               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 16.11.2016
            COM(2016) 726 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om den ekonomiska politiken i euroområdet

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om den ekonomiska politiken i euroområdet

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser
                  2
               , särskilt artikel 6.1,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den ekonomiska återhämtningen i euroområdet fortsätter, men är fortsatt bräcklig. Det har gjorts betydande framsteg de senaste åren; sedan 2015 har BNP har åter nått upp till sin högsta nivå före krisen i reala termer och arbetslösheten har sjunkit till sin lägsta nivå sedan 2010-2011. Den totala efterfrågan är emellertid fortsatt trög och inflationen ligger långt under målet, trots europeiska centralbankens mycket ackommoderande penningpolitik, och tillväxten hålls tillbaka av sviterna av krisen, exempelvis kvarvarande makroekonomiska obalanser och en hög skuldsättningsnivå i alla sektorer av ekonomin, vilket påkallar skuldsanering och minskar de tillgängliga resurserna för konsumtion och investeringar. Samtidigt som tillväxtpotentialen i euroområdets ekonomi har uppvisat en långsiktigt nedåtgående trend har krisen ytterligare förstärkt den trenden. Trots tecken på förbättring, skapar det bestående investeringsgapet och den höga arbetslöshetsnivån riskerna för fortsatt dämpade tillväxtutsikterna. Den bristande symmetrin i den ekonomiska ombalanseringen i euroområdet har bestått, där endast nettoskuldsatta länder korrigerar sina obalanser, vilket resulterar i ett ökande bytesbalansöverskott. Som en del av den övergripande överenskommelsen inom G20, uppmanas medlemsstater i euroområdet att använda alla ekonomisk-politiska instrument – monetära, finanspolitiska och strukturella – enskilt och kollektivt – för att skapa en stark, hållbar, balanserad och inkluderande tillväxt.

               (2)Ambitiösa strukturella reformer bör underlätta en smidig och effektiv omfördelning av mänskliga resurser och kapitalresurser, bidra till att klara de utmaningar som de fortlöpande tekniska och strukturella förändringarna ger upphov till. Reformer som skapar ett gynnsamt företagsklimat, fördjupar den inre marknaden och undanröjer hinder för investeringar är nödvändiga. Dessa ansträngningar är av avgörande betydelse för att öka produktivitet och sysselsättning, stärka konvergens och höja ekonomins tillväxtpotential och anpassningsförmåga i euroområdet. Genomförande av strukturella reformer, som skapar effektiva marknader med reaktiva prismekanismer, skulle ge stöd åt penningpolitiken genom att underlätta transmissionsmekanismen till den reala ekonomin. Reformer som avlägsnar flaskhalsar för investeringar och uppmuntrar investeringar kan ge dubbla positiva verkningar genom att stödja den ekonomiska aktiviteten på kort sikt och skapa kapacitet för långsiktig tillväxt. Reformer som förbättrar produktiviteten är särskilt viktiga för medlemsstater med stora skuldsaneringsbehov kopplade till hög utlandsskuld, eftersom snabbare tillväxt bidrar till att minska skulden som andel av BNP. En förstärkt prisrelaterad och icke-prisrelaterad konkurrenskraft skulle bidra ytterligare till ombalanseringen av bytesförhållandena i dessa länder. Medlemsstater med stora bytesbalansöverskott kan bidra till en ombalansering genom att införa åtgärder, inklusive strukturreformer, som gör det lättare att kanalisera ett alltför stort sparande till inhemsk efterfrågan, särskilt genom att stärka investeringarna. Den rådande låga räntemiljön erbjuder också nya möjligheter i detta hänseende, särskilt i länder med ett betydande finanspolitiskt utrymme.

               (3)En bättre samordning av genomförandet av strukturella reformer, bland annat de som föreskrivs i de landsspecifika rekommendationerna och de som behövs för att fullt ut genomföra den ekonomiska och monetära unionen kan skapa positiva spridningseffekter i medlemsstaterna och förstärka deras kortsiktiga positiva effekter. Eurogruppens tematiska diskussioner har visat sig vara värdefulla för att bygga upp en gemensam förståelse för prioriterade reformer i euroområdet, utbyta bästa praxis, främja genomförandet av reformer och strukturell konvergens. Eurogruppen bör fortsätta dessa diskussioner, om möjligt förstärka dem, genom att på ett effektivt sätt tillämpa överenskomna gemensamma principer och riktmärken. Nationella produktivitetsnämnder, som ska inrättas som svar på rådets rekommendation av den 20 september 2016
                  3
               , kan också bidra till debatten på nationell nivå och till utformningen av de strukturella reformer som krävs för medlemsstaterna inom ramen för euroområdets ekonomi.

               (4)En kraftfull samordning av nationell finanspolitik, baserad på gemensamma regler, är avgörande för att nå till en lämplig aggregerad finanspolitisk inriktning och för att den monetära unionen ska fungera väl. De gemensamma finanspolitiska reglerna är inriktade på att uppnå hållbar skuldsättning på nationell nivå och samtidigt ge utrymme för makroekonomisk stabilisering. Den nationella och aggregerade finanspolitiska inriktningen i euroområdet har följaktligen att balansera den dubbla målsättningen att säkerställa långsiktigt hållbara offentliga finanser och makroekonomisk stabilisering på kort sikt både på landnivå och för hela euroområdet. När väl penningpolitiken har åstadkommit en väsentlig anpassning krävs det i nuläget, när det råder stor osäkerhet om styrkan i den ekonomiska återhämtningen och graden av outnyttjad kapacitet i ekonomin, finanspolitiska åtgärder för hela euroområdet som komplement till penningpolitiken för att stödja efterfrågan, särskilt investeringar, och ta sig ur låginflationsfällan. Effektiviteten i finanspolitiken, inberäknat spridningseffekter mellan länder, förstärks av lågräntemiljön. Det är därför motiverat att rekommendera en mer positiv finanspolitisk inriktning för euroområdet
                  som helhet. För 2017 bedömer kommissionen att en finanspolitisk expansion på upp till 0,5 % av BNP är önskvärd för euroområdet som helhet i nuläget
                  4
               . Detta är ett försiktigt och pragmatiskt mål, inom ett intervall av möjliga mål som har 0,3 % som lägre gräns och 0,8 % som övre gräns, för att avväga såväl omsorg om makroekonomisk stabilisering som finanspolitisk hållbarhet. Samtidigt är den offentliga skuldsättningen fortsatt hög och det finns fortfarande ett behov av att uppnå hållbara offentliga finanser på medellång sikt i en rad medlemsstater. Av detta skäl är det nödvändigt att säkerställa en lämplig differentiering av finanspolitiska ansträngningar mellan medlemsstater, med beaktande av det finanspolitiska utrymmet och spridningseffekter mellan länder i euroområdet. Medlemstater som överträffar sina finanspolitiska mål bör använda sitt finanspolitiska utrymme för att stödja inhemsk efterfrågan och kvalitetsinvesteringar, inberäknat gränsöverskridande investeringar inom ramen för investeringsplanen för Europa. Ett särskilt effektivt sätt för medlemsstater med finanspolitiskt utrymme att maximera effekterna på den reala ekonomin och åthämtningen i euroområdet är exempelvis att ställa ut garantier till Europeiska fonden för strategiska investeringar. Medlemsstater som behöver vidta ytterligare finanspolitiska anpassningar inom ramen för stabilitets-och tillväxtpaktens förebyggande del bör se till att generellt uppfylla paktens krav för nästkommande år. Enligt paktens korrigerande del måste medlemsstater säkerställa en rättidig korrigering av sina alltför stora underskott, bland annat genom att i finanspolitiken skapa buffertar mot oförutsedda händelser. Strukturreformer, i synnerhet sådana som ökar produktiviteten, skulle främja tillväxten och förbättra de offentliga finansernas hållbarhet. Vidare skulle en beslutsam förbättring vad gäller sammansättningen och förvaltningen av nationella budgetar, både på intäkts- och utgiftssidan, genom en omfördelning av resurser till materiella och immateriella investeringar öka budgeteffekterna på efterfrågan på kort sikt och på produktiviteten på längre sikt. Effektiva nationella finanspolitiska ramar är nödvändiga för att stärka trovärdigheten i medlemsstaternas politik och bidra till att nå rätt balans mellan makroekonomisk stabilisering på kort sikt, hållbar skuldsättning och långsiktig tillväxt.

               (5)Arbetsmarknaderna i euroområdet fortsätter att gradvis återhämta sig, med en stadig minskning av arbetslösheten. Långtidsarbetslöshet och ungdomsarbetslöshet ligger emellertid kvar på höga nivåer, samtidigt som fattigdomsgraden har stabiliserats på en hög nivå i flera medlemsstater. Trots vissa framsteg med reformer för att förbättra arbetsmarknadernas motståndskraft och anpassningskapacitet kvarstår betydande skillnader inom euroområdet, vilka fortfarande utgör en utmaning för euroområdets smidiga funktion. En välutformad och rättvis och inkluderande arbetsmarknad, sociala skyddssystem och skatte- och bidragssystem är nödvändiga för en friktionsfri och fortlöpande omfördelning av arbetskraft till mer produktiva verksamhetsområden, för att uppmuntra (åter)integreringen av personer som påverkas av övergångar mellan anställningar eller är utestängda från arbetsmarknaden, minska segmentering och främja social rättvisa, även genom att öka möjligheterna till sysselsättning med kvalitet. Dessa reformer kommer också att leda till en mer effektiv automatisk stabilisering och starkare tillväxt och sysselsättning, vilket är viktigt för att hantera de sociala utmaningarna i euroområdet. De reformer som krävs inbegriper följande: i) förändringar i anställningsskyddslagstiftning som syftar till flexibla och tillförlitliga anställningsavtal som främjar övergångar på arbetsmarknaden, förebygger uppkomsten av en tudelad arbetsmarknad och gör det möjligt att anpassa arbetskostnader när så behövs; ett område där det under de senaste åren har gjorts särskilt markerade reformansträngningar, ii) utveckling av kompetens genom att göra utbildningssystemen mer effektiva och förbättra utbildningsresultaten och de övergripande strategierna för att främja livslångt lärande, med inriktning på arbetsmarknadens behov, iii) effektiv, aktiv arbetsmarknadspolitik för att hjälpa arbetslösa, inklusive långtidsarbetslösa, att komma tillbaka in på arbetsmarknaden och därigenom höja arbetsmarknadsdeltagandet samt iv) moderna och fullgoda sociala trygghetssystem som bistår dem som är i behov av stöd, inklusive de arbetslösa och de som står utanför arbetsmarknaden, och ger incitament till arbetsmarknadsintegration. Arbetsmarknadsresultaten kan också förbättras genom att omfördela skattebördan och minska skatten på arbete, särskilt för låginkomsttagare, samt säkerställa rättvisa skattesystem. Länder i euroområdet som har genomfört sådana reformer är mer motståndskraftiga och visar bättre resultat när det gäller sysselsättning och socialpolitik.

               (6)Upprättandet av bankunionen har gått framåt, men den har fortfarande inte genomförts fullt ut. Avsaknaden av ett gemensamt insättningsgarantisystem och en gemensam säkerhetsmekanism för den gemensamma resolutionsfonden, hämmar bankunionens förmåga att bryta kopplingen mellan banker och stater. Samtidigt som euroområdets banksektors resiliens totalt sett har ökat sedan krisen har trycket på bankerna stigit på grund av en rad faktorer, t.ex. en hög andel nödlidande lån, ineffektiva affärsmodeller och överkapacitet i vissa medlemsstater, vilket leder till låg lönsamhet och reser frågor om överlevnadsförmåga. Detta minskar bankernas förmåga att förmedla krediter till ekonomin. Risker sprider sig även till den reala ekonomin, där både den offentliga och den icke-finansiella privata skuldsättningen är fortsatt hög i vissa medlemsstater. Det finns ett behov av fortsatt ordnad skuldsanering i den privata sektorn genom utarbeta, förvalta och vid behov omstrukturera livskraftig skuld, och genom att avveckla stockarna av problemskulder som inte kommer att återbetalas, så att kapital kan omallokeras snabbare och mer effektivt. Att ta itu med fortsatt höga nivåer av nödlidande lån och följa gemensamma principer vid utformningen av insolvensramverk för företag och hushåll, bland annat genom att förbättra insolvensförfaranden och ramar för utomrättsliga uppgörelser, utgör i detta sammanhang centrala inslag i en framgångsrik och tillväxtfrämjande skuldsaneringsprocess.

               (7)Under det senaste året har vissa framsteg gjorts i fråga om de initiativ som presenterades i de fem ordförandenas rapport om färdigställandet av den ekonomiska och monetära unionen i EU (EMU), såsom den ökade betydelsen av euroområdesdimensionen i den europeiska planeringsterminen, rekommendationen om nationella produktivitetsnämnder och inrättandet av den europeiska finanspolitiska nämnden. Man arbetar också med att förbättra insynen och minska komplexiteten i det finanspolitiska regelverket. Enighet om andra initiativ som har avgörande betydelse för den ekonomiska och monetära unionen, som exempelvis det av kommissionen i november 2015 föreslagna Europeiska insättningsgarantisystemet, saknas fortfarande. Dessutom finns det mer övergripande utmaningar att hantera i ljuset av de fem ordförandenas rapport. Kommissionen har aviserat sin avsikt att i mars 2017 lägga fram en vitbok om Europas framtid, vilket även omfattar den ekonomiska och monetära unionens framtid. Enighet om en funktionsduglig väg framåt kräver en delad känsla av ägarskap och en gemensam målmedvetenhet bland alla euroområdets medlemsstater och EU:s institutioner, liksom bland medlemsstater utanför euroområdet, eftersom en stark EMU kommer att bidra till att hantera de utmaningar som EU står inför på ett mer kraftfullt sätt och kommer att få en positiv inverkan på även medlemsstaterna utanför euroområdet.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaterna i euroområdet att enskilt och gemensamt vidta följande åtgärder inom Eurogruppen under 2017-2018:

               1.Driva en politik som stödjer tillväxt på kort och lång sikt och förbättrar anpassningsförmåga, ombalansering och konvergens. Prioritera reformer som höjer produktiviteten, förbättra den institutionella miljön och företagsklimatet, avlägsna flaskhalsar för investeringar och stödja skapandet av arbetstillfällen. Medlemsstater med bytesbalansunderskott eller hög utlandsskuld bör höja produktiviteten och samtidigt hålla tillbaka enhetsarbetskostnader. Medlemsstater med stora överskott i bytesbalansen bör påskynda genomförandet av åtgärder som bidrar till att stärka deras inhemska efterfrågan, särskilt investeringar.

               2.Ge finanspolitiken en generellt konjunkturförstärkande inriktning som bidrar till en balanserad policymix som syftar till att uppmuntra reformer och förstärka återhämtningen genom en finanspolitisk expansion på högst 0,5 % av BNP under 2017. Samordna nationella insatser för att säkra de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet med hänsyn tagen till stabilitets- och tillväxtpakten med på kort sikt en makroekonomisk stabilisering för euroområdet, genom att utnyttja allt tillgängligt manöverutrymme inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten. Göra bättre åtskillnad mellan enskilda medlemsstaters finanspolitiska ansträngningar med beaktande av deras respektive situation med avseende på de krav som stabilitets- och tillväxtpakten ställer, situationen i euroområdet som helhet och spridningseffekter mellan länder i euroområdet: i) medlemstater som överträffar sina finanspolitiska mål bör använda sitt finanspolitiska utrymme för att stödja inhemsk efterfrågan och kvalitetsinvesteringar, inberäknat gränsöverskridande investeringar inom ramen för investeringsplanen för Europa, ii) medlemsstater som behöver vidta ytterligare finanspolitiska anpassningar inom ramen för stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del bör se till att generellt sett uppfylla paktens krav för nästkommande år, iii) enligt paktens korrigerande del måste medlemsstater säkerställa en rättidig korrigering av deras alltför stora underskott, bland annat genom att i finanspolitiken skapa buffertar mot oförutsedda händelser. Förbättra de offentliga finansernas sammansättning genom att skapa mer utrymme för materiella och immateriella investeringar och säkerställa att de nationella finanspolitiska ramverken fungerar effektivt.

               3.Genomföra reformer som främjar skapandet av arbetstillfällen, social rättvisa och konvergens, som underbyggs av en effektiv social dialog. Dessa reformer bör förena i) pålitliga anställningsavtal som erbjuder flexibilitet och trygghet för arbetstagare och arbetsgivare, ii) kvalitetsinriktade och effektiva utbildnings- och yrkesutbildningssystem samt heltäckande strategier för livslångt lärande inriktade mot arbetsmarknadens behov, iii) effektiv arbetsmarknadspolitik för att främja arbetsmarknadsdeltagande, iv) moderna och fullgoda sociala skyddssystem som stöder de behövande och ger incitament för arbetsmarknadsintegration. Omfördela skattebördan från skatt på arbete för att stödja jobbskapande, särskilt för låginkomsttagare och i medlemsstater där kostnadskonkurrenskraften släpar efter genomsnittet i euroområdet, och göra det budgetmässigt neutralt i länder som saknar det finanspolitiska manöverutrymmet.

               4.Enas om ett europeiskt insättningsgarantisystem baserat på kommissionens förslag från november 2015 och inleda arbete på den gemensamma säkerhetsmekanismen för den gemensamma resolutionsfonden för att göra den operativ före utgången av fondens övergångsperiod. Utforma och genomföra en effektiv strategi för hela euroområdet för att hantera risker för banksektorns livskraft, bland annat när det gäller den höga andelen nödlidande lån, ineffektiva affärsmodeller och överkapacitet. Främja en skuldsanering i ordnade former i medlemsstater med hög privat skuldsättning.

               5. Påskynda initiativ för att fullt ut genomföra EMU, med full respekt för den inre marknaden och på ett öppet och transparent sätt. Genomföra de kvarvarande åtgärderna enligt steg ett i de fem ordförandenas rapport om färdigställandet av EU:s ekonomiska och monetära union.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)
                  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)
                  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

                     (3)
                  EUT C 349, 24.9.2016, s. 1.

                     (4)
                  Se COM(2016) 727 final, 16.11.2016.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 18.5.2016
            COM(2016) 327 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om Estlands nationella reformprogram 2016med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2016

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om Estlands nationella reformprogram 2016
                  med avgivande av rådets yttrande om Estlands stabilitetsprogram 2016

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation
                  2
               ,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner
                  3
               ,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten
                  4
               , som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen
                  5
               , där det angavs att Estland var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet
                  6
               . Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016. Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Estland, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)Landsrapporten 2016 för Estland
                  7
                offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Estland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskning som föreskrivs i artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultatet av den fördjupade granskningen
                  8
               . Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Estland inte har makroekonomiska obalanser.

               (3)Den 28 april 2016 lade Estland fram sitt stabilitetsprogram för 2016 och den 10 mars 2016 sitt nationella reformprogram för 2016. För att beakta de båda programmens inbördes samband har de bedömts samtidigt.

               (4)Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i förordning (EU) nr 1303/2013 får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning
                  9
                beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)Estland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. I stabilitetsprogrammet för 2016 förutser regeringen ett totalt underskott på cirka 0,5 % av BNP under 2016–2018 som därefter övergår i budgetbalans. I strukturella termer uppnår Estland det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt saldo – under hela programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten ligga kvar på ungefär 10 % av BNP under 2017 och därefter minska till ungefär 9,5 % av BNP under 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska prognoser är realistiskt för 2016 men optimistiskt för 2017. Enligt kommissionens vårprognos 2016 beräknas det strukturella saldot utvecklas från ett överskott på 0,6 % av BNP under 2015 till budgetbalans 2016 och ett litet underskott på 0,2 % av BNP 2017, vilket kan anses ligga nära det medelfristiga budgetmålet. Ytterligare avvikelser kommer att bedömas mot bakgrund av kravet på att det strukturella saldot ska vara i nivå med det medelfristiga budgetmålet. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2016, att Estland kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (6)Estland har vidtagit betydande åtgärder för att öka deltagandet på arbetsmarknaden, bland annat genom arbetskapacitetsreformen. Reformen trädde i kraft i januari 2016 och kommer att genomföras fullt ut från och med januari 2017, och den kommer att leda till att det totala arbetskraftsutbudet ökar. Det kommer att vara en utmaning att hjälpa personer som stått utanför arbetsmarknaden under en längre tid att återintegreras. Nya aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärder håller på att införas för att hjälpa de personer som omfattas av arbetskapacitetsreformen att komma in och stanna kvar på arbetsmarknaden, och bidragssystemet har också ändrats.

               (7)Estland har vidtagit åtgärder för att öka incitamenten till arbete genom att minska skattetrycket på arbete för alla inkomstgrupper, inbegripet låginkomsttagare. Detta kan ha bidragit till att man i Estland har en lägre arbetslöshet och en högre sysselsättningsgrad för lågutbildade personer än genomsnittet i EU. Till de åtgärder som redan antagits hör en ytterligare skatteåterbäring för låginkomsttagare som enligt planerna ska införas 2017. Detta leder dock till höga effektiva marginalskattesatser, vilket kan skapa låglönefällor och uppmuntra svarta löner. Det går inte att säga vilka effekter dessa åtgärder får innan de har genomförts.

               (8)Genomförandet av strategin för livslångt lärande 2020 samt yrkesutbildningsprogrammet 2015–2018 har bidragit till ett ökat deltagande i yrkesutbildning och till en utbildning som är mer relevant för arbetsmarknaden. Andelen studerande som deltar i lärlingsutbildning förväntas öka, men antalet avhopp inom yrkesutbildningen är fortfarande ett problem.

               (9)Det råder fortfarande brist på platser i förskoleverksamheten och barnomsorgen för 0–3-åringar, men situationen håller på att förbättras och ytterligare platser skapas varje år.

               (10)Löneskillnaderna mellan män och kvinnor i Estland var 28,3 % år 2014, vilket är högst i EU. Detta innebär en risk för att kvinnors potential inte utnyttjas fullt ut. Löneskillnaderna beror bland annat på den könsuppdelade arbetsmarknaden inom vissa yrken och branscher, den bristande insynen i lönebildningen i den privata sektorn och kvinnors längre avbrott i karriären på grund av omsorgsansvar. Regeringen har tillkännagett en rad åtgärder för att utjämna löneskillnaderna mellan kvinnor och män. De planerade åtgärderna har ännu inte antagits eller genomförts, men de handlar bland annat om att förbättra insamlingen av uppgifter, ge yrkesinspektionerna i uppdrag att övervaka hur arbetsgivare tillämpar likalönsprincipen, främja insynen i lönebildningen, ge fäder incitament att ta ut en del av föräldraledigheten och öka tillgången till barnomsorg. Planen för social trygghet 2016–2023 innehåller jämställdhetsmål samt åtgärder mot könsuppdelningen på arbetsmarknaden och mot stereotypa föreställningar. Man planerar även åtgärder för att lätta på omsorgsansvaret i familjerna och få ut omsorgsgivare på arbetsmarknaden, vilket förväntas få positiva effekter för kvinnors deltagande på arbetsmarknaden.

               (11)I Estland kan inte alla kommuner garantera tillgång till offentliga tjänster, och tillhandahållandet av högkvalitativa lokala tjänster på områden som transport, utbildning, långvarig vård och omsorg för äldre samt andra sociala tjänster är fortfarande en utmaning. I mars 2016 överlämnade regeringen ett utkast till lag om förvaltningsreform till parlamentet för att bana väg för reform av den lokala förvaltningen. Reformen kommer att innebära både frivilliga och offentligt initierade sammanslagningar i syfte att erbjuda tillgängliga och högkvalitativa tjänster och säkerställa en effektivare och mer kompetent förvaltning. I den ändrade lagen om social trygghet fastställs minimikrav för nio sociala tjänster, men genomförandet av den är osäkert på grund av bristerna i de tjänster som tillhandahålls av kommunerna. Förslaget till reform av den lokala förvaltningen har ännu inte antagits.

               (12)Andelen privata och offentliga investeringar i förhållande till BNP i Estland är bland de högsta. Vissa utmaningar kvarstår dock, och investeringsklimatet i landet behöver förbättras ytterligare. Estland har vidtagit åtgärder för att genomföra forsknings-, utvecklings- och innovationsstrategin ”Ett kunskapsbaserat Estland” och tillväxtstrategin för entreprenörskap, som tillsammans utgör landets ram för smart specialisering. Otillräckliga synergier mellan dessa strategier kan hindra privata investeringar i forskning, utveckling och innovation, särskilt med tanke på att företagens investeringar i forskning och teknik minskade till 0,6 % av BNP 2014, och Estland kommer sannolikt inte nå att sitt mål för forskning, utveckling och innovation, dvs. 3 % av BNP till 2020. Bara ett fåtal företag samarbetar med forskningsinstitutioner och antalet patentansökningar är därför lågt. Under de senaste åren verkar dessutom industrivaruexportens struktur ha skiftat till mindre värdefulla varor. Brist på arbetskraft och kompetens kan utgöra ett hinder för ökande investeringar i högteknologibranscher.

               (13)Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Estlands ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Estland har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Estland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1 och 2.

               (14)Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och anser att Estland förväntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Estland att under 2016–2017 vidta följande åtgärder:

               1. Säkerställa tillhandahållande av och tillgång till högkvalitativa offentliga tjänster på lokal nivå, framför allt sociala tjänster, bland annat genom att anta och genomföra en reform av den lokala förvaltningen. Anta och genomföra åtgärder för att minska löneskillnaderna mellan könen, inbegripet de som anges i planen för social trygghet.

               2. Främja privata investeringar i forskning, utveckling och innovation bland annat genom att stärka samarbetet mellan universitet och företag.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)
                  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)
                  COM(2016) 327 final.

                     (3)
                  P8_TA(2016)0058, P8_TA(2016)0059 och P8_TA(2016)0060.

                     (4)
                  COM(2015) 690 final.

                     (5)
                  COM(2015) 691 final.

                     (6)
                  COM(2015) 692 final.

                     (7)
                  SWD(2016) 76 final.

                     (8)
                  COM(2016) 95 final.

                     (9)
                  COM(2014) 494 final.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 13.5.2015
            COM(2015) 276 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om Sveriges nationella reformprogram 2015,med avgivande av rådets yttrande om Sveriges konvergensprogram 2015

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om Sveriges nationella reformprogram 2015,

                  med avgivande av rådets yttrande om Sveriges konvergensprogram 2015

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 9.2,

               med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser
                  2
               , särskilt artikel 6.1,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation
                  3
               ,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner
                  4
               ,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den 26 mars 2010 godkände Europeiska rådet kommissionens förslag om en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på stärkt samordning av den ekonomiska politiken. Strategin inriktas på de centrala områden där åtgärder krävs för att stärka Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)Den 13 juli 2010 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation om Sveriges nationella reformprogram för 2014 och avgav ett yttrande om Sveriges uppdaterade konvergensprogram för 2014.

               (4)Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten
                  5
               , som inledde 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen även på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011 rapporten om varningsmekanismen
                  6
               , i vilken Sverige identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, intensifiera strukturreformerna och fortsätta med den ansvarsfulla och tillväxtvänliga finanspolitiska konsolideringen.

               (6)Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Sverige
                  7
               . Den innehöll en bedömning av hur väl Sverige hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014. Landsrapporten innehöll också resultaten av den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Sverige har makroekonomiska obalanser som kräver politiska åtgärder och övervakning. Särskilt hushållens skuldsättning är ännu mycket hög och fortsätter att öka till följd av stigande bostadspriser, fortsatt låga räntor, höga skatteincitament och begränsningar i bostadsutbudet. Den makroekonomiska utvecklingen med koppling till den privata skuldsättningen måste fortsätta att följas.

               (7)Den 23 april 2015 lade Sverige fram sitt nationella reformprogram för 2015 och den 24 april 2015 sitt konvergensprogram för 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)Sverige omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Enligt 2015 års konvergensprogram planerar regeringen en gradvis förbättring av det nominella underskottet till 1,4 % av BNP under 2015 för att sedan nå balans 2018. Det medelfristiga målet – ett strukturellt underskott på 1 % av BNP – ska uppfyllas under hela programperioden. Skuldkvoten kommer att nå sin topp 2015 på 44,2 % för att därefter stegvis sjunka till 40,0 % 2018. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa finanspolitiska prognoser är rimligt. Det kommer dock att krävas en noggrannare beskrivning av de åtgärder som kan stödja de planerade underskottsmålen från 2016 och framåt. Enligt kommissionens vårprognos 2015 beräknas det strukturella saldot att sammanfalla med det medelfristiga målet på -1 % under 2015 och förbättras till -0,9 % av BNP 2016. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av konvergensprogrammet och kommissionens vårprognos 2015, att Sverige kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (9)Till skillnad från i många andra medlemsstater har bostadspriserna i Sverige inte drabbats av någon större korrigering och har stigit kraftigt igen sedan mitten av 2013. Enligt kommissionens fördjupade granskning kan de svenska bostadspriserna vara högre än de grundläggande värdena. Det beror delvis på gynnsamma grundförutsättningar som högre disponibel inkomst, låga räntor och stark befolkningsutveckling. I rapporten identifierar man dock både efterfråge- och utbudsstyrda krafter som driver upp bostadspriserna. På efterfrågesidan har låneincitamenten varit särskilt starka. Dessutom tenderar Sveriges skattesystem, med ett av de starkaste skatteincitamenten för bostadsägande i EU, att driva upp priserna. Det har i sin tur gjort att de svenska hushållens skulder ökar och dessutom snabbare än i resten av EU. Hushållens totala tillgångar är visserligen stora och den disponibla inkomsten har stigit på senare år, men hushållssektorn är mer sårbar än förut och hushållens höga skuldsättning utgör en risk för den makroekonomiska stabiliteten. Man bör ta itu med den gynnsamma behandlingen av skulder i inkomstbeskattningen genom att stegvis begränsa avdragsrätten för räntor på bostadslån eller genom att höja fastighetsskatten. Det behövs dessutom insatser för att öka den låga amorteringstakten på bostadslån med målet att sänka tillväxttakten i hushållens skuldsättning.

               (10)På utbudssidan leder strukturell ineffektivitet till bostadsbrist och bidrar till ökande bostadspriser. Det fungerar som en hämsko för arbetskraftens rörlighet och skapar sociala problem för utsatta grupper. Utbudet hålls tillbaka av att det befintliga bostadsbeståndet används ineffektivt och av att investeringarna i nybyggnation är strukturellt alltför låga. Framför allt bör man stärka incitamenten för kommunerna att aktivt främja investeringar i byggnation och lösa utsatta gruppers bostadsproblem. Konkurrensen i byggsektorn behöver skärpas och av den anledningen bör man garantera full insyn i de offentliga upphandlingsförfarandena. Plan- och överklagandeprocesserna är långdragna och komplicerade och bör effektiviseras. Den hårda hyresregleringen är den främsta orsaken till stelbentheten på hyresmarknaden, som inte verkar kunna mildra trycket på bostadspriserna och tillgodose behoven av rörlighet. Problemen bör främst lösas genom en stegvis reform av systemet för hyresreglering. Reformen bör bereda väg för större skillnader i hyresnivåer – vilken kan leda till ett effektivare utnyttjande av det befintliga bostadsbeståndet – och större avtalsfrihet för enskilda hyresgäster och hyresvärdar.

               (11)Regeringen håller på att genomföra åtgärder för att förbättra skolresultaten, efter en markant försämring det senaste årtiondet som bidragit till en relativt hög ungdomsarbetslöshet. Regeringen är också i färd med att vidta åtgärder för att underlätta övergången från skola till arbetsliv och förbättra integrationen på arbetsmarknaden för lågutbildade unga och personer med invandrarbakgrund. Framstegen på området måste följas upp.

               (12)Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Sveriges ekonomiska politik och redogjort för den i 2015 års landsrapport. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Sverige har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Sverige utan också i vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendation 1.

               (13)Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat Sveriges konvergensprogram och anser
                  8
                att Sverige följer stabilitets- och tillväxtpakten.

               (14)Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendation 1.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Sverige att under 2015 och 2016 vidta följande åtgärder:

               1.Ta itu med hushållens ökande skuldsättning genom att korrigera skatteincitamenten, särskilt genom att stegvis begränsa ränteavdragen för bostadslån i beskattningen eller genom att höja fastighetsskatten, och genom att öka amorteringstakten på bostadslån. Åtgärda det strukturellt låga utbudet av bostäder, främja konkurrensen i byggsektorn, effektivisera plan- och överklagandeprocesser för byggnation och se över systemet för hyresreglering för att tillåta mer marknadsanpassade hyror.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)
                  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)
                  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

                     (3)
                  COM(2015) 276.

                     (4)
                  P8_TA(2015)0067, P8_TA(2015)0068 och P8_TA(2015)0069.

                     (5)
                  COM(2014) 902.

                     (6)
                  COM(2014) 904.

                     (7)
                  SWD(2015) 46 final.

                     (8)
                  Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 22.5.2017
            COM(2017) 501 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om Belgiens nationella reformprogram 2017med avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram 2017

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om Belgiens nationella reformprogram 2017

                  med avgivande av rådets yttrande om Belgiens stabilitetsprogram 2017

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation
                  2
               ,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner
                  3
               ,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten
                  4
               , som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen
                  5
               , där Belgien konstaterades vara en av de medlemsstater som inte skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017 och antogs av rådet den 21 mars 2017
                  6
               .

               (2)Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Belgien, i egenskap av en medlemsstat som har euron som valuta, se till att rekommendationen för euroområdet, som återspeglas i rekommendation 1 och 2, genomförs fullständigt och i tid.

               (3)Landsrapporten 2017 för Belgien
                  7
                publicerades den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Belgien hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (4)Den 28 april 2017 lade Belgien fram sitt nationella reformprogram och sitt stabilitetsprogram för 2017. De båda programmen har bedömts samtidigt så att deras inbördes samband har kunnat beaktas.

               (5)De relevanta landsspecifika rekommendationerna har beaktats i medlemsstaternas program för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020. Enligt lagstiftningen om de europeiska struktur- och investeringsfonderna
                  8
                får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och ändrar sina relevanta program för de europeiska struktur- och investeringsfonderna när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta landsspecifika rekommendationer. Kommissionen har lämnat ytterligare vägledning om tillämpningen av dessa bestämmelser
                  9
               .

               (6)Belgien omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. Enligt stabilitetsprogrammet för 2017 förutser regeringen en gradvis förbättring av budgetsaldot från ett underskott på 2,6 % av BNP för 2016 till -0,1 % av BNP för 2020. Det reviderade medelfristiga budgetmålet, dvs. en balanserad budget i strukturella termer, väntas nås 2019. Det omräknade strukturella saldot
                  10
                tyder dock fortfarande på ett underskott på 0,3 % 2019. Den offentliga skuldkvoten nådde sitt högsta värde på nästan 107 % av BNP 2014 och sjönk därefter till runt 106 % av BNP 2015 och 2016 och väntas enligt stabilitetsprogrammet att sjunka till 99 % vid 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. Samtidigt har man inte i tillräckligt noggrant beskrivit de åtgärder som krävs för att stödja de planerade underskottsmålen från och med 2018, vilket enligt kommissionens prognoser bidrar till den prognosticerade försämringen av det strukturella saldot 2018 vid oförändrad politik.

               (7)Den 22 maj 2017 utfärdade kommissionen en rapport enligt 126.3 i EUF-fördraget, eftersom Belgien 2016 inte hade gjort tillräckliga framsteg med att iaktta riktmärket för skuldminskning. Efter en bedömning av alla relevanta faktorer drog kommissionen i rapporten slutsatsen att skuldkriteriet bör anses ha uppfyllts. Samtidigt ska ytterligare finanspolitiska åtgärder vidtas under 2017 för att säkerställa en övergripande anpassning i riktning mot det medelfristiga budgetmålet under 2016 och 2017 sammantaget.

               (8)I stabilitetsprogrammet för 2017 anges att den exceptionella flyktingtillströmningen och de säkerhetsrelaterade åtgärderna har en betydande inverkan på budgeten 2016 och 2017, och man lämnar tillräckligt med styrkande uppgifter om de extra budgetkostnaders art och omfattning. Enligt kommissionen uppgick de berättigade extra kostnaderna under 2016 till 0,08 % av BNP för den exceptionella flyktingtillströmningen och till 0,05 % av BNP för de säkerhetsrelaterade åtgärderna. Den extra effekten på budgeten förorsakad av de säkerhetsrelaterade åtgärderna uppskattas för närvarande till 0,01 % av BNP för 2017 jämfört med 2016. Bestämmelserna i artikel 5.1 och artikel 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att hantera de här extrautgifterna, eftersom flyktingtillströmningen och det allvarliga terroristhotet är ovanliga händelser, deras effekt på Belgiens offentliga finanser stora och hållbarheten inte torde äventyras av att man tillåter en tillfällig avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Därför har den efterfrågade anpassningen på väg mot det medelfristiga budgetmålet för 2016 sänkts för att ta hänsyn till de extra kostnaderna till följd av flyktingtillströmningen och säkerhetsåtgärderna. I fråga om 2017 kommer en slutbedömning, också av de berättigade beloppen, att göras våren 2018, på basis av de belgiska myndigheternas faktiska data.

               (9)Den 12 juli 2016 rekommenderade rådet Belgien att åstadkomma en årlig finanspolitisk anpassning på 0,6 % av BNP i riktning mot det medelfristiga budgetmålet 2017. Enligt kommissionens vårprognos 2017 finns det risk för en viss avvikelse från det kravet under 2017. Det finns dock risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningsbanan i riktning mot det medelfristiga budgetmålet för 2016 och 2017 sammantaget. Slutsatsen skulle inte ändras även man räknar bort inverkan på budgeten av den exceptionella flyktingtillströmningen och säkerhetsåtgärderna från kravet.

               (10)Mot bakgrund av Belgiens finanspolitiska situation och skuldnivå förväntas landet under 2018 ytterligare anpassa sig i riktning mot sitt medelfristiga budgetmål om en balanserad budget i strukturella termer. Enligt den överenskomna anpassningsmatrisen inom stabilitets- och tillväxtpakten innebär den anpassningen ett krav på en nominell ökningstakt för de primära offentliga nettoutgifterna
                  11
                på högst 1,6 % 2018. Det skulle motsvara en årlig strukturell anpassning på minst 0,6 % av BNP. Om politiken ligger fast finns det en risk för en betydande avvikelse från det kravet under 2018. Belgien förväntas vid första anblicken inte iaktta skuldkriteriet under 2017 och 2018. Sammantaget anser rådet att det kommer att krävas ytterligare åtgärder från och med 2017 för att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. I enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 bör man emellertid vid bedömningen av budgetplanerna och utfallet ta hänsyn till medlemsstatens budgetsaldo med beaktande av konjunktursvängningarna. I kommissionens meddelande som åtföljer de här landsspecifika rekommendationerna påminner man om att bedömningen av utkastet till budgetplan för 2018 och påföljande bedömning av 2018 års budgetutfall kommer att behöva ta vederbörlig hänsyn till målsättningen att nå en finanspolitisk inriktning som bidrar både till att stärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Belgiens offentliga finanser. I detta avseende har kommissionen för avsikt att använda utrymmet för skönsmässig bedömning mot bakgrund av Belgiens konjunkturläge.

               (11)I ett federalt land som Belgien är det nödvändigt med en effektiv budgetsamordning, då en stor del av befogenheterna över utgifterna har flyttats över till regionala och lokala myndigheter. I ett försök att stärka den interna samordningen och genomföra fördraget om stabilitet, samordning och styrning inom EMU (finanspakten) ingick den federala regeringen och regionernas och gemenskapernas regeringar 2013 ett samarbetsavtal med målet att lägga fast övergripande och individuella fleråriga finanspolitiska planer som ska övervakas av det höga finansrådet. Inom den här processen har man dock inte lyckats att formellt enas om den finanspolitiska inriktningen och inte heller har man fastställt tillräckliga garantier för det höga finansrådets tillsynsroll. Den bristande samordningen av hur bördorna ska fördelas underminerar landets övergripande bana i riktning mot det medelfristiga målet enligt stabilitetsprogrammet.

               (12)Trots att offentliga investeringar kan stimulera tillväxten på lång sikt, är de offentliga investeringarna i Belgien väldigt låga med EU-mått mätt, särskilt i förhållande till de totala offentliga utgifterna. Den offentliga kapitalstocken är inte bara liten utan kvaliteten på den offentliga infrastrukturen har också urgröpts. Mycket tuffa budgetrestriktioner gäller för alla myndighetsnivåer, men man måste ändå bevara tillräckligt med utrymme för investeringar, vilket är beroende av att de totala offentliga utgifterna omfördelas genom att man effektiviserar de offentliga tjänsterna och strategierna och tyglar den snabba ökningen av vissa utgiftsposter.

               (13)Belgien har gjort stora framsteg med att reformera sitt lönebildningssystem. Översynen av 1996 års lag om löneförhandlingar ska säkra de vinster i den kostnadsrelaterade konkurrenskraften som skapats till följd av den senaste tidens återhållsamma löneökningar. De mer försiktiga grundläggande prognoserna och de inbyggda förhandsjusteringarna i beräkningen av lönenormen innebär att det reformerade regelverket kraftigt förbättrar Belgiens kostnadsrelaterade konkurrenskraft i förhållande till viktiga handelspartner i euroområdet. Dessutom innebär reformen större garantier för att myndigheternas åtgärder för att minska lönebikostnaderna verkligen kommer att gynna den kostnadsrelaterade konkurrenskraften, och stärker myndigheternas roll att förebygga en skadlig utveckling för den kostnadsrelaterade konkurrenskraften till följd av alltför hög inflation. Enligt regelverket för kollektiva avtalsförhandlingar krävs att arbetsmarknadens parter som deltar i det centrala ekonomiska rådet noggrant övervakar löne- och produktivitetsutvecklingen och andra faktorer för den kostnadsrelaterade och den icke-kostnadsrelaterade konkurrenskraften. Eftersom det fortfarande är vanligt att koppla löneutvecklingen till inflationen i många branscher, och mot bakgrund av ökande skillnader i inflationstakt mellan Belgien och grannländerna, kommer förändringar i enhetsarbetskostnaden att fortsätta att följas noggrant inom den europeiska planeringsterminen.

               (14)Arbetsmarknaden fungerar nu till viss del bättre. Höjd pensionsålder och ytterligare begränsningar av förtida pensioner uppmuntrar äldre personer att fortsätta arbeta eller återgå i arbete. En stegvis minskning av skattekilen har bidragit till att öka sysselsättningen. Sysselsättningsskapandet har varit robust och fått stöd av den ekonomiska tillväxten och den förbättrade kostnadsrelaterade konkurrenskraften. Detta beror också på sänkta inkomstskatter och moderata löneökningar som har förbättrat de belgiska företagens konkurrenskraft. Det återstår emellertid flera strukturella brister. Andelen personer som går från arbetslöshet eller inaktivitet till sysselsättningen är låg, och den totala sysselsättningsgraden tyngs fortfarande av specifika gruppers dåliga utfall. Det gäller bland annat lågutbildade, unga, äldre och personer med invandrarbakgrund, t.ex. utomeuropeiska arbetstagare och andra generationens invandrare. Deltagandet på arbetsmarknaden bland människor med invandrarbakgrund är bland de lägsta i EU, även om man gör justeringar för andra specifika särdrag. Sysselsättningsklyftan för dem som är födda utanför EU är den största i EU: förvärvsfrekvensen bland 20–64-åringar var 49,1 % 2016, jämfört med 70,2 % för inrikes födda, och den var ännu lägre för kvinnor födda utanför EU (39,1 %). Risken för fattigdom och social utestängning låg på 50,7 % för personer födda utanför EU, jämfört med 17 % för inrikes födda. Följden av de här stora skillnaderna i sysselsättning mellan specifika befolkningsgrupper är ett fortsatt kroniskt underutnyttjande av arbetskraften. Det pågår regionala reformer för att rationalisera och målinrikta systemen för stimulansåtgärder för nyanställning, men kostnadseffektiviteten hos de politiska val som gjorts bör övervakas fortlöpande. Vissa inslag i strategierna för vissa målgrupper har oförutsedda effekter och undanträngningseffekter. Samordningen och kommunikationen mellan och inom olika politiska nivåer är också avgörande för de målinriktade strategiernas effektivitet. Skatter och även sociala avgifter på lägre löner och indragna sociala förmåner då någon träder in på arbetsmarknaden eller går upp i arbetstid kan skapa inaktivitets- och låglönefällor.

               (15)Det har gjorts vissa framsteg med utbildning- och fortbildningsreformer som ska öka jämlikheten och förbättra nyckelkompetenser och utbildningens kvalitet. Men trots goda genomsnittliga resultat i internationell jämförelse har andelen 15-åriga elever med mycket goda resultat sjunkit och andelen med dåliga resultat ökat. Dessutom är ojämlikheten i utbildning med koppling till socioekonomisk bakgrund större än genomsnittet i EU och OECD. Skillnaden i resultat på grund av invandrarbakgrund är också större och andra generationens invandrare har bara något bättre resultat än den första, även om man tar hänsyn till socioekonomisk bakgrund. Det kommer därför att krävas bredare politiska insatser än bara inom utbildningssystemet för att ta itu med ojämlikheten i utbildning. Den stora ökningen av antalet skolelever, särskilt elever med invandrarbakgrund (deras andel ökade från 15,1 % 2012 till 17,7 % 2015) kommer att förvärra jämlikhetsproblemet. Det råder dessutom brist på utbildade lärare i Belgien. Huvudorsakerna är att det är svårt att locka de bäst lämpade studenterna och sökandena till läraryrket, att många nya lärare hoppar av och att en del lärare inte är tillgängliga för undervisning. Dessutom är den grundläggande lärarutbildningen i Belgien treårig, vilket är en relativt kort utbildning. Utbildnings- och fortbildningsreformer är viktiga för att få in fler lågutbildade unga på arbetsmarknaden och för att underlätta övergången till en kunskapsintensiv ekonomi.

               (16)Det krävs fortsatta förbättringar av den icke-kostnadsrelaterade konkurrenskraften. Större produktivitetsvinster och bredare investeringar i kunskapsbaserat kapital, främst för att införa digital teknik, är absolut nödvändiga i det här avseendet. Trots att det offentliga forskningssystemet håller hög kvalitet måste kunskap i högre grad spridas till de mindre produktiva sektorerna för att man ska nå bättre innovationsresultat. Alla federala enheter är medvetna om behovet och på senare år har man tagit fram olika strategier och åtgärder för att främja innovation. Men för att främja en sådan utveckling kan mer göras för att förbättra förutsättningarna för innovation. Det verkar finnas utrymme för att förbättra genomslaget och effektiviteten hos det offentliga stödet till forskning och innovation i Belgien, i synnerhet när det gäller att utvärdera möjliga utträngningseffekter och ytterligare förenkla hela systemet.

               (17)Det har gjorts begränsade framsteg med att ta bort drifts- och etableringsrestriktioner inom detaljhandeln. Efter en reform som innebar att befogenheter för etableringar inom detaljhandel fördes över till regionerna, har nya regionala lagar införts som förenklar de administrativa tillståndsförfarandena. Det finns emellertid ett stort utrymme för tolkning av vissa bestämmelser, vilket riskerar att leda till omotiverade hinder för marknadstillträde. Konsumentpriserna är fortsatt högre än i grannländerna och ligger på en nivå som inte kan förklaras av högre arbetskraftskostnader. Det krävs en omfattande strategi för att hantera de här problemen och se till att konsumenterna kan dra nytta av en konkurrensutsatt marknad och lägre priser.

               (18)Omfattande reglering av nätverksindustrierna och vissa yrkesmässiga tjänster kringskär konkurrensen i Belgien, i synnerhet för fastighetsmäklare, arkitekter och revisorer. Hindren är bland annat restriktioner för aktieinnehav och bolagsformer för arkitekter, regler om oförenlig verksamhet som förbjuder alla redovisningsyrken att samtidigt utöva annan ekonomisk verksamhet, begränsningar av fastighetsmäklarnas tillträde till yrket och restriktioner för aktieinnehav och röstregler. Om de här hindren minskade, skulle konkurrensen bli tuffare och fler företag skulle kunna ta sig in på marknaden, vilket i sin tur skulle gynna konsumenterna i form av lägre priser. Europeiska kommissionen lade fram ett åtgärdspaket mot hindren på tjänstemarknaden i januari 2017
                  12
               . Paketet innehåller olika rekommenderade reformer som ska hjälpa Belgien att lösa sina problem.

               (19)Transportnätet utgör ett av de mest överhängande investeringsgapen. Trafikproblemen i rusningstid ökar och gör landet mindre attraktivt för utländska investerare och medför också stora ekonomiska och ekologiska kostnader. Belgien tros inte heller nå sitt 2020-mål för minskade utsläpp av växthusgaser och har allvarliga problem med luftföroreningar. Det mest brådskande är att modernisera basinfrastrukturen för vägar och järnvägar och bygga de länkar som saknas mellan de viktigaste ekonomiska centrumen. Det är samtidigt viktigt att ta itu med trafikstockningarna i rusningstid genom att förbättra kollektivtrafiken, optimera trafikledningen och få bort snedvridningar på marknaden och negativa skatteincitament, t.ex. den förmånliga behandlingen av förmånsbilar. En annan utmaning är den inhemska kraftförsörjningen och försörjningstryggheten i allmänhet. Oplanerade driftavbrott i flera kärnkraftverk har skapat oro kring frågan om hur man ska skapa balans mellan tillgång och efterfrågan på elektricitet, medan den ständigt reviderade tidtabellen för avvecklingen av kärnkraften fortsätter att skapa ett ogynnsamt klimat för långsiktiga investeringsbeslut. Trots att de kortsiktiga riskerna för energitillgången har minskat, framför allt genom en ökning av den strategiska reserven, och vissa framsteg har gjorts med att sammanlänka energinätet, är de långsiktiga investeringsbehoven fortfarande stora. Parallellt med den ökande sammanlänkningen krävs dessutom smarta nät för utveckla efterfrågestyrningen. Med tanke på de långa ledtiderna för energiprojekt och det stora behovet av ersättningskapacitet det kommande årtiondet, krävs det att man agerar snabbt, i synnerhet i form av ett lämpligt regelverk som främjar utbyggnaden av flexibel kapacitet (t.ex. generering, lagring och efterfrågestyrning).

               (20)Belgien har i viss mån lyckats reformera skattesystemet, i synnerhet genom att skatteväxla från arbete till andra skattebaser, vilket gradvis kommer att minska skattekilen för arbete. Skatterna på arbete, däribland sociala avgifter, sänks i flera steg mellan 2016 och 2020. Den pågående skattereformen har börjat få effekt. Men skattesystemet är fortfarande komplicerat, med skattebaser som urholkas av specifika undantag, avdrag och reducerade skattesatser. Några av dessa inslag medför intäktsbortfall, ekonomiska snedvridningar och stora administrativa bördor. Skatteomläggningen verkar inte vara neutral i budgethänseende eftersom de sänkta skatterna på arbete bara delvis kompenseras med skatteökningar av annat slag, främst konsumtionsskatter. Det finns fortfarande stort utrymme att förbättra skattesystemets utformning genom att ytterligare bredda skattebasen, vilket banar väg för både lägre lagstadgade skattesatser och färre snedvridningar. Potentialen för en grön skatteväxling är också stor, bland annat med tanke på den förmånliga skattemässiga behandlingen av förmånsbilar och bränslekort, vilket hindrar arbetet med att bekämpa trafikstockningar, luftföroreningar och utsläpp av växthusgaser. Regeringen planerar ändringar av systemet med förmånsbilar, men reformen får troligen liten effekt på miljön.

               (21)Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Belgiens ekonomiska politik och redogjort för den i 2017 års landsrapport. Den har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen av de rekommendationer Belgien fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Belgien utan också huruvida EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå.

               (22)Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet och dess yttrande
                  13
                återspeglas särskilt i rekommendation 1.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Belgien att under 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.Fortsätta med en finanspolitik som är förenlig med kraven i den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten, vilket innebär väsentliga finanspolitiska insatser fram till 2018. De politiska besluten bör ha en finanspolitisk inriktning som bidrar både till att stärka den pågående återhämtningen och säkerställa hållbarheten i Belgiens offentliga finanser. Enas om en genomförbar fördelning av de finanspolitiska målen mellan olika myndighetsnivåer och säkerställa en oberoende finanspolitisk tillsyn. Ta bort snedvridande skatteutgifter. Förbättra de offentliga utgifternas sammansättning för att skapa mer utrymme för infrastrukturinvesteringar, bland annat i transportinfrastruktur.

               2.Säkerställa att de mest missgynnade grupperna, däribland människor med invandrarbakgrund, har tillgång till utbildning av god kvalitet, yrkesutbildning och arbetsmarknaden.

               3.Främja investeringar i kunskapsbaserat kapital, framför allt åtgärder för att öka upptaget av digital teknik, och spridningen av innovationer. Öka konkurrensen på marknaden för yrkesmässiga tjänster och inom detaljhandeln, och stärka marknadsmekanismerna inom nätverksindustrierna.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)
                  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)
                  COM(2017) 501 final.

                     (3)
                  P8_ TA(2017)0038, P8_ TA(2017)0039 och P8_ TA(2017)0040.

                     (4)
                  COM(2016) 725 final.

                     (5)
                  COM(2016) 728 final.

                     (6)
                  EUT C 92, 24.3.2017, s. 1.

                     (7)
                  SWD(2017) 67 final.

                     (8)
                  Artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

                     (9)
                  COM(2014) 494 final.

                     (10)
                  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionen enligt den allmänt vedertagna metoden.

                     (11)
                  De offentliga nettoutgifterna består av de totala offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för EU-program som motsvaras fullt ut av inkomster från EU-medel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsförmåner. Nationellt finansierade fasta bruttoinvesteringar fördelas över fyra år. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller inkomstökningar som fastställts genom lagstiftning är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

                     (12)
                  COM(2016) 820 final, COM(2016) 821 final, COM(2016) 822 final, COM(2016) 823 final och COM(2016) 824 final.

                     (13)
                  Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 13.5.2015
            COM(2015) 256 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            om Tysklands nationella reformprogram 2015med avgivande av rådets yttrande om Tysklands konvergensprogram 2015

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               om Tysklands nationella reformprogram 2015

                  med avgivande av rådets yttrande om Tysklands konvergensprogram 2015

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser
                  2
               , särskilt artikel 6.1,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation
                  3
               ,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner
                  4
               ,

               med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

               med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

               med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,

               med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och

               av följande skäl:

               (1)Den 26 mars 2010 godkände Europeiska rådet kommissionens förslag om en ny strategi för tillväxt och sysselsättning, Europa 2020, som bygger på stärkt samordning av den ekonomiska politiken. Strategin fokuserar på de nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)Den 13 juli 2010 antog rådet, på grundval av kommissionens förslag, en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Tillsammans utgör dessa de integrerade riktlinjer som medlemsstaterna uppmanades att beakta i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)Den 8 juli 2014 antog rådet en rekommendation om Tysklands nationella reformprogram för 2014 och avgav ett yttrande om Tysklands uppdaterade stabilitetsprogram för 2014. Den 28 november 2014 avgav kommissionen, i enlighet med förordning (EU) nr 473/2013
                  5
               , ett yttrande om Tysklands utkast till budgetplan för 2015
                  6
               .

               (4)Den 28 november 2014 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten
                  7
               , som inledde 2015 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, även rapporten om varningsmekanismen
                  8
               , i vilken Tyskland angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)Den 18 december 2014 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att främja investeringar, skynda på strukturreformer och fortsätta med en ansvarsfull, tillväxtfrämjande konsolidering av de offentliga finanserna.

               (6)Den 26 februari 2015 offentliggjorde kommissionen 2015 års landsrapport för Tyskland
                  9
               . Den innehöll en bedömning av hur väl Tyskland hade lyckats med de landspecifika rekommendationer som antogs den 8 juli 2014. Landsrapporten innehöll också resultaten av den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Tyskland har makroekonomiska obalanser som kräver politiska åtgärder och övervakning. Riskerna har ökat mot bakgrund av fortsatt otillräckliga privata och offentliga investeringar, vilket sätter hämsko på tillväxten och bidrar till det mycket höga överskottet i bytesbalansen, som måste följas noggrant även i fortsättningen. Det är särskilt viktigt att agera för att minska risken för negativa effekter på den tyska ekonomin och mer allmänt, på grund av Tysklands storlek, på den ekonomiska och monetära unionen.

               (7)Den 28 april 2015 lade Tyskland fram sitt nationella reformprogram för 2015 och den 16 april 2015 sitt stabilitetsprogram för 2015. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (8)Tyskland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. I 2015 års stabilitetsprogram planerar regeringen att bibehålla ett budgetöverskott. Det medelfristiga målet – ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP – kommer att upprätthållas under hela programperioden. Den offentliga skulden kommer att sjunka gradvis till runt 61,5 % av BNP 2019. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetprognoserna, som inte har godkänts av något oberoende organ, vilar på en försiktig tillväxtuppskattning. Enligt kommissionens vårprognos 2015 beräknas det strukturella saldot förbli över det medelfristiga målet. Bruttoskulden förväntas sjunka successivt till en nivå under vad skuldkriteriet kräver. Detta skapar finanspolitiskt utrymme för ökade investeringar. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2015, att Tyskland kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (9)Förbundsregeringen har ökat utgifterna för utbildning och forskning, men offentliga utgifter för utbildning som andel av BNP är fortfarande lägre än EU-genomsnittet och de sammanlagda utgifterna för utbildning och forskning kan hamna under det nationella målet på 10 % av BNP 2015. Tyskland planerar att öka de offentliga investeringarna fram till 2018, inklusive extra belopp på 10 miljarder euro för infrastruktur och 5 miljarder euro till stöd för investeringar i ekonomiskt svaga kommuner. Dessa positiva insatser förefaller dock otillräckliga för att åtgärda en allmän eftersläpning i investeringar. Tyskland skulle kunna dra fördel av sitt finanspolitiska utrymme och såväl investera i ekonomins framtida tillväxtpotential som åtgärda den offentliga eftersläpningen i investeringar, vilken är särskilt påtaglig i infrastrukturen och på kommunnivå. Tyskland har inte gjort några framsteg när det gäller att förbättra skattesystemets effektivitet. Allmänt sett förefaller utrymmet för skatteväxling mot mer tillväxtfrämjande intäktskällor underutnyttjat. Intäkterna från periodiska fastighetsskatter ligger på en förhållandevis låg nivå (0,5 % av BNP 2012 mot 1,5 % i EU-28) och fastighetsvärderingen är föråldrad. Den grundar sig på marknadsvärden från 1963/64 i de västliga delstaterna och 1935 i de östra. Trots att en reform av den kommunala fastighetsskatten (Grundsteuer) ingick i koalitionsavtalet och aviserades i de nationella reformprogrammen 2014 och 2015 har inga konkreta åtgärder vidtagits än. I stället för ökad fokus på mindre snedvridande periodiska fastighetsskatter har trenden mot ökat skatteuttag vid fastighetsaffärer fortsatt. Den lokala bolagsskatten (Gewerbesteuer) har inte setts över. Effektivitetsförluster uppstår som ett resultat av att icke-vinstgivande komponenter ingår i skattebasen. Företagens administrativa börda på grund av beskattning och kostnaderna för skatteuppbörd ligger på en förhållandevis hög nivå i Tyskland, samtidigt som elektronisk registrering används mindre vid inkomstskatt för enskilda och bolag än vad som är genomsnittet för EU. Den pågående översynen av de finanspolitiska relationerna mellan förbundsnivån, delstaterna och kommunerna erbjuder ett tillfälle att stärka ramverket för en uthållig finanspolitik, samt säkerställa tillräckliga offentliga investeringar på alla förvaltningsnivåer. Översynen är också ett tillfälle att förbättra arbetsfördelningen när det gäller intäkter och utgifter samt effektiviteten hos utjämningssystemet och skatteförvaltningen.

               (10)Inga åtgärder har angivits för att öka incitamenten att gå i pension senare, något som förefaller oundvikligt med hänsyn till den förväntade kraftiga minskningen i Tysklands arbetsföra befolkning och en möjlig brist på kvalificerade arbetstagare på medellång sikt. Skattekilen för arbetstagare som tjänar mellan 50 % och 67 % av genomsnittslönen är i stort oförändrad sedan 2001 och förblir bland de högsta i EU. Den senaste tidens reformer av socialförsäkringssystemet kommer sannolikt att leda till en ytterligare ökning av avgifterna och höja skattekilen ytterligare. Detta skulle få potentiellt negativa effekter på förvärvsfrekvens och disponibel inkomst. En potentiell skärpning av marginalskatten (fiscal-drag-effekten) hålls för närvarande tillbaka av den låga inflationen. Men med dynamiska lönehöjningar och något högre inflation under de närmaste åren kan effekten bli väsentliga automatiska skattehöjningar. Dessa skulle i sin tur kunna påverka den disponibla inkomsten. Begränsade framsteg har gjorts när det gäller bättre utbildningsresultat för mindre gynnade människor. Unga människor med invandrarbakgrund löper dubbelt så stor risk att lämna skolan tidigt. Negativa skatteincitament kommer sannolikt att avhålla en andra inkomsttagare i hushållet från att ta ett arbete eller gå upp i arbetstid. Detta bidrar till den låga andelen heltidsarbetande kvinnor och till en av de lägsta siffrorna för arbetade timmar i genomsnitt per kvinna i EU. Att minijobben är befriade från inkomstskatt och i många fall från alla arbetsgivaravgifter avhåller också arbetstagare från att flytta till arbeten med löner över tröskeln för minijobben på 450 euro per månad.

               (11)De politiska åtgärderna för att främja konkurrensen inom tjänstesektorn, särskilt de fria yrkenas tjänsteutbud, har varit begränsade. Arbetsproduktivitetstillväxten i de fria yrkena i Tyskland har varit negativ eller nära noll i mer än ett decennium. Tyskland hör också till de EU-medlemsstater vars regelverk inbjuder minst till konkurrens inom de fria yrkena. Restriktionerna inbegriper kvalifikationskrav, organisationsform och krav på andelsinnehav. I sistnämnda fall är begränsade förändringar på gång i vissa delstater, men ingen genomgripande översyn har påbörjats än. Tyskland deltar i den ömsesidiga utvärdering som föreskrivs i direktivet om ändring av direktivet om erkännande av yrkeskvalifikationer men har inte vidtagit några åtgärder än som resultat av översynen. Konkurrensläget på den tyska järnvägsmarknaden har inte förbättrats väsentligt sedan det senaste året. Särskilt när det gäller långa passagerarresor är de svåra konkurrensförhållandena nedslående för nykomlingar på marknaden. Avgifterna för att få tillgång till spåren för personbefordran över långa sträckor är bland de högsta i EU. Nykomlingarnas marknadsandel av personbefordran över långa sträckor är under 1 % och krymper.

               (12)Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Tysklands ekonomiska politik och offentliggjort den i 2015 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer Tyskland har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Tyskland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3.

               (13)Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat Tysklands stabilitetsprogram och anser
                  10
                att Tyskland följer stabilitets- och tillväxtpakten.

               (14)Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–3.

               (15)I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen dessutom analyserat den ekonomiska politiken i euroområdet som helhet. På grundval av analysen har rådet utfärdat särskilda rekommendationer till de medlemsstater som har euron som valuta. Tyskland bör också se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Tyskland att vidta följande åtgärder under 2015 och 2016:

               1.Ytterligare öka offentliga investeringar i infrastruktur, utbildning och forskning, även genom att använda tillgängligt finanspolitiskt utrymme. Främja privata investeringar, vidta åtgärder för att effektivisera skattesystemet, särskilt genom att se över den lokala bolagsskatten och företagsbeskattningen samt genom att modernisera skatteförvaltningen. Använda den pågående översynen till att förbättra utformningen av de finanspolitiska relationerna mellan förbundsnivån, delstaterna och kommunerna, särskilt för att säkerställa tillräckliga offentliga investeringar på alla förvaltningsnivåer.

               2.Öka incitamenten att gå i pension senare. Vidta åtgärder för att minska höga skatter på arbete och höga sociala avgifter, särskilt för arbetstagare med låga löner, och angripa risken för skärpt marginalskatt (fiscal-drag-effekten). Se över beskattningen av minijobben för att underlätta en övergång till andra anställningsformer.

               3.Vidta kraftfullare åtgärder för att stimulera konkurrensen i tjänstesektorn, särskilt när det gäller de fria yrkenas tjänsteutbud, genom att avskaffa oberättigade restriktioner på områdena organisationsform, krav på andelsinnehav och prisreglering. För detta ändamål, fullfölja den pågående inhemska översynen av dessa hinder och vidta uppföljningsåtgärder. Avlägsna kvarstående hinder mot konkurrensen på järnvägsmarknaden, särskilt inom personbefordran över långa sträckor.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)
                  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)
                  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

                     (3)
                  COM(2015) 256.

                     (4)
                  P8_TA(2015)0067, P8_TA(2015)0068, P8_TA(2015)0069.

                     (5)
                  EUT L 140, 27.5.2013, s. 11.

                     (6)
                  C(2014) 8801 final.

                     (7)
                  COM(2014) 902.

                     (8)
                  COM(2014) 904 final.

                     (9)
                  SWD(2015) 25 final.

                     (10)
                  Enligt artikel 5.2 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

51999SC1902

Utkast till REKOMMENDATION NR 1/1999 FRÅN GEMENSAMMA KOMMITTÉN FÖR EUROPEISKA GEMENSKAPEN OCH SCHWEIZ om att förenkla vissa veterinärkontroller av animaliska produkter från tredje land som transiteras genom Europeiska gemenskapen till Schweiz - Utkast till gemenskapens gemensamma ståndpunkt  /* SEK/99/1902 slutlig */

Utkast till REKOMMENDATION NR 1/1999 FRÅN GEMENSAMMA KOMMITTÉN FÖR EUROPEISKA GEMENSKAPEN OCH SCHWEIZ om att förenkla vissa veterinärkontroller av animaliska produkter från tredje land som transiteras genom Europeiska gemenskapen till Schweiz - Utkast till gemenskapens gemensamma ståndpunkt -(framlagt av kommissionen)MOTIVERING1. Avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Schweiz om att underlätta kontroller och formaliteter vid transport av varor trädde i kraft den 1 juli 1991 [1].[1]  EGT L 116, 8.5.1990, s. 18.2. Enligt artikel 34 i rådets direktiv 97/78/EG om principerna för organisering av veterinärkontroller av produkter från tredje land som förs in i gemenskapen [2] skall medlemsstaterna från och med den 1 juli 1999 tillämpa de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa det direktivet.[2]  EGT L 24, 30.1.1998, s. 9.3. För att skydda djurs och människors hälsa fastställs i rådets direktiv 97/78/EG nya regler för veterinärkontroller vid transitering av sändningar från ett tredje land till ett annat tredje land via Europeiska gemenskapen.4. Enligt nya regler som fastställs i artikel 11 i direktiv 97/78/EG, särskilt punkterna 2 c-e, skall transitvaror under tullens överinseende sändas från den gränskontrollstation där införsel äger rum, genom Europeiska gemenskapens territorium, och till den särskilt angivna gränskontrollstation där utförsel äger rum. Vid den senare stationen skall en officiell veterinär intyga att varorna lämnar gemenskapen genom att underteckna det intyg enligt bilaga B som medföljer sändningen och sedan skicka tillbaka intyget till den officielle veterinären på den gränskontrollstation där införseln ägt rum.5. De behöriga myndigheterna i Schweiz har uttryckt oro över att kravet på utförselkontroll för produkter som transiteras genom Europeiska gemenskapen allvarligt kan försena sändningar som anländer till gränskontrollstationerna mellan Europeiska gemenskapen och Schweiz.6. Det föreslås att samarbetet mellan veterinärorganen i Schweiz och Europeiska gemenskapen skall utökas. Samarbetet skall ske på vissa gränskontrollstationer där vägtrafiken utan ett sådant avtal riskerar att lamslås.7. Kommissionen begär därför att rådet antar denna rekommendation som gemenskapens ståndpunkt i Gemensamma kommittén.Utkast tillREKOMMENDATION NR 1/1999 FRÅN GEMENSAMMA KOMMITTÉN FÖR EUROPEISKA GEMENSKAPEN OCH SCHWEIZom att förenkla vissa veterinärkontroller av animaliska produkter från tredje land som transiteras genom Europeiska gemenskapen till SchweizGemensamma kommitténmed beaktande av Avtalet mellan Europeiska ekonomiska gemenskapen och Schweiziska edsförbundet om att förenkla kontroller och formaliteter vid transport av varor, särskilt artiklarna 5, 11.1 och 17.1 i detta, och av följande skäl:Det är nödvändigt att förenkla vissa veterinärkontroller av produkter av animaliskt ursprung som transiteras från tredje land till Schweiz,REKOMMENDERAR avtalsparterna följande:Vid de utförselkontroller som krävs för transiterade sändningar som omfattas av direktiv 97/78/EG, skall parternas behöriga veterinärmyndigheter samarbeta på det sätt som anges i bilagan.Utfärdad i Bryssel den På rådets vägnar OrdförandeBILAGATillämpning av bestämmelserna i artikel 1.2 e i rådets direktiv 97/78/EG1. Det förfarande som anges i bilagan skall tillämpas på följande gränskontrollstationer:- Frankrike: Saint-Julien / Bardonnex- Frankrike: Saint-Louis / Bâle- Tyskland: Weil am Rhein / Basel- Tyskland: Konstanz Strasse / Kreuzlingen- Tyskland: Bietingen / Thayngen.2. Förfarandet skall tillämpas på alla animaliska produkter, med undantag av mjölk och mjölkprodukter, ägg och äggprodukter samt honung.3. När de schweiziska veterinärmyndigheterna genomför kontroller av sändningar som förs in i Schweiz skall de samla in de intyg som anges i bilaga B och som medföljer sändningarna. De skall också i samtliga fall kontrollera om produkterna motsvarar de intyg som anges i bilaga B.4. Den officielle veterinären vid gemenskapens gränskontrollstation skall två gånger i veckan sammanträda med den schweiziske officielle veterinär som ansvarar för samordningen för stationen i fråga, varvid följande punkter skall tas upp:- En genomgång av Animo-meddelanden från de gränskontrollstationer där införsel skett och av de intyg som avses i punkt 3 ovan och som återfinns i bilaga B.- En genomgång och diskussion rörande samtliga problem som har uppstått vid de transiteringar som avses i denna bilaga.