title: Rekommendation till rådets beslut om ömsesidigt bistånd till Rumänien

text:
Viktigt rättsligt meddelande

|

52009PC0199(01)

	[pic] | EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION |Bryssel den 21.4.2009KOM(2009) 199 slutligRekommendation tillRÅDETS BESLUTom ömsesidigt bistånd till RumänienFörslag tillRÅDETS BESLUTom medelfristigt ekonomiskt gemenskapsstöd till RumänienRekommendation tillRÅDETS BESLUTom ömsesidigt bistånd till RumänienochFörslag tillRÅDETS BESLUTom medelfristigt ekonomiskt gemenskapsstöd till RumänienMOTIVERINGINLEDNINGRumänien har haft en mycket hög ekonomisk tillväxt de senaste åren på i genomsnitt 6,5 % sedan 2002, med en kulmen på 7,1 % år 2008. Tillväxten har främst drivits på av inhemsk konsumtion och investeringar, underblåst av ett utlandsfinansierat uppsving inom finansiella förmedlingstjänster. Löneutvecklingen har också varit stark. Stor utlandsupplåning har lett till en snabbt ökad utlandsskuld, som uppgick till 53 % av BNP i slutet av 2008. Omfattande valutalån har gjort hushållen och företagens ekonomi mer sårbara för plötsliga svängningar i växelkursen. Det inhemska efterfrågetrycket har spätts på av en konjunkturförstärkande finanspolitik, med en offentlig nettoupplåning som ökat från 1,2 % av BNP år 2005 till 5,4 % år 2008. Så har skett trots att flera av rådets yttranden och kommissionens ekonomiskpolitiska råd från juni 2008 efterlyst en finanspolitisk konsolidering och förbättrad budgetstyrning.Den globala konjunkturnedgången och ökade riskminimeringen när det gäller inhemsk sårbarhet har lett till en betydande kreditåtstramning för Rumäniens del. Trycket på växelkursen har ökat och har sedan augusti 2007 lett till en kumulativ depreciering på drygt 30 %. Fjärde kvartalet 2008 minskade den inhemska efterfrågan med drygt 4 % på årsbasis, framför allt till följd av minskad privat konsumtion. Detta ska jämföras med en tvåsiffrig tillväxttakt under de tre första kvartalen. I förhållande till utlandet har dessutom konkurrenskraften och produktivitetsutvecklingen hämmats av strukturreformernas långsamma takt sedan EU-anslutningen. Regeringen har också ökade svårigheter på obligationsmarknaden, där den genomsnittliga räntan har stigit med cirka 300 punkter sedan ett år och då nästan enbart för obligationslån med kort löptid.Mot denna bakgrund vände de rumänska myndigheterna[1] sig den 6 mars 2009 till EU med en begäran om betalningsbalansstöd och riktade även en liknande begäran till Internationella valutafonden (IMF) och Världsbanken. Visserligen är krisen för ögonblicket inte akut, men de anser att finansiellt utländskt bistånd för närvarande krävs för att förstärka Rumäniens valutareserv. Detta baseras på ett scenario för de kommande två åren med betydande påfrestningar på både den offentliga och privata sektorns upplåning i utlandet. Ett finanspolitiskt program skulle också bidra till att stärka förtroendet för Rumäniens förmåga att fullgöra sina betalningsförpliktelser mot utlandet.Kommissionen meddelade i samråd med rådets ordförandeskap den 9 mars att EU var beredd att bevilja ett med IMF samordnat finansieringspaket för att stärka Rumäniens betalningsbalans. Samtidigt underströks det att det finansiella stödet förutsätter att de rumänska myndigheterna med stor beslutsamhet genomför ett kompletterande finanspolitiskt program.Med utgångspunkt från diskussioner med kommissionen och IMF kommer de rumänska myndigheterna att skicka en avsiktsförklaring till kommissionen och IMF, fokuserad på huvudinslagen i sitt ekonomiska korrigeringsprogram. Rådets ekonomiska stöd till Rumänien är villkorat till att denna skrivelse mottas. Huvudsyftet med detta korrigeringsprogram är att lindra effekterna av det sinande privata kapitalinflödet, samtidigt som finanspolitiska åtgärder ska vidtas för att åtgärda obalanserna mot utlandet och i de offentliga finanserna samt stärka finanssektorn. Mot bakgrund av detta program utfäste sig moderbolagen till de nio största utlandsägda bankerna i Rumänien gemensamt att bibehålla sin exponering mot Rumänien och vid behov bidra med ytterligare kapital.MAKROEKONOMISK UTVECKLING OCH FRAMTIDSUTSIKTEREfter flera års stark BNP-tillväxt, som sedan 2002 i genomsnitt uppgick till 6,5 % på årsbasis, sjönk tillväxten kraftigt under fjärde kvartalet 2008 till 2,9 % på årsbasis. Detta förorsakades främst av att den privata konsumtionen sjönk med nästan 4 % på årsbasis, samtidigt som bankerna i praktiken avbröt sin utlåning. Under fjärde kvartalet sjönk de fasta bruttoinvesteringarna kraftigt från över 30 % på årsbasis under första kvartalet till drygt 3 %. På utbudssidan förorsakades avmattningen främst av nedgången inom industrisektorn med cirka 8 %, från en tillväxt på 5,5 % under första kvartalet 2008. Nedgången var också kraftig inom byggnads- och tjänstesektorn.Den kraftigt sjunkande inhemska efterfrågan under fjärde kvartalet ledde också till minskad import, med negativ tillväxt mot slutet av året (-18 % på årsbasis). Den sjönk ytterligare i januari 2009 (-28 % på årsbasis, i rumänska leu). Exporten minskade också betydligt (-8 % på årsbasis i december 2008 och -13 % i januari 2009). Under 2008 minskade underskottet i bytesbalansen något, men uppgick fortfarande till hela 12,3 % av BNP, jämfört med 13,5 % år 2007. På finansieringssidan täckte utländska direktinvesteringar cirka 54 % av underskottet i bytesbalansen 2008. Återstoden täcktes främst med (mest privata) utlandslån, som ökade med cirka 53 % av BNP i slutet av 2008.-  Under det ekonomiska uppsvinget uppstod arbetskraftsbrist till följd av stor utvandring. Den relativt höga andelen outbildad arbetskraft bidrog till en löne- och prisspiral, där löneutvecklingen översteg den svaga produktivitetsutvecklingen. Löneutvecklingen var fortfarande mycket stark under de första två kvartalen 2008 (med nominallöneökningar på cirka 25 % på årsbasis), men har sedan mattats och uppgick i januari 2009 till 13 % på årsbasis. Trots sjunkande råvaru- och livsmedelspriser steg KPI-inflationen igen från 6,3 % i december 2008 till 6,9 % i februari 2009, mot bakgrund av en nominell effektiv depreciering på 8 % under samma period.På grund av den kraftiga ekonomiska nedgången under fjärde kvartalet 2008 och de sannolikt fortsatt försämrade ekonomiska utsikterna i världen, beräknas BNP-tillväxten bli negativ 2009 och hamna på -4 %. Detta drivs på av minskad konsumtion och investeringar, men uppvägs delvis av en korrigering av underskottet i utrikeshandeln.OFFENTLIGA FINANSERRumäniens finanspolitik var konjunkturförstärkande under efterfrågeuppsvinget åren 2005–2008. Det totala underskottet ökade från 1,2 % av BNP 2005 till 5,4 % år 2008, samtidigt med en genomsnittlig real BNP-tillväxt på 6,5 % och trots upprepade råd i form av rådets yttrande i februari 2008 om Rumäniens konvergensprogram och kommissionens ekonomiskpolitiska råd från juni 2008. Orsaken var i hög grad svag budgetplanering och svagt budgetgenomförande. Extraordinära inkomster förbrukades som regel genom löpande budgetändringar under räkenskapsåret och inga reserver lades upp för sämre tider. Brister i den offentliga förvaltningen bidrog också till ett underutnyttjande av planerade kapitalinvesteringar och en del av de budgeterade medlen anslogs senare till löpande utgifter, som offentliga löner och sociala transfereringar. Löneökningstakten inom den offentliga sektorn drev på löneökningarna inom den privata sektorn, där lönenivåerna inom den förra var jämförelsevis högre. Under perioden 2005–2008 fördubblades den offentliga sektorns lönekostnader i nominella termer. Slutligen förläggs stora utgifter till årets sista veckor, vilket starkt minskar budgetens trovärdighet och tillförlitlighet. Trots rekommendationerna i kommissionens ekonomiskpolitiska råd från juni 2008 har inga framsteg konstaterats, när det gäller att införa ett bindande finanspolitiskt ramverk på medellång sikt.Den nya regeringens budget för 2009 som parlamentet godkände i slutet av februari innehåller flera åtgärder för att minska underskottet från 5,4 % av BNP år 2008 till 2,0 % år 2009, samtidigt med antagandet om en real BNP-tillväxt på 2,5 %. Bland åtgärderna ingår anställningsstopp och avskaffande av olika bonusar inom den offentliga sektorn, minskade utgifter för varor och tjänster, begränsning av den offentliga sektorns löneökningar och en indexering av pensionerna med hänsyn till prisutvecklingen i stället för löneutvecklingen. Samtidigt planerar regeringen en betydande ökning av offentliga investeringar. Redan när budgeten antogs stod det dock klart att detta underskottsmål har orealistiskt, särskilt för att det underliggande makroekonomiska scenariot och inkomstberäkningarna var för optimistiska. Utan en genomgripande reform av utgiftspolitiken fanns det dessutom risker för genomförandet av åtgärderna på utgiftssidan.FINANSMARKNADERNARumäniens finansiella system domineras av banksektorn, som utvecklats mycket snabbt under de senaste åren. Den rumänska banksektorns nettotillgångar uppgick till cirka 315 miljarder rumänska leu i slutet av 2008 (62 % av BNP). Bankerna är i huvudsak utlandsägda. Av alla kreditinstitut som var verksamma i Rumänien i december 2008 kontrollerade kreditinstitut med utländsk ägarmajoritet (inklusive filialer) cirka 88 % av de samlade nettotillgångarna. Banker från Österrike, Grekland, Frankrike och Italien har störst exponering i Rumänien.Under de senaste åren har den rumänska banksektorn främjat en snabb kreditexpansion med en kvot mellan utlåning och inlåning som ökat till 122 % år 2008. Även om kredittillväxten startade från en låg nivå, blev den rumänska banksektorn mycket beroende av utländsk finansiering i och med expansionen av främst lån i utländsk valuta (som utgjorde cirka 59 % av de totala inhemska krediterna till den privata sektorn i januari 2009). Andra halvåret 2008 skedde en dramatisk inbromsning av utlåningsverksamheten, i och med att den årliga kreditexpansionen sjönk från drygt 60 % i juni 2008 till 36,5 % i december 2008.Även om banksektorn fortfarande tycks vara relativt sund och välkapitaliserad (kapitaltäckningskvoten var 12,3 % i slutet av 2008), kan den finansiella stabiliteten i Rumänien hotas. De försämrade makroekonomiska utsikterna gör att andelen nödlidande lån sannolikt kommer att öka snabbt under de kommande månaderna. Dessutom är den rumänska privata sektorn mycket beroende av valutalån, varför en ytterligare depreciering av leu skulle innebära svåra #påfrestningar för hushållen och företagens ekonomi.BETALNINGSBALANS OCH EXTERNA FINANSIERINGSBEHOVDe senaste årens ekonomiska uppsving i Rumänien kännetecknades av framväxande stora obalanser i de utrikes affärerna och en ohållbar uppbyggnad av utlandsskulder. Underskottet i bytesbalansen ökade från 5,8 % av BNP år 2004 till 13,5 % år 2007 och låg på drygt 12 % år 2008. Detta resulterade i att utlandsskulden brutto uppgick till 55 % av BNP i slutet av 2008.Rumäniens finansmarknader har varit ansträngda alltsedan början av oktober 2008. När Rumänien drar ned på sin upplåning tynger landets svaga fundamenta och höga kreditrisk ned valutan, interbankmarknaden, aktie- och obligationsmarknaderna. Finansieringen utomlands väntas under en tid vara fortsatt ansträngd, eftersom det ihållande om än sjunkande bytesbalansunderskottet sannolikt inte helt kan täckas av utländska direktinvesteringar och andra slag av kapitalinflöden i den finansiella balansen och kapitalbalansen under perioden 2009–2011. Till detta kommer behovet att förnya betydande kort- och långfristiga lån i utländsk valuta.Mot denna bakgrund anser kommissionen att det föreligger ett allvarligt hot mot den rumänska betalningsbalansen. Den rekommenderar därför rådet att anta ett beslut om ömsesidigt bistånd. De totala externa upplåningsbehoven fram till och med första kvartalet 2011 uppskattas till 20 miljarder euro. I detta belopp ingår försiktighetsmarginaler för det beräknat fortsatta underskottet i bytesbalansen, att inte alla lån kan förnyas, ett visst kapitalutflöde och en försiktig förstärkning av den offentliga valutareserven. När det ömsesidiga biståndet godkänts, antas utländska banker kunna förnya 100 % av sin låneexponering i Rumänien. Detta motsvarar det åtagande om bibehållen exponering mot Rumänien som begärdes av de viktigaste utländska bankerna (bekräftat i deras gemensamma uttalande av den 26 mars 2009). Däremot antas bara 50 % av företags utlandsskuld till sina moderbolag och de rumänska bankernas utlandskrediter kunna förnyas år 2009. Under 2010 och 2011 antas 100 % av alla utländska skulder som löper ut kunna förnyas, i linje med den väntade stabiliseringen av finansmarknaden och den begynnande återhämtningen på Rumäniens viktigaste exportmarknader. Utöver målet med en tillräckligt stor valutareserv (drygt 100 % av de utestående utländska kortfristiga skulderna), har för större försiktighetsmarginaler också konservativa antaganden gjorts om annat kapitalutflöde. Dessa antaganden gäller hemtagning av utländska insättares medel, lägre handelskrediter och utflöden av portföljplaceringar. Det underliggande antagandet om BNP-tillväxten är -4 % år 2009 och cirka 0 % år 2010. Bytesbalansunderskottet beräknas till 7½ % av BNP år 2009 och 6½ % år 2010.EU-STÖDET INOM RAMEN FÖR BETALNINGSBALANSFACILITETEN INGÅR I EN INTERNATIONELL SATSNINGKommissionen rekommenderar rådet att bevilja ömsesidigt bistånd enligt artikel 119 i fördraget, mot bakgrund av Rumäniens allvarliga betalningsbalansproblem och förutsatt att de rumänska myndigheterna kraftfullt åtagar sig att genomföra ett omfattande finanspolitiskt, ekonomiskt och strukturellt saneringsprogram. Detta sker efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén den 17 mars 2009.Efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén föreslår kommissionen också att rådet, efter att på kommissionens rekommendation ha antagit ovan nämnda rådsbeslut om ömsesidigt bistånd till Rumänien, antar ett beslut inom ramen för EU:s system för medlemsstater (enligt rådets förordning (EG) nr 332/2002 av den 18 februari 2002) om medelfristigt ekonomiskt stöd till Rumänien på högst 5 miljarder euro för att underbygga betalningsbalansens hållbarhet.Det förefaller vara lämpligt att ge Rumänien medelfristigt ekonomiskt stöd inom ramen för EU:s system för medlemsstater (enligt förordning (EG) nr 332/2002) under nuvarande omständigheter med minskade kapitalflöden och stora finanspolitiska obalanser och obalanser i de utrikes affärerna. Det primära syftet är att underlätta en ordnad korrigering av underskottet i de utrikes affärerna, för att lätta det alltför stora trycket på växelkursen. I annat fall kan detta skapa stora problem för företagens och hushållens ekonomi och leda till en ännu kraftigare nedgång och påfrestningar på banksektorn.Rumäniens totala finansieringsbehov till och med första kvartalet 2011 uppskattas till 20 miljarder euro. EU-stödet till Rumänien kommer samtidigt med IMF-stöd genom ett stand by-avtal på 11,40 miljarder SDR, dvs. särskilda dragningsrätter (cirka 12,95 miljarder euro, 1 085 % av Rumäniens IMF-kvot). Ytterligare multilateralt stöd på 2 miljarder euro kommer att ges på följande sätt: utöver sin normala utlåning ger Världsbanken 1 miljard euro samt EIB och EBRD ytterligare 1 miljard.Den 26 mars 2009 utfäste sig moderbolagen till de 9 största utlandsägda bankerna i Rumänien att bibehålla sin totala exponering mot Rumänien under programperioden. De gick också med på att stödja sina rumänska dotterbolag, så att dessa kan bevara sin goda finansiella ställning under perioden med turbulens på marknaden och ekonomisk nedgång. Detta åtagande ska bekräftas i dessa nyckelbankers enskilda ”comfort letters” till Rumänska centralbanken (NBR), som tillsammans med tillsynsmyndigheterna noga kommer att övervaka detta åtagande. EU:s finansiella stöd ges för att hjälpa de rumänska myndigheterna med sitt åtagande att genomföra ett omfattande ekonomiska program. Detta program har överenskommits med de rumänska myndigheterna.Kommissionen ska regelbundet och i samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén kontrollera att de ekonomisk-politiska villkoren för stödet uppfylls. Detta ska ske genom kontrollbesök och regelbunden rapportering från myndigheterna. Under hela programgenomförandet kommer kommissionen också att lämna ytterligare politiska råd och tekniskt stöd på särskilda områden. Programmet har följande huvudmål:a. Finanspolitisk konsolideringRegeringen har utfäst sig att vidta ytterligare finanspolitiska korrigeringar på 1,1 % av BNP, utöver de åtgärder på 3 % som ingår i budgeten för 2009 som antogs i februari 2009. Baserat på ett väntat BNP-fall på 4 % år 2009 enligt den reviderade prognosen och de ytterligare finanspolitiska åtgärderna, är myndigheternas mål ett underskott i de offentliga finanserna på 5,1 % av BNP, vilket innebär en större strukturell korrigering jämfört med utfallet 2008. Parlamentet kommer under andra kvartalet 2009 att godkänna en reviderad budget för 2009, som baseras på de uppdaterade ekonomiska utsikterna och de ytterligare åtgärderna.Den finanspolitiska konsolideringen kommer att vara koncentrerad på utgiftssidan. De primära offentliga utgifterna ska minska med ytterligare 0,85 % av BNP, jämfört med budgeten för 2009. Detta ska uppnås på följande sätt: i) besparingar av offentliga lönekostnader (beräknat till 4–4½ % i förhållande till 2008) genom att slopa den offentliga sektorns löneökningar för 2009 (på totalt 5 %) eller motsvarande extra neddragningar och genom att minska antalet offentliganställda, inklusive ersättning av bara en av sju avgångar. ii) Ytterligare besparingar när det gäller utgifter för varor och tjänster samt bidrag till offentliga företag. iii) Vissa besparingar när det gäller kapitalvaror som fordon och kontorsutrustning samt säkerställande av en realistisk tidplan för investeringsprojekt med EU-stöd. Oaktat detta beräknas de offentliga investeringarna öka betydligt 2009 i förhållande till 2008 (cirka 6½ % av BNP år 2009 jämfört med 5¾ % år 2008). På intäktssidan väntas åtgärder för att avskaffa vissa skattavdrag och andra avdrag (särskilt för firmabilar och nedskrivning av omvärderade tillgångar) ge ytterligare 0,25 % av BNP. Regeringen har åtagit sig att fortsätta den utgiftsbaserade finanspolitiska konsolideringen och fortsätta minska underskottet till 4,1 % av BNP år 2010 och till under 3 % år 2011.Under programgenomförandet kommer kommissionen att bidra med fortsatt vägledning och rådgivning till de rumänska myndigheterna, för att trygga en hållbar korrigering av underskottet.b. Finanspolitisk styrningsreformFör att hjälpa till att hållbart sänka budgetunderskotten kommer åtgärder att vidtas för att förbättra den finanspolitiska strategin och budgetprocessen. En nyckelkomponent blir en finanspolitisk ansvarighetslag, som bland annat förutsätter införandet av förbättrad flerårsbudgeting, med begränsningar för löpande budgetändringar och utformande av finanspolitiska regler för att förbättra budgetgenomförandet och uppfylla samtliga krav i stand by-avtalet. Lagen innebär också att ett finanspolitiskt råd inrättas för oberoende expertgranskning.För att förbättra budgetens tillförlitlighet och överblickbarhet ska det offentliga ersättningssystemet omstruktureras, bland annat genom att förenhetliga och förenkla löneskalorna och reformera bonussystemet. Syftet är att åtgärda huvudproblemen i det offentliga ersättningssystemet: Bonusdelen är en för stor del av den totala ersättningen, det finns ingen enhetlig löneskala och flera lagar reglerar lönesättningen i olika delar av systemet.Som bidrag till förbättringen av de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet ska huvudinslag i pensionssystemet reformeras. I förändringarna ingår en övergång till indexering av pensionerna med hänsyn till konsumentpriserna, begränsning av omfattningen av diskretionära pensionsökningar samt en gradvis större justering av pensionsåldern än i antagna planer (särskilt för kvinnor), med beaktande av medellivslängdens utveckling. Dessutom ska pensionsegenavgifter gradvis införas för de grupper av offentliganställda som i dag är undantagna. I programmet ingår fortsatt genomförande av den andra pelaren i pensionssystemet, med regelbundna ökningar av inbetalningarna som ursprungligen planerats.c. Penningpolitik och finanspolitikPenningpolitiken ska fortsatt inriktas på prisstabilitet och på att uppfylla centralbankens inflationsmål (f.n. cirka 3,5 % i slutet av 2009). Inom finanssektorn ska centralbanken genomföra stresstester av enskilda bankers balansräkningar och låneportföljer med olika scenarior, utgående ifrån EU:s riktlinjer för värdering. Testerna ska användas för en bedömning av hur mycket det egna kapitalet behöver förstärkas för en bibehållen soliditet över 10 % under hela programperioden. Efter stresstesterna kommer moderbolagen att anmodas att senast i september 2009 tillhandahålla tillräckliga medel för att täcka eventuella brister som konstaterats vid testerna. Detta ligger i linje med deras åtagande att ge tillräckligt stöd till sina dotterbolag (bekräftat i deras gemensamma uttalande av den 26 mars 2009).Enligt programmet ska dessutom lagar om bankverksamhet och likvidation ändras för att effektivt och i tid kunna hantera banker i svårigheter. Ett huvudmål för förändringarna är att stärka befogenheterna för förvaltare av banker som ställts under särskild förvaltning. Utöver upplösning av banker syftar andra åtgärder till att stärka centralbankens befogenheter att ingripa, så att den kan förhindra eller begränsa utdelningar eller kräva att större aktieägare ökar sin kapitalandel och finansiellt stödjer en bank. Den finansiella tillsynen ska stärkas i linje med motsvarande EU-lagstiftning. Dessutom ska mera detaljerade rapporteringskrav för likviditeten införas och vid lämplig tidpunkt ska den fastställda lägsta kapitaltäckningskvoten höjas från 8 % till 10 %. Dessutom ska förfarandena för aktivering av insättningsgarantin förändras för att förenkla och snabba upp utbetalningar. Efter denna ändring kommer efter centralbankens beslut insättningsgarantin att aktiveras inom 21 dagar. För att slutligen säkerställa tillräckliga likvida medel har centralbanken ålagts att utöka de tillgångar som godtas som säkerhet.d. StrukturreformerDet ekonomiska programmet kommer också att innehålla strukturreformåtgärder, i linje med politikområdena i de landsspecifika rekommendationer som rådet utfärdat inom ramen för Lissabonstrategin. I reformerna ska ingå en effektivisering av den offentliga förvaltningen, sund användning och ökat utnyttjandet av EU-medel, förbättring av företagsklimatet och åtgärder mot svart arbete. Även kommissionen bidrar till uppbygget av lokal kapacitet via strukturfonderna, där en särskild del har öronmärkts för tekniskt stöd.Detta program avspeglas i villkoren för den ekonomiska politiken som ingår i kommissionens rekommendation till rådets beslut. De närmare ekonomisk-politiska villkor som är knutna till utbetalningen av EU-lån kommer att fastställas i ett samförståndsavtal som kommer att ingås med de rumänska myndigheterna. Programmet ska i sin helhet också avspeglas i en uppdatering av det rumänska konvergensprogrammet.Det föreslagna beslutet skulle upphöra att gälla tre år efter ikraftträdandet. För att möjliggöra nödvändig flexibilitet under de rådande marknadsförhållandena föreslås det att räntesvappar ska få användas som alternativ vid upplåningen för att finansiera lånet. För att skydda EU:s budget ska det krävas att motparterna i eventuella sådana svappar ska ha högsta kreditkvalitet.Den 8 april 2009 lämnade kommissionen ett förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 332/2002 om upprättandet av ett system för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans. Enligt förslaget ska kommissionen, inklusive Europeiska byrån för bedrägeribekämpning, ha rätt att skicka sina egna tjänstemän eller bemyndigade företrädare för att utföra tekniska eller finansiella kontroller eller revisioner som de anser vara nödvändiga i samband med förvaltningen av detta stöd. Det ska säkerställas att varje misstanke om eller fall av bedrägeri, korruption eller annan illegal verksamhet i samband med förvaltningen av EG:s betalningsbalansstöd och som strider mot EG:s finansiella intressen utreds och tillfredsställande åtgärdas. Kommissionen kommer utan dröjsmål att underrättats om alla sådana fall och motsvarande åtgärder som vidtas av de nationella behöriga myndigheterna. Samförståndsavtalet och låneavtalet kommer redan att innehålla de nya tekniska bestämmelserna i kommissionens förslag till rådets förordning om ändring av förordning (EG) nr 332/2002.Parallellt med de politiska villkoren för detta program kommer kommissionen också att fortsätta sin övervakning vad gäller reformer av rättsväsendet samt bedrägeribekämpning i enlighet med samarbets- och kontrollmekanismen. Denna mekanisms giltighetstid är oberoende av stödprogrammets löptid. I interimsrapporten från februari 2009 drogs slutsatsen att de rumänska myndigheterna bör intensifiera sina reformer av rättsväsendet samt bedrägeribekämpningen, för att vända viss tillbakagång de senaste månaderna. Detta innebär särskilt att man bör anta återstående lagar som behövs för att modernisera rättsväsendet och med snabb handläggning av korruptionsfall på hög nivå bör visa att rättsväsendet förmår tillämpa lagarna på ett oberoende och effektivt sätt.Utöver de politiska villkoren kommer kommissionen också att fortsätta övervaka huruvida EU:s föranslutningsstöd och stöd efter anslutning används på rätt sätt, bland annat genom bedömning av kravuppfyllelse och genom regelbundna utvärderingar.Rekommendation tillRÅDETS BESLUTom ömsesidigt bistånd till RumänienEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 119,med beaktande av kommissionens rekommendation efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén, ochav följande skäl:1.  De rumänska kapital- och finansmarknaderna har på senare tid utsatts för ökade påfrestningar, till följd av den globala konjunkturnedgången och stigande farhågor om den rumänska ekonomins tillstånd, med anledning av det stora underskottet i de utrikes affärerna och snabbt ökande offentliga underskottet. Trycket på växelkursen har också ökat vilket innebär en betydande risk för banksektorns allmänna stabilitet.2.  Regeringen och den rumänska centralbanken (NBR) har svarat med att utforma en omfattande strategi för att fast förankra den makroekonomiska politiken och minska påfrestningarna på finansmarknaden, en strategi som beskrevs i en avsiktsförklaring som kommissionen mottog den […]. En hörnsten i det ekonomiska programmet är minskningen av det offentliga underskottet från 5,4 % av BNP år 2008 till 5,1 % år 2009 och under 3 % år 2011. För att hjälpa till att hållbart sänka budgetunderskotten kommer åtgärder att vidtas för att förbättra den finanspolitiska strategin och budgetprocessen. Detta ekonomiska program och i synnerhet de finanspolitiska målen kommer att avspeglas i regeringens budget och även i konvergensprogrammet.3.  Rådet ser regelbundet över den ekonomiska politik som genomförs i Rumänien, särskilt vid de årliga granskningarna av Rumäniens uppdateringar av konvergensprogrammet och av genomförandet av det nationella reformprogrammet, vid den återkommande granskningen av Rumäniens framsteg inom ramen för konvergensprogrammet och den årliga uppföljningsrapporten.4.  Utlandsfinansieringen väntas bli utsatt fortsatta påfrestningar, eftersom det ihållande om än minskande bytesbalansunderskottet i förening med behovet av att förnya betydande kort- och långfristiga lån i utländsk valuta sannolikt inte kommer att täckas helt av utländska direktinvesteringar och andra slag av kapitalinflöden i den finansiella balansen och kapitalbalansen under perioden 2009–2011. Upplåningsbehovet i utlandet beräknas till cirka 20 miljarder euro under perioden till första kvartelet 2011. När det ömsesidiga biståndet godkänts, antas utländska banker kunna förnya 100 % av sin låneexponering i Rumänien. Detta motsvarar det åtagande om bibehållen exponering mot Rumänien som begärdes av de viktigaste utländska bankerna (bekräftat i deras gemensamma uttalande av den 26 mars 2009). Däremot antas bara 50 % av företags utlandsskuld till sina utländska moderbolag och de rumänska bankernas utlandskrediter kunna förnyas år 2009. Under 2010 och 2011 antas 100 % av alla utländska skulder som löper ut kunna förnyas, i linje med den väntade stabiliseringen av finansmarknaden och den begynnande återhämtningen på Rumäniens viktigaste exportmarknader. Utöver målet med en tillräckligt stor valutareserv (drygt 100 % av de utestående utländska kortfristiga skulderna), har också konservativa antaganden gjorts om andra slag av kapitalutflöden för att bygga in ytterligare försiktighetsmarginaler i beräkningarna. Dessa antaganden gäller hemtagning av utländska insättares medel, lägre handelskrediter och utflöden av portföljplaceringar.5.  De rumänska myndigheterna har begärt betydande finansiellt stöd från EU och andra internationella finansinstitut för att underbygga betalningsbalansens hållbarhet och få valutareserven att nå en förtroendeingivande nivå.6.  Det föreligger ett allvarligt hot mot den rumänska betalningsbalansen, vilket motiverar att ömsesidigt gemenskapsbistånd beviljas skyndsamt.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1Gemenskapen ska bevilja Rumänien ömsesidigt bistånd.Artikel 2Detta beslut riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdat i Bryssel denPå rådets vägnarOrdförandeFörslag tillRÅDETS BESLUTom medelfristigt ekonomiskt gemenskapsstöd till RumänienEUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR BESLUTAT FÖLJANDEmed beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets förordning (EG) nr 332/2002[2] av den 18 februari 2002 om upprättandet av ett system för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans, särskilt artikel 3.2,med beaktande av kommissionens förslag efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén, ochav följande skäl:7.  Rumänien beviljades ömsesidigt bistånd genom rådets beslut […].8.  Trots den förväntade förbättringen av bytesbalansen beräknas Rumäniens upplåningsbehov i utlandet uppgå till 20 miljarder euro till första kvartalet 2011, enligt kommissionen, Internationella valutafonden (IMF) och de rumänska myndigheterna i mars 2009. Den senaste tidens utveckling på finansmarknaden kan nämligen väsentligt försämra den finansiella balansen och kapitalbalansen.9.  Det är lämpligt att ge gemenskapsstöd till Rumänien på högst 5 miljarder euro, inom ramen för det system för medelfristigt ekonomiskt stöd till medlemsstaters betalningsbalans som inrättades genom förordning (EG) nr 332/2002. Detta stöd bör ges i förening med ett lån från IMF på 11,40 miljarder SDR, dvs. särskilda dragningsrätter (cirka 12,95 miljarder euro), enligt ett stand by-avtal som väntas bli godkänt den 6 maj 2009. Världsbanken har också godkänt ett lån till Rumänien på 1 miljard euro och dessutom kommer EIB och EBRD att ge totalt 1 miljard euro i stöd.10.  Gemenskapsstödet bör förvaltas av kommissionen. De särskilda ekonomisk-politiska villkor som överenskommits med de rumänska myndigheterna, efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén, bör fastställas i ett samförståndsavtal. De närmare finansiella villkoren bör kommissionen ange i låneavtalet.11.  Kommissionen bör regelbundet kontrollera att de ekonomisk-politiska villkoren för stödet uppfylls genom kontrollbesök och genom regelbunden rapportering från de rumänska myndigheterna.12.  Under hela programgenomförandet kommer kommissionen även att lämna ytterligare politiska råd och tekniskt stöd på särskilda områden.13.  Europeiska revisionsrätten ska ha rätt att utföra de ekonomiska kontroller eller revisioner som den anser vara nödvändiga i samband med förvaltningen av detta stöd. Kommissionen, inklusive Europeiska byrån för bedrägeribekämpning, ska ha rätt att skicka sina egna tjänstemän eller bemyndigade företrädare för att utföra tekniska eller finansiella kontroller eller revisioner som den anser vara nödvändiga i samband med förvaltningen av gemenskapens medelfristiga ekonomiska stöd.14.  Parallellt med de politiska villkoren för detta program kommer kommissionen också att fortsätta sin övervakning vad gäller reformer av rättsväsendet samt bedrägeribekämpning i enlighet med samarbets- och kontrollmekanismen. Denna mekanisms giltighetstid är oberoende av stödprogrammets löptid. Utöver de politiska villkoren kommer kommissionen också att fortsätta övervaka huruvida EU:s föranslutningsstöd och stöd efter anslutningen används på rätt sätt, bland annat genom bedömning av kravuppfyllelse och genom regelbundna utvärderingar.15.  Stödet bör ges för att stödja den rumänska betalningsbalansens hållbarhet och därigenom bidra till att regeringens ekonomisk-politiska program kan genomföras framgångsrikt.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 116.  Gemenskapen ska bevilja Rumänien ett medelfristigt lån på högst 5 miljarder euro, med en genomsnittlig löptid på högst sju år.17.  Gemenskapens ekonomiska stöd ska vara tillgängligt under tre år från och med den första dagen efter detta besluts ikraftträdande.Artikel 218.  Stödet ska förvaltas av kommissionen på ett sätt som är förenligt med Rumäniens åtaganden och rådets rekommendationer, särskilt de landsspecifika rekommendationerna i samband med genomförandet av det nationella reformprogrammet samt konvergensprogrammet.19.  Kommissionen ska efter samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén komma överens med de rumänska myndigheterna om de särskilda ekonomisk-politiska villkor som ska förknippas med det ekonomiska stödet enligt artikel 3.5. Dessa villkor ska anges i ett samförståndsavtal som är förenligt med åtagandena och rekommendationerna enligt punkt 1. De närmare finansiella villkoren ska kommissionen ange i låneavtalet.20.  Kommissionen ska regelbundet och i samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén kontrollera att de ekonomisk-politiska villkoren för stödet uppfylls. I detta syfte ska de rumänska myndigheterna förse kommissionen med all nödvändig information och utan inskränkningar samarbeta med den. Kommissionen ska hålla Ekonomiska och finansiella kommittén underrättad om eventuell refinansiering av upplåningen eller omstrukturering av de finansiella villkoren.4. Rumänien ska vara berett att anta och genomföra ytterligare konsolideringsåtgärder för att trygga den makroekonomiska stabiliteten, om sådana åtgärder skulle bli nödvändiga under stödprogrammets löptid. De rumänska myndigheterna ska samråda med kommissionen innan sådana ytterligare åtgärder antas.Artikel 321.  Kommissionen ska tillhandahålla gemenskapsstödet till Rumänien i högst fem delar, vilkas storlek ska fastställas i samförståndsavtalet.22.  Den första delen av stödet ska utbetalas, när låneavtalet och samförståndsavtalet trätt i kraft.23.  Om så krävs för att finansiera lånet, ska räntesvappar med motparter med högsta kreditvärdighet få användas med vederbörlig försiktighet.24.  Kommissionen ska besluta om utbetalning av ytterligare delar av stödet, efter att ha inhämtat Ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande.25.  För utbetalning av varje ytterligare del av stödet ska det krävas ett tillfredsställande genomförande av den rumänska regeringens nya ekonomiska program och i synnerhet uppfyllande av de särskilda ekonomisk-politiska villkor som anges i samförståndsavtalet, samtidigt som programmet ska infogas i landets konvergensprogram och nationella reformprogram. Dessa åtgärder ska bland annat inbegripa följande:26.  Antagande av ett strikt finanspolitiskt program på medellång sikt för att till 2011 få ned underskottet i de offentliga finanserna så att det inte överstiger fördragets referensvärde på 3 % av BNP.27.  Antagande och genomförande av en ändrad budget för 2009 (till andra kvartalet 2009), där målet är ett offentligt underskott på högst 5,1 % av BNP enligt ESA 95.28.  Sänkning av den offentliga sektorns nominella löneutgifter i förhållande till 2008, genom att slopa den offentliga sektorns löneökningar för 2009 (på totalt 5 % nominellt – eller motsvarande extra neddragningar) och genom att minska antalet offentliganställda, inklusive ersättning av bara en av sju avgångar.29.  Ytterligare besparingar när det gäller utgifter för varor och tjänster samt bidrag till offentliga företag.30.  Förbättring av den finanspolitiska styrningen genom antagande och genomförande av ett bindande ramverk från medellång sikt, införande av begränsningar för löpande budgetändringar, inklusive finanspolitiska regler, samt inrättande av ett finanspolitiskt råd för oberoende expertgranskning.31.  Reformering av det offentliga ersättningssystemet, bland annat genom förenhetligande och förenkling av löneskalorna och reform av bonussystemet.32.  Reformering av pensionssystemets huvudinslag genom övergång till indexering av pensionerna med hänsyn till prisutvecklingen i stället för löneutvecklingen, en gradvis större justering av pensionsåldern än i antagna planer, särskilt för kvinnor, och genom att gradvis införa pensionsegenavgifter för de grupper av offentliganställda som i dag är undantagna.33.  Ändring av lagar om bankverksamhet och likvidation för att effektivt och i tid kunna hantera banker i svårigheter. Ett huvudmål för förändringarna är att stärka befogenheterna för förvaltare av banker som ställts under särskild förvaltning. Utöver upplösning av banker ska andra åtgärder syfta till att stärka centralbankens befogenheter att ingripa, så att den kan förhindra eller begränsa utdelningar eller kräva att större aktieägare ökar sin kapitalandel och finansiellt stödjer en bank. Den finansiella tillsynen ska stärkas i linje med motsvarande EU-lagstiftning. Dessutom ska mera detaljerade rapporteringskrav om likviditet införas och vid lämplig tidpunkt ska den fastställda lägsta kapitaltäckningskvoten höjas från 8 % till 10 %. Dessutom ska förfarandena för aktivering av insättningsgarantin förändras för att förenkla och snabba upp utbetalningar. Efter denna ändring kommer efter centralbankens beslut insättningsgarantin att aktiveras inom 21 dagar. För att slutligen säkerställa tillräckliga likvida medel har centralbanken ålagts att utöka de tillgångar som godtas som säkerhet.34.  Strukturella reformåtgärder avseende de landsspecifika rekommendationer som utfärdats inom ramen för Lissabonstrategin. Dessa åtgärder ska avse en effektivisering av den offentliga förvaltningen, förbättring av de offentliga utgifternas kvalitet, sund användning och ökat utnyttjandet av EU-medel, minskade administrativa, skattemässiga och rättsliga bördor på företag samt insatser mot svart arbete, vilket breddar skattebasen.35.  För att säkerställa ett smidigt uppfyllande av programmets villkor och bidra till ett hållbart återställande av balanser, ska kommissionen bidra med fortsatt vägledning och rådgivning om finanspolitiska reformer, reformer av finansmarknaden och strukturreformer.36.  Rumänien ska öppna ett särskilt konto hos sin nationella centralbank för förvaltningen av gemenskapens medelfristiga ekonomiska stöd.Artikel 4Detta beslut riktar sig till Rumänien.Artikel 5Det ska offentliggöras i Europeiska unionens officiella tidning .Utfärdat i Bryssel denPå rådets vägnarOrdförandeBUDGETKONSEKVENSER(se artikel 16 i arbetsordningen)POLITIKOMRÅDE: AVDELNING 01 – EKONOMI OCH FINANSVERKSAMHET: FINANSIELLA TRANSAKTIONER OCH INSTRUMENTÅTGÄRDENS BENÄMNING: MEDELFRISTIGT EKONOMISKT GEMENSKAPSSTÖD TILL RUMÄNIEN1. FÖRSLAGETS BENÄMNING: BERÖRDA BUDGETRUBRIKER (nummer och beteckning)01 04 01 01 Gemenskapsgaranti för gemenskapslån avseende betalningsbalansstöd2. RÄTTSLIG GRUNDArtiklarna 119 och 308 i EG-fördraget. Rådets förordning (EG) nr 332/2002 av den 18 februari 2002.3. SAMMANLAGDA SIFFROR FÖR BUDGETÅRET (i euro)Genom denna punkt inrättas EU:s garantifacilitet. Den gör det möjligt för kommissionen att verkställa lånebetalningar (amorteringar, ränta och andra avgifter) om gäldenären (Rumänien) skulle fallera.Den budgetpost (”p.m.”) som avser budgetgarantin kommer att utnyttjas endast om anspråk faktiskt görs på garantin. Några sådana anspråk väntas normalt inte förekomma.3a – Innevarande budgetårEj tillämpligtÅtagandebemyndigande |Inledande anslag för budgetåret (budget) |Överföringar |Tilläggsanslag |Anslag totalt |Anslag som redan tagits i anspråk under ett annat arbetsprogram |Disponibelt saldo |Belopp till den föreslagna åtgärden |3b – Överföringar mellan budgetårEj tillämpligtÅtagandebemyndigande |Överföringar mellan budgetår |Anslag som redan tagits i anspråk under ett annat arbetsprogram |Disponibelt saldo |Belopp till den föreslagna åtgärden |3 c – Påföljande budgetårEj tillämpligtÅtagandebemyndigande |Inledande anslag för budgetåret (budget) | p.m. |Överföringar |Tilläggsanslag |Anslag totalt |Anslag som redan tagits i anspråk under ett annat arbetsprogram |Disponibelt saldo |Belopp till den föreslagna åtgärden | p.m. |4. BESKRIVNING AV ÅTGÄRDENDet föreslagna medelfristiga ekonomiska stödet till Rumänien består av ett gemenskapslån (som ska finansieras genom upplåning av gemenskapen på internationella kapitalmarknader) till ett belopp av 5 miljarder euro. Det ska ges inom ramen för ett internationellt finansieringsprogram, där bl.a. ett IMF-lån ingår avseende 11,40 miljarder särskilda dragningsrätter (cirka 12,95 miljarder euro) enligt ett stand by-avtal. Världsbanken har åtagit sig att låna ut sammanlagt 1 miljard euro, och EIB och EBRD kommer också att bidra med sammanlagt 1 miljard euro. Gemenskapens medelfristiga stöd till Rumänien är avsett att underbygga hållbarheten för Rumäniens betalningsbalans som är allvarligt hotad och därigenom också stödja regeringens nya ekonomiska program som bl.a. syftar till att återställa förtroende och lätta på de påfrestningar som de finansiella marknaderna utsatts för på sista tiden. Samtidigt bidrar detta stöd till den finansiella stabiliteten också utanför mottagarlandets gränser med hänsyn till de betydande internationella kopplingar (också interbankrelationer) som föreligger. Det nya ekonomiska program som åtgärden stöder omfattar bland annat en påskyndad minskning av underskottet under perioden 2009–2011, något som skulle minska den offentliga sektorns finansieringsbehov. Slutligen är detta stöd, som ska förvaltas av kommissionen i samråd med Ekonomiska och finansiella kommittén, ett sätt att säkerställa att EU förblir nära involverat i utformningen av den ekonomiska politiken i Rumänien och att denna är förenlig med Rumäniens åtaganden i EU-sammanhang och med rådets rekommendationer, särskilt i samband med genomförandet av det nationella reformprogrammet samt konvergensprogrammet.Den 26 mars 2009 utfäste sig moderbolagen till de 9 största utlandsägda bankerna i Rumänien gemensamt att bibehålla sin totala exponering mot Rumänien under programperioden. De gick också med på att stödja sina rumänska dotterbolag, så att dessa behåller sin goda finansiella ställning under perioden med turbulens på marknaden och ekonomisk nedgång. Tillsammans med stödet från gemenskapen, IMF, Världsbanken, EIB och EBRD understryker denna deklaration den breda basen för stödet till de rumänska myndigheterna.Gemenskapens upplåning på kapitalmarknaderna eller från finansiella institut för att tillhandahålla lånet till Rumänien täcks av gemenskapsgarantin. Lånet tas upp på kapitalmarknader eller från finansiella institut. Det lånebelopp (exklusive ränta och andra avgifter) som ska beviljas Rumänien uppgår till 5 miljarder euro.Europeiska unionens garantifacilitet kommer att göra det möjligt för kommissionen att sköta lånebetalningarna om Rumänien skulle fallera.För att fullgöra sina förpliktelser får kommissionen provisoriskt utnyttja egna likvida medel för lånebetalningar. I så fall gäller artikel 12 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 1150/2000 av den 22 maj 2000 om genomförande av beslut 2000/597/EG, Euratom om systemet för gemenskapernas egna medel (EGT L 130, 31.5.2000, s. 1).5. BERÄKNINGSMETODEj tillämpligt.6. PLAN ÖVER UTBETALNINGAR (i euro)Ej tillämpligt.Rubrik | Anslag | Utbetalningar |År n | År n+1 | År n+2 | År n + 3 | Följande budgetår |År n |År n+1 |År n |År n+1 |Summa |[1] I linje med direktiven för icke gemenskapslån till EU-medlemsstater, som Ekonomiska och finansiella kommittén antog den 29 september 2008, skedde detta i form av en skrivelse från finansminister Gheorghe Pogea till ledamoten av kommissionen Joaquin Almunia. Kommittéledamoten Stefan Nanu skickade en liknande skrivelse till Odile Renaud Basso och Marco Buti, som är sekreterare respektive kommissionens ledamot i kommittén.[2] EGT L 53, 23.2.2002, s. 1.


title: 2014/63/EU: Kommissionens rekommendation av den 6 februari 2014 om åtgärder för bekämpning av Diabrotica virgifera virgifera Le Conte i områden i unionen där dess förekomst har bekräftats

text:
               7.2.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 38/46

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 6 februari 2014
   om åtgärder för bekämpning av Diabrotica virgifera virgifera Le Conte i områden i unionen där dess förekomst har bekräftats
   (2014/63/EU)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292, och
   av följande skäl:

               (1)

                  Diabrotica virgifera virgifera Le Conte (nedan kallad Diabrotica) är en introducerad skadeinsekt på majs. Den har spridit och etablerat sig på mer än hälften av arealen inom unionens majsodlingsområde.

               (2)

               De åtgärder för att förhindra spridning av Diabrotica inom unionen som vidtagits enligt kommissionens beslut 2003/766/EG (1) har inte varit framgångsrika. Kommissionen har utfört en konsekvensbedömning som visar att det inte är genomförbart varken att försöka utrota denna skadegörare från unionens territorium eller att förhindra att den sprider sig till de områden som för närvarande är fria från Diabrotica. Kommissionen har därför genom genomförandedirektiv 2014/19/EU (2) och genomförandebeslut 2014/62/EU (3) beslutat att dels återkalla sitt erkännande av Diabrotica som reglerad skadegörare med karantänstatus genom att låta den utgå från bilaga I till rådets direktiv 2000/29/EG (4), dels upphäva beslut 2003/766/EG).

               (3)

               Enligt beslut 2003/766/EG var växtföljd obligatoriskt endast för utrotning av enstaka utbrott av Diabrotica. Vetenskapliga studier visar dock att roterande växtföljd är den mest effektiva metoden också för att bromsa spridningen av Diabrotica och minska dess effekter. Förutom att det är en effektiv metod för att bekämpa Diabrotica har roterande växtföljd flera andra fördelar ur miljösynpunkt. Bland annat förbättrar eller bibehåller man markens bördighet och struktur samt bryter skadegörar- och ogräscykler, vilket kan minska jordbrukarnas beroende av kemiska gödningsmedel och växtskyddsmedel. Följaktligen inverkar roterande växtföljd också positivt på vatten- och luftkvaliteten och den biologiska mångfalden. Andra undersökningar av denna skadegörare har dock också tydligt visat att med en ökad utbredning ökar sannolikheten för att odlarna ska förlita sig på insektsbekämpningsmedel, eftersom det i vissa fall kan vara svårt att hitta ett ekonomiskt attraktivt alternativ till majs i växtföljden.

               (4)

               Därför bör medlemsstaterna överväga att upprätthålla en effektiv och hållbar bekämpning av Diabrotica även när den inte längre erkänns som reglerad skadegörare med karantänstatus. I artikel 14 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/128/EG (5) föreskrivs att medlemsstaterna ska införa lämpliga incitament för att uppmuntra yrkesmässiga användare att frivilligt tillämpa grödspecifika eller sektorspecifika riktlinjer för integrerat växtskydd. Dessa bör utarbetas av myndigheter eller av organisationer som företräder särskilda yrkesmässiga användare. I de allmänna principerna för integrerat växtskydd är förebyggande av förekomsten av skadegörare en viktig faktor som minskar behovet av växtskyddsmedel. Hållbara biologiska, fysiska och andra icke-kemiska metoder ska dessutom ges företräde framför kemiska metoder om de ger ett tillfredsställande resultat vid bekämpning av skadegörare.

               (5)

               Enligt dessa allmänna principer för integrerat växtskydd bör det i grödspecifika eller sektorspecifika riktlinjer ingå roterande växtföljd eller lämplig övervakning avDiabrotica-populationer och andra relevanta åtgärder för att förebygga spridning av skadegörare, t.ex. sanitära åtgärder såsom rengöring av jordbruksmaskiner.

               (6)

               För att öka användarnas efterlevnad av artikel 55 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2009 (6) när insektsmedel sätts in mot Diabrotica bör grödspecifika eller sektorspecifika riktlinjer för integrerat växtskydd mot denna skadegörare vara förenliga med de regler för korrekt användning av växtskyddsmedel som anges i den bestämmelsen.

               (7)

               Yrkesmässiga användare av växtskyddsmedel bör ha tillgång till information och verktyg för övervakning av Diabrotica samt rådgivningstjänster om integrerat växtskydd, bl.a. om särskilda metoder för förebyggande och bekämpning av Diabrotica. Resultaten av övervakningen bör hjälpa jordbrukare att besluta om och när det fortfarande behövs växtskyddsåtgärder. Att tillförlitliga och vetenskapligt välunderbyggda tröskelvärden för Diabrotica-populationen fastställs för en region är relevant, eftersom dessa är väsentliga för möjligheterna att fatta rätt beslut.

               (8)

               Medlemsstater som i enlighet med artikel 5 i direktiv 2009/128/EG säkerställer att alla yrkesmässiga användare har tillgång till utbildning om specifika ämnesområden bör därför även se till att bestämmelserna i denna rekommendation ingår i respektive utbildningsprogram.

               (9)

               Man bör främja forskning och teknisk utveckling rörande verktyg för en hållbar bekämpning av Diabrotica för att säkerställa mer kostnadseffektiva och miljömässigt hållbara åtgärder mot skadegöraren.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna bör beakta de allmänna principer för integrerat växtskydd som anges i bilaga III till direktiv 2009/128/EG för bekämpning av Diabrotica virgifera virgifera Le Conte (nedan kallad Diabrotica) i områden i unionen där dess förekomst har bekräftats. I denna rekommendation avses med bekämpning att skadegörarens populationstäthet sänks till en nivå där de ekonomiska förlusterna inte blir allvarliga och en ekonomiskt hållbar majsproduktion säkerställs.

               2.

               Medlemsstaterna bör se till att de grödspecifika eller sektorspecifika riktlinjer för integrerat växtskydd som myndigheter eller organisationer som företräder särskilda yrkesmässiga användare utarbetat för Diabrotica, och som riktar sig till majsodlare och yrkesmässiga användare av växtskyddsmedel, överensstämmer med reglerna om korrekt användning av växtskyddsmedel i artikel 55 i förordning (EG) nr 1107/2009.

               3.

               Hållbara biologiska, fysiska och andra icke-kemiska metoder ska ges företräde framför kemiska metoder om de möjliggör tillfredsställande skadegörarbekämpning. Därför bör följande åtgärder vidtas vid bekämpning av Diabrotica som utförs av yrkesmässiga användare, som metod eller stödmetod:

                           a)

                           Växtföljd.

                           b)

                           Användning av biologiska bekämpningsmedel.

                           c)

                           Anpassning av såningsdatum för majs så att groningen inte sammanfaller med larvkläckningen.

                           d)

                           Rengöring av jordbruksmaskiner och avlägsnande av självsådda majsplantor samt andra hygieniska åtgärder.

                     Roterande växtföljd bör ges företräde med tanke på metodens höga effektivitet när det gäller bekämpning av Diabrotica och på dess miljöfördelar och agronomiska fördelar på längre sikt.

               4.

               Alla åtgärder som anges i led 3 bör kompletteras med övervakning av förekomsten av Diabrotica så att man kan identifiera eventuella behov av och lämplig tidpunkt för skyddsåtgärder. Medlemsstaterna bör se till att en effektiv övervakning av Diabrotica-populationen sker med hjälp av lämpliga metoder och verktyg. Vetenskapligt välunderbyggda tröskelvärden för Diabrotica-populationen bör fastställas på regional nivå, eftersom dessa är väsentliga för möjligheterna att fatta rätt beslut om eventuella bekämpningsåtgärder.

               5.

               Medlemsstaterna bör i enlighet med artikel 14.2 i direktiv 2009/128/EG se till att yrkesmässiga användare av växtskyddsmedel har tillgång till information och verktyg för övervakning av Diabrotica.

               6.

               Medlemsstaterna bör se till att rådgivningstjänster om integrerat växtskydd enligt artikel 14.2 i direktiv 2009/128/EG också tillhandahåller specifika råd om Diabrotica-bekämpning till alla yrkesmässiga användare av växtskyddsmedel. Medlemsstaterna bör också införa lämpliga incitament för att uppmuntra yrkesmässiga användare att genomföra de grödspecifika eller sektorspecifika riktlinjer som avses i led 2.

               7.

               Medlemsstaterna bör se till att alla yrkesmässiga användare av växtskyddsmedel får tillgång till utbildning om hållbar Diabrotica-bekämpning. Bestämmelserna i denna rekommendation bör ingå i den utbildning som medlemsstaterna ska säkerställa i enlighet med artikel 5 i direktiv 2009/128/EG.

               8.

               Medlemsstaterna bör främja forskning och teknisk utveckling av verktyg för en hållbar Diabrotica-bekämpning.

      Utfärdad i Bryssel den 6 februari 2014.

            På kommissionens vägnar

         Tonio BORG

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Kommissionens beslut 2003/766/EG av den 24 oktober 2003 om nödåtgärder för att förhindra spridning inom gemenskapen av Diabrotica virgifera Le Conte (EUT L 275, 25.10.2003, s. 49).

      (2)  Kommissionens genomförandedirektiv 2014/19/EU av den 6 februari 2014 om ändring av bilaga I till rådets direktiv 2000/29/EG om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen. Se sidan 30 i detta nummer av EUT.

      (3)  Kommissionens genomförandebeslut 2014/62/EU av den 6 februari 2014 om upphävande av beslut 2003/766/EG om nödåtgärder för att förhindra spridning inom gemenskapen av Diabrotica virgifera Le Conte. Se sidan 45 i detta nummer av EUT.

      (4)  Rådets direktiv 2000/29/EG av den 8 maj 2000 om skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs in till gemenskapen och mot att de sprids inom gemenskapen (EGT L 169, 10.7.2000, s. 1).

      (5)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/128/EG av den 21 oktober 2009 om upprättande av en ram för gemenskapens åtgärder för att uppnå en hållbar användning av bekämpningsmedel (EUT L 309, 24.11.2009, s. 71).

      (6)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2009 av den 21 oktober 2009 om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden och om upphävande av rådets direktiv 79/117/EEG och 91/414/EEG (EUT L 309, 24.11.2009, s. 1).


Avis juridique important

|

31975K0097

75/97/EKSG: Kommissionens rekommendation av den 23 december 1974 till medlemsstaternas regeringar om förflyttning av järnskrot och liknande varor inom gemenskapen

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 038 , 12/02/1975 s. 0019 - 0020 Finsk specialutgåva Område 2 Volym 2 s. 0033  Svensk specialutgåva Område 2 Volym 2 s. 0033  Spansk specialutgåva: Område 02 Volym 2 s. 0230  Portugisisk specialutgåva: Område 02 Volym 2 s. 0230

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 23 december 1974 till medlemsstaternas regeringar om förflyttning av järnskrot och liknande varor inom gemenskapen (75/97/EKSG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska kol- och stålgemenskapen, särskilt artikel 73 andra stycket i detta,efter samråd med rådet, ochmed beaktande av följande:Export till tredje land av järnskrot och liknande produkter enligt förteckningen i bilagan är förbjuden eller omfattas av begränsningar.Uppfyllandet av dessa bestämmelser förutsätter kontroll för att säkerställa att endast produkter som har en exportlicens som är korrekt utfärdad av den exporterande medlemsstatens behöriga myndigheter exporteras till tredje land.En sådan kontroll måste dock överensstämma med kraven på fri rörlighet för varor inom gemenskapen. Det är väsentligt att kontrollen inte är mer restriktiv än situationen kräver.Genom rådets förordning (EEG) nr 542/69(1) av den 18 mars 1969 infördes ett förfarande för gemenskapstransitering. På grundval av denna förordning föreskrivs det i kommissionens förordning (EEG) nr 1279/71(2) av den 17 juni 1971, ändrad genom förordning (EEG) nr 2766/71(3) av den 23 december 1971 att gemenskapens transiteringsdokument skall användas för att tillämpa vissa bestämmelser vid export av vissa varor.Tillämpningen av bestämmelserna i dessa förordningar på befordran av järnskrot och liknande produkter inom gemenskapen garanterar iakttagandet av förbudet mot, eller begränsningen av, export av dessa produkter till tredje land och innebär samtidigt en avsevärd förenkling av formaliteterna, jämfört med det förfarande för kontroll av den slutliga bestämmelseorten som varorna fram till nu har varit föremål för beslutet av den 19 november 1957 som fattats i rådet av företrädare för medlemsstaternas regeringar. De formaliteter och förfaranden som fastställs genom nämnda beslut bör ersättas av bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1279/71, ändrad genom förordning (EEG) nr 2766/71.Effektiviteten av ett förbud mot eller en begränsning av exporten till tredje land förutsätter att varje medlemsstat, kan ådöma tillämpliga påföljder, vilken medlemsstat varorna än kommer från.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.Artikel 11. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att befordran inom gemenskapen av järnskrot och liknande produkter som enligt förteckningen i bilagan till denna rekommendation är föremål för förbud mot eller begränsningar av exporten till tredje land, regleras av bestämmelserna i kommissionens förordning (EEG) nr 1279/71 av den 17 juni 1971 om användning av gemenskapens transitdokument för att tillämpa vissa bestämmelser vid export av vissa varor, ändrad genom förordning (EEG) nr 2766/71 av den 23 december 1971.2. Medlemsstaterna skall återkalla de bestämmelser som vidtagits för att genomföra de tidigare beslut som fattats av företrädare för medlemsstaternas regeringar vid möte i rådet om formaliteter och förfaranden som skall följas för befordran inom gemenskapen av järnskrot och liknande varor.Artikel 2Medlemsstaterna skall vidta alla allmänna eller särskilda åtgärder som behövs för att beivra överträdelser mot bestämmelserna om förbud mot eller begränsningar av export av järnskrot och liknande produkter till tredje land, oberoende av från vilken medlemsstat produkterna kommer.Artikel 3Medlemsstaterna skall underrätta kommissionen om eventuella svårigheter som de möter vid genomförandet av de bestämmelser som anges i artiklarna 1 och 2.Kommissionen skall överlämna upplysningarna till de övriga medlemsstaterna för övervägande av vilka åtgärder som skall vidtas.Artikel 4Medlemsstaterna skall senast den 1 januari 1975 anta de bestämmelser som fastställs i artiklarna 1 och 2 och underrätta kommissionen om detta utan dröjsmål.Artikel 5Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 23 december 1974.På kommissionens vägnarF. O. GUNDELACHLedamot av kommissionen(1) EGT nr L 77, 29.3.1969, s. 1.(2) EGT nr L 133, 19.6.1971, s. 32.(3) EGT nr L 283, 24.12.1971, s. 33.BILAGAFörteckning över varor enligt artikel 11. Avfall och skrot av järn eller stål (EKSG) (inklusive begagnade järnvägsräler kortare än 1,50 m) (GTT-nr 73.03).2. Begagnade järnvägsräler kortare än 2,50 m men längre än 1,50 m (GTT-nr 73.16 A II b).3. Avfall och skrot av legerat stål i form av göt (GTT-nr 73.15 B I b 1 aa).4. Varor för återanvändning betraktade som skrot med stöd av det beslut av den 8 oktober 1957 som fattades av företrädare för medlemsstaternas regeringar vid rådets 45:e möte.


title: Kommissionens rekommendation av den 12 juli 2004 om införlivande med nationell lagstiftning av direktiv som rör den inre marknaden (Text av betydelse för EES)

text:
               16.4.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 98/47

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2004
   om införlivande med nationell lagstiftning av direktiv som rör den inre marknaden
   (Text av betydelse för EES)
   (2005/309/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 211 i detta, och
   av följande skäl:

               (1)

               När de införlivar ett direktiv med nationell lagstiftning får medlemsstaterna bestämma formen och tillvägagångssättet för genomförandet, men direktivet är bindande med avseende på det resultat som skall uppnås och tidsfristen för införlivandet.

               (2)

               Europeiska rådet har vid flera toppmöten slagit fast hur viktig en väl fungerande inre marknad (1) är för den europeiska ekonomins konkurrenskraft, bl.a. i Stockholm i mars 2001, Barcelona i mars 2002 och Bryssel i mars 2003 och 2004. Det har upprepade gånger uppmanat medlemsstaterna att ge hög prioritet åt införlivandet av inremarknadsdirektiv med nationell lagstiftning.

               (3)

               Europaparlamentet (2), Europeiska ekonomiska och sociala kommittén (3) och Regionkommittén (4) har vid flera tillfällen uttryckt oro över medlemsstaternas bristande förmåga att införliva inremarknadsdirektiv korrekt och utan förseningar. I det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning av den 16 december 2003 (5) understryks också vikten av att medlemsstaterna följer artikel 10 i fördraget och medlemsstaterna uppmanas se till att gemenskapsrätten korrekt och snabbt införlivas med den nationella lagstiftningen inom de tidsfrister som fastställts.

               (4)

               Trots dessa uppmaningar och trots att ett korrekt genomförande inom föreskriven tid är en lagstadgad skyldighet underlåter medlemsstaterna ofta att införliva inremarknadsdirektiv korrekt och inom den tidsfrist de själva har kommit överens om. De flesta medlemsstater uppfyller inte ens de interimistiska införlivandemål som Europeiska rådet har fastställt, och många inremarknadsdirektiv har fortfarande inte införlivats med nationell lagstiftning i alla medlemsstater, trots att tidsfristen har gått ut för länge sedan.

               (5)

               Försenade eller felaktiga införlivanden av inremarknadsdirektiven skadar företag och medborgare genom att de ofta kan gå miste om sina rättigheter.

               (6)

               Försenat eller felaktigt införlivande medför också att företag och konsumenter inte kan dra nytta av alla de ekonomiska fördelarna med en väl fungerande inre marknad. Det skadar den europeiska ekonomin i stort, eftersom det undergräver gemenskapens förmåga att skapa ekonomisk tillväxt och samtidigt upprätthålla en hög grad av social sammanhållning.

               (7)

               I en Europeisk union bestående av 25 eller fler medlemsstater ökar risken för att ett försenat och felaktigt införlivande av direktiv leder till en fragmentering av den inre marknaden och därmed till att de ekonomiska fördelarna med den blir allt mindre.

               (8)

               Kommissionen kommer att fortsätta att ge prioritet åt kraftfulla rättsliga åtgärder mot medlemsstaterna för försenade och felaktiga införlivanden, och att öka trycket på dem från sidan genom att regelbundet offentliggöra deras genomföranderesultat i resultattavlan för den inre marknaden. Sådana åtgärder har lett till vissa resultat tidigare, men ändå kvarstår genomförandeunderskotten och en mer pådrivande attityd är nödvändig från kommissionens och medlemsstaternas sida.

               (9)

               I sitt meddelande från 2002 om bättre övervakning av EG-rättens tillämpning (6) redogjorde kommissionen för hur den bistår och kan bistå medlemsstaterna när de skall införliva direktiv med nationell lagstiftning.

               (10)

               Det är emellertid medlemsstaternas ansvar att se till att direktiven införlivas på ett korrekt sätt och inom föreskriven tid.

               (11)

               Enligt artikel 10 i EG-fördraget skall medlemsstaterna vidta alla lämpliga åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av fördraget eller av åtgärder som vidtagits av gemenskapens institutioner.

               (12)

               Europeiska gemenskapernas domstol har konsekvent uttalat att medlemsstaterna inte kan åberopa bestämmelser, praxis eller förhållanden i sina nationella rättssystem som försvar för att de brustit i iakttagandet av skyldigheter och tidsfrister som fastställs i direktiv.

               (13)

               Mönstret med upprepade misslyckanden från medlemsstaternas sida att korrekt och inom föreskriven tid införliva direktiv visar att de behöver se över sina förfaranden och sin praxis för att säkerställa att de konsekvent uppfyller denna lagstadgade skyldighet.

               (14)

               Vissa medlemsstater har konsekvent varit bättre på att införliva direktiv än andra, därför att de har eller har skaffat sig effektivare strukturer, förfaranden och praxis. Det faktum att ingen medlemsstat har lyckats fullt ut visar dock att alla behöver bli bättre. I enlighet med det interinstitutionella avtalet om bättre lagstiftning bör medlemsstaterna för egen del och i gemenskapens intresse upprätta jämförelsetabeller som så vitt det är möjligt visar överensstämmelsen mellan direktiven och införlivandeåtgärderna samt offentliggöra dessa tabeller.

               (15)

               I sitt meddelande ”Strategin för den inre marknaden – Prioriteringar för 2003–2006 (7)” tillkännagav kommissionen att den skulle utfärda en rekommendation med ett antal bra metoder, som medlemsstaterna borde anamma för att bättre och snabbare införliva inremarknadsdirektiv.

               (16)

               Medlemsstaterna har uttryckt intresse för att lära sig av varandra och har genom Rådgivande kommittén för den inre marknaden rådfrågats om bra metoder för att införliva direktiv och om de nationella författningsmässiga, rättsliga och administrativa regler och metoder som kan påverka införlivandet.

               (17)

               Man har identifierat flera bra metoder som kan hjälpa medlemsstaterna att på ett korrekt sätt och i tid införliva inremarknadsdirektiv med nationell lagstiftning.

               (18)

               Varje medlemsstat måste själv välja vilka förfaranden och metoder som är bäst ägnade att införliva inremarknadsdirektiv korrekt och i tid med hänsyn till förhållandena i det egna landet, eftersom förfaranden och metoder som fungerar bra i en medlemsstat inte nödvändigtvis fungerar lika bra i en annan.

               (19)

               Med tanke på den osäkerhet om rättsläget och den förvirring som uppstår när inremarknadsdirektiv inte införlivas i tid bör företag och medborgare underrättas om när direktiv inte införlivas i tid och vilka lagstadgade rättigheter de har i dessa fall.

               (20)

               Förslag till genomförandeåtgärder som överlämnas till de nationella parlamenten bör åtföljas av en försäkran om att de överensstämmer med gemenskapsrätten, och parlamentet bör få veta om direktivet i fråga införlivas fullt ut eller delvis genom dessa åtgärder.

               (21)

               Utan att det påverkar kommissionens roll och skyldigheter som väktare av fördraget bör kommissionen, när den får en anmälan om nationella genomförandebestämmelser, underrättas om huruvida direktivet i fråga därigenom är helt eller delvis införlivat med nationell lagstiftning och om bestämmelserna förmodas vara i överensstämmelse med gemenskapsrätten.

               (22)

               När medlemsstaterna beslutar att införliva ett direktiv inom ramen för ett mer omfattande lagstiftningsarbete kan det leda till att de överskrider tidsfristen för införlivande. Om man inför nya villkor och krav utöver dem som är nödvändiga för att införliva ett direktiv med nationell lagstiftning, kan detta också lägga hinder i vägen för de mål som skall uppnås genom direktivet.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna bör vidta de organisatoriska och övriga åtgärder som krävs för att snabbt och effektivt åtgärda de bakomliggande orsakerna till att de upprepade gånger brutit mot sina lagstadgade skyldigheter att införliva inremarknadsdirektiv med nationell lagstiftning på ett korrekt sätt och inom föreskriven tid.

               2.

               Medlemsstaterna bör granska de bästa metoder som anges i bilagan och, med hänsyn till de nationella institutionella traditionerna, anta de metoder som kommer att eller kan förväntas leda till snabbare eller bättre införlivande av inremarknadsdirektiv.

               3.

               Medlemsstaterna bör inom kort offentliggöra en förteckning över de inremarknadsdirektiv som inte fullt ut har införlivats med nationell lagstiftning inom föreskriven tid samt informera företag och medborgare om att de under vissa omständigheter kan ha lagstadgade rättigheter enligt direktiv trots att dessa inte har införlivats; denna information bör under alla förhållanden läggas ut på en officiell webbplats.

               4.

               Medlemsstaterna bör se till att de utkast till nationella genomförandebestämmelser som tillställs de nationella parlamenten åtföljs av en försäkran om att de förmodas vara i överensstämmelse med gemenskapsrätten och att de införlivar ett direktiv fullt ut eller delvis.

               5.

               Medlemsstaterna bör, när de anmäler nationella genomförandebestämmelser, avge en förklaring till kommissionen att dessa bestämmelser så vitt de kan bedöma överensstämmer med gemenskapsrätten samt förklara om de införlivar ett direktiv fullt ut eller delvis.

               6.

               Medlemsstaterna bör avstå från att tillföra de nationella genomförandebestämmelserna sådana villkor eller krav som inte är nödvändiga för att införliva det berörda direktivet, om dessa villkor eller krav kan lägga hinder i vägen för de mål som skall uppnås genom direktivet.

               7.

               När ett direktiv införlivas inom ramen för ett mer omfattande nationellt lagstiftningsarbete bör medlemsstaterna se till att detta inte leder till att tidsfristen för införlivandet överskrids.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2004.

            På kommissionens vägnar

         Frederik BOLKESTEIN

            Ledamot av kommissionen

      (1)  Den inre marknaden omfattar också tre Efta-länder, nämligen Island, Liechtenstein och Norge, eftersom de omfattas av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet.

      (2)  Harbour-betänkandet, A5 0026/2003 (EUT C 234, 30.9.2003, s. 55), Miller-betänkandet A5 0116/2004.

      (3)  EGT C 221, 7.8.2001, s. 25; EGT C 241, 7.10.2002 s. 180, EUT C 234, 30.9.2003, s. 55.

      (4)  EUT C 128, 29.5.2003, s. 48.

      (5)  EUT C 321, 31.12.2003, s. 1.

      (6)  KOM(2002) 725 slutlig, 11.12.2002.

      (7)  KOM(2003) 238 slutlig, 7.5.2003.
   BILAGA
   METODER SOM KARTLAGTS AV MEDLEMSSTATERNA OCH SOM GÖR DET LÄTTARE ATT PÅ ETT KORREKT SÄTT OCH INOM FÖRESKRIVEN TID INFÖRLIVA INREMARKNADSDIREKTIV MED NATIONELL LAGSTIFTNING
   1.   Ett korrekt införlivande inom föreskriven tid skall konstant prioriteras både politiskt och operativt

               1.1

               En hög regeringsföreträdare, på minister- eller statssekreterarnivå, ges ansvaret för att övervaka att alla inremarknadsdirektiv införlivas med nationell lagstiftning och för att förbättra medlemsstatens införlivanderesultat. Denna regeringsföreträdare får tydligt stöd från regeringschefen i sitt arbete, och ministrarna och administrationen känner till att regeringen prioriterar ett korrekt införlivande inom föreskriven tid.

               1.2

               Alla ministrar får regelbundet en rapport (t.ex. varje månad) om hur ministerier och myndigheter lyckats med att införliva direktiven. Resultaten när det gäller införlivande av direktiv diskuteras regelbundet på ministermöten.

               1.3

               Tillräckliga resurser avsätts för att garantera korrekta införlivanden inom föreskriven tid.

         2.   Införlivandet av inremarknadsdirektiv övervakas fortlöpande och samordnas på administrativ och politisk nivå

               2.1

               Ett ministerium eller en myndighet har ansvaret för att övervaka införlivandet som helhet. Denna instans samordnar införlivandet med ministerierna och de myndigheter på delstatsnivå eller regional och lokal nivå som ansvarar för införlivandet, och får sig tillsänt tidsplanen för införlivandet. Den ser till att framsteg i införlivandet regelbundet diskuteras med ministerierna på hög administrativ nivå, t.ex. varje månad. Den rapporterar regelbundet (t.ex. varje månad) till den minister eller statssekreterare som är ansvarig för övervakningen av införlivandet. Den fungerar också som nationell samordnare för förbindelserna med kommissionen i frågor som gäller hur medlemsstaten har införlivat direktiven.

               2.2

               Varje ministerium och alla myndigheter på delstatsnivå eller regional och lokal nivå som deltar i införlivandet utser tjänstemän som ansvarar för övervakningen av införlivanden inom ministeriet eller myndigheten och fungerar som kontaktpersoner. Dessa tjänstemän samlas i ett nationellt nätverk.

               2.3

               Det utfärdas riktlinjer för hur införlivandet bör gå till och för att garantera att hela administrationen har samma strategi för införlivande.

               2.4

               Det finns en central nationell databas över införlivandet. Alla ministerier samt alla myndigheter på delstatsnivå eller regional och lokal nivå som är engagerade i införlivandet har tillgång till databasen. För varje direktiv innehåller databasen uppgifter om följande: direktivets nummer och tillämpningsområde, det ministerium eller den myndighet som ansvarar för införlivandet, de ansvariga inom ministeriet eller myndigheten, en förteckning över andra ministerier och myndigheter som är engagerade i införlivandet och över ansvariga personer, nödvändiga resurser för införlivandet, tidsfrist för införlivandet, de åtgärder som skall vidtas för att införliva direktivet, tidsplanen för införlivandet (inklusive eventuella överläggningar i parlamentet), hur långt införlivandet kommit, eventuella svårigheter vid införlivandet och eventuella överträdelseförfaranden på grund av försenat eller felaktigt införlivande. Det skall vara möjligt att när som helst få kännedom om hur medlemsstaten som helhet och varje enskilt ministerium har införlivat direktiven.

               2.5

               Innan tidsfristen för införlivandet löper ut skickas påminnelser ut till det ministerium eller den myndighet som berörs, t.ex. först tre månader och därefter en månad innan tidsfristen löper ut.

               2.6

               När en tidsfrist har överskridits skickas omedelbart en påminnelse på både administrativ nivå och ministernivå, och det nationella parlamentet informeras.

               2.7

               Medlemsstaterna söker på eget initiativ i god tid råd och bistånd från kommissionen i införlivandefrågor. Kommissionens databas över kontaktpersoner används för att identifiera de ansvariga tjänstemännen.

         3.   Garantier för att införlivandet börjar förberedas i god tid och att syftet med förberedelserna är ett korrekt införlivande inom föreskriven tid

               3.1

               Under förhandlingarna om direktivet, eller i varje fall innan direktivet antas, utarbetar det ministerium eller den myndighet som ansvarar för förhandlingarna en tidsplan för införlivandet. För varje direktiv skall tidsplanen innehålla uppgifter om följande: direktivets nummer och tillämpningsområde, det ministerium eller den myndighet som ansvarar för införlivandet, de ansvariga inom ministeriet eller myndigheten, en förteckning över andra ministerier och myndigheter som är engagerade i införlivandet och över ansvariga personer, nödvändiga resurser för införlivandet, tidsfrist för införlivandet, en jämförelse mellan den befintliga nationella lagstiftningen och villkoren i det föreslagna direktivet, vilka åtgärder som skall vidtas för att införliva direktivet samt tidsplanen för införlivandet (inklusive eventuella överläggningar i parlamentet). Tidsplanen sänds till det ministerium eller den myndighet som ansvarar för den övergripande övervakningen av införlivandet. Detta görs kort tid, t.ex. fyra veckor, efter det att direktivet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning, så att databasen över införlivandet hålls aktuell.

               3.2

               Lagstiftningen börjar utarbetas innan eller så snart som direktivet har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

               3.3

               Det ministerium eller den myndighet som ansvarar för införlivandet utarbetar en jämförelsetabell, där det framgår hur varje enskild bestämmelse i direktivet införlivas med nationell lagstiftning. Denna tabell bifogas utkastet till nationella genomförandebestämmelser när detta överlämnas till parlamentet eller regeringen för att underlätta deras förhandlingar, och den bifogas anmälan om nationella genomförandebestämmelser till kommissionen.

               3.4

               Kompletterande bestämmelser som inte är nödvändiga för att införliva ett direktiv undviks. När sådana tillägg görs motiverar det ansvariga ministeriet eller myndigheten varför bestämmelsen betraktas som nödvändig och lägger fram skälen för att den inte kommer att försena införlivandet.

               3.5

               De nationella tjänstemän som ansvarar för förhandlingarna om ett direktiv är i möjligaste mån engagerade i dess införlivande med nationell lagstiftning. Om detta inte är möjligt, har de ett nära samarbete med de ansvariga för införlivandet. De tjänstemän som deltar i förhandlingar om ett direktiv håller i alla händelser tjänstemännen som kommer att delta i införlivandet fortlöpande informerade om förhandlingarna, så att eventuella problem i samband med införlivandet kan tas upp och åtgärdas innan direktivet antas.

               3.6

               De myndighetsföreträdare på delstatsnivå eller regional och lokal nivå som kommer att införliva ett direktiv hålls informerade om förhandlingarna om direktivet.

               3.7

               Nationella genomförandebestämmelser meddelas kommissionen elektroniskt.

         4.   Nära samarbete med de nationella, regionala och decentraliserade parlament som deltar i införlivandet av inremarknadsdirektiv för att garantera ett korrekt införlivande inom föreskriven tid

               4.1

               Parlamenten delges förslagen till direktiv så snart som de har lagts fram av kommissionen, och de hålls underrättade om hur förhandlingarna går.

               4.2

               Parlamenten får regelbundet, t.ex. var tredje månad, rapporter om hur införlivandet fortskrider, om försenade införlivanden av direktiv och om överträdelseförfaranden som kommissionen inlett på grund av försenat eller felaktigt införlivande.

               4.3

               Tillsammans med de nationella lagförslagen delges parlamenten en tidtabell för införlivandet, en tydlig tidsfrist, eventuella jämförelsetabeller som upprättats och en försäkran från regeringen om att de nationella genomförandebestämmelserna förmodas ara i överensstämmelse med gemenskapsrätten.

               4.4

               Regeringen underrättar parlamenten i god tid (t.ex. tre månader före tidsfristens utgång) om att tidsfristen för införlivandet är på väg att löpa ut. Parlamenten underrättas när tidsfristen har löpt ut.

               4.5

               Regeringen uppmanar parlamenten att avsätta tillräckligt med tid för att direktiven skall kunna införlivas i tid.

         5.   Snabba, synliga och effektiva åtgärder för att införliva direktiv vars tidsfrist för införlivande har överskridits

               5.1

               Alla nödvändiga åtgärder vidtas för att direktiv som inte har införlivats i tid skall kunna införlivas så snart som möjligt.

               5.2

               Om ett eller flera direktiv inte har införlivats i tid uppmuntras parlamenten till att avsätta ytterligare tid för att införliva dessa direktiv så snart som möjligt och för att åtgärda eventuella förfaranden som kan ha orsakat förseningen.

               5.3

               Medlemsstaterna offentliggör en förteckning över direktiv som de inte har införlivat i tid, och meddelar företag och medborgare att de i vissa fall kan ha lagstadgade rättigheter i enlighet med direktiv trots att dessa inte har införlivats.

               5.4

               Om man ställs inför upprepade misslyckanden att genomföra direktiv i tid, undersöker medlemsstaterna i vilken omfattning det går att korta ner lagstiftningsförfarandet i parlamentet när det gäller införlivande av direktiv. Möjligheten att anta direktiv efter en behandling eller genom ett snabbare förfarande undersöks.

               5.5

               Om man ställs inför upprepade misslyckanden att genomföra direktiv i tid, och om medlemsstatens författning eller nationella rättssystem medger det, övervägs möjligheten att införliva direktiv genom regeringsdekret eller -förordningar, om det kan påskynda införlivandet.


Avis juridique important

|

31997Y0304(01)

Rekommendation nr 21 av den 28 november 1996 om tillämpningen av artikel 69.1a i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 på arbetslösa som följer med sin make/maka som fått anställning i en annan medlemsstat än den som är behörig

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 067 , 04/03/1997 s. 0003 - 0003

REKOMMENDATION nr 21 av den 28 november 1996 om tillämpningen av artikel 69.1a i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 på arbetslösa som följer med sin make/maka som fått anställning i en annan medlemsstat än den som är behörig (97/C 67/03)ADMINISTRATIVA KOMMISSIONEN FÖR SOCIAL TRYGGHET FÖR MIGRERANDE ARBETARE UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av artikel 81.a i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 av den 14 juni 1971 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjer flyttar inom gemenskapen, där det står att den skall ha till uppgift att handha samtliga administrativa frågor samt frågor om tolkning av bestämmelserna i förordning (EEG) nr 1408/71 och senare förordningar, ochmed beaktande av följande:Enligt artikel 69.1 kan en anställd eller egenföretagare, som är helt arbetslös och uppfyller villkoren för rätt till förmåner enligt en medlemsstats lagstiftning och som beger sig till en eller flera andra medlemsstater för att söka arbete där, behålla rätten till arbetslöshetsersättning på vissa villkor och med vissa begränsningar.Ett av de villkor som anges i artikel 69.1a är att den arbetslöse skall ha varit tillgänglig för den behöriga statens arbetsförmedling i åtminstone fyra veckor efter det att han blev arbetslös.Enligt den sista meningen i punkten 1a kan dock de behöriga förmedlingarna eller institutionerna ge tillstånd till att han reser innan denna tid har gått ut.Sådant tillstånd bör i princip ges till en person som uppfyller alla övriga villkor i artikel 69.1 i förordning (EEG) nr 1408/71 och vill följa med när hans/hennes make/maka tagit ett arbete i en annan medlemsstat.Administrativa kommissionen har behandlat frågan enligt bestämmelserna i artikel 80 i förordning (EEG) nr 1408/71.HÄRIGENOM rekommenderas behöriga förmedlingar och institutioner följande:1. Att ge tillstånd åt en anställd eller en egenföretagare, som är helt arbetslös och uppfyller alla övriga villkor i artikel 69.1 och som följer med när hans/hennes make/maka tagit ett arbete i en annan medlemsstat än den behöriga, att resa före utgången av den tid på fyra veckor, som anges i sista meningen i artikel 69.1a.2. Denna rekommendation skall tillämpas från och med den första dagen i månaden efter det att den offentliggjorts i Europeiska gemenskapernas officiella tidning.Ordföranden i Administrativa kommissionenDenis CROWLEY


title: Rådets rekommendation av den 8 mars 2016 om den ekonomiska politiken för euroområdet

text:
               11.3.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 96/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 mars 2016
   om den ekonomiska politiken för euroområdet
   (2016/C 96/01)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt kommissionens ekonomiska prognos från hösten 2015 fortsätter den ekonomiska återhämtningen i måttlig takt i euroområdet. För att upprätthålla och stärka tillväxten i euroområdet krävs fortsatta politiska insatser som understödjer en balanserad anpassning i den privata och den offentliga sektorn, förbättrar anpassningsförmågan och ökar ekonomins konkurrenskraft och tillväxtpotential på medellång till lång sikt. Tillväxten hämmas av sviterna efter de senaste ekonomiska och finansiella kriserna, bland annat den pågående externa ombalanseringen, den höga offentliga och privata skuldsättningen, den höga arbetslösheten samt de ihållande strukturella stelheterna på nationella arbets- och produktmarknader. Investeringarna är fortsatt svaga på grund av dessa faktorer men också på grund av andra flaskhalsar, t.ex. ett ogynnsamt företagsklimat, ineffektivitet i den offentliga förvaltningen och hinder för tillgången till finansiering.

               (2)

               Genomförandet av långtgående strukturreformer som höjer produktiviteten och stärker tillväxtpotentialen måste främjas i linje med de politiska prioriteringarna som anges i kommissionens årliga tillväxtöversikt för 2016 för alla medlemsstater. Om strukturreformerna genomförs gemensamt i medlemsstaterna kan de ge fördelar till hela euroområdet genom positiva spridningseffekter, särskilt via handels- och finanskanaler. Trots vissa framsteg med reformerna för att förbättra arbetsmarknadernas motståndskraft kvarstår stora skillnader i euroområdet, särskilt i fråga om långtids- och ungdomsarbetslösheten. De medlemsstater som före krisen genomförde omfattande arbetsmarknadsreformer och reformer av de sociala trygghetssystemen har bättre kunnat stödja sysselsättningen och bevara rättvisa förhållanden under den ekonomiska nedgången. Sådana reformer omfattar flexibla och tillförlitliga avtalsbestämmelser, övergripande strategier för livslångt lärande, effektiva aktiva arbetsmarknadsåtgärder och adekvata och hållbara sociala trygghetssystem. Resultaten kan också förbättras genom en minskning av skattekilen på arbete, särskilt för låginkomsttagare, och genom att man sörjer för rättvisa skattesystem.

               (3)

               Lämpligt utformade reformer som genomförs snabbt kan bidra till att åtgärda befintliga obalanser i euroområdet och förhindra uppkomsten av nya. De tematiska diskussionerna inom Eurogruppen, med större fokus på riktmärken och med kollegialt tryck och utbyte av bästa praxis, kan bidra till att främja konvergensen i riktning mot bättre resultat. Eurogruppen bör därför ytterligare stärka de tematiska diskussionerna om reformer på områden som har avgörande betydelse för den ekonomiska och monetära unionens (EMU) funktionssätt och regelbundet övervaka genomförandet av reformerna i euroområdets medlemsstater samt framstegen med korrigeringen av obalanserna inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser.

               (4)

               Finanspolitiken är en fråga av avgörande gemensamt intresse i EMU. En ansvarsfull nationell finanspolitik som följer de gemensamma finanspolitiska reglerna är av avgörande betydelse för att stödja en hållbar skuldsättning och göra det möjligt för de finanspolitiska stabilisatorerna att verka och mildra landsspecifika ekonomiska störningar. Dessutom är det viktigt att åstadkomma en lämplig finanspolitisk inriktning i euroområdet som helhet som återspeglar en balans mellan finanspolitisk hållbarhet på lång sikt och makroekonomisk stabilisering på kort sikt samt att undvika konjunkturförstärkande finanspolitik. Den finanspolitiska insats som krävs varierar beroende på medlemsstaternas situation när det gäller kraven i stabilitets- och tillväxtpakten, och medlemsstaterna bör även beakta stabiliseringsbehov samt ta hänsyn till möjliga spridningseffekter i de olika länderna i euroområdet. Detta kräver en förstärkning av samordningen av finanspolitiken inom euroområdet med full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten. I detta sammanhang förefaller den i stort sett neutrala samlade finanspolitiska inriktning i euroområdet som förväntas under 2016 vara lämplig mot bakgrund av de övergripande makroekonomiska förhållandena och nedåtriskerna för tillväxten. När det gäller 2017 bör finanspolitiken, på grundval av prognosen om ett gradvis mindre produktionsgap, undvika procyklikalitet och minska den offentliga skulden i syfte att återställa de finanspolitiska buffertarna. Detta bör avspeglas då de uppdaterade stabilitetsprogrammen utarbetas under våren 2016, med beaktande av den senaste ekonomiska och finanspolitiska utvecklingen. Innehållet i de finanspolitiska strategierna är ännu inte tillräckligt tillväxtfrämjande. Euroområdets medlemsstaterna bör hålla tematiska diskussioner om förbättringar i de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet, vilket framhölls i rådets rekommendation till euroområdets medlemsstater (3) som antogs den 14 juli 2015.

               (5)

               Bankunionen måste genomföras till fullo. För det första ska Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (4) (direktivet om återhämtning och resolution av banker), utan ytterligare dröjsmål, fullständigt införlivas av alla medlemsstater. För det andra kommer en finanspolitiskt neutral gemensam säkerhetsmekanism för den gemensamma resolutionsfonden att utarbetas under övergångsperioden i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 806/2014 (5) och vara fullt driftsfärdig senast vid utgången av övergångsperioden, när den gemensamma resolutionsfondens medel har blivit helt ömsesidiga. Framstegen kommer att ses över så snart den gemensamma resolutionsfonden har trätt i kraft. Den gemensamma säkerhetsmekanismen kommer även att vara finanspolitiskt neutral på medellång sikt och kommer att säkerställa att alla deltagande medlemsstater behandlas likvärdigt samt kommer inte att medföra några kostnader för de medlemsstater som inte deltar i bankunionen. Så snart den gemensamma resolutionsfonden träder i kraft och när de deltagande medlemsstaterna har ratificerat det mellanstatliga avtalet och fullständigt införlivat direktivet om återhämtning och resolution av banker, kommer medlemsstaterna att bedöma upprättandet av arrangemang för övergångsfinansiering samt överväga olika sätt att gå vidare och valet av tidpunkt med hänsyn till arbetet med den gemensamma säkerhetsmekanismen, för att se till att den är fullt driftsfärdig senast vid utgången av övergångsperioden. Under 2016 kommer medlemsstaterna även att närmare begrunda vilka åtgärder som krävs för att fortsätta att fördjupa bankunionen. Slutligen, som en del av vidareutvecklingen av bankunionen, lade kommissionen den 24 november 2015 fram sitt meddelande med titeln Mot ett fullbordande av bankunionen.

               (6)

               Situationen på finansmarknaden är fortfarande på det hela taget gynnsam i euroområdet, mot bakgrund av en ackommoderande penningpolitisk inriktning. Ekonomiska fundamenta är dock fortfarande svaga, vilket tillsammans med den fortsatt höga skuldsättningen i den privata sektorn fortsätter att påverka efterfrågan på banklån och därigenom den ekonomiska tillväxten. Bankernas balansräkningar är fortsatt utsatta för påfrestningar till följd av det stora antalet problemlån, vilket hämmar utlåningen. De olika och ibland bristfälliga insolvensordningarna i unionen bidrar till att försena skuldsaneringen i den privata sektorn, vilket hämmar investeringarna.

               (7)

               Arbetet med att fullborda EMU måste fortsätta även om framsteg har gjorts med att stärka dess struktur. De fem ordförandenas rapport Färdigställandet av EU:s ekonomiska och monetära union från den 22 juni 2015 som har utarbetats av Europeiska kommissionens ordförande i nära samarbete med ordförandena i Europeiska rådet, i Europeiska centralbanken, i Eurogruppen och i Europaparlamentet, fastställer vägen framåt för att fullborda EMU senast 2025. Den 21 oktober 2015 antog kommissionen gemensamt med Europaparlamentet, rådet och Europeiska centralbanken meddelandet Stegen mot färdigställandet av den ekonomiska och monetära unionen som innehåller en första uppsättning uppföljningsförslag till de fem ordförandenas rapport. Euroområdets medlemsstater bör ta gemensamt ansvar och på ett lämpligt, öppet och transparent sätt gå vidare med genomförandet av de kort- och medelfristiga initiativen i riktning mot att fullborda EMU. För att främja konvergensen i euroområdet inbegriper förslagen åtgärder för att stärka euroområdesdimensionen i den europeiska planeringsterminen genom bland annat tidigare offentliggörande av rekommendationerna för euroområdet i syfte att identifiera gemensamma utmaningar tidigt i processen så att detta kan återspeglas vid utarbetandet av de landsspecifika rekommendationer till euroområdets medlemsstater som ska antas senare under den europeiska planeringsterminen. Euroområdets medlemsstater bör även arbeta, på ett öppet och transparent sätt, med mer långsiktiga initiativ i riktning mot att fullborda EMU.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaterna i euroområdet att enskilt och gemensamt vidta följande åtgärder inom Eurogruppen under perioden 2016–2017:

               1.

               Bedriva en politik som stödjer återhämtning, främjar konvergens, underlättar korrigeringen av makroekonomiska obalanser och förbättrar anpassningsförmågan. I detta syfte ska medlemsstaterna, särskilt de med hög privat skuldsättning och stor utlandsskuld, genomföra reformer för att öka produktiviteten, främja nya arbetstillfällen, stärka konkurrenskraften och förbättra företagsklimatet. Medlemsstater med stora överskott i bytesbalansen ska prioritera åtgärder, inklusive strukturreformer, som bidrar till att stärka den inhemska efterfrågan och tillväxtpotentialen.

               2.

               Genomföra reformer som kombinerar i) flexibla och pålitliga anställningsavtal som främjar smidiga övergångar på arbetsmarknaden och gör att en tudelad arbetsmarknad undviks, ii) övergripande strategier för livslångt lärande, iii) effektiva strategier för att hjälpa arbetslösa att komma tillbaka till arbetsmarknaden, iv) adekvata och hållbara sociala trygghetssystem som under hela livscykeln effektivt och ändamålsenligt bidrar till både social delaktighet och inträde på arbetsmarknaden samt v) öppna och konkurrenskraftiga produkt- och tjänstemarknader. Minska skattekilen på arbete, särskilt för låginkomsttagare, på ett budgetneutralt sätt för att främja nya arbetstillfällen.

               3.

               Föra en finanspolitik med full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten. För 2016 förefaller målet att ha en i stort sett neutral samlad finanspolitisk inriktning i euroområdet lämpligt, i syfte att återspegla en balans mellan finanspolitisk hållbarhet på lång sikt och makroekonomisk stabilisering på kort sikt. Framåtriktat mot 2017, minska den offentliga skulden för att återställa de finanspolitiska buffertarna och undvika procyklikalitet. Särskilja de olika medlemsstaternas finanspolitiska insats i enlighet med deras situation när det gäller kraven i stabilitets- och tillväxtpakten samtidigt som stabiliseringsbehov beaktas och hänsyn tas till möjliga spridningseffekter i de olika medlemsstaterna i euroområdet. I detta syfte se över euroområdets finanspolitiska inriktning inom ramen för stabilitetsprogrammen och utkasten till budgetplaner.

               4.

               Underlätta en successiv minskning av bankernas problemlån och förbättra insolvensförfarandena för företag och hushåll. Främja en metodisk skuldsanering i medlemsstater med hög privat skuldsättning, bland annat genom att underlätta resolution av ohållbar privat skuldsättning.

               5.

               Arbeta för att fullborda EMU på ett öppet och transparent sätt, med full respekt för den inre marknaden och genom att ytterligare utforska de rättsliga, ekonomiska och politiska aspekterna av de mer långsiktiga åtgärderna i de fem ordförandenas rapport.

      Utfärdad i Bryssel den 8 mars 2016.

            På rådets vägnar

         J.R.V.A. DIJSSELBLOEM

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta (EUT C 272, 18.8.2015, s. 98).

      (4)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 12.6.2014, s. 190).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 806/2014 av den 15 juli 2014 om fastställande av enhetliga regler och ett enhetligt förfarande för resolution av kreditinstitut och vissa värdepappersföretag inom ramen för en gemensam resolutionsmekanism och en gemensam resolutionsfond och om ändring av förordning (EU) nr 1093/2010 (EUT L 225, 30.7.2014, s. 1).