title: Kommissionens rekommendation av den 21 oktober 2011 om forskningsinitiativet till gemensam programplanering Ett urbant Europa – globala utmaningar för städerna, gemensamma europeiska lösningar

text:
               25.10.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 312/1

         KOMMISSIONENS REKOMMENDATION
   av den 21 oktober 2011
   om forskningsinitiativet till gemensam programplanering ”Ett urbant Europa – globala utmaningar för städerna, gemensamma europeiska lösningar”
   2011/C 312/01
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 181, och
   av följande skäl:

               (1)

               Hållbar utveckling i de europeiska städerna är en viktig samhällsfråga samtidigt som den globala urbaniseringstrenden växer sig allt starkare. Enligt prognoserna kommer nästan 70 procent av världens befolkning att bo i städer år 2050, vilket är en ökning från 50 procent i dag (1). Siffran för Europa är ännu högre: cirka 83 procent av befolkningen (nästan 557 miljoner) förväntas i städer år 2050.

               (2)

               Urbanisering innebär ett stort antal sammanhängande utmaningar, bl.a. social utslagning och segregering, frågor som har att göra med stadsutbredning och trafikstockningar samt säkerhet, miljöförstöring, förorening och effekterna av klimatförändring. Denna utveckling sätter press på samhället och innebär en svår utmaning vad gäller uthållighet, förvaltning och styrning av städerna i Europa och världen.

               (3)

               Samtidigt bör Europa utnyttja de fördelar som stadsområdena för med sig. Stadsområdena är motorn i den europeiska ekonomins tillväxt. Tätbebyggda områden och städer som är sammankopplade i nätverk har lett utvecklingen, inte bara ur ett socioekonomiskt perspektiv utan även ur tekniska och geopolitiska perspektiv. Städer är i sig ”innovationscentra” där kunskap, strategi och praktik sammanförs vilket leder till innovativa idéer, ny teknik och nya insikter, utmaningar och drivkrafter samt lösningar på stadsutveckling. Det finns också alltfler bevis på att nätverk mellan storstäder, som ofta kallas för ”globala städer”, har ett växande inflytande internationellt, samtidigt som de små och medelstora städernas betydelse måste erkännas på grund av den inverkan de har, särskilt på den regionala utvecklingen. Europa kännetecknas av en hög befolkningstäthet i städer och genom ett stort antal små och medelstora städer, vars fördelar måste beaktas utifrån ett ekonomiskt, socialt och kulturellt perspektiv.

               (4)

               I strategin Europa 2020 fastställs tre prioriteringar som ömsesidigt förstärker varandra: smart, hållbar och tillväxt för alla (2). Genom en hållbar utveckling i städerna kan det bli mycket enklare att uppnå dessa mål. I kommissionens flaggskeppsinitiativ ”Innovationsunionen” som beskrivs i kommissionens meddelande av den 6 oktober 2010”Flaggskeppsinitiativ i Europa 2020-strategin Innovationsunionen” (3), är ett av de potentiella innovationspartnerskapen ”intelligenta städer där det är bra att bo, har hög energieffektivitet, rena transporter och snabbt Internet”. Städer kan bidra till tillväxt för alla, särskilt när det gäller att bekämpa social polarisering och fattigdom, undvika social segregering och ta itu med frågor som har med åldrande att göra. Den europeiska plattformen mot fattigdom och social utestängning (4) har till syfte att uppnå EU-målet att minska fattigdomen och den sociala utestängningen med minst 20 miljoner människor till 2020. Den ska peka på exempel på bästa praxis och främja ömsesidigt lärande mellan kommuner.

               (5)

               Det finns ett akut behov av att stärka kunskapsbasen om integrerad stadsutveckling genom forskning på ekonomi, samhälle, rörlighet och ekologi för att besluten ska vara baserade på fakta.

               (6)

               Samordning är en förutsättning för att vi ska kunna ta itu med ovannämnda utmaningar så att vi kan utnyttja möjligheterna och gör det lättare att samarbeta om forskning med hög kvalitet. Målet för denna är att få fram forskningsresultat som kan stödja stadsområdena som ett komplext nätverk, där de ekonomiska, tekniska, sociala och ekologiska delsystemen i hög grad är beroende av varandra, och som har ett långsiktigt framåtblickande perspektiv.

               (7)

               Vid sitt möte den 26 maj 2010 (5) identifierade och bekräftade rådet (konkurrenskraft) en rad möjliga initiativ till gemensam programplanering, inklusive ”Ett urbant Europa – globala utmaningar för städerna, gemensamma europeiska lösningar”, som områden där gemensam programplanering för forskning skulle kunna leda till ett stort mervärde jämfört med medlemsstaternas och EU:s nuvarande splittrade insatser. I sina slutsatser framhöll rådet därför att ett initiativ till gemensam programplanering måste lanseras och man uppmanade kommissionen att bidra till att ta fram ett sådant.

               (8)

               Medlemsstaterna har genom formella brev om detta åtagande bekräftat att de deltar i initiativet.

               (9)

               Gemensam programplanering för forskning om hållbar utveckling i städerna skulle göra det möjligt att samordna forskningen inom detta område och avsevärt bidra till att det upprättas ett funktionsdugligt europeiskt forskningsområde om forskning och innovation avseende utveckling i städerna samt stärka Europas ledande ställning och konkurrenskraft inom detta område.

               (10)

               Stadsutveckling är ett viktigt temaöverskridande område enligt unionens finansieringsprogram för forskning och innovation. Verksamhet inom detta initiativ till gemensam programplanering måste nära samordnas med annan härmed sammanhängande verksamhet inom ramen för existerande och framtida finansieringsprogram och -initiativ inom forskning och innovation.

               (11)

               Därför, och för att uppnå de mål som fastställs i denna rekommendation bör medlemsstaterna samarbeta med kommissionen för att säkerställa samordning och utveckling av synergieffekter med de existerande forsknings- och innovations-systemen genom att utnyttja närbesläktade kommissionsinitiativ som initiativet ”Smarta städer och samhällen” samt andra närbesläktade initiativ, samtidigt som man undviker dubbelarbete och överlappning.

               (12)

               För att kommissionen ska kunna rapportera till Europaparlamentet och rådet bör medlemsstaterna regelbundet rapportera till kommissionen om hur den gemensamma programplaneringen utvecklas.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.

               1.

               Medlemsstaterna uppmanas att utforma och upprätthålla en gemensam vision om hur samarbete och samordning inom forskningen på unionsnivå kan bidra till att uppnå hållbar utveckling i alla dess former (6).

               2.

               Medlemsstaterna uppmanas att utarbeta en gemensam strategisk forskningsagenda i vilken behov och mål på medellång till lång sikt fastställs när det gäller städernas utveckling inom ramen för en ökad globalisering. Den strategiska forskningsagendan bör innehålla en genomförandeplan med prioriteringar och tidsramar samt en beskrivning av de insatser, instrument och resurser som krävs för att genomföra den.

               3.

               Medlemsstaterna uppmanas att vidta följande åtgärder som en del av den strategiska forskningsagendan och genomförandeplanen:

                           a)

                           Samla in och utbyta information om relevanta nationella program och forskningsinsatser.

                           b)

                           Förstärka kapaciteten genom samordnade framtidsstudier samt teknikutvärdering.

                           c)

                           Utbyta information, resurser, bästa praxis, metoder och riktlinjer.

                           d)

                           Fastställa områden eller forskning som skulle gynnas av samordning och främja en sådan samordning.

                           e)

                           Fastställa områden eller forskning som skulle gynnas av gemensamma ansökningsomgångar eller av en sammanslagning av resurser.

                           f)

                           Fastställa villkor för forskning som ska utföras gemensamt på de områden som anges i led e.

                           g)

                           Säkerställa samordning och utveckling av synergieffekter med existerande och framtida finansieringsprogram- och initiativ om forskning och innovation i unionen, samtidigt som dubbelarbete med existerande och framtida unionsinitiativ inom detta område undviks.

                           h)

                           Beakta städernas och stadsbefolkningens förändrade behov när målen för forskningsprogrammen om städernas utveckling ska definieras.

                           i)

                           I lämpliga fall dela befintliga forskningsinfrastrukturer eller utvecklingen av nya resurser såsom samordnade databanker eller utveckling och inventering av modeller för att undersöka stadsprocesser.

                           j)

                           Främja ett bättre samarbete inom den offentliga sektorn och mellan den offentliga och den privata sektorn samt öppen innovation mellan olika forskningssektorer, utbildnings- och verksamhetssektorer som är kopplade till städernas utveckling, samtidigt som ett brett deltagande av de relevanta intressenterna som lokala myndigheter och det civila samhället säkerställs.

                           k)

                           Exportera och sprida kunskap, innovation och tvärvetenskapliga strategier, samt identifiera och ta itu med hinder i forsknings- och innovationssystem som hindrar innovativa och samhällsnyttiga lösningar från att snabbt komma ut på marknaden.

                           l)

                           Förse den beslutsfattande nivån på lokal, regional och nationell nivå samt på unionsnivå med lämplig vetenskaplig information.

                           m)

                           Skapa nät mellan centra som sysslar med stadsforskning, inklusive centra utanför det europeiska forskningsområdet.

               4.

               Medlemsstaterna uppmanas att upprätthålla och ytterligare utveckla en effektiv gemensam ledningsstruktur inom området forskning om stadsutvecklingens utmaningar, som ska fastställa gemensamma villkor, regler och förfaranden för samarbete och samordning samt övervaka genomförandet av den strategiska forskningsagendan.

               5.

               Medlemsstaterna uppmanas att gemensamt genomföra den strategiska forskningsagendan genom sina nationella forskningsprogram, i enlighet med riktlinjerna för ramvillkoren för den gemensamma programplaneringen som utarbetats av rådets högnivågrupp om gemensam programplanering (7).

               6.

               Medlemsstaterna uppmanas att samarbeta med kommissionen för att utnyttja närbesläktade kommissionsinitiativ för att bistå medlemsstaterna med att utveckla och genomföra den strategiska forskningsagendan och samordna initiativen för gemensam programplanering med andra unionsinitiativ inom detta område, t.ex. forskning och utveckling som stöds av finansieringsprogrammen för forskning och innovation, särskilt inom områdena socioekonomisk vetenskap och humaniora, transport, energi, miljö, informations- och kommunikationsteknik, säkerhet och hälsa samt andra forsknings- och innovationsinitiativ, t.ex. andra närbesläktade initiativ för gemensam programplanering, Europeiska tekniska institutets kunskaps- och innovationsgemenskaper och Europeiska teknikplattformar.

               7.

               Medlemsstaterna uppmanas hålla nära kontakt med Strategiska forumet för internationellt samarbete inom vetenskap och teknik (SFIC) (8), när det gäller att utveckla och genomföra en eventuell internationell dimension i den strategiska forskningsagendan och säkerställa samordning med SFIC-initiativ med och mot tredjeländer.

               8.

               Medlemsstaterna uppmanas att genom årliga lägesrapporter regelbundet rapportera till kommissionen om hur initiativet till gemensam programplanering utvecklas.

      Utfärdad i Bryssel den 21 oktober 2011.

            På kommissionens vägnar

         Máire GEOGHEGAN-QUINN

            Ledamot av kommissionen

      (1)  http://www.un.org/esa/population/unpop.htm

      (2)  Meddelande från kommissionen, ”Europa 2020 En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla”, Bryssel, KOM(2010) 2020 slutlig.

      (3)  KOM(2010) 546.

      (4)  Meddelande från kommissionen, Den europeiska plattformen mot fattigdom och social utestängning: en europeisk ram för social och territoriell sammanhållning, Bryssel, KOM(2010) 758 slutlig.

      (5)  10246/10.

      (6)  http://www.jpi-urbaneurope.eu

      (7)  ERC-GPC 1311/10. Gemensam programplanering av forskning 2008–2010 och därefter – Rapport från högnivågruppen om gemensam programplanering till rådet den 12 november 2010 – Bilaga II.

      (8)  SFIC har sitt ursprung i rådets slutsatser från december 2008 i vilka rådet uppmanade medlemsstaterna att forma ett nytt partnerskap för samarbete inom internationell vetenskap och teknik. Det ska fastställas av rådet som en särskild konstellation av Erac.


|

52011DC0324

REKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om bemyndigande av kommissionen att på Europeiska unionens vägnar förhandla om ändringar av fördraget om upprättande av en energigemenskap  REKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET om bemyndigande av kommissionen att på Europeiska unionens vägnar förhandla om ändringar av fördraget om upprättande av en energigemenskap  /* KOM/2011/0324 slutlig - */

	REKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDETom bemyndigande av kommissionen att på Europeiska unionens vägnar förhandla om ändringar av fördraget om upprättande av en energigemenskapMOTIVERINGEnligt artikel 11 i fördraget om upprättande av en energigemenskap ska med ”gemenskapens regelverk om energi” avses följande:– Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/54/EG av den 26 juni 2003 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 96/92/EG.– Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/55/EG av den 26 juni 2003 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv 98/30/EG.– Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1228/2003 av den 26 juni 2003 om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel.Enligt beslut nr 2007/06/MC-EnC från energigemenskapens ministerråd av den 18 december 2007 är avtalsparterna även skyldiga att genomföra Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1775/2005 av den 28 september 2005 om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten.I Europeiska unionen har de fyra ovan nämnda rättsakterna upphävts från och med den 3 mars 2011 och har ersatts med direktiv 2009/72/EG, direktiv 2009/73/EG, förordning (EG) nr 714/2009 och förordning (EG) nr 715/2009, alla antagna den 13 juli 2009. Tillsammans med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 713/2009 av den 13 juli 2009 om inrättande av en byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (Acer) bildar dessa nya delar av EU-lagstiftningen det ”tredje paketet” lagstiftningsåtgärder på EU:s inre marknad för energi.I artikel 20 i fördraget om energigemenskapen föreskrivs följande: ”Varje fördragsslutande part skall inom ett år från och med det här fördragets ikraftträdande förse Europeiska kommissionen med en plan för genomförande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/77/EG av den 27 september 2001 om främjande av el producerad från förnybara energikällor på den inre marknaden och Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/30/EG av den 8 maj 2003 om främjande av användningen av biodrivmedel eller andra förnybara drivmedel. Europeiska kommissionen skall lämna alla de fördragsslutande parternas respektive planer till ministerrådet för godkännande.”Båda direktiven, som tillsammans kan sägas utgöra energigemenskapens ”regelverk om förnybara energikällor”, ändrades genom Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/28/EG av den 23 april 2009 om främjande av användningen av energi från förnybara energikällor och om ändring och ett senare upphävande av direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG.I den rapport om energigemenskapen enligt artikel 7 i beslut 2006/500/EG som antogs den 10 mars 2011, konstaterade kommissionen att en av energigemenskapens prioriteringar när det gäller att påskynda integreringen av regionen i en gemensam europeisk energimarknad är att anta och genomföra det tredje paketet.Enligt artikel 59 i fördraget om energigemenskapen, som rör tillsynskommitténs sammansättning, ska Europeiska unionen företrädas ”av Europeiska kommissionen, bistådd av en tillsynsmyndighet från varje deltagare, samt en företrädare för Europeiska gruppen av tillsynsmyndigheter för el och gas (ERGEG).”De uppgifter som tidigare utfördes av Europeiska gruppen av tillsynsmyndigheter för el och gas (ERGEG) har övertagits av Acer, och ERGEG kommer att upphöra att existera den 1 juli 2011.Den 6 maj 2011 antog kommissionen ett beslut om fastställande av kommissionens förslag till energigemenskapens ministerråd om genomförandet av direktiv 2009/72/EG, direktiv 2009/73/EG, förordning (EG) nr 714/2009 och förordning (EG) nr 715/2009 samt om ändring av artiklarna 11 och 59 i fördraget om upprättande av en energigemenskap.I artikel 5.2 i rådets beslut 2006/500 av den 29 maj 2006 om Europeiska gemenskapens ingående av fördraget om energigemenskapen fastställs det förfarande som ska tillämpas innan en ståndpunkt kan intas inom energigemenskapens institutioner om ändringar av fördraget om upprättande av en energigemenskap (artikel 100.i).Mot bakgrund av ovanstående rekommenderar kommissionen rådet att bemyndiga den att överlägga inom energigemenskapens institutioner om nödvändiga ändringar av fördraget om upprättandet av en energigemenskap.REKOMMENDATIONMot bakgrund av ovanstående rekommenderar kommissionen-  att rådet bemyndigar kommissionen att på Europeiska unionens vägnar förhandla om nödvändiga ändringar av fördraget om upprättande av en energigemenskap,-  att kommissionen, i enlighet med fördraget, ska vara Europeiska unionens förhandlare och ska förhandla om ändringar av fördraget om upprättande av en energigemenskap i enlighet med förhandlingsdirektiven, och-  att rådet utser en kommitté i samråd med vilken förhandlingarna ska föras, och-  att rådet utfärdar förhandlingsdirektiven i bilagan till denna rekommendation.BILAGADirektiv för förhandlingen om ändringar av fördraget om upprättande av en energigemenskap.”Gemenskapens regelverk om energi”De ändringar som ska överenskommas på Europeiska unionens vägnar ska överensstämma med dem som förslås i kommissionens beslut av den 6 maj 2011.”REGELVERK FÖR FÖRNYBARA ENERGIKÄLLOR”De ändringar som ska överenskommas på Europeiska unionens vägnar bör hänvisa till de avtalsslutande parternas skyldighet att anta direktiv 2009/28, till främjandet av energi från förnybara energikällor och till ändring och därpå följande upphävande av direktiven 2001/77/EG och 2003/30/EG.ENERGIGEMENSKAPENS TILLSYNSNÄMNDDe ändringar som ska överenskommas på Europeiska unionens vägnar ska överensstämma med dem som förslås i kommissionens beslut av den 6 maj 2011.


Avis juridique important

|

31997H0190

97/190/EG: Rådets rekommendation av den 17 mars 1997 om att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 1995

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 080 , 21/03/1997 s. 0021 - 0021

RÅDETS REKOMMENDATION av den 17 mars 1997 om att bevilja kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 1995 (97/190/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 206 i detta,med beaktande av tredje AVS-EEG-konventionen, som undertecknades i Lomé den 8 december 1984,med beaktande av rådets beslut 86/283/EEG av den 30 juni 1986 om associering av de utomeuropeiska länderna och territorierna med Europeiska ekonomiska gemenskapen (1),med beaktande av det interna avtalet om finansiering och administration av gemenskapens stöd (2), som undertecknades i Bryssel den 19 februari 1985, och som ändrats genom beslut 86/281/EEG (3); särskilt artikel 29.3 i detta,med beaktande av budgetförordningen av den 11 november 1986, tillämplig på sjätte Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artiklarna 66-73 i denna, ochmed beaktande av följande:Rådet har granskat räkenskaperna och balansräkningen för Europeiska utvecklingsfondens (1984) (sjätte EUF) operationer till och med den 31 december 1995, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 1995, tillsammans med kommissionens svar (5).I enlighet med artikel 29.3 i den interna överenskommelsen beviljas kommissionen ansvarsfrihet för förvaltningen av Europeiska utvecklingsfonden (1984) (sjätte EUF) av parlamentet på rådets rekommendation.Kommissionens genomförande av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1984) (sjätte EUF) under räkenskapsåret 1995 har i sin helhet varit tillfredsställande.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av Europeiska utvecklingsfondens operationer (1984) (sjätte EUF) för räkenskapsåret 1995.Utfärdad i Bryssel den 17 mars 1997.På rådets vägnarG. ZALMOrdförande(1) EGT nr L 175, 1.7.1986, s. 1.(2) EGT nr L 86, 31.3.1986, s. 210.(3) EGT nr L 178, 2.7.1986, s. 13.(4) EGT nr L 325, 20.11.1986, s. 42.(5) EGT nr C 340, 12.11.1996, s. 290-333.


Avis juridique important

|

31998H0195

98/195/EG: Kommissionens rekommendation av den 8 januari 1998 om samtrafik på en avreglerad telekommunikationsmarknad (Del 1 - Prissättning vid samtrafik) (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 073 , 12/03/1998 s. 0042 - 0050

KOMMISSIONENS REKOMMENDATION av den 8 januari 1998 om samtrafik på en avreglerad telekommunikationsmarknad (Del 1 - Prissättning vid samtrafik) (Text av betydelse för EES) (98/195/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNINGmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG av den 30 juni 1997 om samtrafik inom telekommunikation i syfte att säkerställa samhällsomfattande tjänster och samverkan genom tillämpning av principerna om tillhandahållande av öppna nät (1), och då särskilt dess artikel 7.5, ochmed beaktande av följande:Kommissionens direktiv 96/19/EG av den 13 mars 1996 om ändring av direktiv 90/388/EEG med avseende på genomförandet av full konkurrens på marknaden för teletjänster (2) innebär att man avskaffar särskilda eller exklusiva rättigheter när det gäller att tillhandahålla telenät och teletjänster.Gemenskapens politik syftar till att skapa en öppen och konkurrensinriktad telekommunikationsmarknad. För nya aktörer på telekommunikationsmarknaden som vill konkurrera med de tidigare monopoloperatörerna är det viktigt att kunna samtrafikera på de befintliga allmänt tillgängliga fasta telenäten, och samtrafiksavgifterna utgör en av de nya aktörernas största utgiftsposter. Gemenskapen har kommit överens om ett regelverk för samtrafik enligt Europaparlamentets och rådets direktiv 97/33/EG;Direktiv 97/33/EG ger de nationella regleringsmyndigheterna för telekommunikationer en viktig roll när det gäller att säkerställa en tillräcklig samtrafik mellan olika nät i enlighet med gemenskapslagstiftningen och med beaktande av de rekommendationer som har utfärdats av kommissionen för att underlätta utvecklingen av en verklig europeisk hemmamarknad (punkt 12 i ingressen). I artikel 7.5 i direktiv 97/33/EG uppmanas kommissionen att utfärda rekommendationer om kostnadsredovisningssystem och särredovisning. Enligt subsidiaritetsprincipen är det medlemsstaternas ansvar att fastställa samtrafikstaxor.I artikel 7.2 i direktiv 97/33/EG stipuleras att vissa organisationer som av berörda nationella regleringsmyndigheter har meddelats ha ett betydande inflytande på marknaden (hädanefter kallade "meddelade operatörer") skall följa principerna om öppenhet och kostnadsorientering i fråga om samtrafiksavgifter och att bevisbördan för att avgifterna är kostnadsorienterade skall ligga hos den organisation som tillhandahåller samtrafik på sitt nät.Kommissionen anser att den lämpligaste metoden för prissättning av samtrafiken består i en metod som baseras på den uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaden eftersom denna är mest förenlig med en konkurrensutsatt marknad. Denna metod utesluter inte att man tillämpar berättigade påslag för att fördela de gemensamma kostnader som en effektiv operatör kommer att ådra sig under konkurrensmässiga förhållanden.Fram till dess att samtrafiksavgifter som baseras på den uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaden har införts är det lämpligt att offentliggöra internationella jämförelser av samtrafiksavgifter för att hjälpa de nationella regleringsmyndigheterna att säkerställa att kostnadsorienterad samtrafik tillämpas på de meddelade operatörernas nät.I artikel 7.5 i direktiv 97/33/EG uppmanas de nationella regleringsmyndigheterna att säkerställa att de kostnadsredovisningssystem som används av berörda organisationer är lämpligt utformade för att möta kraven på öppenhet och kostnadsorientering, men specificerar inte ett visst system för kostnadsredovisning. En prissättningsmetod för samtrafiken som baseras på uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnader innebör ett redovisningssystem som grundar sig på löpande kostnader snarare än på historiska kostnader. Verksamhetsbaserade konton kan användas för att bygga en "uppifrån och ned"-modell för samtrafikens långsiktiga genomsnittliga marginalkostnader.Kostnaden för att koppla fram ett samtal från ett samtrafikerande nät skall inte bero på vilken typ av nät samtalet härrör från. Principen om icke-diskriminering innebör att man vid fastställandet av samtrafiksavgifterna för de framkopplingstjänster som tillhandahålls av de meddelade operatörerna i allmänhet inte får skilja på samtal som härrör från fasta respektive mobila nät eller mellan samtal som härrör från nät i samma medlemsstat och samtal som härrör från nät i andra medlemsstater.I enlighet med Europaparlamentets och rådets direktiv 97/13/EG av den 10 april 1997 om gemensamma ramar för allmän auktorisation och individuella tillstånd på teletjänstområdet kan medlemsstaterna kräva tillstånd för tillhandahållande av teletjänster, inklusive upprättande eller drift av de telenät somt krävs för att tillhandhålla sådana tjänster (3). De allmänna principerna i fördraget och de särskilda kraven i direktiv 97/33/EG innebör att alla sammankopplingspunkter som är öppna för nationella operatörer också skall vara öppna för auktoriserade operatörer i andra medlemsstater som vill förmedla gränsöverskridande samtal. Den vedertagna sedvänjan att befintliga nätoperatörer kan leverera samtalstrafik till andra medlemsstater utan att behöva tillstånd i den mottagande medlemsstaten är förenlig med principen att förmedling av samtalstrafik till en medlemsstat inte innebär att man tillhandahåller en tjänst i denna medlemsstat.Direktiv 97/33/EG medger medlemsstaterna att upprätta mekanismer för att fördela nettokostnaden för skyldigheter att tillhandahålla samhällsomfattande tjänster mellan organisationer som driver allmänt tillgängliga telenät eller tillhandahåller allmänna teletjänster.I artikel 12.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/62/EG av den 13 december 1995 om tillhandahållande av öppna nät (ONP) för taltefefoni (4) stipuleras att avgifter för användande av det fasta allmänt tillgängliga telenätet eller taltelefonitjänster skall följa de grundläggande principerna om kostnadsorientering och öppenhet. Bidrag som de samtrafikerande parterna ger till program som syftar till att kompensera en operatör som har skyldighet att tillhandahålla ett omfattande nät - "accessunderskott" - är bara tillåtna vid taxebegränsning införd av de nationella regleringsmyndigheterna i syfte att säkra rimliga taxor och tillgång till teletjänsterna i enlighet med artikel 12.2 i direktiv 95/62/EG. Kommissionen har påpekat att man anser att denna typ av program skall vara avskaffade den 1 januari 2000 (5).Tillämpningen av principerna i denna rekommendation skall ske utan att ge avkall på medlemsstaternas och företagens skyldighet att helt rätta sig efter EU:s konkurrensregler och de särskilda anvisningar som fastställts i kommissionens meddelande om tillämpningen av konkurrensreglerna på tillträdesavtal inom telesektorn (6);Den rådgivande kommitté som upprättats genom artikel 9.1 i rådets direktiv 90/387/EEG av den 28 juni 1990 om upprättandet av den inre marknaden för teletjänster genom att tillhandahålla öppna nät (7) (ONP-kommittén) har gett et stort stöd till principerna i denna rekommendation, och kommissionen har i högsta grad beaktat de synpunkter som kommittén har uttryckt.REKOMMENDATION.1. Denna rekommendation rör samtrafiken mellan olika telenät och särskilt prissättningen på framkoppling av samtal på nät tillhörande operatörer som av deras nationella regleringsmyndigheter har meddelats ha ett betydande marknadsinflytande (i följande benämnda "meddelade operatörer") i enlighet med direktiv 97/33/EG.2. I artikel 7.2 i direktiv 97/33/EG stipuleras att de meddelade operatörernas samtrafiksavgifter skall följa principerna om kostnadsorientering och öppenhet. När principen om kostnadsorientering tillämpas på samtrafik innebär den att samtrafiksavgifterna skall återspegla det sätt på vilket kostnaderna för samtrafiken verkligen uppstår. Meddelade operatörer skall kunna återvinna den marginalkostnad av engångstyp som krävs för att koppla samman de olika näten samt marginalkostnaderna för den kapacitet som krävs för samtrafiken.I bilaga I till denna rekommendation ges ytterligare detaljer om den typ av kostnader som är förknippade med framkoppling av samtal.3. Samtrafikskostnaderna skall beräknas på grundval av de uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaderna eftersom dessa utgör en nära approximering av kostnaderna för en effektiv operatör som använder sig av modern teknik. Samtrafiksavgifter som baseras på sådana kostnader kan också inkludera berättigade påslag för att täcka en del av en effektiv operatörs uppskattade gemensamma kostnader som uppstår under konkurrensmässiga förhållanden.4. Samtrafiksavgifter som baseras på "bästa kända metod", som beskrivs nedan, utgör en vägledning för de nationella regleringsmyndigheterna när de skall bedöma de samtrafiksavgifter för framkoppling av samtal som föreslås av de meddelade operatörerna fram till dess att kostnader för samtrafiken beräknade på grundval av de uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaderna finns tillgängliga.På grundval av de uppgifter som lämnas i bilaga II till denna rekommendation är följande avgifter, beräknade enligt "bästa kända metod", de rekommenderade högsta samtrafiksavgifterna från och med den 1 januari 1998.Samtrafiksavgifter beräknade enligt "bästa kända metod" Samtrafiksavgift enligt "bästa kända metod" för framkoppling av samtal på LOKAL nivå (det vill säga genom en lokal station eller så nära en lokal station som möjligt)mellan 0,6 och 1,0 ecu/100 per minut (vid högtrafik)Samtrafiksavgift enligt "bästa kända metod" för samtrafik genom ENKEL TRANSITTRAFIK (storstadsnivå)mellan 0,9 och 1,8 ecu/100 per minut (vid högtrafik)Samtrafiksavgift enligt "bästa kända metod" for samtrafik genom DUBBEL TRANSITTRAFIK (nationell nivå - mer än 200 km)mellan 1,5 och 2,6 ecu/100 per minut (vid högtrafik)5. I de fall avgifterna ligger utanför de band för avgifterna som beräknats enligt "bästa kända metod", och som redovisas i punkt 4, rekommenderas att de nationella regleringsmyndigheterna utnyttjar sina rättigheter enligt artikel 7.2 i direktiv 97/33/EG att begära en fullständig motivering av de föreslagna avgifterna och om lämpligt begära retroaktiva ändringar av samtrafiksavgifterna. De band för avgifterna beräknade enligt "bästa kända metod" som anges i punkt 4 anses vara tillräckligt vida för att täcka erkända kostnadsskillnader mellan medlemsstaterna.6. Användandet av uppskattade långsiktiga genomsnittliga marginalkostnader innebär ett kostnadsredovisningssystem där man tillämpar verksamhetsbaserad allokering av löpande kostnader snarare än historiska kostnader. Det rekommenderas att de nationella regleringsmyndigheterna fastställer tidsgränser för när de meddelade operatörerna måste ha infört nya kostnadsredovsiningssystem baserade på löpande kostnader i de fall sådana system inte redan har införts. Verksamhetsbaserade system för kostnadsberäkning, där kostnaderna allokeras till varje produkt eller tjänst på grundval av underliggande kostnadsfaktorer och aktiviteter hos en effektiv operatör rekommenderas för att minimera de gemensamma kostnader som inte kan allokeras direkt.7. I linje med nuvarande praxis för gränsöverskridande samtrafik mellan operatörer av etablerade nät och principen om icke-diskriminering skall operatörer med tillstånd i en medlemsstat, som bara samtrafikerar för att förmedla samtalstrafik till en annan medlemsstat och som inte tillhandahåller tjänster eller driver någon infrastruktur i denna andra medlemsstat, inte behöva ha tillstånd eller vara etablerad i denna andra medlemsstat.Det rekommenderas att de meddelade operatörernas referensanbud om samtrafik - som en separat del som inte är införlivad i samtrafiksanbudet - skall inbegripa villkor och taxor för förbindelselänken mellan den faktiska sammankopplingspunkten och medlemsstatens gräns.8. Utan att ge avkall på principen om icke-diskriminering skall bidrag för accessunderskott (avsedda att kompensera operatörer som har skyldighet att hålla ett omfattande nät) eller samhällsomfattande tjänster, som skall betalas av organisationer som driver allmänt tillgängliga telenät och/eller tillhandahåller taltelefonitjänster i en medlemsstat (som i enlighet med gemenskapslagstiftningen måste skilja samtrafiksavgifter) inte påföras organisationer som endast levererar trafik till en medlemsstat och inte egentlig mening tillhandahåller teletjänster i den medlemsstaten, och inte heller indirekt påföras konsumenter i andra medlemsstater.9. Senast den 31 juli 1998 skall kommissionen se över och om nödvändigt uppdatera denna rekommendation, särskilt de avgifter som beräknats med "bästa kända metod" i punkt 4 och uppgifterna i bilaga II.10. Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 8 januari 1998.På kommissionens vägnarMartin BANGEMANNLedamot av kommissionen(1) EGT L 199, 26.7.1997, s. 32.(2) EGT L 74, 22.3.1996, s. 13.(3) EGT L 117, 7.5.1997, s. 15.(4) EGT L 321, 30.12.1995, s. 6.(5) KOM(96) 608 av den 27 november 1997. Meddelande från kommissionen om kriterier för bedömning av nationella program för kostnadsberäkning och finansiering av samhällsomfattande tjänster inom telekommunikation samt riktlinjer för medlemsstaterna för genomförandet av dessa program.(6) EGT C 76, 11.3.1997, s. 9.(7) EGT L 192, 24.7.1990, s. 1.BILAGA I KOMPONENTER I SAMTRAFIKSAVGIFTERNA FÖR FRAMKOPPLING AV SAMTAL I direktiv 97/33/EG stipuleras att de meddelade operatörernas samtrafiksavgifter skall följa principerna om kostnadsorientering. I denna bilaga granskas betydelsen av detta krav för de komponenter som ingår i en samtrafiksavgift för framkoppling av samtal.1. Prissättning av den lokala anslutningen för samtrafikssyften Den lokala länken syftar på den slutliga förbindelsen mellan konsumenten och den lokala stationen. I ett fast nät där man använder ledningar eller trådlösa förbindelser för lokala anslutningar är kostnaden för en direkt anslutning, det vill säga som inte passerar någon station, till en stor del en engångskostnad med periodiska underhållskostnader. I de fall framkopplingen köps finns den lägsta nivån i nätet där köpet kan göras på huvudnätssidan av den lokala stationen (1). Samtrafik på denna nivå kan medföra kostnader för ytterligare växelkapacitet, men det finns inte någon ytterligare kapacitetskostnad eller investering förknippad med de komponenter av den lokala anslutningen som är avsedda för en viss kund (det vill säga den dubbla koppartråden i ett traditionellt nät).Eftersom tillhandahållandet av samtrafik inte leder till några ökade kostnader när det gäller berörda komponenter i den lokala anslutningen i det framkopplande nätet, följer av principen om kostnadsorientering att beräkningen av samtrafiksavgifterna inte bör innehålla någon del som gäller den direkta kostnaden för de komponenter i den lokala anslutningen som rör den enskilde abonnenten. Kostnaden för de komponenter av den direkta lokala anslutningen som avser en enskild abonnent bör därför tas ut av kunden genom en abonnemangsavgift eller som en kombination av detta och intäkter från andra tjänster i den grad som detta medges av konkurrensen.En svårighet uppstår om den tidigare monopoloperatören genom reglering är förhindrad att återbalansera sina taxor och därmed inte kan ta ut ett ekonomiskt fulltäckande pris av sina egna kunder för att täcka kostnaden för den lokala anslutningen. Detta ger upphov till det så kallade accessunderskottet. I en monopolmiljö kompenserar operatören sig för underskottet i accessnätet (det vill säga den lokala anslutningen) genom att ta ut avgifter som överstiger den ekonomiska kostnaden för andra tjänster, till exempel internationella samtal. Med kostnadsorienterad samtrafik kan konkurrenter ta över delar av fjärrtrafik och internationell trafik med följd att den tidigare monopoloperatörens förmåga att kompensera sig för accessunderskottet minskar. Ett program med bidrag för accessunderskottet innebär att man tar ut avgifter från övriga operatörer för att kompensera den tidigare monopoloperatören för förlusten av de intäkter som skulle ha använts för att täcka detta underskott.Program för bidrag till accessunderskottet ger alltid ineffektiva investeringssignaler och ökar branschens totala kostnader. De är också svåra att hantera administrativt och är inte öppna för insyn. Såsom nämndes i riktlinjerna om kostnadsberäkning och finansiering av samhällsomfattande tjänster (2) förväntar man sig att programmen för accessunderskottet bara skall tillämpas tillfälligt fram till år 2000, då man bör ha nått en tillräcklig grad av återbalansering i alla medlemsstater.I enlighet med samtrafiksdirektivet skall varje bidrag som samtrafikerande parter betalar för accessunderskott tydligt skiljas från samtrafiksavgifterna. Gemenskapslagstiftningen medger bara att samtrafikerande parter betalar bidrag för accessunderskott i de fall då medlemsstater regelmässigt begränsar de meddelade operatörernas kundtaxor. Om en operatör inte genom reglering är förhindrad att återbalansera sina taxor är en avgift för accessunderskott inte berättigad.2. Prissättning av ofullbordade samtal för samtrafikssyften Ofullbordade samtal från samtrafikerande nät kan under högtrafik medföra ytterligare kapacitetskostnader för det framkopplande nätet. I vissa fall kan orsaken till att en uppringning misslyckas dock bero på tekniska brister i den tidigare monopoloperatörens eget nät. Samtrafiksdirektivet lägger bevisbördan i fråga om kostnader på nätoperatören med följd att varje operatör som vill inbegripa en avgift för ofullbordade samtal i sina samtrafikstaxor måste påvisa att tekniska brister i dess eget nät inte var orsaken till den misslyckade uppringningen.3. Avgifter för uppkoppling av samtal för samtrafikssyften I ett fast nät orsakas växelkostanderna huvudsakligen av två faktorer - samtalslängden och samtalshändelser (det vill säga signalering och uppkoppling). Det krävs en hel den information för att fastställa den verkliga fördelningen av kostnadsorsaker mellan dessa två kostnadstyper. Delvis på grund av detta är det vanligt att regleringsmyndigheterna tillåter återvinning av växelkostnader enbart på grundval av de fullbordade samtalens längd. En avgift för uppkoppling kan bara anses vara en berättigad del av samtrafikstaxan om operatören kan påvisa i vilken grad samtal som härrör från de samtrafikerande näten medför marginalkostnader för det framkopplande nätet i form av ytterligare processorkapacitet för att kunna hantera ytterligare uppkopplingsförsök under högtrafik. Om man tar ut en uppkopplingsavgift skall motsvarande avgifter grundade på samtalens längd vara lägre än om man inte tar ut någon uppkopplingsavgift.4. Samtrafiksavgifter och prissättning mot abonnent Vissa länder har tidigare beräknat samtrafiksavgifterna på grundval av diskonterade abonnenttaxor. Löpande abonnenttaxor är dock inte nödvändigtvis kostnadsorienterade och denna metod skulle i de flesta fall vara oförenlig med de krav som följer av gemenskapslagstiftningen.Även om abonnenttaxorna vore kostnadsorienterade är denna metod inte önskvärd eftersom den tenderar att låsa nya aktörer i samma taxestruktur som den tidigare monopoloperatören och därmed hindra de nya aktörerna att utveckla innovativa program för abonnenttaxor riktade till olika abonnentkategorier. Den variation och det urval av taxesystem som för närvarande finns tillgängliga inom de mobila näten i medlemsstaterna visar att det finns avsevärda möjligheter för en innovativ prissättning gentemot kunderna som ett sätt att ge konsumenterna valmöjligheter och öka efterfrågan på marknaden för teletjänster.I de fall samtrafiksavgifterna inbegriper variationer beroende på tid på dagen eller veckodag, skall de tillämpas på ett icke-diskriminerande sätt gentemot nya aktörer och den tidigare monopoloperatörens egna trafik.(1) Tillhandahållandet av enskilda lokala anslutningar, där en ny marknadsaktör mot en lämplig avgift tar över och får ensamrätt till en lokal anslutning som installerats av den tidigare monopoloperatören utgör med EU-termer inte "samtrafik" i strikt bemärkelse.(2) KOM(96)0608, 27.11.1996.BILAGA II SAMTRAFIKSAVGIFTER BERÄKNADE ENLIGT "BÄSTA KÄNDA METOD" OCH DERAS HÄRLEDNING 1. Tillvägagångssätt Den metod som har använts består i att använda samtrafiksavgifterna i de tre medlemsstater (för vilka uppgifter fanns tillgängliga den 1 september 1997) med lägsta avgifter som utgångspunkt för att få fram de siffror enligt "bästa kända metod" som man skall ha som mål på kort sikt.Diagrammet nedan visar avgiftsnivån för samtrafik i vissa medlemsstater. Kostnaderna i denna tabell gäller framkoppling i fasta nät under högtrafik. Uppkopplingsavgifter är medräknade i den mån de förekommer, medan övriga icke-trafikrelaterade avgifter i allmänhet inte är inbegripna. Siffrorna inbegriper inte heller några bidrag för "accessunderskott" eller samhällsomfattande tjänster. Dessa tillkommande bidrag kommer inte att krävas i särskilt många medlemsstater, men i de fall de krävs som ett led i regleringen i en medlemsstat måste de beräknas och redovisas separat från samtrafiksavgifterna, i enlighet med samtrafiksdirektivet.Observera att dessa siffror gäller en specifik del av kostnaden för samtrafik, det vill säga framkopplingsavgiften. De utgör inte de fullständiga samtrafiksavgifter som kan debiteras i ett givet land.1997/1998 - Samtrafiksavgifter >Hänvisning till film>Figur 1.Samtrafiksavgifter för lokal, enkel och dubbel transittrafik vid högtrafik(avgift i ecu/100 per minut baserad på ett treminuterssamtal)De uppgifter som ligger till grund för detta diagram finns i tabellerna i avsnitt 3.Det finns faktorer såsom genomsnittlig linjetäthet, arbetskraftskostnader, geologiska faktorer, tillåten avkastning på sysselsatt kapital (1), som varierar mellan EU:s medlemsstater. Även om dessa variationer i viss mån påverkar kostnaderna för samtrafiken anses skillnaderna inte vara tillräcklig stora för att giltigförklara de avgifter enligt "bästa kända metod" som rekommenderas här (2).Det är tänkt att siffrorna i denna rekommendation skall ses över under 1998, och man kan i framtiden förvänta sig att samtrafiksavgifterna beräknade enligt "bästa kända metod" gradvis kommer att sjunka som återspegling både av den nedåtgående trenden i fråga om nätkostnader och bättre skattningar av dessa kostnader. På global nivå sjunker samtrafiksavgifterna för närvarande med ungefär 8 % per år.Det måste understrykas att dessa avgifter enligt "bästa kända metod" är högre - i vissa fall mycket högre - än de avgifter man kunde förvänta sig om man skulle beräkna de långsiktiga genomsnittliga marginalkostnaderna "nedifrån och upp". Med tanke på den situation som kommer att råda inom Europeiska unionen i januari 1998 anse man dock att dessa avgifter enligt "bästa kända metod" utgör ett realistiskt mål på medellång sikt.2. Härledning av samtrafiksavgifter enligt "bästa kända metod" Avgiftsbanden har beräknats på grundval av de taxor som gällde den 1 september 1997. Eventuella ändringar av samtrafikstaxorna efter detta datum har inte beaktats.Maximipriset inom varje band som anges ovan motsvarar den avgift som gällde den 1 september 1997 i de tre medlemsstater som hade de lägsta kostnaderna, avrundad till närmaste ecu/1000.Minimipriset inom varje band motsvarar den avgift som den 1 september 1997 gällde i den medlemsstat som hade den lägsta kostnaden avrundad nedåt till närmaste ecu/1000, och med justering för taxan för "dubbel överföring" för att beakta det faktum att ett distansmått på mindre än 200 km kan vara lämpligt mindre medlemsstater.3. Detaljerade kostnadsuppgifter för medlemsstaterna >Plats för tabell>(1) De historiska realkostnaderna för kapital har legat högre i vissa länder och vissa delar av världen jämfört med andra. Avkastningsgraden på sysselsatt kapitalet kan därför variera med flera procentenheter på årsbasis mellan olika länder.(2) Linjetätheten återspeglas till stor del i accesskostnaden - en kostnad som belastar slutkonsumenten snarare än den medför stora skillnader i samtrafiksavgifterna. Ett liknande argument kan läggas fram angående skillnaderna i geologiska faktorer.


				|

		52012PC0104

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Ungern att upphöra /* COM/2012/0104 final - 2012/ () */

			   	MOTIVERING
Den 5 juli 2004 beslutade rådet i enlighet med
artikel 104.6 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen
(EG-fördraget) att det förelåg ett alltför stort underskott i Ungern. Den 24
januari 2012 beslutade rådet i enlighet med artikel 126.8 i fördraget om
Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) att Ungern inte hade vidtagit
effektiva åtgärder som svar på rådets senaste rekommendation enligt artikel
104.7 i fördraget av den 7 juli 2009.
Som uppföljning till rådets beslut av den 24
januari 2012 och i enlighet med artikel 126.7 i EUF-fördraget och artikel 3 i
rådets förordning (EG) nr 1467/97 bör kommissionen den [6 mars 2012] anta
en rekommendation till en ny rådsrekommendation för att få situationen med ett
alltför stort offentligt underskott i Ungern att upphöra.
Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
i syfte att få situationen med ett alltför
stort offentligt underskott i Ungern att upphöra
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt (EUF-fördraget), särskilt artikel 126.7,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation, och
av följande skäl:
(1)
Enligt artikel 126 i EUF-fördraget ska
medlemsstaterna undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns
finanser.
(2)
Stabilitets- och tillväxtpakten grundas på målet om
sunda offentliga finanser, som ett sätt att stärka förutsättningarna för
prisstabilitet och stark varaktig tillväxt som kan bidra till ökad
sysselsättning.
(3)
Rådet beslutade den 5 juli 2004 i enlighet med
artikel 104.6 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen
(EG-fördraget) att det förelåg ett alltför stort underskott i Ungern och gav
rekommendationer i enlighet med artikel 104.7 i EG-fördraget i syfte att få det
alltför stora underskottet att upphöra senast 2008.
(4)
I januari 2005 ansåg rådet i enlighet med artikel
104.8 i EG-fördraget att Ungern inte hade vidtagit effektiva åtgärder för att
följa dess rekommendation och utfärdade i mars 2005 en ny rekommendation i enlighet
med artikel 104.7 i EG-fördraget. I denna bekräftades tidsfristen 2008 för
korrigering av det alltför stora underskottet. I november 2005 beslutade rådet
att Ungern för andra gången hade underlåtit att uppfylla rekommendationerna
enligt artikel 104.7 i EG-fördraget. Rådet riktade därför i oktober 2006 en
tredje rekommendation till Ungern enligt artikel 104.7 i EG-fördraget och
senarelade tidsfristen för korrigering av det alltför stora underskottet till
2009. I juli 2009 konstaterade rådet att de ungerska myndigheterna kunde anses
ha vidtagit effektiva åtgärder som svar på rekommendationerna från oktober
2006, och mot bakgrund av den allvarliga konjunkturnedgången lades också
reviderade rekommendationer fram i enlighet med artikel 104.7 i EG-fördraget
där ännu en ny tidsfrist för korrigering fastställdes, nämligen 2011. Den 27
januari 2010 konstaterade kommissionen att Ungern hade vidtagit effektiva
åtgärder som svar på rådets senaste rekommendationer, men varnade samtidigt för
att betydande risker förelåg.
(5)
I enlighet med artikel 126.8 i EUF-fördraget
beslutade rådet den 24 januari 2012 att Ungern inte vidtagit effektiva åtgärder
som svar på rådets rekommendation i juli 2009 inom den tidsfrist som
fastställts i denna rekommendation. Det nominella referensvärdet på 3 % av
BNP överskreds inte 2011, men detta byggde inte på en strukturell och varaktig
korrigering utan berodde på betydande engångsintäkter. Detta åtföljdes under
2010 och 2011 av en strukturell försämring på över 2 % av BNP, vilket kan
jämföras med rekommendationen om en ackumulerad förbättring av de offentliga
finanserna med 0,5 % av BNP. Dessutom har myndigheterna visserligen
genomfört strukturåtgärder 2012 som till stor del väntas kompensera för den
tidigare försämringen, men fördragets referensvärde på 3 % av BNP kommer
att uppfyllas på nytt 2012 enbart tack vare engångsåtgärder på knappt 1 %
av BNP, och 2013 kommer referensvärdet att överskridas. [Efter detta rådsbeslut
beslutade rådet [den 13 mars] att delvis dra in Sammanhållningsfondens
åtagandebemyndiganden för 2013 för Ungern (i enlighet med artikel 4 i rådets
förordning (EG) nr 1084/2006).]
(6)
Enligt artikel 126.7 i EUF-fördraget och
artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 om påskyndande och
förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott (som
utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten) ska rådet ge rekommendationer
till den berörda medlemsstaten i syfte att få situationen med ett alltför stort
underskott att upphöra inom en viss tid. I rekommendationen ska det fastställas
en tidsfrist på högst sex månader, inom vilken den berörda medlemsstaten ska
vidta effektiva åtgärder för att korrigera det alltför stora underskottet. Det
ska där även fastställas en tidsfrist för korrigering av det alltför stora underskottet,
som utom vid särskilda omständigheter ska slutföras under det år som följer på
året då underskottet fastställdes. Vid beslut om huruvida det föreligger
särskilda omständigheter ska hänsyn tas till ”faktorer av betydelse”, som
förtydligas i artikel 2.3 i förordning (EG) nr 1467/97. I
rekommendationen om att korrigera ett alltför stort underskott ska rådet också
som ett riktmärke begära att årliga budgetmål uppnås som, på grundval av den
prognos som ligger till grund för rekommendationen, är förenliga med en årlig
förbättring av det strukturella saldot på minst 0,5 % av BNP, dvs. det
konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga
åtgärder.
(7)
Den ungerska ekonomin övervann recessionen 2010 med
en BNP som ökade med 1,3 %. Återhämtningen gick väsentligt snabbare 2010
än vad kommissionen med sin prognos på ‑0,3 % hade förutspått våren
2009 (dvs. vid tidpunkten för rådets rekommendation). Under 2011 beräknas BNP
ha fortsatt att öka med moderata 1,7 %, vilket fortfarande uteslutande kan
hänföras till utrikessaldot. Tillväxtutsikterna försämrades dock under 2011
till följd av den allmänna försvagningen internationellt – som påverkade en rad
områden – och en ytterligare nedgång i den inhemska efterfrågan även knuten
till den politiska osäkerheten. BNP väntas därför enligt kommissionens
preliminära prognos i februari 2012 sjunka något (med 0,1 %) innan den
börjar öka igen.
(8)
Underskottet i de offentliga finanserna på
4,2 % av BNP 2010 väntas förvandlas till ett överskott 2011, men endast
tack vare betydande engångsintäkter på nästan 10 % av BNP knutna till
överföringen av pensionsmedel från privata pensionssystem. Den
officiella uppskattningen av 2011 års budgetöverskott är 3,9 % av BNP
såsom anges i den lägesrapport som lämnades i december 2011 enligt förfarandet
vid alltför stora underskott. Med beaktande av de senaste uppgifterna om
ett budgetkassaflöde som är bättre än väntat för vissa poster på inkomstsidan
samt för delsektorn lokala myndigheter kan överskottet till och med komma att bli
något högre (cirka 4,1 % av BNP enligt kommissionens uppdaterade
bedömning).
(9)
För 2012 är målen i den antagna budgeten ett
underskott på 2,5 % av BNP, vilket ska uppnås med hjälp av ett antal
konsolideringspaket – som till stor del aviserades i Széll Kálmán-planen och
2011 års uppdatering av konvergensprogrammet – som delvis ska korrigera
effekten av de betydande skattesänkningar som beslutades andra halvåret 2010
och som uppgick till något över 2 % av BNP, samtidigt som det avsätts en
särskild reserv (villkorade utgiftsnedskärningar) på 1,1 % av BNP. Engångsintäkter
på 0,7 % av BNP från tillfälliga extra skatter ska också bidra till att
målet uppnås. Mot bakgrund av den aktuella ekonomiska utvecklingen och
utvecklingen av de offentliga finanserna väntas nu underskottet enligt
kommissionens uppdaterade prognos komma att ligga på 3 % av BNP, dvs. över
myndigheternas officiella mål. Detta prognostiserade högre underskott jämfört
med den antagna budgeten avspeglar bland annat en ekonomisk tillväxt som blir en
halv procentenhet lägre och en mer försiktig bedömning av intäkts- och
utgiftsutvecklingen. Samtidigt förutsätts det att de särskilda reserverna inte
kommer att användas (dvs. att villkorade utgiftsnedskärningar kommer att
genomföras). Kommissionens uppdaterade prognos på 3 % av BNP är 0,2 %
högre än prognosen vid tidpunkten för antagandet av rekommendationen till
rådets beslut enligt artikel 126.8. Detta förklaras av att den bättre än
väntade baseffekten (från 2011) inte är tillräcklig för att kompensera för
budgetkonsekvenserna av den ytterligare nedskrivningen av de ekonomiska
utsikterna för 2012 och effekterna av den högre avkastningen på
statsobligationer. I enlighet med etablerad praxis i EU:s budgetövervakning kan
de nya konsolideringsplaner på 0,4 % av BNP som myndigheterna
offentliggjorde den 21 februari 2012 inte införlivas i kommissionens prognos,
eftersom de ännu inte är tillräckligt underbyggda.
(10)
Under 2013 väntas underskottet öka igen till cirka
3,6 % av BNP (en ökning från 3 % av BNP), vilket överskrider
kommissionens prognos på 3¼ % av BNP vid tidpunkten för antagandet av
rådets beslut om att Ungern inte vidtagit effektiva åtgärder enligt artikel
126.8 i EUF-fördraget. Detta högre underskott beror främst på en
underskottsökande utveckling motsvarande 0,4 % av BNP (såsom lägre
skatteintäkter på grund av den lägre tillväxtprognosen för 2012) som också
bidragit till prognosen om ett högre underskott för 2012. Dessutom kommer
ränteutgifterna att öka mer under 2013 än under 2012 (med 0,1 % av BNP). Dessa
effekter torde endast delvis uppvägas av andra effekter som centralbankens
lägre än tidigare förväntade finansieringsbehov under 2013 (med ¼ % av
BNP). Jämfört med 2012 beror ökningen av underskottet till 3,6 % under
2013 i huvudsak på utfasningen av olika sektorsspecifika avgifter med
nettokonsekvenser för budgeten på 0,7 % av BNP 2013, de högre utgifterna
för skuldtjänst på ½ % av BNP samt den krympande skattebasen för den
personliga inkomstskatten med en budgeteffekt på 0,3 % av BNP. Dessa
underskottsökande effekter som sammantaget uppgår till cirka 1½ % av BNP
väntas bara delvis uppvägas av det fortsatta genomförandet av
strukturreformprogrammet inom ramen för Széll Kálmán-planen som ska leda till
besparingar på 0,4 % av BNP, samt andra besparingar på 0,4 % av BNP,
t.ex. den nominella frysningen av lönerna i den offentliga sektorn. Slutligen
torde den väntade ekonomiska återhämtningen få vissa positiva effekter på
budgeten.
(11)
Enligt kommissionens senaste uppskattningar väntas
det strukturella saldot, efter en försämring med 1½ % 2010 och ½ %
2011, förbättras med nästan 2 % år 2012 för att sedan försämras igen med
½ % av BNP 2013. Om regeringen vidtar nödvändiga åtgärder för att uppnå
sina finanspolitiska mål under 2012 och 2013 skulle den strukturella förbättringen
uppgå till drygt 2½ % av BNP 2012 och ½ % av BNP 2013.
(12)
Utsikterna för de offentliga finanserna som
beskrivs ovan kan förbättras med mer än ½ % av BNP 2013 om reformerna
enligt Széll Kálmán-planen i tillräcklig utsträckning specificeras och genomförs.
De ytterligare utgiftsbesparingar som offentliggjordes den 21 februari
2012 måste omsättas i praktiken, särskilt i fråga om den minskade
subventioneringen av de offentliga transportföretagen och läkemedel. Samtidigt
kan det planerade införandet av elektroniska vägtullar väntas leda till
ytterligare intäkter. Utöver dessa åtgärder kan det, för att en varaktig
korrigering av det alltför stora underskottet ska uppnås, vara till nytta för
Ungern att på ett bättre sätt målinrikta det allmänna barnbidraget (eventuellt
kopplat till de nyligen införda generösa familjerelaterade skatteavdragen),
införa en centraliserad, värdebaserad fastighetsskatt och en mer progressiv
inkomstbeskattning. Den sistnämnda frågan ingick i rådets rekommendation till
Ungern i juli 2011 i samband med den europeiska planeringsterminen.
(13)
Efter det att den offentliga bruttoskulden hade
ökat från 79,7 % av BNP 2009 till 81,3 % 2010 minskade den något till
80,3 % av BNP 2011. Denna blygsamma förbättring återspeglar det betydande
primära överskott på 8 % av BNP som uppstod till följd av
engångsintäkterna från övertagandet av de privata pensionsmedlen, men som i
stor utsträckning utjämnas genom deprecieringen av valutan. Med beaktande av
det förväntade underskottet och utgående från ett tekniskt antagande om en
starkare valutakurs jämfört med nivån i slutet av 2011 samt ett antagande om en
ytterligare avyttring av de tidigare privata pensionsfondsmedlen på 1 % av
BNP, förväntas den offentliga bruttoskulden ligga på cirka 76 % av BNP
2012. Från och med 2013 väntas den dock öka igen.
(14)
Den tidigare finanspolitiska utvecklingen tyder på
en svaghet vad gäller den finanspolitiska styrningen och öppenheten i planering
och genomförande av budgeten. Efter en reell försvagning av de tidigare ramarna
för styrning av de offentliga finanserna, som fortfarande befann sig i sin
linda under andra halvåret 2010, införde myndigheterna de viktigaste delarna av
en förändrad struktur i den nya författningen (med verkan från och med den 1
januari 2012). Framför allt fastställdes ett nominellt skuldtak på 50 % av
BNP (som ska nås genom en kontinuerlig skuldminskning från den nuvarande höga
nivån), och det reformerade finanspolitiska rådet fick vetorätt över budgeten.
Uppföljande lagstiftning för att införa de nya operativa numeriska reglerna
både på central och lokal nivå samt bestämmelser om styrning av det
finanspolitiska rådet antogs i slutet av 2011 i en s.k. kardinallag. Den
antagna nya numeriska regeln förefaller fortfarande att i alltför hög grad vara
inriktad på den årliga budgetcykeln och verkar inte kunna främja
budgetplaneringen på medellång sikt, som man rekommenderades att stärka i
rådets rekommendation i juli 2011 inom ramen för den europeiska
planeringsterminen. I samma landspecifika rekommendation uppmanade rådet Ungern
även att utvidga det finanspolitiska rådets ansvarsområde vad beträffar
analyser (t.ex. genom utarbetande av regelbundna makrofinansiella
basprognoser), vilket även efter antagandet av lagen om ekonomisk stabilitet i
december 2011 ännu inte har säkerställts.
(15)
Den regelbundna övervakningen i rätt tid av de
framsteg som görs vid genomförandet av den finanspolitiska
konsolideringsstrategin för att korrigera det alltför stora underskottet bygger
på artikel 10a i rådets förordning (EG) nr 1467/97, där det föreskrivs att den
berörda medlemsstaten ska tillhandahålla all nödvändig information. I detta
sammanhang bör ett särskilt kapitel i uppdateringen av Ungerns
konvergensprogram utarbetas under 2012 och därefter, liksom i den regelbundna
halvårsvisa lägesrapporteringen i enlighet med de ungerska myndigheternas
åtagande fram till det att förfarandet vid alltför stora underskott avslutas.
(16)
Åtgärder för att konsolidera de offentliga
finanserna bör kunna säkerställa en varaktig förbättring av saldot i den
offentliga sektorns finanser samtidigt som de bör inriktas på att höja de
offentliga finansernas kvalitet och stärka ekonomins tillväxtpotential.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
(1)
Ungerns myndigheter bör få den rådande situationen
med ett alltför stort underskott att upphöra senast 2012.
(2)
Myndigheterna bör på ett trovärdigt och varaktigt
sätt minska det offentliga underskottet till en nivå under tröskelvärdet på 3 %
av BNP, i enlighet med den fleråriga strategi som beskrivs i Ungerns
uppdaterade konvergensprogram av den 15 april 2011 och som godkänts i rådets
yttrande av den 12 juli 2011. De bör för detta ändamål göra följande:
(a)
Se till att uppnå underskottsmålet för 2012 på 2,5
% av BNP, i motsats till det väntade underskott på 3 % av BNP som baseras på de
makroekonomiska förutsättningar som följer av kommissionens preliminära prognos
från februari 2012, vilket skulle kräva en ytterligare förbättring av de
offentliga finanserna på minst ½ % av BNP utöver de 1,9 % av BNP som redan
planerats. Detta bör särskilt ske genom en ytterligare specificering och ett
strikt genomförande av de underskottsminskande åtgärder som anges i Széll
Kálmán-planen och i 2011 års uppdatering av konvergensprogrammet samt, vid
behov, genom ytterligare konsolideringsåtgärder av strukturell karaktär.
Landets myndigheter bör också använda eventuella oväntade intäkter till att
förbättra det nominella saldot, däribland eventuella engångsintäkter till följd
av att förmånstagare återförs från det privata till det offentliga
pensionssystemet.
(b)
Vidta ytterligare nödvändiga åtgärder av
strukturell karaktär för att säkerställa att underskottet för 2013, vilket
enligt de makroekonomiska förutsättningar som följer av kommissionens
preliminära prognos från februari 2012 bedöms överskrida fördragets
tröskelvärde på 3 % av BNP med 0,6 %, ligger kvar på en nivå klart under
tröskelvärdet även efter den väntade och rekommenderade fulla utfasningen av
engångsintäkter motsvarande nära 1 % av BNP. Dessa åtgärder kan inbegripa
ytterligare specificering och ett vidare genomförande av de planerade
strukturreformer som anges i Széll Kálmán-planen.
(c)
Införa regler om tillräckliga reserver i de
kommande budgetlagarna (utöver den allmänna reserv som föreskrivs i lagen om
offentliga finanser), så att målen för de offentliga finanserna kan uppnås även
vid oförutsedda händelser.
(3)
Den finanspolitiska konsolidering som anges
ovan bör bidra till att den offentliga bruttoskuldkvoten börjar minska. I
synnerhet bör tillräckliga framsteg mot riktmärket för skuldminskning ske under
hela treårsperioden efter korrigeringen av det alltför stora underskottet, i
enlighet med artikel 2.1a i förordning (EG) nr 1467/97.
(4)
I enlighet med rådets rekommendation i juli 2011
bör Ungerns myndigheter omsätta de viktiga konstitutionella reglerna om
offentliga finanser i praktiken genom att anpassa kardinallagen om ekonomisk
stabilitet. De numeriska reglerna bör säkerställa att budgetprocessen omfattas
av ett bindande ramverk på medellång sikt, och vidare bör det finanspolitiska
rådets analytiska ansvarsområde utvidgas.
(5)
Rådet fastställer den [13 september 2012] som
tidsfrist för Ungerns regering att vidta effektiva åtgärder och specificera de
åtgärder som krävs för att göra framsteg i riktning mot en hållbar korrigering
av det alltför stora underskottet. Vid bedömningen av åtgärdernas effektivitet
kommer den ekonomiska utvecklingen att beaktas mot bakgrund av den uppdaterade
prognosen i det arbetsdokument från kommissionens avdelningar som åtföljer
kommissionens rekommendation till denna rådsrekommendation.
Ungerns myndigheter bör rapportera om
framstegen med att genomföra dessa rekommendationer i ett separat kapitel i de
uppdateringar av konvergensprogrammet som ska göras under 2012 och därefter,
samt i enlighet med sina åtaganden i de regelbundna halvårsvisa lägesrapporter
som Ungern ska avlägga fram till det att förfarandet vid alltför stora
underskott avslutas.
Rådet understryker dessutom vikten av att
uppnå det medelfristiga målet för de offentliga finanserna, i syfte att
säkerställa hållbara offentliga finanser eller snabba framsteg mot sådana
hållbara finanser. Rådet uppmanar därför Ungerns myndigheter att vidta
nödvändiga strukturåtgärder för att uppnå landets budgetmål för 2013, i form av
ett underskott på 2,2 % av BNP, på ett sätt som säkerställer att det
medelfristiga målet för de offentliga finanserna – i nuläget ett strukturellt
saldo på -1,5 % av BNP – fullföljs samtidigt som det alltför stora underskottet
korrigeras på ett hållbart sätt.
Denna rekommendation riktar sig till Ungern.
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande


title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Förenade kungarikets nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Förenade kungarikets konvergensprogram för 2012/2013–2017/2018

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/93

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Förenade kungarikets nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Förenade kungarikets konvergensprogram för 2012/2013–2017/2018
   2013/C 217/23
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt djupa åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (4) om Förenade kungarikets nationella reformprogram för 2012 och avgav ett yttrande om Förenade kungariket konvergensprogram för 2012–2017.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2013 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Förenade kungariket identifieras som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normal utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 10 april 2013 offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning av Förenade kungariket i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Förenade kungariket har makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och politiska åtgärder. Det är särskilt viktigt att man fortsätter att uppmärksamma den makroekonomiska utvecklingen som gäller hushållens skuldsättning, kopplad till de höga bolånenivåerna och bostadsmarknadens särdrag, liksom en ogynnsam utveckling för den externa konkurrenskraften, i synnerhet vad gäller varuexport och svag produktivitetstillväxt.

               (9)

               Den 30 april 2013 lade Förenade kungariket fram sitt konvergensprogram för perioden 2012/2013–2017/2018 och sitt nationella reformprogram för 2013. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (10)

               I enlighet med punkt 4 i protokoll (nr 15) om vissa bestämmelser angående Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland ska inte skyldigheten enligt artikel 126.1 i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt att undvika alltför stora underskott, tillämpas på Förenade kungariket. I punkt 5 i protokollet fastställs att Förenade kungariket ska bemöda sig om att undvika ett alltför stort underskott. Den 8 juli 2008 beslöt rådet, i enlighet med artikel 104.6 i fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen, att det föreligger ett alltför stort underskott i Förenade kungariket.

               (11)

               Baserat på en bedömning av konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för de finanspolitiska beräkningarna i programmet är rimligt. Konvergensprogrammets finanspolitiska strategi syftar till att uppnå ett konjunkturrensat nuvarande budgetsaldo nära balans vid utgången av en fortlöpande femårsperiod. Underskottet i de offentliga finanserna nådde en högsta nivå på 11,5 % av BNP budgetåret 2009/2010 (5) och minskades till 5,6 % av BNP under 2012/2013, tack vare engångsåtgärder som sänkte underskottet med 2 procentenheter under 2012/2013. Konvergensprogrammet visar emellertid att regeringen inte beräknar att infria den tidsfrist fram till budgetåret 2014/2015 för att korrigera det alltför stora underskottet som rådet fastställt eftersom underskottet uppskattas komma att uppgå till 6,0 % av BNP det året. Enligt konvergensprogrammets beräkningar kommer det alltför stora underskottet att korrigeras först budgetåret 2017/2018 då underskottet beräknas uppgå till 2,3 % av BNP, tre år efter den tidsfrist som rådet fastställde i december 2009. I konvergensprogrammet antyds att det strukturella underskottet i de offentliga finanserna, såsom det beräknas av kommissionen, att förbättras marginellt från 5,6 % av BNP 2013/2014 till 5,1 % av BNP 2014/2015. För perioden 2010/2011 till 2012/2013 uppskattas den genomsnittliga icke-justerade finanspolitiska insatsen till 1,1 % av BNP, vilket betydligt understiger de 1— % av BNP som rådet rekommenderade, innan rättelse görs för effekterna av korrigeringar av potentiell produktionstillväxt, eller icke förutsebara inkomstökningar eller uteblivna intäkter. De främsta riskerna i budgetberäkningarna kommer från lägre än förväntad tillväxt på grund av varaktig hög inflation som håller tillbaka den privata konsumtionen och en potentiell försämring av det internationella klimatet som skulle kunna inverka negativt på handel och investeringar.
               Konvergensprogrammet saknar det medelfristiga budgetmål som föreskrivs i stabilitets- och tillväxtpakten. Regeringen har fortsatt sin finanspolitiska konsolideringsstrategi men underskottet är högre än beräknat på grund av högre än väntade utgifter som ett resultat av de automatiska stabilisatorernas inverkan och lägre än väntade skatteintäkter. Således har de hittills vidtagna konsolideringsåtgärderna inte varit tillräckliga för att uppnå den rekommenderade årliga genomsnittliga finanspolitiska insats som krävs för att korrigera det alltför stora underskottet. Vidare förblir det potentiella inkomstbidraget från strukturreformsåtgärder, som exempelvis syftar till att göra skattesystemet mer effektivt genom att se över strukturen i mervärdesatserna, relativt underutnyttjat. Satsskulden uttryckt i procent av BNP steg från 56,1 % 2008/2009 till 90,7 % 2012/2013. Enligt konvergensprogrammet beräknas underskottet i de offentliga finanserna som andel av BNP öka till 100,8 % 2015/2016 och 2016/2017 för att därefter 2017/2018 minska till 99,4 %.

               (12)

               Hushållen fortsatte att dra ned på sina skulder under 2012, men hushållens skuldsättning som i Förenade kungariket uppgår till 96 % av BNP, överstiger fortfarande betydligt genomsnittet i euroområdet och skuldneddragningen blir kanske inte varaktig när väl ekonomin förbättras och bostadstransaktionerna återgår till mer normala nivåer. Bostadspriserna är fortfarande höga och lättrörliga mot bakgrund av en bostadsbrist. Genom en kombination av höga bostadspriser och en utbredd användning av hypotekslån med rörlig ränta är hushållen särskilt utsatta för ränteförändringar, liksom för ökad arbetslöshet. Regeringen har vidtagit åtgärder för att reformera lagstiftning som reglerar fysisk planering, men bostadsbyggandet ligger kvar på en låg nivå och planeringssystemet, inklusive grönområdesbegränsningar, utgör alltjämt en betydande begränsning på bostadsutbudet. Regeringens intentioner att stimulera efterfrågan på bostäder mer än utbudet av bostäder, inklusive det nyligen aviserade systemet för att hjälpa bostadsköpare, Help to Buy, skulle potentiellt kunna förvärra denna situation genom att bostadspriserna och hushållsskulderna höjs. Det brittiska systemet för fastighetsbeskattning kombinerar en regressiv återkommande skatt (Council Tax) med en progressiv transaktionsskatt (Stamp Duty Land Tax). En kombination av höga huspriser, ansträngda hushållsfinanser och mer ansvarsfull utlåningspolitik kommer troligen att hindra många medelinkomsthushåll från att bli husägare. Hyra av privatbostäder skulle i det här sammanhanget kunna göras till ett mer attraktivt och realistiskt långsiktigt alternativ till husägande.

               (13)

               Förenade kungariket står inför utmaningar både vad gäller arbetslöshet och undersysselsättning, särskilt bland ungdomar. Arbetslösheten uppgick till 7,8 % i början av 2013, jämfört med EU-genomsnittet på 10,9 %, och väntas ligga kvar på i stort sett oförändrad nivå under 2013 och 2014, Ungdomsarbetslösheten är mycket högre, 20,7 %, och har stadigt ökat sedan 2007 då den uppgick till 14,3 %. Andelen unga människor som inte är i utbildning, förvärvsarbetar eller i fortbildning uppgår till 14 %. Sysselsättningen i den privata sektorn har vuxit starkt under det gångna året trots den svaga BNP-tillväxten, men produktivitets- och löneökningstakten har varit svag. Förenade kungariket har också ett alltför stort utbud av lågutbildad arbetskraft för vilka efterfrågan sjunker. Samtidigt har Förenade kungariket brist på arbetskraft med högt yrkeskunnande och tekniska färdigheter av hög kvalitet, vilket bidrar till bristande extern konkurrenskraft. Trots vissa framsteg under senare år saknar en betydande andel av ungdomarna de färdigheter och kvalifikationer de behöver för att kunna konkurrera framgångsrikt på arbetsmarknaden. Arbetslösheten bland lågutbildade i åldersgruppen 15–25 år är 37,2 %, vilket är betydligt mer än genomsnittet i EU. Den befintliga yrkesutbildningspolitiken har varit inriktad på grundläggande färdigheter och nivå 2-kvalifikationer, samtidigt som ekonomin i ökande utsträckning kräver mer avancerade kvalifikationer. Det har gjorts ansträngningar att förbättra lärlingsutbildningsprogrammens kvalitet, men mer behöver göras. I synnerhet är kvalifikationssystemet fortfarande mycket komplicerat, vilket kan inverka negativt på näringslivets medverkan i lärlingsprogrammen. Förenade kungariket skulle kunna bygga vidare på det befintliga ungdomskontraktet genom att införa en ungdomsgaranti och ta itu med problemen med ungdomsarbetslösheten och de som varken är studenter, förvärvsarbetar eller genomgår yrkesutbildning.

               (14)

               Svaga arbetsincitament har varit ett bestående problem i Förenade kungariket. Myndigheterna planerar att åtgärda detta genom att införa enhetsbidraget (Universal Credit), som kommer att göra det möjligt för arbetssökande att behålla mer av sina bidragsförmåner när de börjar arbeta. Enhetsbidraget skulle kunna få en positiv effekt på sysselsättningen, men mycket kommer att bero på om det genomförs effektivt och att stödtjänster erbjuds, inklusive samordningen med övriga förmåner. Samtidigt kommer många förmåner och skatteavdrag för befolkningen i arbetsför ålder att höjas med 1 % per år fram till 2016, vilket är lägre än den beräknade inflationstakten, men det bör också öka arbetsincitamenten. En rad andra reformer på området sociala förmåner infördes också i april 2013. Det föreligger en risk för att fattigdomen ökar, även för barn i hushåll där ingen har arbete. Däremot har både generella och behovsprövade pensionsutbetalningar, såväl beträffande täckning, nivå och uppräkning, i stort sett undantagits från nedskärningar. Tidiga resultat från arbetsprogrammet tyder på att det finns utrymme att förbättra genomförandet och resultaten. Förenade kungariket står inför aktuella utmaningar att öka sysselsättningsgraden bland föräldrar och förbättra tillgången till barnomsorg av hög kvalitet till rimligt pris. Andelen barn i Förenade kungariket som lever i hushåll där ingen arbetar är 17,3 %, vilket är den näst högsta siffran i unionen. Barnomsorgskostnader i Förenade kungariket är för närvarande bland de högsta i unionen, vilket innebär särskilda problem för den andra inkomsttagaren i ett parförhållande och för ensamstående föräldrar. Under 2010 åtnjöt endast 4 % av barn under tre år formell barnomsorg på heltid, betydligt under EU-genomsnittet på 14 %.

               (15)

               De kumulerade företagsskulden i Förenade kungariket är tämligen hög, samtidigt som vissa företag har svårt att få tillgång till lån, och företagsinvesteringarna är fortfarande på mycket låga nivåer. En oförutsedd nedgång i företagsinvesteringar efter 2007 fick bruttoinvesteringarna att falla till 14,2 % av BNP 2012. Investeringsnivån är den tredje lägsta i unionen. Företagens utgifter för forskning och utveckling ligger på en låg nivå i Förenade kungariket och minskade från 1,17 % av BNP 2001 till 1,09 % 2011. Företagsinvesteringarna har långsamt börjat återhämta sig, med en årlig ökning på 4,9 % 2012, men är fortfarande låga. Nettoutlåningen till företagssektorn var fortsatt negativ 2012. Medan stora företag med starka balansräkningar kan låna till historiskt låg kostnad har många andra företag, särskilt små och medelstora företag, svårt att få tillgång till kredit. Denna situation förvärras av begränsad konkurrens i banksektorn. Ett korrekt genomförande av den finanspolitiska kommitténs rekommendationer om försiktig beräkning av kapitalkrav för banker och om att hantera identifierade fall av bristande kapitaltäckning utan att hindra utlåning till ekonomin bör medverka till att förstärka den finansiella stabiliteten i Förenade kungarikets banksystem.

               (16)

               Förenade kungariket står inför en utmaning att förnya och uppgradera sin energi- och transportinfrastruktur. Det behövs vidare göras betydande investeringar i ny elproduktionskapacitet i Förenade kungariket fram till 2020, både för att ersätta gamla anläggningar som är på väg att stänga och för att leva upp till krav på förnybar energi och striktare normer för koldioxidutsläpp. Andelen energi från förnybara energikällor i slutlig energikonsumtion på 3,8 % gör att landet hamnar på 25:e plats bland 27 medlemsstater (genomsnittet för EU är 13,0 %). Det kommer att krävas en förutsebar regleringsram för att underlätta tillräckliga investeringar och investeringar i rätt tid. Brister i kapaciteten och kvaliteten på Förenade kungarikets transportnät utgör ett strukturellt problem för ekonomin, särskilt för varuproducenter, distributörer och exportföretag. Det finns i nuläget ett betydande gap mellan finansieringsåtaganden, både offentliga och privata, och de förutsedda finansieringsbehoven inom transportsektorn som regeringen försöker hantera genom att prioritera offentliga investeringar i infrastruktur och genom att dra till sig ytterligare privata investeringar. Enhetskostnader för transportbyggarbeten och transportunderhåll är också fortfarande höga i Förenade kungariket.

               (17)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en heltäckande analys av Förenade kungarikets ekonomiska politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet, och lagt fram en fördjupad granskning. Den har inte bara beaktat programmens relevans för en hållbar finanspolitisk och socioekonomisk politik i Förenade kungariket utan också i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat konvergensprogrammet, och dess yttrande (6) avspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Dess rekommendation enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas särskilt i rekommendationerna 2, 3, 5 och 6 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Förenade kungariket att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:

               1.

               Genomföra en förstärkt budgetstrategi, underbyggd av tillräckligt specificerade åtgärder, för budgetåret 2013/2014 och framåt. Säkerställa att det alltför stora underskottet varaktigt korrigeras senast budgetåret 2014–15, samt genomföra den finanspolitiska ansträngning som specificeras i rådets rekommendation enligt förfarandet vid alltför stora underskott och få den höga offentliga skuldkvoten att hållbart börja minska. En varaktig korrigering av obalanserna i de offentliga finanserna kräver ett trovärdigt genomförande av ambitiösa strukturreformer som skulle öka anpassningskapaciteten och främja den potentiella tillväxten. Följa en differentierad, tillväxtfrämjande strategi för finanspolitisk åtstramning, inklusive genom att prioritera investeringar i rätt tid som ger hög ekonomisk avkastning och genom en balanserad syn på sammansättningen av konsolideringsåtgärder samt främja hållbara offentliga finanser på medellång och lång sikt. I större utsträckning tillämpa normalräntesatsen för mervärdesskatt i syfte att höja offentliga intäkter.

               2.

               Vidta ytterligare åtgärder för att öka utbudet på bostäder, inklusive genom en ytterligare liberalisering av lagstiftning som reglerar fysisk planering och ett mer effektivt fungerande planeringssystem. Säkerställa att bostadspolitiken, inklusive Help to Buy-systemet inte uppmuntrar alltför stor och oförsiktig utlåning till bostadsköp och främjar ett större utbud så att man undviker högre bostadspriser. Gå vidare med reformer, däribland av mark- och fastighetsbeskattningen, för att minska snedvridningar och främja ett snabbt bostadsbyggande. Vidta åtgärder för att förbättra hyresmarknadernas funktion, särskilt genom att göra längre hyresperioder mer attraktivt för både hyresgäster och hyresvärdar.

               3.

               Bygga vidare på ungdomskontraktet, öka insatser för att komma till rätta med ungdomsarbetslösheten, exempelvis genom en ungdomsgaranti. Öka lärlingsutbildningens längd och kvalitet, förenkla kvalifikationssystemet och stärka arbetsgivarnas medverkan, särskilt i fråga om att förmedla avancerade och praktiska tekniska färdigheter. Minska antalet unga i åldersgruppen 18–24 år som har mycket dåliga grundläggande färdigheter, inklusive genom att på ett effektivt sätt genomföra lärlingsprogrammet.

               4.

               Förstärka insatser för att stödja låginkomsthushåll och minska barnfattigdom genom att enhetsbidraget (Universal Credit) och andra välfärdsreformer ger ett rättvist skatteförmånssystem med tydligare arbetsincitament och stödtjänster. Påskynda genomförandet av planerade åtgärder för att minska barnomsorgskostnaderna och förbättra barnomsorgens kvalitet och tillgänglighet.

               5.

               Vidta ytterligare åtgärder för att förbättra tillgången på bankfinansiering och annan finansiering till företagssektorn och samtidigt se till att åtgärderna främst riktar sig till bärkraftiga företag, särskilt små och medelstora företag. Minska hindren för marknadstillträde inom banksektorn, minska kostnader för att byta bank och underlätta tillkomsten av nya banker som utmanar de etablerade aktörerna genom en avyttring av banktillgångar. Effektivt genomföra den finanspolitiska kommitténs rekommendationer om försiktig beräkning av kapitalkrav för banker och om hantering av konstaterade fall av bristande kapitaltäckning.

               6.

               Vidta åtgärder för att underlätta en läglig ökning av investeringar i nätinfrastruktur, särskilt genom att främja en mer effektiv och handfast planerings- och beslutsprocess. Tillhandahålla en stabil rättslig ram för investeringar i ny energikapacitet, inklusive i förnybar energi. Förbättra transportnätens kapacitet och kvalitet genom att skapa ökad förutsebarhet och säkerhet i fråga om planering och finansiering och genom att utnyttja den mest effektiva fördelningen mellan offentliga och privata finansieringskällor.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (4)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 91.

      (5)  Perioden 2009/2010 avser de budgetår som inleds den 1 april 2009 och avslutas den 31 mars 2010.

      (6)  I enlighet med artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.