title: Rådets rekommendation av den 9 juli 2013 om Frankrikes nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram för 2012–2017

text:
               30.7.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 217/27

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 9 juli 2013
   om Frankrikes nationella reformprogram 2013, med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram för 2012–2017
   2013/C 217/08
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 29 juni 2012 beslutade medlemsstaternas stats- och regeringschefer om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika rekommendationerna.

               (4)

               Den 10 juli 2012 antog rådet en rekommendation (4) (nedan kallad 2012 års rekommendation) om Frankrikes nationella reformprogram för 2012 och avgav ett yttrande om Frankrike stabilitetsprogram för 2012–2016.

               (5)

               Den 28 november 2012 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som markerar inledningen av 2013 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Den 28 november 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen, i vilken Frankrike identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 7 februari 2013 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2013 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2013.

               (7)

               Den 14 mars 2013 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 10 april 2013 offentliggjorde kommissionen resultaten av sin fördjupade granskning för Frankrike enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Kommissionen drar den slutsatsen av sin analys att Frankrike har makroekonomiska obalanser som kräver övervakning och beslutsamma åtgärder. Framför allt bör man ägna fortsatt uppmärksamhet åt den försämrade handelsbalansen och konkurrenskraften, vilka beror såväl på kostnadsfaktorn som på andra faktorer, i synnerhet som denna utveckling sker mot bakgrund av en svagare utlandsställning och hög offentlig skuldsättning, för att på detta sätt minska risken för att detta får negativa effekter för den franska ekonomin och den ekonomiska och monetära unionen, vilket är särskilt viktigt med tanke på hur betydande den franska ekonomin är.

               (9)

               Den 30 april 2013 lade Frankrike fram sitt nationella reformprogram för 2013 och sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2017. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (10)

               Baserat på bedömningen av stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att Frankrike trots sina betydande konsolideringsåtgärder som minskat det nominella underskottet från 7,5 % av BNP 2009 till 4,8 % av BNP 2012 inte kommer att kunna korrigera det alltför stora underskottet till 2013 i enlighet med rådets rekommendation av den 2 december 2009. Detta beror i synnerhet på att det ekonomiska läget visat sig bli sämre än vad som antogs när rådets rekommendation av den 2 december 2009 antogs och endast delvis har kunnat kompenseras av icke förutsebara inkomster, samtidigt som de åtgärder som skulle vidtas skjutits fram en aning i tiden. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för stabilitetsprogrammets beräkningar av de offentliga finanserna är trovärdigt vad gäller 2013, men överdrivet optimistiskt vad gäller 2014. Myndigheterna förutspår att BNP efter att ha legat på en oförändrad nivå 2012 (0 %) och 2013 (+ 0,1 %) kommer att öka med 1,2 % 2014, samtidigt som de antar att underskottet i de offentliga finanserna kommer att minska till 2,9 % av BNP under 2014 tack vare de finanspolitiska åtgärderna. Detta är att jämföra med kommissionens prognos om att BNP kommer att öka med 1,1 % 2014 om man antar en oförändrad politik, vilket är ett scenario som endast beaktar åtgärder som antagits eller är tillräckligt specificerade och därmed ger ett underskott på 4,2 % av BNP under 2014. Huvudmålet för den budgetstrategi som anges i stabilitetsprogrammet är att uppnå det medelfristiga budgetmålet, dvs. en balanserad budget i strukturella termer, precis som i programmet för 2012–2016. Detta är ett ambitiösare krav än det som anges i stabilitets- och tillväxtpakten. Det är meningen att det medelfristiga budgetmålet ska uppnås till 2016, och inte till 2015 som i stabilitetsprogrammet för 2012–2016.
               Det planerade nominella underskott som fastställs i stabilitetsprogrammet är förenligt med en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2014, vilket är ett år efter den reviderade tidsfrist som fastställts av rådet inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott den 2 december 2009. Med hänsyn till den överdrivet optimistiska tillväxtprognosen i stabilitetsprogrammet för år 2014, anser rådet att den finanspolitiska insats som myndigheterna planerar inte är förenlig med en faktisk korrigering av det alltför stora underskottet senast 2014, såvida det inte vidtas ytterligare åtgärder för att kraftigt förstärka insatsen för det året. De planerade besparingarna och ytterligare intäkterna har dessutom inte specificerats tillräckligt. Under dessa omständigheter krävs det att man närmare specificerar de åtgärder som ska vidtas både för 2014 och 2015 för att man ska kunna säkerställa en korrigering av det alltför stora underskottet till senast 2015 såsom rekommenderas av rådet. Det strukturella saldot, enligt kommissionens omräkningar, förväntas uppgå till – 0,4 % av BNP 2016 (– 0,3 % 2017), vilket innebär att det medelfristiga budgetmålet inte kommer att nås till slutet av programperioden. Framstegen på väg mot det medelfristiga budgetmålet 2016 förväntas motsvara 0,3 % av BNP, vilket är lägre är riktmärket 0,5 % av BNP. Statsskulden har ökat väsentligt sedan krisens början. Från att ha varit 64,2 % år 2007 ökade den till 90,2 % av BNP 2012 och den kommer dessutom att öka ytterligare, till 96,2 % år 2014, enligt kommissionens avdelningars vårprognos 2013. Myndigheterna förväntar sig att den kommer att nå sin topp med 94,3 % av BNP 2014 och därefter minska till 88,2 % av BNP 2017. Frankrike kommer att gå in i en övergångsperiod 2016 vad gäller skuldkriteriet.

               (11)

               Eftersom det redan höga budgetunderskottet fortsätter att växa och tidsfristen för att korrigera det alltför stora underskottet har förlängts igen, till 2015, är det nu extra viktigt att man genomför 2013 års budget på ett konsekvent sätt och att man orubbligen fortsätter med kraftfulla konsolideringsåtgärder under de kommande åren. Det är särskilt viktigt att tillväxttakten i Frankrikes offentliga utgifter är väsentligt lägre än den potentiella BNP-tillväxttakten, eftersom förbättringarna av det strukturella underskottet hittills främst varit intäktsfinansierade. Den nu pågående översynen av de offentliga utgifterna (Modernisation de l’action publique), som omfattar den lokala förvaltningen, socialförsäkringssystemet och den centrala förvaltningen, bör ge svar på hur man skulle kunna använda de offentliga medlen på ett ännu effektivare sätt. Det finns även utrymme för ytterligare effektivisering av de olika nivåerna och befogenhetsområdena inom förvaltningen i syfte att åstadkomma synergieffekter, effektivitetsvinster och besparingar. Dessa frågor kommer att behandlas genom den planerade nya decentraliseringslagen. Med tanke på att de offentliga sjuk- och hälsovårdsutgifterna förväntas öka på medellång och lång sikt krävs det att dessa utgifter underkastas ökad kontroll och strängare effektivitetskrav i framtiden, särskilt läkemedelsutgifterna. Enligt de senaste prognoserna från pensionspolitiska rådet (Conseil d’orientation des retraites) kommer pensionssystemet dessutom att uppvisa ständiga underskott åtminstone fram till 2018, vilket strider mot 2010 års reformmål att ha uppnått balans i systemet till dess. Dessutom strider det delvisa tillbakadragandet av 2010 års reform mot 2012 års rekommendation. Pensionssystemen kommer således fortfarande att ha stora underskott 2020 och det krävs därför att man snabbt vidtar nya åtgärder för att avhjälpa denna situation, dock utan att detta får hindra systemet från att fungera på ett tillfredställande sätt.
               Dessa åtgärder skulle kunna vara en ytterligare höjning av både lägsta ålder för pension och åldern för full pension, en förlängning av den inbetalningsperiod som krävs för full pension, anpassning av reglerna för indexreglering och en översyn av de många undantag från det allmänna pensionssystemet som finns för vissa kategorier av arbetstagare. Frankrikes regering har beslutat att fullt ut involvera arbetsmarknadens parter i utformningen av reformen och utöka sitt ägarskap. Man bör undvika att höja de sociala avgifterna för arbetsgivarna, eftersom dessa inverkar negativt på arbetskraftskostnaderna. De stora problem vad gäller de offentliga utgifterna som Frankrike står inför gör att det är oerhört viktigt att de finanspolitiska åtgärderna åtföljs av ökade insatser för att fullfölja genomförandet av strukturreformerna i syfte att stödja den långsiktiga tillväxten i den franska ekonomin.

               (12)

               Såsom framgår av 2013 års fördjupade granskning har Frankrike omfattande problem med sin konkurrenskraft, eftersom landet i betydande utsträckning förlorat andelar på exportmarknaderna under de senaste åren. I november 2012 föreslog regeringen flera olika åtgärder inom ramen för konkurrenskraftspakten. Införandet av ett skatteavdrag för företag (crédit d’impôt pour la compétitivité et l’emploi – CICE), med en planerad effekt av 20 miljarder EUR på helårsbasis, är en viktig åtgärd som bör bidra till att sänka arbetskraftskostnaderna. Det finns utrymme för ytterligare åtgärder eftersom detta nya skatteavdrag endast halverar klyftan mellan skattekilen i Frankrike och OECD-genomsnittet för medianlönerna. Dessutom har de finanspolitiska åtgärder som vidtagits gentemot företagen, inbegripet minskade skatteutgifter, sedan 2010 lett till att företagsbeskattningen ökat totalt sett, även med korrigering för CICE. Den ökning av minimilönen som beslutades i juli 2012 var visserligen ringa, men kan likväl ha fått en negativ inverkan på sysselsättningen och konkurrenskraften, såsom framhålls i 2012 års rekommendation. Minimitimlönen ökade med 38 % (16 % i reala termer) mellan 2002 och 2012. Den höga nivån på minimilönen, som motsvarar 60 % av medianlönen, uppvägs för arbetsgivarna genom att de befrias från betalning av vissa socialförsäkringsavgifter. De därmed sammanhängande kostnaderna som belastar de offentliga finanserna har ökat snabbt mellan 1992 och 2002 och har sedan dess stabiliserats nära 1 % av BNP. Alternativa instrument som inkomststödordningar (Prime pour l'emploi och Revenu de solidarité active) fungerar dessutom bättre när det gäller att hantera problemet med fattigdom bland förvärvsarbetande än vad minimilönen gör.

               (13)

               Vad gäller den icke-kostnadsrelaterade konkurrenskraften har regeringen visserligen nyligen förnyat sin exportstrategi men stöd till utvecklingen av exportorienterade nätverk och partnerskap skulle främja internationaliseringen av små och medelstora företag. Rent allmänt borde åtgärder vidtas för att skapa ett företagsklimat som gör det möjligt för små och medelstora företag att växa. Trots att det gjorts betydande insatser av företag inom forsknings- och utvecklingsintensiva sektorer och tillhandahållits betydande statligt stöd (nämligen forskningsskatteavdraget) svarar hög- och medelteknologisk industri endast för en mindre del av den franska ekonomin, som dessutom håller på att minska. Man måste således se till att det skapas fler nya små och medelstora företag samt företag i mellanskiktet (ETI – entreprises de taille intermédiaire) inom dessa sektorer och att dessa också växer, genom ramvillkor som främjar innovation och företagande. Den klusterpolitik som förts för att koppla samman offentlig forskning och privata företag kan även användas för att kommersiellt utnyttjande av forskning, utveckling och innovation (FoU och innovation), skapa positiva externa effekter mellan privata företag som ligger nära varandra och internationalisering av små och medelstora företag. Det bör även göras mer attraktivt att doktorera och att skaffa forskarerfarenhet, eftersom detta kan stärka kopplingen mellan privata företag och forskningsinstitutioner ytterligare.

               (14)

               Vad gäller tjänster noterades endast begränsade framsteg under 2012. Framför allt inleddes det inte någon övergripande reform för att undanröja omotiverade restriktioner i reglerade sektorer och yrken. Många professionella tjänsteleverantörer omfattas fortfarande av restriktioner vad gäller rättslig form och aktieägarstruktur (t.ex. restriktioner för veterinärer och advokater vad gäller ägarandel). I ett antal andra sektorer (t.ex. taxi, vissa hälsovårdsyrken, notarier och andra juridiska yrken) finns det fortfarande andra former av hinder när det gäller att få tillträde till och att utöva ett visst yrke (t.ex. kommersiellt meddelande, kvoter eller geografiska restriktioner). Detaljhandeln omfattas fortfarande av många restriktioner, t.ex. betungande och tidskrävande tillståndsförfaranden vid etableringen av försäljningsställen. Det gällande förbudet mot försäljning till dumpade priser leder dessutom till ett antal olika snedvridningar, samtidigt som målet att stödja producenter och mindre försäljningsställen kan uppnås genom mindre snedvridande åtgärder. Dessa alltför omfattande restriktioner i reglerade sektorer och yrken inverkar negativt på konkurrensen och tenderar att öka priserna inom dessa sektorer och yrken. Såsom framgår av den fördjupade granskningen leder högre priser i mellanleden, som svarar för närmare en fjärdedel av produktionskostnaden i tillverkningssektorn, i slutändan till att de franska företagen får en försämrad konkurrenskraft på sina exportmarknader. Det gjordes begränsade framsteg under 2012 när det gäller nätverksindustrin. Vad gäller den franska elmarknaden så är graden av koncentration fortfarande en av de högsta i unionen. Reglerade el- och gaspriser leder till en snedvridning av konkurrensen och utgör ett hinder för nya marknadsaktörer. De reglerade tarifferna för icke-hushållskunder bör avskaffas i enlighet med den tidtabell som överenskommits med de franska myndigheterna. En utökning av sammanlänkningskapaciteten med grannländerna och inledandet av ett anbudsförfarande för vattenkraftskoncessioner kommer att ge ökad konkurrens på elmarknaden.
               Vad gäller järnvägssektorn har järnvägstransportmarknaden uppvisat en nedåtgående trend under flera år (t.ex. volym i ton/km minskade med 17 % mellan 2006 och 2011) och marknaden för persontransporter på järnväg är inte öppen för konkurrens, utom för den internationella persontrafiken. Den kommande reformen ska säkra att den nya enda infrastrukturförvaltaren är oberoende av den gamla operatören så att nya aktörer garanteras ett rättvist och icke-diskriminerande tillträde.

               (15)

               Det franska skattesystemet är komplicerat och ineffektivt. Detta beror både på att det finns många olika typer av befrielser och särskilda reduktioner och på att skattelagstiftningen ändras väldigt ofta. Trots insatserna för att minska och effektivisera skatteförmånerna ger dessa fortfarande upphov till betydande uteblivna skatteintäkter. Tillväxten och den sociala tryggheten skulle gynnas bättre av ett system för företags- och inkomstbeskattning som har en bred bas och låga skattesatser. Mervärdesskatten (momsen) i mellanledet höjs från 7 % till 10 % i januari 2014. Detta är ett steg i rätt riktning, även om det fortfarande behövs ytterligare insatser. Kostnaden för befrielser när det gäller skatter och socialförsäkringssystemet ligger på en hög nivå totalt sett och motsvarar uppemot 10 % av BNP. Trots att det visat sig att momssänkningarna i vissa fall, t.ex. för restaurangbranschen, inte varit effektiva så har det ändå inte vidtagits några tillräckligt differentierade politiska åtgärder. Införandet av CICE-skatteavdraget, som delvis finansieras genom den ovannämnda ökningen av momsen i mellanledet och av momsen på den normala nivån, har gjort att skattebördan flyttats bort från skatten på arbete. Det fordras emellertid ytterligare åtgärder, t.ex. bör man öka miljöskatternas andel av de totala skatteintäkterna. Förra året antog Frankrike vissa åtgärder som syftar till att avhjälpa skatteincitament som uppmuntrar företagen att skuldsätta sig. Ränteavdragen är begränsade över 3 miljoner EUR och endast 15 % av räntan över den gränsen kommer att vara icke avdragsgill 2013, en andel som kommer att ökas till 25 % 2014. Det finns emellertid utrymme för ytterligare förbättringar.

               (16)

               Arbetslösheten ökade från 9,7 % 2010 till 10,2 % 2012. Enligt kommissionens prognoser kommer arbetslösheten att öka till 10,6 % 2013 och 10,9 % 2014 på grund av den ihållande låga ekonomiska tillväxten. Mot denna bakgrund bör segmenteringen av den franska arbetsmarknaden fortfarande ses som ett problem. Sannolikheten för att en person ska kunna byta från ett tillfälligt till ett fast jobb var endast 10,6 % 2010, vilket är att jämföra med EU-genomsnittet på 25,9 %. Detta gör att lågkvalificerad arbetskraft i osäkra anställningsformer tenderar att bära den största delen av den börda som alla justeringar på arbetsmarknaden för med sig. I maj 2013 antogs en lag på grundval av den nationella branschövergripande överenskommelsen om arbetstrygghet som arbetsmarknadens parter enades om i januari 2013. Denna lag ger ökade rättigheter för arbetstagarna, minskar den rättsliga osäkerheten kring avskedanden och ökar flexibilitet för arbetsgivarna. Den utgör ett steg i riktning mot en smidigare arbetsmarknad. Gällande vissa särskilda frågor är det verkliga genomförandet av denna reform och dess effekter sammankopplat med antagandet av ytterligare ett antal bransch-/företagsöverenskommelser för att överenskommelsen ska kunna tillämpas till fullo.

               (17)

               En sjättedel av alla franska ungdomar lämnar skol- och utbildningsväsendet utan avgångsbetyg. Detta är särskilt oroväckande med tanke på att ungdomsarbetslösheten var 25,4 % i slutet av 2012 och att risken för att bli arbetslös är nästan två gånger så hög för de minst kvalificerade ungdomarna. Ordningar för att främja praktikplatser bör inriktas främst på de minst kvalificerade ungdomarna. Anpassningen av de nationella ordningarna till ungdomsgarantin som inrättades genom rådets rekommendation av den 22 april 2013 (5) ska vara vägledande för insatserna på detta område. Trots de reformer som inleddes 2009 ligger den franska siffran för vuxnas deltagande i livslångt lärande (5,7 % 2012, lågkvalificerade vuxna: 2,5 %) under EU-genomsnittet. Den planerade överföringen av befogenheter till den regionala nivån (conseils régionaux) kan eventuellt ge tillfälle att åtgärda bristerna i det nuvarande systemet. Trots en betydande uppåtgående trend är sysselsättningsgraden i åldersgruppen 55–64 fortfarande låg, omkring genomsnittet i EU-medlemsstaterna (45,7 % fjärde kvartalet 2012) och har endast kommit halvvägs ikapp EU-genomsnittet sedan 2008 (från 7,4 punkter 2008 till 3,8 punkter 2012). Arbetslösheten fortsätter att öka bland de äldre, i samma takt som arbetslösheten överlag. Även om generationskontrakten (contrats de génération) är ett steg i rätt riktning är det inte säkert att de kommer att bidra till att öka sysselsättningen för äldre eller till att göra det enklare för äldre arbetssökande att få arbete. Frankrikes offentliga utgifter för arbetslöshetsunderstöd ökade med 5,3 % 2012 och förväntas öka med ytterligare 6,1 % 2013 enligt stabilitetsprogrammet. Det kumulerade underskottet i arbetslöshetsförsäkringssystemet, vilket kommer att uppgå till närmare 1 % av BNP 2013 gör det nödvändigt med en reform av arbetslöshetsersättningssystemet.
               Det behövs en ändring särskilt av vissa inslag i systemet, som t.ex. villkoren för berättigande, minskningen av ersättningen över tiden och ersättningsnivån för höginkomsttagare i syfte att skapa tillräckliga incitament till att söka arbete. Den nya trepartsöverenskommelsen för den offentliga arbetsförmedlingen (Pôle emploi) innehåller en personaliserad behandling av de arbetssökande. Arbetsförmedlarnas ärendemängd har dock ökat ytterligare på grund av den ökade arbetslösheten och den svaga ekonomin gör att det är svårt att genomföra arbetsförmedlingens nya strategi. Sammanfattningsvis behövs det ytterligare insatser med tanke på att de ekonomiska utsikterna är dåliga i Frankrike och att arbetslösheten i landet förväntas öka.

               (18)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Frankrikes ekonomiska politik. Den har gjort en bedömning av det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet och lagt fram en fördjupad granskning. Kommissionen har inte bara tagit hänsyn till deras relevans när det gäller att åstadkomma en hållbar budgetpolitik och social och ekonomisk politik i Frankrike, utan även till huruvida de är förenliga med EU:s regler och riktlinjer, eftersom det är meningen att man ska stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att låta framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (19)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (20)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning, har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Rådets rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (21)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På dessa grunder har rådet utfärdat särskilda rekommendationer till de medlemsstater som har euron som valuta (7). I egenskap av ett land som har euron som valuta bör Frankrike även säkerställa ett fullständigt och snabbt genomförande av dessa rekommendationer.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Frankrike att vidta följande åtgärder under perioden 2013–2014:

               1.

               Stärka och genomföra strategin för de offentliga finanserna 2013. Ge anpassningarnas större trovärdighet genom att till hösten 2013 specificera och genomföra de åtgärder som är nödvändiga från och med 2014 för att säkerställa en hållbar korrigering av det alltför stora underskottet till senast 2015 och att den strukturanpassning åstadkoms som anges i rådets rekommendationer inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Använda alla icke förutsebara inkomstökningar till att minska underskottet. För att man ska åstadkomma en varaktig korrigering av obalanserna i de offentliga finanserna krävs det att man på ett trovärdigt sätt genomför strukturreformer i syfte att öka anpassningsförmågan och främja tillväxt och sysselsättning. Fortsätta på den inslagna kursen mot en tillväxtfrämjande budgetkonsolidering och se till att de offentliga medlen används ännu effektivare, bl.a. genom att som planerat företa en översyn av alla utgiftskategorier inom samtliga delsektorer av den offentliga sektorn. Vidta åtgärder på grundval av den kommande decentraliseringslagen för att skapa ökade synergieffekter mellan de centrala, och lokala nivåerna i förvaltningen i syfte att uppnå besparingar. Efter att alltför stora underskottet korrigerats ska man fortsätta med strukturanpassningen i lämplig takt så att det medelfristiga budgetmålet kan nås till 2016. Före utgången av 2013 vidta åtgärder för att skapa en hållbar balans i pensionssystemet senast 2020, t.ex. genom att anpassa reglerna för indexreglering, genom att förlänga inbetalningsperioden för full pension, ytterligare höja den faktiska pensionsåldern, genom att anpassa pensionsåldern eller pensionsförmånerna till förändringar i den förväntade livslängden och se över särskilda ordningar, dock utan att samtidigt öka arbetsgivarnas sociala avgifter. Vidare ska man öka kostnadseffektiviteten när det gäller sjuk- och hälsovårdsutgifterna, bl.a. läkemedelsutgifterna.

               2.

               Se till att minskningarna av arbetskraftskostnaderna som ett resultat av crédit d’impôt pour la compétitivité et emploi uppbringar den planerade summan och att effekterna av detta inte omintetgörs av någon annan åtgärd. Vidta ytterligare åtgärder för att minska arbetskraftskostnaderna, bl.a. genom att minska arbetsgivarnas sociala avgifter, i samarbete med arbetsmarknadens parter. Se till att minimilönen utvecklas på ett sätt som främjar konkurrenskraften och skapar fler arbetstillfällen, med hänsyn tagen till att det finns ordningar för lönebidrag och befrielse från sociala avgifter.

               3.

               Vidta ytterligare åtgärder för att förbättra företagsklimatet och utveckla företagens innovationsförmåga och exportkapacitet, särskilt när det gäller de små och medelstora företagen och företagen i mellanskiktet (ETI). Inleda initiativet för att förenkla ramverket och förbättra ramvillkoren för innovation och företagande, genom att främja tekniköverföring och kommersiell användning av forskning, bl.a. genom en omorientering av verksamheten vid centrumen för konkurrenskraft.

               4.

               Vidta åtgärder för att öka konkurrensen inom tjänstesektorn. Undanröja onödiga restriktioner när det gäller att få tillträde till och utöva ett visst yrke, särskilt rättslig form, aktieägarstruktur, kvoter eller geografiska restriktioner. Vidta åtgärder för att förenkla tillståndsförfaranden vid etableringen av försäljningsställen och avskaffa förbudet mot försäljning till dumpade priser. Avskaffa de reglerade gas- och eltarifferna för icke-hushållskunder och utöka sammanlänkningskapaciteten med grannländerna. Öppna den nationella marknaden för persontransporter på järnväg för konkurrens.

               5.

               Fortsätta att förenkla skattesystemet och göra det effektivare, samtidigt som man säkerställer att det finns kontinuitet i skattebestämmelserna över tiden. Vidta ytterligare åtgärder för att avlägsna incitamenten till skuldsättning i bolagsbeskattningen. Öka insatserna för att minska och rationalisera skatteförmånerna i bolags- och inkomstlagstiftningen och minska de lagstadgade skattesatserna; öka de reducerade momsskattesatserna så att de närmar sig den normala momsen och avskaffa reducerande moms som visat sig vara ineffektiv. Vidta ytterligare åtgärder för att flytta skattebördan bort från skatt på arbete till miljö- och konsumtionsskatter.

               6.

               Se till att den nationella branschövergripande överenskommelsen från januari 2013 snarast börjar tillämpas fullt ut och utan dröjsmål, i samråd med arbetsmarknadens parter. Vidta ytterligare åtgärder för att motverka segmenteringen av arbetsmarknaden, särskilt genom att behandla problemet med arbetstagare som hyrs ut av bemanningsföretag. Snarast inleda reformen av arbetslöshetsersättningssystemet tillsammans med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis, varvid syftet är att skapa ett system som både är hållbart och ger tillräckliga incitament till att söka arbete. Öka sysselsättningsgraden för äldre och främja deras deltagande på arbetsmarknaden. Vidta specifika åtgärder för att förbättra anställningsmöjligheterna för äldre arbetslösa, särskilt genom rådgivning och utbildning riktad till denna målgrupp. Öka vuxnas deltagande i livslångt lärande, särskilt för de minst kvalificerade och arbetslösa. Se till att de offentliga arbetsförmedlingarna tillhandahåller ett individanpassat stöd till arbetslösa och att arbetsmarknadspolitiken inriktas på dem med sämst förutsättningar på arbetsmarknaden. Vidta ytterligare åtgärder för att underlätta övergången mellan skola och arbetsliv, t.ex. genom ungdomsgarantin (8) och praktikplatser.

      Utfärdad i Bryssel den 9 juli 2013.

            På rådets vägnar

         R. ŠADŽIUS

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2013 genom rådets beslut 2013/208/EU av den 22 april 2013 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 118, 30.4.2013, s. 21).

      (4)  EUT C 219, 24.7.2012, s. 31.

      (5)  EUT C 120, 26.4.2013, s. 1.

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.

      (7)  Se sidan 97 i detta nummer av EUT.

      (8)  Inrättad genom rådets rekommendation av den 22 april 2013 (EUT C 120, 26.4.2013, s. 1).


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 9 december 2011 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för De Nederlandsche Bank (ECB/2011/22)

text:
               16.12.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 367/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 9 december 2011
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för De Nederlandsche Bank
   (ECB/2011/22)
   2011/C 367/01
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Förordnandet för De Nederlandsche Banks externa revisorer löper ut efter revisionen avseende räkenskapsåret 2011. Det är därför nödvändigt att utse externa revisorer från och med räkenskapsåret 2012.

               (3)

               De Nederlandsche Bank har valt Deloitte Accountants BV som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2012 till 2018.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att Deloitte Accountants BV utses till De Nederlandsche Banks externa revisorer för räkenskapsåren 2012 till 2018.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 9 december 2011.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande


				|

		52012PC0655

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om godkännande av Europeiska kommissionens deltagande på EU:s vägnar i förhandlingarna om en internationell konvention från Europarådet mot manipulation av resultat inom idrott /* COM/2012/0655 final */

			   	MOTIVERING
1.           Bakgrund
Uppgjorda matcher
anses generellt sett som ett av de största hoten mot idrotten i dag.
Uppgjorda matcher strider mot idrottens grundläggande värderingar som
integritet, rent spel och respekt för andra. Det riskerar att stöta bort supportrar
från organiserad idrott, vilket är en sektor som står för nästan 2 % av
EU:s bruttoförädlingsvärde. Uppgjorda matcher involverar dessutom ofta
organiserade kriminella nätverk som arbetar internationellt. Det är ett problem
som nu prioriteras av offentliga myndigheter, idrottsrörelsen och
brottsbekämpande organ över hela världen.
I kommissionens
meddelande Utveckling av idrottens europeiska dimension från 2011
fastställs uttryckligen att uppgjorda matcher är ett hot mot idrottens etik och
integritet. Problemet med uppgjorda matcher behandlades 2011 i kommissionens
grönbok om onlinespel, i kommissionens meddelande Insatser mot korruption på
EU:s territorium och i kommissionens meddelande En övergripande
europeisk ram för onlinespel.
Europaparlamentet
antog en skriftlig förklaring om korruptionsbekämpning i europeisk idrott i
juni 2011 och en resolution om utveckling av idrottens europeiska dimension i
februari 2012 och i båda dessa efterlystes mer internationellt samarbete för
att bekämpa uppgjorda matcher. Den 29 november 2011 antog Europeiska
unionens råd slutsatser om bekämpande av uppgjorda matcher, där kommissionen,
medlemsstaterna och icke-statliga intressenter uppmanades att samarbeta och
vidta åtgärder på olika nivåer för att förbättra hur uppgjorda matcher hanteras
inom EU.
Internationella
olympiska kommittén (IOK) lanserade i mars 2011 en arbetsgrupp bestående av
företrädare från idrottsrörelsen, offentliga myndigheter, internationella
organisationer och spelbolag som skulle föreslå tillvägagångssätt för att
bekämpa oriktig och olaglig vadslagning om idrott och lägga fram en plan för
uppföljningsåtgärder vilken sedan antogs i Lausanne den 2 februari 2012.
Den 28 september
2011 antog Europarådets ministerkommitté en rekommendation om främjande av
idrottens frihet från otillbörlig påverkan av tävlingsresultat, framför allt
genom uppgjorda matcher. I rekommendationen uppmanades parterna i den partiella
överenskommelsen om idrott (EPAS) att genomföra en genomförbarhetsstudie om ett
möjligt internationellt rättsligt instrument för att förebygga och bekämpa
uppgjorda matcher. Europarådets konferens för ministrarna med ansvar för
idrottsfrågor noterade studiens slutsatser den 15 mars 2012 i Belgrad och bjöd
in EPAS för att tillsammans med EU påbörja förhandlingarna om ett möjligt
internationellt rättsligt instrument (konvention) mot otillbörlig påverkan av
tävlingsresultat, framför allt genom uppgjorda matcher. Den 13 juni 2012
uttryckte Europarådets ministerkommitté sitt gillande angående inbjudan. Under
sommaren 2012 skickade EPAS inbjudningar till de länder som har anslutit sig
till den europeiska kulturkonventionen med en uppmaning om att bjuda in dem
till att anmäla intresse för att delta i förhandlingarna om ett förslag till
Europarådets konvention angående otillbörlig påverkan av tävlingsresultat.
2.           Europarådets planerade
konvention om uppgjorda matcher: möjligt innehåll och tidsplan
Utifrån genomförbarhetsstudien som genomfördes
av EPAS kan det planerade innehållet i Europarådets framtida konvention
struktureras enligt följande:
1.           Förebyggande
(a)
Nationell samordning
(b)
Främjande av och stöd till åtgärder som vidtas av
idrottsrörelsen
(c)
Inrättande av en ram för spelmarknaden
(d)
Främjande av åtgärder som ska vidtas av spelbolag
2.           Internationellt samarbete
(e)
Offentliga myndigheter – idrottsrörelsen
(f)
Offentliga myndigheter (speltillsynsorgan) –
spelbolag
(g)
Internationellt samarbete mellan rättsliga eller
brottsbekämpande myndigheter
(h)
Trepartsförhandlingar
3.           Påföljder
(i)
En kombination av disciplinära, administrativa och
straffrättsliga påföljder
(j)
Disciplinära påföljder
(k)
Administrativa påföljder
(l)
Straffrättsliga påföljder
(m)
Jurisdiktion
4.           Brottsbekämpning
(n)
Undersökning
(o)
It-brottslighet
5.           Uppföljning
(p)
Övervakning
(q)
Kommitté för konventionen
En av de viktigaste frågorna i kampen mot
uppgjorda matcher på EU-nivå eller internationellt är att kunna säkerställa
samordning mellan de olika intressenter som berörs, i synnerhet offentliga
myndigheter, brottsbekämpande organ, speltillsynsorgan, hela idrottsrörelsen
samt spelbolag (lotterier och privata operatörer). Det främsta mervärdet med en
konvention från Europarådet mot uppgjorda matcher skulle bestå i att man skapar
en plattform för gräns- och sektorsöverskridande samarbete som
inbegriper alla berörda parter. En viktig fördel med en konvention från
Europarådet skulle vara dess övervaknings- och uppföljningsstrukturer utifrån
modellen med ständiga kommittéer för Europarådets konventioner inom
idrottsområdet (antidopning, läktarvåld). Dessa strukturer bör vara öppna för
alla relevanta intressenter och utgöra ett forum för diskussioner om
tillämpningen av konventionen och om framsteg i kampen mot uppgjorda matcher i
Europa.
En annan viktig fördel med den framtida
konventionen skulle vara att den skulle vara öppen gentemot utomeuropeiska länder.
Alla länder kommer att kunna skriva under och godkänna konventionen (Kanada och
Australien är till exempel parter i Europarådets konvention mot dopning). Det
är en viktig aspekt eftersom världsomfattande samarbete anses vara nödvändigt
för att på ett effektivt sätt bekämpa gränsöverskridande organiserade
kriminella nätverk som är involverade i uppgjorda matcher och verkar på olika
kontinenter. Detta gäller i synnerhet samarbetet med länder där vadslagning är
utbrett, som i sydostasiatiska länder.
Den föreslagna konventionen skulle inte vara
ett instrument för att harmonisera de undertecknande parternas nationella
lagstiftningar. Problemen med att etablera en gemensam definition av uppgjorda
matcher och att anta effektiva, avskräckande och proportionella påföljder
skulle nämnas i konventionen men uttryckas på ett sådant sätt att de
undertecknande parterna har ett visst mått flexibilitet vid genomförande av
bestämmelserna.
Konventionens innehåll, uppbyggnad och
tillämpningsområde är för närvarande relativt teoretiska eftersom de kommer att
diskuteras under kommande förhandlingar.
En arbetsgrupp bestående av
representanter från de medlemsstater som deltar i förhandlingarna kommer att
ansvara för att utarbeta texten till konventionen. I dokument som har skickats
ut av Europarådet föreskrivs uttryckligen en representant från EU ska kunna
delta i gruppen. Arbetsgruppen möttes för första gången för inledande samtal i
Strasbourg den 9–11 oktober 2012. Kommissionen deltog i det första inledande
mötet som en ad hoc-observatör. EPAS kommer att fungera som sekretariat och
planerar en serie med sju tredagarsmöten för arbetsgruppen mellan oktober 2012
och december 2013. Målet är att lägga fram konventionen till Europarådets
ministerkommitté för undertecknande under 2012.
3.           Eu:s roll i kampen mot
uppgjorda matcher
Uppgjorda matcher är ett relativt nytt ämne på
EU:s agenda för idrott, och initiativen på detta område har därför tagits
väldigt nyligen. Kommissionens medverkan i kampen mot uppgjorda matcher
kan ses ur tre olika synvinklar, vilka även motsvarar problemets tre
huvudsakliga aspekter.
Idrottsaspekten: Enligt artikel 165 i fördraget är ett av målen med EU:s åtgärder inom
idrottsområdet att utveckla den europeiska dimensionen genom att främja
rättvisa idrottstävlingar och genom att skydda idrottsutövarnas moraliska
integritet. Kommissionen har tagit ett första konkret initiativ inom det här
området genom att i den ansökningsomgång som berör genomförandet av 2012 års
förberedande åtgärd Europeiskt partnerskap för idrott prioritera projekt
som har som mål att förebygga uppgjorda matcher genom att utbilda och informera
relevanta intressenter, i synnerhet idrottsutövare, domare, funktionärer vid
matcher och idrottsförvaltningar. Målet med det ekonomiska stödet är att stärka
det förebyggande arbetet mot uppgjorda matcher genom utbyte av god praxis.
Bekämpande av uppgjorda matcher är också ett av målen i kapitlet om idrott i
det föreslagna programmet ”Erasmus för alla”, vilket bör möjliggöra ett
strukturerat stöd till liknande åtgärder efter 2014. Förutom att bistå med
ekonomiskt stöd har kommissionen ett nära samarbete med externa intressenter
(framför allt IOK och Europarådet) när det gäller att identifiera
tillvägagångssätt för att motverka uppgjorda matcher på europeisk och
internationell nivå. Kommissionen fungerar också som sekretariat för EU:s
expertgrupp för goda styrelseformer inom idrott, som grundades på grundval av
rådets resolution om EU:s arbetsplan för idrottsfrågor i maj 2011.
Expertgruppen utarbetade rekommendationer som behandlades i rådets arbetsgrupp
för idrottsfrågor i juni 2012.
Spel- och
vadhållningsaspekten: Uppgjorda matcher är inte
nödvändigtvis sammankopplade med vadslagning. Trots det är kombinationen av
oreglerad vadslagning och uppgjorda matcher ett existerande hot mot
idrottsevenemang, framför allt på grund av personer eller kriminella nätverk
som använder vadhållning för att generera intäkter och/eller för penningtvätt.
Problem relaterade till idrottens integritet togs upp i grönboken om onlinespel,
om vilken kommissionen genomförde ett offentligt samråd under 2011. Cirka 250
svar togs emot från olika intressenter, inklusive idrottsorganisationer.
Dessutom anordnades fem tematiska workshops under 2011, varav en (den 10 maj
2011) särskilt inriktades på onlinespel och idrottens integritet, med uppgjorda
matcher som huvudtema). Som en uppföljning till grönboken antog kommissionen
den 23 oktober 2012 meddelandet En övergripande europeisk ram för onlinespel
(COM(2012) 596 final). Att skydda idrotten gentemot uppgjorda matcher var
en av prioriteringarna som presenterades i meddelandet tillsammans med ett
föreslag till åtgärdsplan, enligt vilken kommissionen ska delta i Europarådets
arbete med en eventuell konvention mot manipulering av idrottsresultat.
Korruptionsaspekten: Uppgjorda matcher är en form av korruption och omfattas i egenskap av
det av nationell straffrättslig lagstiftning. Kommissionen är i färd med att
genomföra ett paket för korruptionsbekämpning som antogs 2011 och som främst
handlar om förbättrad övervakning och utvärdering av korruptionsbekämpande
åtgärder, framför allt genom att sammanställa en rapport om EU:s insatser mot
korruption i vilken kommissionen regelbundet kommer att utvärdera olösta frågor
relaterade till korruption och förmågan att övervaka korruption i
medlemsstaterna. Rapporten kan potentiellt omfatta alla olösta problem
relaterade till korruption, inklusive uppgjorda matcher. Rapporten om EU:s
insatser mot korruption kommer att publiceras tillsammans med enskilda analyser
för varje medlemsstat och skräddarsydda rekommendationer av kommissionen
vartannat år från och med 2013. Samtidigt utreder kommissionen formerna för
EU:s eventuella deltagande i Europarådets grupp av stater mot korruption
(Greco), vilket bör kunna förbättra EU:s kamp mot korruption.
Europaparlamentet
berörde frågan med uppgjorda matcher, speciellt i kombination med vadslagning,
i rapporten från 2009 om integritet för hasardspel online (A6-0064/2009).
Parlamentet behandlade också mer detaljerat problemet i 2011 års rapport om
onlinespel på den inre marknaden (A7-0342/2011), som berörde frågor relaterade
till gränsöverskridande samarbete inom polis- och rättsväsende, samarbete
mellan arrangörer av idrottstävlingar och onlinespelaktörer, inrättande av
nationella nätverk och kontaktpunkter för frågor som gäller uppgjorda matcher.
Uppgjorda matcher togs även upp i Europaparlamentets rapport från 2012 om
idrottens europeiska dimension (A7-0385/2011) där parlamentet uppmanar
idrottsförbund att arbeta nära medlemsstaterna för att kunna skydda idrottens
integritet.
Rådet behandlade
uppgjorda matcher för första gången i EU:s arbetsplan för idrott för 2011–2014
som antogs i maj 2011. Där anges idrottens integritet och framför allt kampen
mot uppgjorda matcher som ett prioriterat område. Utöver det antog rådet i
november 2011 slutsatser om bekämpande av uppgjorda matcher, där medlemsstater
och intressenter uppmanades att främja utvecklandet av utbildningsprogram och
ett nära samarbete mellan alla berörda parter. Rådets arbetsgrupp för
idrottsfrågor diskuterar för närvarande ett utkast till rådets slutsatser om
fastställande av en strategi för att bekämpa manipulation av resultat inom
idrott som förväntas antas i november 2012.
De två EU-organ som ansvarar för gränsöverskridande
rätts- och polissamarbete, Europol och Eurojust, är också aktivt
involverade i kampen mot uppgjorda matcher. Samarbetet mellan brottsbekämpande
organ på EU-nivå inom idrottsområdet har traditionellt sett fokuserat på
problemet med läktarvåld, men under de senaste två åren har uppgjorda matcher
blivit ett nytt område för gränsöverskridande samarbete. För tillfället är två
fall öppna och en gemensam utredningsgrupp (JIT) som involverar fyra EU-länder
(Ungern, Tyskland, Finland, Österrike) har tillsatts för dessa fall. Enligt
Europol och Eurojust är det viktigt att de deltar i utredningen av fall med
uppgjorda matcher eftersom dess fall ofta innefattar grov organiserad
brottslighet.
Allt detta visar att kampen mot uppgjorda
matcher har blivit ett prioriterat område inom olika politikområden
(idrottspolitik, övervakning av hasardspelsmarknader, kampen mot korruption) på
EU-nivå och att uppmärksamheten från allmänheten antagligen kommer att öka till
följd av de senaste fallen med korruption på olika nivåer inom idrottsvärlden.
Eftersom den planerade konventionen varken har
som mål att harmonisera straffrättsliga bestämmelser i de undertecknande
länderna eller harmonisera andra områden som lagar om spel och vadslagning och
eftersom EU på grundval av artikel 6 i EUF-fördraget endast har behörighet att
genomföra åtgärder för att stödja, samordna eller komplettera medlemsstaternas
åtgärder inom idrottsområdet, föreslås att EU deltar i de kommande
förhandlingarna tillsammans med medlemsstaterna. Det förslagna deltagandet
i förhandlingarna inverkar inte på EU-budgeten.
Kommissionen rekommenderar därför att rådet
–
antar det bifogade beslutet om godkännande av
Europeiska kommissionens deltagande på EU:s vägnar i förhandlingarna om en
internationell konvention från Europarådet mot manipulation av resultat inom
idrott,
–
utfärdar de förhandlingsdirektiv som åtföljer det
beslutet, och
–
utser en särskild kommitté i samråd med vilken
förhandlingarna ska föras.
Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om godkännande av Europeiska kommissionens
deltagande på EU:s vägnar i förhandlingarna om en internationell konvention
från Europarådet mot manipulation av resultat inom idrott
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av
fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 218.3
och 218.4,
med beaktande av
Europeiska kommissionens rekommendation, och
av följande skäl:
Förhandlingar bör
inledas om utarbetande av en internationell konvention från Europarådet mot
manipulation av resultat inom idrott.
Europeiska unionen
bör delta i dessa förhandlingar.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Kommissionen
bemyndigas härmed att på Europeiska unionens vägnar förhandla om en
internationell konvention från Europarådet mot manipulation av resultat inom
idrott.
Artikel 2
Förhandlingsdirektiven
anges i bilagan.
Artikel 3
Förhandlingarna
ska föras i samråd med [name of the special committee to be inserted by the
Council].
Artikel 4
Detta beslut riktar sig till kommissionen.
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
BILAGA
DIREKTIV FÖR FÖRHANDLINGARNA
om en internationell konvention från Europarådet mot manipulation av
resultat inom idrott
Den framtida
konvention ska syfta till att skapa ett internationellt regelverk för att
förhindra och bekämpa manipulation av resultat inom idrott, framför allt
uppgjorda matcher; konventionens mål bör vara att främja internationellt
samarbete inom det här området och att inrätta en övervakningsmekanism som
säkerställer att bestämmelserna i konventionen följs upp på ett effektivt sätt.
Europeiska unionen
ska delta i dessa möten för att säkerställa att den föreslagna konventionen
överrensstämmer med EU:s regelverk, i synnerhet vad det gäller friheterna på
den inre marknaden (frihet att tillhandahålla tjänster och etableringsfrihet)
och straffrättsligt samarbete.
Europeiska unionen
ska också delta i förhandlingarna i syfte att säkerställa att den framtida
konventionens bestämmelser är i linje med EU:s politik inom områdena idrott,
onlinespel och kampen mot korruption. Referensdokumenten för denna politik är
bland andra följande:
·
Kommissionens meddelande Utveckling av idrottens
europeiska dimension (KOM(2011) 12 slutlig).
·
Grönboken om onlinespel (KOM(2011) 128 slutlig).
·
Kommissionens meddelande Insatser mot korruption
på EU:s territorium (KOM(2011) 308 slutlig).
·
Kommissionens meddelande En övergripande
europeisk ram för onlinespel (COM(2012) 596 final).
·
Rådets slutsatser om bekämpande av uppgjorda
matcher (16819/11).


				|

		52014PC0651

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om bemyndigande inledandet av förhandlingar om ändring av konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor /* COM/2014/0651 final */

			   	MOTIVERING
1.           BAKGRUND TILL FÖRSLAGET
Europeiska unionen och de flesta av dess
medlemsstater är parter till Uneces konvention om gränsöverskridande effekter
av industriolyckor (nedan kallad konventionen). Konventionen omfattar
förebyggande av, förberedelse för och agerande vid industriolyckor vid
anläggningar där farlig verksamhet äger rum som kan få gränsöverskridande
effekter.
Seveso II-direktivet är det rättsliga
instrumentet för att uppfylla Europeiska unionens skyldigheter enligt
konventionen. I bilaga I till konventionen och bilaga I till
Seveso II-direktivet ingår kategorier av farliga ämnen och enskilda
farliga ämnen, i syfte att definiera farlig verksamhet. I juni 2015 kommer
Seveso II-direktivet att ersättas av Seveso III-direktivet, som bland annat
ändrar bilaga I.
2.           RESULTAT AV SAMRÅD MED
BERÖRDA PARTER OCH KONSEKVENSBEDÖMNINGAR
Vid sitt sjunde möte 2012 gav konferensen för
parterna Uneces konvention om gränsöverskridande effekter av industriolyckor
arbetsgruppen för utveckling av konventionen i uppdrag att utvärdera en
förteckning över möjliga ändringar på områden som föreslagits av
partskonferensen. Arbetsgruppen kom efter sitt fjärde möte i april 2014 fram
till att ändringar vore lämpliga på fyra områden:
1)         Ändrade och ytterligare definitioner
(artikel 1): Arbetsgruppen rekommenderade en ändring av vissa definitioner för
att säkerställa överensstämmelse med andra Unece-konventioner
(Århuskonventionen och konventionen om miljökonsekvensbeskrivningar i ett
gränsöverskridande sammanhang (Esbokonventionen)), anpassning av definitionerna
till internationellt accepterade utvecklingar, ökad tydlighet och rättssäkerhet
och att bättre intern samstämmighet inom konventionen.
2)         Ökat offentligt deltagande (artikel
9). Arbetsgruppen rekommenderade en ändring av artikel 9 för att uppnå
konsekvens med andra Unece-konventioner.
3)         Mötenas frekvens (artikel 18):
Konventionen förutser en årlig konferens för parterna. Praxis är dock endast
vartannat år. Arbetsgruppen har föreslagit att ändra artikel 18 för att
anpassa den till nuvarande praxis.
4)         Tillämpning av ändringar på nya
parter (artikel 29): Arbetsgruppen rekommenderade införandet av en ny punkt i
artikel 29 som innebär att stater som ansluter sig till konventionen efter
det att en ändring har trätt i kraft automatiskt också skulle ansluta sig till
ändringen. Detta skulle öka tydligheten och garantera rättssäkerhet för nya
partier.
Inget av de områden som kommer i fråga för
eventuella ändringar skulle leda till ändringar av konventionen som kan få
miljömässiga eller socioekonomiska effekter i EU. Några av ändringsförslagen
skulle dessutom snarare ha en positiv inverkan, eftersom de skulle leda till
högre standarder i parter till konventionen utanför EU, och därmed skapa mer
likvärdiga förutsättningar mellan EU-baserade och icke EU-baserade anläggningar
samt minska riskerna för olyckor med potentiella gränsöverskridande effekter i
EU.
För alla andra tekniska områden som
föreslagits av partskonferensen konstaterades det att det skulle räcka att ge
vägledning, och att inga ändringar skulle krävas.
En separat fråga är den eventuella
anslutningen till konventionen av medlemsstater i Förenta nationerna som inte
är medlemmar i Unece. I detta avseende bör man beakta de därtill kopplade
diskussionerna som genomförs separat, och som planeras till FN:s
generalförsamlings 71:a session  i september 2016.
3.           FÖRSLAGETS RÄTTSLIGA
ASPEKTER
Inget av de tänkbara områdena för ändringar
kommer sannolikt att inverka på befintlig lagstiftning i Europeiska unionen,
eftersom de antingen redan omfattas av EU:s regelverk, som är strängare, eller
har att göra med konventionens interna organisation.
4.           BUDGETKONSEKVENSER
Av de potentiella områdena för ändringar
kommer endast frågan om anslutning av icke Unece-länder att kunna få budgetkonsekvenser.
Troliga kandidater för anslutning skulle utgöra mottagarländer, vilket skulle
belasta konventionens budget. Konventionens finansiella mekanism grundar sig
emellertid på frivilliga bidrag. Det innebär att parterna själva kan fastställa
sina bidrag. Samtidigt skulle en globalt öppen konventionen kunna utnyttja
andra finansieringskällor, såsom den globala miljöfonden. Även om de
sammanlagda budgetkonsekvenserna troligen kommer att bli mycket små, kommer de
sannolikt att vara en avgörande faktor i förhandlingarna.
Mot bakgrund av ovanstående är det lämpligt
att bemyndiga inledandet av förhandlingar om ändring av konventionen om
gränsöverskridande effekter av industriolyckor.
Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om bemyndigande inledandet av förhandlingar
om ändring av konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor
(Text av betydelse för EES)
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 218.3 och 218.4,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation,
av följande skäl:
1)         Unionen är part till konventionen om gränsöverskridande
effekter av industriolyckor (nedan kallad ”konventionen”).
2)         Vid sin sjunde partskonferens 2012 uppmanade parterna arbetsgruppen
för utveckling att utvärdera behovet av ändringar på vissa områden.
3)         Vid sitt fjärde möte i april 2014 konstaterade arbetsgruppen
för utveckling att de flesta frågorna kan lösas genom vägledning, men
identifierade dessutom fyra områden där en ändring skulle förbättra
konventionen. Dessa områden omfattar definitioner, offentlighetens deltagande,
mötenas frekvens och tillämpningen av ändringar på nya parter.
4)         Arbetsgruppen för utveckling drog slutsatsen att ytterligare
information och diskussion var nödvändig för att bedöma frågan om eventuella
anslutning till konventionen av FN-medlemsstater som inte är medlemmar i Unece.
5)         Förhandlingarna förväntas inte påverka befintlig
lagstiftning i Europeiska unionen, med tanke på de strängare bestämmelserna i
direktiv 2012/18/EG på de områden som berörs.
6)         Europeiska unionen bör delta i förhandlingarna om en
eventuell ändring av konventionen,
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Kommissionen bemyndigas härmed att på unionens
vägnar, i frågor som faller under unionens behörighet, förhandla om eventuella
ändringar av konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor.
Artikel 2
Förhandlingsdirektiven
anges i bilagan.
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
BILAGA
Tillägg
till förslaget till
rådets beslut
om bemyndigande av inledandet av
förhandlingar om ändring av konventionen om gränsöverskridande effekter av
industriolyckor
Förhandlingsdirektiv
för förhandlingar om ändring av konventionen om gränsöverskridande effekter av
industriolyckor
(1)
Alla godkända ändringar ska vara förenliga med
bestämmelserna i direktiv 2012/18/EU eller annan relevant lagstiftning.
(2)
Alla ändringar som överenskommits på de berörda
områdena ska ingå i ett enda paket.
(3)
Kommissionen ska se till att avtalet innehåller
lämpliga bestämmelser som gör det möjligt för unionen att bli part till
avtalet.
(4)
Kommissionen ska se till att endast godkänna
ändringar som läggs fram för antagande samtidigt.
(5)
Kommissionen ska till den rådgivande kommitté som
utsetts av rådet rapportera om resultatet av förhandlingarna och, vid behov, om
eventuella problem som uppstår under förhandlingarna.