 8 juni 2009.

            På rådets vägnar

         Petr ŠIMERKA

            Ordförande

      (1)  Yttrande av den den 23 april 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (2)  Yttrande av den 25 mars 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (3)  Yttrande av den 22 april 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (4)  Den tekniska rapporten Improving Patient Safety in the EU, utarbetad för Europeiska kommissionens räkning och publicerad 2008 av RAND Corporation.

      (5)  Europaparlamentets och rådets beslut nr 1982/2006/EG av den 18 december 2006 om Europeiska gemenskapens sjunde ramprogram för verksamhet inom området forskning, teknisk utveckling och demonstration (2007–2013) (EUT L 412, 30.12.2006, s. 1).

      (6)  Projektet för ökad patientsäkerhet i Europa (Simpatie), finansierat genom EU:s folkhälsoprogram 2003–2008, (http://www.simpatie.org).

      (7)  Exempelvis rådets slutsatser om antimikrobiell resistens, som antogs den 10 juni 2008.

      (8)  Exempelvis Europaparlamentets och rådets beslut nr 2119/98/EG av den 24 september 1998 om att bilda ett nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar i gemenskapen och det internationella hälsoreglementet (EGT L 268, 3.10.1998, s. 1) och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 726/2004 av den 31 mars 2004 om inrättande av gemenskapsförfaranden för godkännande av och tillsyn över humanläkemedel och veterinärmedicinska läkemedel samt om inrättande av en europeisk läkemedelsmyndighet (EUT L 136, 30.4.2004, s. 1).

      (9)  EGT L 34, 5.2.2002, s. 13.


Avis juridique important

|

E2001C0174

Rekommendation från Eftas övervakningsmyndighet nr 174/01/KOL av den 8 juni 2001 om ett samordnat inspektionsprogram för 2001 för att säkerställa att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och vissa produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker följs

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 015 , 17/01/2002 s. 0042 - 0048

Rekommendation från Efta:s övervakningsmyndighetnr 174/01/KOLav den 8 juni 2001om ett samordnat inspektionsprogram för 2001 för att säkerställa att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och vissa produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker följsEFTA:s ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av EES-avtalet, särskilt artikel 109 i och protokoll nr 1 till detta,med beaktande av avtalet mellan medlemsstaterna i Efta om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, särskilt artikel 5.2 b i och protokoll nr 1 till detta,med beaktande av den rättsakt som lagts till i punkt 38 i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet (rådets direktiv 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål(1)) enligt den senaste ändringen, särskilt artikel 7.2 b i detta direktiv,med beaktande av den rättsakt som lagts till i punkt 54 i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet (rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker(2)) enligt den senaste ändringen, särskilt artikel 4.2 b i detta direktiv,efter samråd med Eftas livsmedelskommitté som bistår Eftas övervakningsmyndighet, ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 7.2 b i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.2 b i direktiv 90/642/EEG skall Eftas övervakningsmyndighet senast den 31 december varje år förelägga Eftas livsmedelskommitté, som bistår Eftas övervakningsmyndighet, en rekommendation för ett samordnat inspektionsprogram för medlemsstaterna i Efta för att se till att de gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställs i bilaga II till nämnda direktiv följs.(2) De erfarenheter av att fastställa, genomföra och rapportera om de tre tidigare årliga samordnade inspektionsprogrammen visar att fleråriga program verkar vara mest effektiva och praktiska. Denna rekommendation bör innehålla ramarna för framtida inspektionsprogram. Enligt artikel 1.1 i kommissionens förordning (EG) nr 645/2000(3) får kommissionens rekommendationer omfatta perioder på mellan ett och fem år.(3) Eftas övervakningsmyndighet bör successivt sträva efter ett system som gör det möjligt att beräkna den faktiska förekomsten av bekämpningsmedel i kosten i enlighet med andra stycket i artikel 7.3 i direktiv 86/362/EEG och andra stycket i artikel 4.3 i direktiv 90/642/EEG. För att underlätta undersökningen av om sådana beräkningar kan göras bör uppgifter om övervakningen av bekämpningsmedelsrester i ett antal livsmedel som utgör huvudbeståndsdel i den europeiska kosthållningen finnas tillgängliga (se bilaga II). Med tanke på tillgängliga resurser för övervakningen av bekämpningsmedelsrester på nationell nivå kan medlemsstaterna i Efta endast analysera prov på tio produkter varje år inom ett samordnat inspektionsprogram. Användningen av bekämpningsmedel ändras under löpande programperioder på fem år. Varje bekämpningsmedel skall i allmänhet övervakas i 20-30 livsmedel i en rad provserier som sträcker sig över tre år.(4) Den övervakning av bekämpningsmedelsrester som rekommenderas för 2001 kommer att göra det möjligt att undersöka möjligheten att använda uppgifterna angående bekämpningsmedlen acefat, benomyl-gruppen, klorpyrifos, iprodion och metamidofos för beräkningar av den faktiska förekomsten i kosten, eftersom dessa föreningar (grupp A i bilaga I) redan har övervakats mellan 1996 och 2000. Fortsatt övervakning gör det lättare att fastställa förändringar av bekämpningsmedlens förekomst.(5) Den övervakning av bekämpningsmedelsrester som rekommenderas för åren 2001-2004 kommer att göra det möjligt att undersöka möjligheten att använda uppgifterna angående bekämpningsmedlen diazinon, metalaxyl, metidation, tiabendazol och triazofos för beräkningar av den faktiska förekomsten i kosten, eftersom dessa föreningar (grupp B i bilaga I) redan har övervakats mellan 1997 och 2000.(6) Den övervakning av bekämpningsmedelsrester som rekommenderas för åren 2001-2004 kommer att göra det möjligt att undersöka möjligheten att använda uppgifterna angående bekämpningsmedlen deltametrin, endosulfan, imazalil, klorpyrifosmetyl, lambda-cyhalotrin, maneb-gruppen, mekarbam, permetrin, pirimifosmetyl och vinklozolin för beräkningar av den faktiska förekomsten i kosten, eftersom dessa föreningar (grupp C i bilaga I) redan har övervakats under 1998, 1999 och 2000.(7) Den övervakning av bekämpningsmedelsrester som rekommenderas för åren 2000-2004 kommer att göra det möjligt att undersöka möjligheten att använda uppgifterna angående bekämpningsmedlen azinfosmetyl, kaptan, klortalonil, diklofluanid, dikofol, dimetoat, folpet, malation, ometoat, procymidon, propyzamid och azoxystrobin för beräkningar av den faktiska förekomsten i kosten, eftersom dessa föreningar (grupp D i bilaga I) redan har övervakats under 1998, 1999 och 2000.(8) Övervakning av disulfoton, forat, tiometon och oxydemeton-methyl kan inte göras med hjälp av analytiska metoder för rutinmässig övervakning av olika bekämpningsmedelsrester. När dessa restvärden antas föreligga skall uppgifter samlas in i de Efta-stater där det är mest sannolikt att bekämpningsmedelsresterna hittas.(9) Det behövs ett systematiskt, statistiskt tillvägagångssätt beträffande antalet prover som skall tas i varje samordnad inspektion. Ett sådant tillvägagångssätt har upprättats av Codex Alimentarius-kommissionen(4). Baserat på en binomialfördelning kan man med sammanlagt 459 prov med 99 % säkerhet få minst ett prov som innehåller bekämpningsmedelsrester över detektionsgränsen där 1 % av produkterna av vegetabiliskt ursprung innehåller bekämpningsmedelsrester över detektionsgränsen. Man bör därför ta minst 459 prover inom EES-området och för Efta-staterna rekommenderas, på grundval av befolkningsmängd och antal konsumenter, minst tolv prover per produkt och år.(10) Utkastet till riktlinjer för kvalitetskontrollförfaranden vid analys av bekämpningsmedelsrester, offentliggjorda i bilaga II till övervakningsrekommendationen för 1999, diskuterades av experter från EU:s medlemsstater i Oeiras, Portugal den 15-16 september 1997. Undergruppen för bekämpningsmedelsrester till arbetsgruppen för växtskydd tog del av utkastet den 20-21 november 1997. Det råder enighet om att utkastet till riktlinjer så långt som möjligt bör tillämpas i EU-staternas analyslaboratorier och revideras enligt de erfarenheter som görs. Riktlinjerna diskuterades och revideras av EU-staternas experter i Aten, Grekland, den 15-17 november 1999. De reviderade riktlinjerna kommer att läggas fram inför Ständiga kommittén för växtskydd och offentliggöras av kommissionen(5).(11) I artikel 7.2 a i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.2 a i direktiv 90/642/EEG föreskrivs att medlemsstaterna i Efta skall specificera de kriterier de tillämpat när de utarbetat nationella inspektionsprogram i samband med att de överlämnar information till Eftas övervakningsmyndighet om genomförandet av dessa under det följande året. Denna information skall omfatta de kriterier som tillämpats vid fastställandet av hur många prover som skall tas och analyser som skall utföras samt de rapporteringsnivåer som tillämpats samt enligt vilka kriterier dessa har fastställts. Närmare uppgifter om godkännande av de laboratorier som utför analyserna skall anges enligt den rättsakt som avses i punkt 54n i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet, direktiv 93/99/EG av den 29 oktober 1993 om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel(6).(12) Information om resultaten av inspektionsprogrammen lämpar sig särskilt väl för elektronisk/datoriserad behandling, lagring och överföring. Kommissionen har utarbetat formateringar för uppgifter på diskett som kan överföras från medlemsstaterna till kommissionen. Medlemsstaterna i Efta kan använda samma format och bör därför kunna sända in sina rapporter till Eftas övervakningsmyndighet i standardformatet. Det är effektivast om riktlinjer utarbetas för den vidare utvecklingen av ett sådant standardformat.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.1. Att provta och analysera de kombinationer av produkter och bekämpningsmedelsrester som anges i bilaga I, med minst tolv prov av varje produkt som i lämplig mån återspeglar medlemsstatens, EES och tredje lands marknadsandelar av respektive Efta-stats marknad. För minst ett bekämpningsmedel som eventuellt utgör en akut risk utförs en individuell analys av en av enheterna i samlingsprovet på följande sätt: två prov av ett lämpligt antal ämnen tas, om möjligt produkter från en och samma producent. Om bekämpningsmedlet påvisas i det första sammansatta provet skall ämnena i det andra provet analyseras var för sig. Under 2001 kommer kombinationerna forat/potatis och/eller metidation/äpplen att omfattas av denna bestämmelse.2. Att ta stickprov av produkter för analys av disulfoton, forat, tiometon och oxydemeton-methyl i de länder där det är tillåtet att använda dessa bekämpningsmedel för de produkterna, på grundval av det antal prov av varje produkt som anges i punkt 1.3. Att senast den 31 augusti 2002 rapportera resultaten för den del av den särskilda uppgiften som fördelats på år 2001 enligt bilaga I, med angivande av de analysmetoder som tillämpats och de rapporteringsnivåer som uppnåtts, i enlighet med kvalitetskontrollförfarandena i Kvalitetskontroll vid analys av bekämpningsmedelsrester, i ett format - inbegripet elektroniskt - som anges i bilaga II och III till rekommendationerna från Eftas övervakningsmyndighet för 1999(7).4. Att senast den 31 augusti 2001 tillställa Eftas övervakningsmyndighet och övriga EES/Efta-stater all den information som krävs enligt artikel 7.3 i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.3 i direktiv 90/642/EEG om 2000 års inspektioner för att se till, åtminstone genom stickprov, att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester följs, varvid särskilt skall anges:1. Resultaten av de nationella programmen för bekämpningsmedel som är förtecknade i bilaga II till direktiven 86/362/EEG och 90/642/EEG i förhållande till de harmoniserade gränsvärdena och, i de fall sådana ännu inte har fastställts på gemenskapsnivå, i förhållande till gällande nationella gränsvärden.2. Uppgifter om kvalitetskontrollförfarandena vid laboratorierna och särskilt uppgifter angående aspekter av riktlinjerna för kvalitetskontrollen vid analys av bekämpningsmedelsrester (bilaga II) som de inte har kunnat tillämpa eller där det har uppstått svårigheter vid tillämpningen.3. Uppgifter om ackreditering i enlighet med bestämmelserna i artikel 3 i direktiv 93/99/EEG för de laboratorier som utför analyserna (däribland typ av ackreditering, ackrediteringsorgan och kopia av ackrediteringen).4. Uppgifter om de kvalifikationstester och ringprov laboratoriet har deltagit i.5. Att senast den 30 september 2001 tillställa Eftas övervakningsmyndighet det planerade nationella programmet för övervakning av de gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställs genom direktiven 90/642/EEG och 86/362/EEG för 2002.6. Denna rekommendation riktar sig till Island, Liechtenstein och Norge.Utfärdad i Bryssel den 8 juni 2001.På Eftas övervakningsmyndighets vägnarHannes HafsteinMedlem av kollegiet(1) EGT L 221, 7.8.1986, s. 37.(2) EGT L 350, 14.12.1990, s. 71.(3) EGT L 78, 29.3.2000, s. 7.(4) Codex Alimentarius, Pesticide Residues in Foodstuffs, Rom 1994, ISBN 92-5-203271-1, vol. 2, s. 372(5) Offentliggjorda i EGT L 128, 21.5.1999, s. 30. En reviderad version kommer att finnas tillgänglig i dokument SANCO/3103/2000 (http://europa.eu.int/comm/food/fs/ph_ps/pest/index_en.htm).(6) EGT L 290, 24.11.1993, s. 14.(7) EGT L 74, 23.3.2000, bilaga II (förfaranden för kvalitetskontroll) s. 25 och bilaga III (arbetsdokument/rapporteringsformat) s. 38.BILAGA IKombinationer av bekämpningsmedel/produkter som skall övervakans inom den särskilda uppgiften enligt punkt 1 i rekommendationen>Plats för tabell>(a) Äpplen, tomater, sallat, jordgubbar, druvor.(b) Päron, bananer, bönor (färska eller frysta), potatis, morötter, appelsiner, mandariner, persikor/nektariner, spenat.(c) Blomkål, paprika, vete, melon, ris, gurka, huvudkål, ärter (frysta eller färska, utan baljor).(d) Äpplen, havre, tomater, sallat, druvor, jordgubbar, purjolök, lök, appelsinjuice, äppeljuice, råg, auberginer.BILAGA IISamordnade inspektionsprogram för åren 1996 till 2004 med beräknad upptagningsperiod och omfattning>Plats för tabell>z Äpplen, jordgubbar, vindruvor, tomater, sallat.y Mandariner, päron, bananer, bönor, potatis.x Apelsiner, persikor, morötter, spenat.w Blomkål, paprika, vete, melon.v Ris, gurka, huvudkål, ärter.u Lök, purjolök, apelsinjuice, äppeljuice, råg.