title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Förenade kungarikets nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Förenade kungarikets konvergensprogram för 2012–2017

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/91

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Förenade kungarikets nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Förenade kungarikets konvergensprogram för 2012–2017
   2012/C 219/27
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 9.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020-strategin, som bygger på utökad samordning av den ekonomiska politiken, med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (4) om Förenade kungarikets nationella reformprogram för 2011 och avgav sitt yttrande om Förenade kungarikets uppdaterade konvergensprogram för 2011–2014.

               (4)

               Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen, i vilken den identifierade Förenade kungariket som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser där kommittén för socialt skydd uppmanades att, i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer, framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 30 april 2012 lämnade Förenade kungariket in sitt konvergensprogram för perioden 2011–2012 till 2016–2017 och sitt nationella reformprogram för 2012. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt. I en fördjupad granskning i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 har kommissionen också bedömt om Förenade kungariket påverkas av makroekonomiska obalanser. I sin fördjupade granskning drog kommissionen slutsatsen att Förenade kungariket har inhemska, om än inte alltför stora, obalanser.

               (9)

               I enlighet med punkt 4 i protokoll (nr 15) om vissa bestämmelser angående Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland ska inte skyldigheten enligt artikel 126.1 i Fördraget om Europeiska unionens funktionssätt att undvika alltför stora underskott, tillämpas på Förenade kungariket för såvitt det inte inför euron. I punkt 5 i protokollet fastställs att Förenade kungariket ska bemöda sig om att undvika ett alltför stort underskott. Den 8 juli 2008 beslöt rådet, i enlighet med artikel 104.6 i fördraget om upprättande av Europeiska gemenskapen, att det föreligger ett alltför stort underskott i Förenade kungariket.

               (10)

               Mot bakgrund av bedömningen av konvergensprogrammet i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets finanspolitiska beräkningar är realistiskt. Konvergensprogrammets finanspolitiska strategi syftar till att genomföra den nödvändiga budgetkonsolideringen, för att uppnå regeringens finanspolitiska mål för nettoskuld och konjunkturrensad bytesbalans. Konvergensprogrammet saknar det medelfristiga budgetmål som föreskrivs i stabilitets- och tillväxtpakten. Enligt programmets beräkningar kommer den tidsfrist för att korrigera det alltför stora underskottet som rådet fastställt i sin rekommendation av den 2 december 2009 att överskridas med ett år. Det offentliga underskottet 2014–2015 – den av rådet fastställda tidsfristen – beräknas till 4,4 % av BNP, vilket med (omräknat) strukturellt saldo (5) innebär en genomsnittlig finanspolitisk insats på 1,25 % av BNP mellan 2010–2011 och 2014–2015. Detta ligger under den insats på 1¾ % som fastställs i rådets rekommendation inom ramen för förfarandet vid alltför stora underskott. Regeringen har visserligen inte avvikit från sin finanspolitiska konsolideringsstrategi som ursprungligen – utifrån tidigare makroekonomiska beräkningar – verkade vara tillräcklig för att uppfylla målen enligt nämnda förfarande, men de finanspolitiska resultaten och utsikterna har påverkats av en försämring av de ekonomiska tillväxtutsikterna. Intäktsåtgärder har väsentligen förlagts till den tidigare delen av den finanspolitiska anpassningsbanan. Nästan 40 % av den totala, årliga budgetkonsolidering som planeras för 2010–2011 till 2014–2015 hade uppnåtts i slutet av 2011–2012, inklusive 30 % av besparingarna och två tredjedelar av nettoskattehöjningarna. Fortfarande relativt outnyttjat är intäkter från en effektivisering av skattesystemet, genom en översyn av mervärdesskattens struktur.
               Enligt konvergensprogrammet skulle underskottet i de offentliga finanserna bli 8,3 % av BNP 2011–2012, 5,9 % av BNP 2012–2013, 6,0 % av BNP 2013–2014, 4,4 % av BNP 2014–2015, 2,9 % av BNP 2015–2016 och 1,2 % av BNP 2016–2017. Dessa beräkningar är något lägre än de som gjorts i kommissionens avdelningars vårprognos 2012, nämligen ett underskott på 6,1 % av BNP 2012–2013 (7,9 % utan en kommande engångsöverföring för en pensionsfond) respektive 6,5 % av BNP 2013–2014. Skillnaderna beror på en lägre tillväxtprognos och ändringar som Eurostat gjort av de brittiska uppgifterna. Vissa korrigeringar gjordes i regeringens finanspolitiska planer i höstdeklarationen 2011 för att prioritera tillväxtfrämjande utgifter, men den offentliga sektorns investeringar väntas fortfarande sjunka kraftigt till 2014–2015. Den offentliga sektorns skuld beräknas till 94,7 % 2013–2014 och väntas kulminera 2014–2015.

               (11)

               Före krisen var bostadsmarknaden överhettad, med huspriser som relativt inkomster nådde historiska rekord vid ett minskande utbud. Detta ledde till totalt mycket höga bolåneskulder. Enligt kommissionens fördjupade granskning utgör hushållens höga skuldsättning en intern obalans i den brittiska ekonomi. En hög andel bolån med rörlig ränta gör att hushållens ekonomi är sårbar för räntehöjningar, med en via finanssektorn potentiellt destabiliserande dominoeffekt på hela ekonomin. Fortsatta och väsentligt sjunkande hushållsskulder är bara sannolikt om huspriserna skulle sjunka i förhållande till disponibel inkomst; om de nominella huspriserna skulle sjunka snabbt, skulle emellertid många hushåll riskera att drabbas av kapitalförluster. Bostadsbyggandet är fortfarande rekordlågt, på grund av både ett restriktivt planeringssystem och lågkonjunkturen, och allmänt är aktiviteten på bostadsmarknaden fortfarande också dämpad. I november 2011 offentliggjorde regeringen sin bostadsstrategi för England, som syftar till att underlätta ökat bostadsbyggande, men det råder fortfarande betydande osäkerhet om det nya systemets nettoeffekt på bostadsutvecklingen. I bostadsstrategin förbigicks också frågan om fastighetsbeskattning: det brittiska systemet kombinerar en regressiv återkommande skatt (council tax) med en progressiv transaktionsskatt (Stamp Duty Land Tax – SDLT), som vid konjunkturutvecklingen kan påverka budgetinkomster och finansiell stabilitet. Vissa justeringar av SDLT:s skattesatser gjordes i 2012 års budget, men generellt har endast små ändringar gjorts på området.

               (12)

               Förenade kungariket har växande problem med arbetslöshet och deltagandet på arbetsmarknaden. Den brittiska arbetslösheten ligger för närvarande på 8,4 %. Ungdomsarbetslösheten ligger mycket högre (22,2 %), och mer än 38 % av de arbetslösa i landet är under 25 år. Av ungdomar (16–24 år) är 17,7 % utan arbete eller deltar inte i utbildning eller undervisning. Sysselsättningen inom privat sektor har ökat något, men det är inte tillräckligt för att kompensera för nedskärningarna inom offentlig sektor och arbetskraftens ökning. Förenade kungariket har ett överutbud av lågutbildade arbetstagare, för vilka efterfrågan minskar, och brist på arbetstagare med yrkesutbildning av hög kvalitet och tekniska färdigheter som särskilt behövs inom den varuproducerande sektorn och exportsektorn där landet presterar relativt dåligt. Tonvikten i yrkesutbildningspolitiken är på grundläggande färdigheter och nivå 2-kvalifikationer, samtidigt som ekonomin allt mer kräver mer avancerade kvalifikationer. Förenade kungariket har fortfarande också ett relativt sett stort antal vuxna med mycket dåliga grundläggande färdigheter i läsning, skrivning och räkning, som inte är särskilt lämpade att dra nytta av yrkesutbildning. Avhopp från skolan har ökat med 3,3 procentenheter sedan 2005 och ligger över EU-genomsnittet på 14,9 %. För att förhindra att unga människor hoppar av skolan är det viktigt med stöd till familjer med låg inkomst.

               (13)

               Regeringen har ett socialt reformprogram för att få fler människor i arbete, samtidigt med stöd till de mest utsatta. Enhetsbidraget (Universal Credit) syftar till att förenkla trygghetssystemet, men har ännu inte genomförts. Regeringen måste vidta åtgärder för att se till att den nya politikens positiva effekter på sysselsättning och inkomster inte kommer att mer än neutraliseras av sjunkande anslagsmedel, vilket skulle innebära en risk för att fattigdomen ökar, särskilt för barnfamiljer. Enligt en oberoende bedömning kommer absolut fattigdom bland barn 2020–2021 att nå sin högsta nivå sedan 2001–2002, och regeringen kommer inte att uppnå målet i barnfattigdomsakten att minska barns fattigdom. Regeringen måste vidta åtgärder för att se till att det finns tillräcklig tillgång till barnomsorg, särskilt för låginkomsttagare. Alla sänkningar av stöd till barnomsorg skulle riskera att förvärra problemet.

               (14)

               Det är fortfarande svårt att få lån, särskilt för små och medelstora företag och nettoutlåningen till företagssektorn var negativ 2011. Undersökningar visar att många små och medelstora företag har kreditproblem samtidigt som det också kan finnas utmaningar på efterfrågesidan. Dessutom är det fortfarande främst större företag som har tillgång till utlåning utanför banksektorn och bankkonkurrensen är begränsad. Trots myndigheternas åtgärder för att förbättra situationen, bedömde Breedons arbetsgrupp om alternativa lånemarknader att det under de kommande fem åren kommer att finnas ett betydande finansieringsbehov, särskilt för små och medelstora företag.

               (15)

               En utmaning för Förenade kungariket är att förbättra sin energi- och transportinfrastruktur, för att lägga grunden för långsiktig tillväxt och konkurrenskraft, samt ta itu med orsakerna till landets bristande externa konkurrenskraft inom tillverkningssektorerna. Förenade kungariket behöver göra betydande investeringar för att uppgradera sin elproduktionskapacitet, eftersom stora delar av befintlig kapacitet kommer att avvecklas under de närmaste tio åren; landet måste också leva upp till kravet på förnybar energi och hårdare normer för kolväteutsläpp. Den brittiska transportsektorn har kapacitetsbrister och dess nätverk bristande kvalitet, vilket kan motverka regeringens mål om att styra den brittiska ekonomin mot investeringar och export. Som del av regeringens finanspolitiska konsolideringsstrategi kommer den offentliga sektorns nettoinvesteringar att minska kraftigt till 2014–2015, vilket riskerar att utsätta transportinfrastrukturen för ännu större påfrestningar om inte alternativa medel kan uppbringas.

               (16)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Förenade kungarikets ekonomiska politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella reformprogrammet samt lagt fram en fördjupad granskning. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Förenade kungariket utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att se till att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–6 nedan.

               (17)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet bedömt konvergensprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (18)

               Mot bakgrund av resultaten av kommissionens fördjupade granskning i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 har rådet bedömt det nationella reformprogrammet och konvergensprogrammet. Dess rekommendation enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas särskilt i rekommendationerna 2, 3 och 6 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Förenade kungariket att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:

               1.

               Helt genomföra den finanspolitiska strategin för budgetåret 2012–2013 och längre, underbyggd med tillräckligt specificerade åtgärder, för att snabbt kunna korrigera det alltför stora underskottet på ett hållbart sätt och uppnå den strukturella korrigeringsansträngningen som anges i rådets rekommendationer enligt förfarandet vid alltför stora underskott, samt få den höga offentliga skuldkvoten att hållbart minska. Med förbehåll för förstärkningen av budgetstrategin för budgetåret 2013–2014, prioritera tillväxtfrämjande utgifter för att undvika risken att en ytterligare försvagning av tillväxtutsikterna på medellång sikt inverkar negativt på de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet.

               2.

               Åtgärda den destabiliserande effekten av höga och fluktuerande huspriser samt höga hushållsskulder, genom att genomföra ett omfattande bostadsreformprogram för ökat bostadsutbud till rimliga priser samt minskat behov av statligt bostadsbidrag. Ytterligare reformera bostadsmarknaden, inbegripet hypoteks- och hyresmarknaderna, finanslagstiftning och fastighetsbeskattning för att förhindra alltför stor volatilitet och snedvridningar på bostadsmarknaden.

               3.

               Fortsätta förbättra ungdomarnas anställningsmöjligheter, särskilt för dem utan arbete eller som inte deltar i utbildning eller undervisning, inklusive användning av ungdomskontraktet. Se till att lärlingssystem utnyttjas av fler ungdomar, är tillräckligt inriktade på avancerade och kvalificerade färdigheter samt omfattar fler små och medelstora företag. Vidta åtgärder för att minska den mycket höga andelen ungdomar mellan 18 och 24 som lämnar skolan med mycket dåliga grundläggande färdigheter.

               4.

               Intensifiera åtgärder för att underlätta att personer från arbetslösa hushåll kan integreras på arbetsmarknaden. Se till att planerade trygghetsreformer inte leder till ökad fattigdom bland barn. Fullt ut genomföra åtgärder för att underlätta tillgången till barnomsorg.

               5.

               Ytterligare öka den privata sektorns tillgång till bankfinansiering och finansiering utanför banksektorn, särskilt för små och medelstora företag. Främja konkurrensen inom banksektorn, särskilt via åtgärder för att minska hindren för marknadstillträde, öka öppenheten och underlätta byten mellan banker som rekommenderats av den oberoende bankkommissionen samt undersöka olika sätt att förbättra tillgången till riskkapital och annan finansiering än bankfinansiering.

               6.

               Föra en långsiktig strategi för att förbättra den brittiska nätinfrastrukturens kapacitet och kvalitet, inklusive åtgärda påfrestningarna på transport- och energinäten genom att främja effektivare och robustare planerings- och beslutsprocesser, samt utnyttja lämpliga offentliga och privata finansieringslösningar.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUT C 217, 23.7.2011, s. 12.

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (6)  Enligt artikel 9.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Frankrikes nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram för 2012–2016

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/31

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Frankrikes nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Frankrikes stabilitetsprogram för 2012–2016
   2012/C 219/09
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Europeiska rådet antog den 26 mars 2010 kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt – Europa 2020. Strategin bygger på ökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stärka förutsättningarna för att öka Europas potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (4) om Frankrikes nationella reformprogram för 2011 och avgav ett yttrande om Frankrikes uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.

               (4)

               Kommissionen antog den 23 november 2011 den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning förankrad i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, Rapporten om varningsmekanismen, där det angavs att Frankrike var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser där kommittén för socialt skydd uppmanades att, i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer, framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxten. Europeiska rådet betonade behovet att genomföra en differentierad, tillväxtfrämjande budgetkonsolidering för att återskapa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa arbetslösheten och krisens sociala konsekvenser och modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att lägga fram sina åtaganden i tid, så att de kan tas med i deras stabilitets- och konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (9)

               Den 4 maj 2012 lade Frankrike fram sitt uppdaterade stabilitetsprogram för perioden 2012–2016, och den 13 april 2012 sitt nationella reformprogram för 2012. För att beakta inbördes samband mellan programmen har de bedömts samtidigt. Kommissionen har också vid en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 bedömt om Frankrike påverkas av makroekonomiska obalanser. Kommissionen konstaterade att Frankrike påverkas av obalanser, men att de inte är alltför stora.

               (10)

               Mot bakgrund av bedömningen av konvergensprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för programmets beräkningar av de offentliga finanserna är optimistiskt. Kommissionens avdelningars vårprognos 2012 beräknade BNP-tillväxten till 0,5 % år 2012 och 1,3 % 2013, mot 0,7 % respektive 1,75 % enligt stabilitetsprogrammet. Eftersom underskottet blev bättre än väntat, med 5,2 % av BNP 2011, planeras det i stabilitetsprogrammet att sänka det till 3 % av BNP under 2013, vilket är den tidsgräns som fastställts av rådet för att korrigera det alltför stora underskottet, och att därefter fortsätta konsolideringen, med en balanserad budget som mål senast 2016. Det medelfristiga budgetmålet i strukturella termer är balans i de offentliga finanserna på medellång sikt, vilket troligen kommer att uppnås under stabilitetsprogramperioden. Det medelfristiga budgetmålet återspeglar adekvat kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Med beaktande av det (omräknade) strukturella budgetsaldot (5) är den planerade genomsnittliga årliga finanspolitiska insatsen 2010–2013 i linje med rådets rekommendation av den 2 december 2009. Under 2014–2016 förväntas årliga framsteg i strukturella termer motsvarande ytterligare 0,7 % av BNP göras för att uppnå det medelfristiga budgetmålet. Enligt stabilitetsprogrammet ligger tillväxttakten för de offentliga utgifterna, med hänsyn tagen till diskretionära åtgärder på inkomstsidan, i linje med riktmärket för utgifter i stabilitets- och tillväxtpakten. Den anpassningsbana som presenteras i stabilitetsprogrammet är förenad med risker. Det makroekonomiska scenariot kan komma att bli mindre gynnsamt, såsom anges i kommissionens avdelningars vårprognos 2012.
               Åtgärderna är inte tillräckligt specificerade för att man ska kunna uppnå målen från och med 2013 eller för att man ska kunna klara den rekommenderade genomsnittliga årliga finanspolitiska insatsen. Dessutom är Frankrikes resultat blandat när det gäller att uppnå utgiftsmålen. Därför kan det inte säkerställas att det alltför stora underskottet kommer att korrigeras till 2013 om inte de planerade åtgärderna är tillräckligt specificerade och nya åtgärder vidtas vid behov. Skuldkvoten, som låg på 85,8 % av BNP 2011, förväntas uppgå till 89,2 % 2013 och därefter minska till 83,2 % 2016. Enligt stabilitetsprogrammet kommer skuldminskningsriktmärket att uppnås till utgången av övergångsperioden (2016).

               (11)

               Även om ytterligare konsolideringsåtgärder antogs under andra halvåret 2011 och i februari 2012 är genomförandet av budgetkonsolideringen fortfarande en stor utmaning. En förutsättning för att man ska kunna återinrätta en hållbar finanspolitisk situation är att man kan undvika avvikelser från utgiftsmålen genom en förstärkt finanspolitisk ansträngning baserad på fullständigt specificerade åtgärder. Dessutom bör Frankrike utnyttja möjligheterna att påskynda minskningen av underskottet, i syfte att underlätta korrigeringen av det alltför stora underskottet såsom planerat. Vad gäller de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet och skyddet av de framtida pensionerna håller 2010 års pensionsreform successivt på att genomföras. Det är dock inte säkert att systemet kommer att vara i balans till 2018 som planerat, om sysselsättningen och tillväxten blir lägre än beräknat; dessutom kommer systemet troligen att hamna i underskott efter 2020. Dessutom har den nyligen inrättade styrkommitté som ska utfärda årliga utlåtanden om den finansiella situationen för de olika pensionssystemen och de villkor som behövs för att säkerställa balanserade redovisningar till 2018 inte avgett något sådant yttrande 2011, vilket gör det svårt att bedöma pensionssystemets hållbarhet.

               (12)

               Den franska arbetsmarknaden skulle fungera bättre om den vore mindre splittrad. De yrkessäkerhetsavtal (CSP) som infördes genom lagen från juli 2011 och som förenar två befintliga avtal lägger rådgivningsbördan på den offentliga arbetsförmedlingen (Pôle emploi) vid uppsägningar av ekonomiska skäl. Detta är ett positivt men begränsat steg i rätt riktning. Flera åtgärder har också vidtagits eller är under diskussion för att möjliggöra flexibla arbetsformer för företag som står inför tillfälliga problem. Dessa avhjälper dock inte specifikt segmenteringen av arbetsmarknaden. Dessutom visar översynen av lagstiftningen om anställningstrygghet att förfarandena för uppsägningar fortsättningsvis innebär osäkerhet och potentiellt höga kostnader för arbetsgivarna. Slutligen är det viktigt att se till att eventuella utvecklingar av minimilönen är sysselsättningsfrämjande, särskilt för oerfarna arbetstagare.

               (13)

               Efter pensionsreformen är alla åtgärder som vidtas för att främja anställning av äldre arbetstagare, inbegripet krav på att företagen ska genomföra aktiv åldersledning, steg i rätt riktning. De tillhörande handlingsplanerna är i allmänhet inte tillräckligt ambitiösa och innefattar inte åtgärder som t.ex. att minska arbetstiden eller erbjuda arbetstillfällen som är särskilt anpassade till äldre arbetstagare. Vissa aspekter av systemet för arbetslöshetsersättningar för äldre arbetstagare (varaktighet) kan dessutom begränsa incitamenten att arbeta. Slutligen behövs en mer ambitiös strategi inom området vuxnas lärande för att göra den vuxna arbetskraften mer anställbar.

               (14)

               För att ta itu med ungdomsarbetslösheten har de franska myndigheterna åtagit sig att öka antalet lärlingsplatser från 600 000 till 800 000 till 2015. Ett antal åtgärder infördes 2011 och 2012 för att öka kvoten av lärlingar i företagen samt för att skärpa sanktionerna mot företag som inte efterlever bestämmelserna. Trots dessa åtgärder är det totala antalet lärlingsutbildningar fortfarande långt ifrån målet. Det verkar vara nödvändigt att stärka överensstämmelsen mellan ungdomars och företags behov. Strategier för att ta itu med ungdomsarbetslösheten skulle därför gynnas av en bättre överensstämmelse mellan de färdigheter som lärs ut i utbildningssystemet och arbetsmarknadens behov.

               (15)

               Sammanslagningen av arbetsförmedlingen (ANPE) och byrån för arbetslöshetsstöd (UNEDIC) till ett enda organ (Pôle Emploi) har hittills inte gett förväntade resultat i form av förbättrad effektivitet och kvalitet på tjänsterna. Det nya fleråriga trepartsavtal som undertecknades i januari 2012 (mellan regering, arbetsmarknadens parter och Pôle emploi) om hur Pôle emploi ska fungera och vilka tjänster de ska erbjuda under 2012–2014 är ett steg i rätt riktning. Ett antal mål återstår att fastställa, vilket gör det svårt att i detta skede bedöma hur ambitiös reformen egentligen är. Reformens trovärdighet försvagas dessutom av bristen på budgetmedel och personalresurser i de offentliga arbetsförmedlingarna.

               (16)

               I februari 2012 antog Frankrike en momsökning med 1,6 procentenheter till 21,2 % och en ökning med 2 procentenheter av de sociala avgifterna på kapitalintäkter och vinster till 15,5 % för att kompensera för lägre sociala avgifter för arbetsgivare. Den nya regeringen har tillkännagett sin avsikt att se över denna åtgärd och anta en budgetreform under 2012. Detta är en lämplig åtgärd för att införa ett mer balanserat beskattningssystem som innebär att skattebördan på arbete minskar. Som påpekas i den fördjupade granskning av makroekonomiska obalanser som utförs av kommissionens avdelningar kan det bidra till att förbättra den franska exportens kostnadskonkurrenskraft, med potentiellt positiva effekter på företagens lönsamhet och, på längre sikt, för investeringar och den icke-prisrelaterade konkurrenskraften. Reformens fokus är emellertid för snävt. Dessutom har de ansträngningar som gjorts för att minska skatteutgifterna även åtföljts av räntehöjningar som tenderar att öka det redan höga skattetrycket på arbete. Frankrike har den näst lägsta andelen av skatteintäkter från miljöskatter i EU, vilket visar att det finns gott om utrymme för att öka sådana skatter. Slutligen, medan Frankrike 2011 bedömde hur effektiva olika skatteutgifter är för att uppnå sysselsättningsmål eller sociala mål, återstår vissa sänkta mervärdesskattesatser i synnerhet att ses över.

               (17)

               Även om ett antal reformer har införts för att förenkla företagsklimatet och för att undanröja restriktioner för vissa reglerade branscher och yrken lyckas de inte åtgärda hindren för marknadsinträde och restriktiva beteendenormer som råder i många branscher (t.ex. veterinärer, taxi, hälsovård, juristyrken inbegripet notarier). Därför finns det ett behov av en mer övergripande och systematisk översyn av de återstående hindren för marknadsinträde och av restriktiva beteendenormer i reglerade yrken för att bedöma deras nödvändighet och proportionalitet. När det gäller detaljhandeln bör distributörer tillåtas att fastställa sina priser och andra affärsvillkor fritt så att konsumenterna kan dra nytta av lägre priser. Konsumenterna skulle också tjäna på andra konkurrensfrämjande åtgärder på denna starkt koncentrerade sektor, till exempel upphävande eller översyn av begränsningarna avseende fysisk planering eller effektivare förfaranden för inrättande av nya försäljningsställen.

               (18)

               Konkurrensintensiteten inom ett antal nätverksbranscher (el i grossistledet, järnvägssektorn) bör förstärkas, eftersom de reformer som hittills genomförts inom dessa sektorer endast delvis har gett resultat. Graden av koncentration på elmarknaden är fortfarande en av de högsta i unionen. Lagen om ny organisation av elmarknaderna (NOME-lagstiftningen) har visserligen haft en positiv inverkan på konkurrensen, men det krävs ytterligare åtgärder för att förbättra alternativa operatörers tillgång till produktionskapacitet i Frankrike, t.ex. vattenkraftbaserad elproduktion. När det gäller järnvägstransporter är inträdet fortfarande begränsat för nya företag, när det gäller både godstrafik och den internationella persontrafiken. När det gäller frakt kvarstår dessutom tekniska hinder för icke-diskriminerande tillträde.

               (19)

               Den franska exportmarknadsandelen har minskat med 19,4 % mellan 2005 och 2010, en av de kraftigaste minskningarna bland medlemsstaterna, och klart över tröskeln i Rapporten om varningsmekanismen som offentliggjordes av kommissionen den 14 februari 2012. I sin fördjupade granskning av Frankrike kom kommissionens avdelningar fram till att förlusten av exportmarknadsandelar har att göra med att både den kostnadsrelaterade och den icke-kostnadsrelaterade konkurrenskraften försvagats, och i synnerhet den sistnämnda. I synnerhet de ökande enhetsarbetskostnaderna har satt press på lönsamheten för franska företag och har begränsad deras förmåga att växa, göra de investeringar som krävs för att förbättra sina resultat och att förnya sig. De åtgärder som vidtagits för att främja innovation i den privata sektorn bör följas upp och kompletteras av åtgärder för att återställa lönsamheten för franska företag.

               (20)

               Frankrike har gjort ett antal åtaganden inom europluspakten. Dessa åtaganden, och genomförandet av de åtaganden som gjordes 2011, avser främjande av sysselsättning, ökad konkurrenskraft och ökad hållbarhet för de offentliga finanserna. Kommissionen har granskat genomförandet av åtagandena inom europluspakten. Resultaten av denna granskning har beaktats i rekommendationerna.

               (21)

               I samband med den europeiska planeringsterminen har kommissionen gjort en heltäckande analys av Frankrikes ekonomiska politik. Kommissionen har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet, och lagt fram en fördjupad granskning. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Frankrike utan även i vilken utsträckning som EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationer 1 till 5 nedan.

               (22)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i punkt 1 i rekommendation 1 nedan.

               (23)

               Mot bakgrund av resultaten av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning, har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 kommer särskilt till uttryck i rekommendationerna 2, 4 och 5 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Frankrike att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:

               1.

               Stärka och genomföra strategin för de offentliga finanserna, kompletterat med tillräckligt specificerade åtgärder, särskilt på utgiftssidan, från och med 2012 för att säkerställa en korrigering av det alltför stora underskottet senast 2013 och uppnå de anpassningsåtgärder som anges i rådets rekommendationer enligt förfarandet vid alltför stora underskott. Därefter, säkerställa en tillfredsställande strukturell anpassningsinsats för att göra tillräckliga framsteg på vägen mot det medelfristiga budgetmålet, bl.a. att uppnå riktmärket för utgifter, och säkerställa tillräckliga framsteg i riktning mot att nå riktmärket för skuldminskning. Fortsätta se över pensionssystemets hållbarhet och lämplighet och vid behov vidta ytterligare åtgärder.

               2.

               Införa ytterligare reformer för att bekämpa segmenteringen av arbetsmarknaden genom att se över utvalda aspekter av lagstiftningen om anställningsskydd, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell praxis för enskilda uppsägningar. Fortsätta att se till att eventuella utvecklingar av minimilönen stöder skapandet av arbetstillfällen och konkurrenskraften. Vidta åtgärder för att öka vuxnas deltagande i livslångt lärande.

               3.

               Anta arbetsmarknadsåtgärder för att säkerställa att äldre arbetstagare stannar kvar på arbetsmarknaden längre. Förbättra ungdomars anställbarhet, särskilt för dem som löper störst risk att bli arbetslösa, exempelvis genom att tillhandahålla fler och bättre lärlingsplatssystem som effektivt tillgodoser deras behov. Intensifiera aktiva arbetsmarknadsåtgärder och se till att de offentliga arbetsförmedlingarna är mer effektiva med att tillhandahålla individualiserat stöd.

               4.

               Vidta ytterligare åtgärder för att införa ett enklare och mer balanserat beskattningssystem som flyttar skattebördan från arbete till andra former av beskattning som inverkar mindre på tillväxten och den externa konkurrenskraften, i synnerhet miljö- och konsumtionsskatter. Fortsätta ansträngningarna för att minska och effektivisera skatteutgifter (i synnerhet sådana som ger incitament till skuldsättning). Se över hur effektiva de gällande reducerade mervärdesskattesatserna är för att främja tillväxt och skapandet av arbetstillfällen.

               5.

               Fortsätta insatserna för att undanröja omotiverade restriktioner för reglerade verksamheter och yrken, särskilt i tjänstesektorn och detaljhandeln. Vidta ytterligare åtgärder för att avreglera nätverksindustrin, i synnerhet elmarknadens grossistled, utveckla sammanlänkningskapaciteten inom energisektorn och underlätta för nya aktörer att ta sig in på marknaden för godstrafik på järnväg och internationell passagerartrafik.

      Utfärdat i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUT C 213, 20.7.2011, s. 8.

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2011 om Irlands nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Irlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2015

text:
               21.7.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 215/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2011
   om Irlands nationella reformprogram 2011 och om avgivande av rådets yttrande om Irlands uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2015
   2011/C 215/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.3,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020-strategin. Denna strategi bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stimulera EU:s potential för hållbar tillväxt och konkurrenskraft.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (2), vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 7 december 2010 antog rådet genomförandebeslut 2011/77/EU (3) om beviljande av ekonomiskt bistånd från unionen till Irland för en period av tre år, i enlighet med fördraget och förordning (EU) nr 407/2010 av den 11 maj 2010 om inrättandet av en europeisk finansiell stabiliseringsmekanism (4). I det åtföljande samförståndsavtal som undertecknades den 16 december 2010 och dess första uppdatering fastställs de villkor för den ekonomiska politiken som ligger till grund för det ekonomiska biståndet. Genomförandebeslut 2011/77/EU ändrades genom genomförandebeslut 2011/326/EU (5). Den första uppdateringen av samförståndsavtalet undertecknades den 18 maj 2011.

               (4)

               Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.

               (5)

               Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för konsolidering av de offentliga finanserna och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och den 7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk behovet av att ge prioritet åt att sanera budgetarna och återställa hållbara offentliga finanser, minska arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och göra nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omsätta dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (6)

               Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

               (7)

               Den 29 april 2011 lade Irland fram 2011 års uppdatering av stabilitetsprogrammet, omfattande perioden 2011–2015, och sitt nationella reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda programmen har de bedömts samtidigt.

               (8)

               Krisen medförde en betydande korrigering av de stora obalanser som byggdes upp under de föregående högkonjunkturåren. Mellan 2007 och 2010 sjönk reala BNP med 12 % och sysselsättningen med nära 13 %, och arbetslösheten steg från 4,6 % 2007 till 13,6 % 2010. Krisen ledde också till en dramatisk försämring av de offentliga finanserna, och underskottet i den offentliga sektorns finanser nådde tvåsiffriga nivåer 2008 och 2009. För 2010 motsvarade underskottet 32,4 % av BNP, vilket inbegriper åtgärder för stöd till finanssektorn motsvarande 20,5 % av BNP. Skuldkvoten ökade från 25 % 2007 till 96 % 2010.

               (9)

               Genomförandet av EU:s och IMF:s program för ekonomiskt bistånd har utvecklats enligt plan. De överenskomna finanspolitiska åtgärderna har genomförts, det finanspolitiska målet för 2010 har uppnåtts och utfallet för de offentliga finanserna under första kvartalet 2011 ligger också i linje med målen för programmen för ekonomiskt bistånd. Underskottet i de offentliga finanserna för 2011 kommer enligt prognosen att underskrida maximinivån för programmet för ekonomiskt bistånd, trots att nominella BNP enligt prognosen kommer att utvecklas sämre än väntat under 2011. Stora framgångar har gjorts med att reformera banksystemet och åtgärder har vidtagits för att uppnå de strukturella reformmålen.

               (10)

               Baserat på en bedömning av det uppdaterade stabilitetsprogrammet enligt förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger till grund för stabilitetsprogrammets beräkningar av de offentliga finanserna är rimligt. Stabilitetsprogrammets strategi på medellång sikt för de offentliga finanserna är att det nominella underskottet i den offentliga sektorns finanser ska underskrida tröskelvärdet 3 % av BNP vid den tidsfrist som anges i rådets rekommendation av den 3 december 2010. Stabilitetsprogrammets målsättning är att underskottet ska vara 10 % av BNP 2011, 8,6 % 2012, 7,2 % 2013, 4,7 % 2014 och 2,8 % vid stabilitetsprogramperiodens utgång 2015. Denna utveckling ska stödjas med konsolideringsåtgärder motsvarande 3,8 % av BNP i budgeten för 2011 och bredare konsolideringsåtgärder motsvarande 5,9 % av BNP under perioden 2012–2014 samt ytterligare ospecificerade konsolideringsinsatser motsvarande mer än 1 % av BNP under 2015. I stabilitetsprogrammet fastställs återigen målet på medellång sikt för de offentliga finanserna på – 0,5 % av BNP, vilket inte kommer att uppnås under stabilitetsprogramperioden. Enligt kommissionens senaste bedömning framstår riskerna avseende de offentliga finansernas långfristiga hållbarhet som höga. För att förbättra denna hållbarhet krävs att landet uppnår tillräckligt höga primära överskott på medellång sikt och ytterligare reformerar sitt socialförsäkringssystem.

               (11)

               Irland har gjort ett antal åtaganden inom ramen för europluspakten, som lades fram den 3 maj 2011. Bland dessa ingår konkreta åtgärder för att stimulera konkurrenskraften, däribland reformera lönesättningsmekanismerna, öppna upp vissa yrkesmässiga tjänster för konkurrens, stärka forskning och innovation, förstärka den finansiella stabiliteten, i synnerhet krislösningsmekanismer, och de offentliga finansernas hållbarhet genom ett medelfristigt ramverk för de offentliga finanserna, reformera pensionssystemet och höja pensionsåldern.

               (12)

               Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet, inklusive åtagandena inom ramen för europluspakten. Den har beaktat inte bara programmens och åtagandenas relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Irland utan även i vilken utsträckning de överensstämmer med EU:s regler och riktlinjer, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. I detta sammanhang betonar kommissionen att det finns ett trängande behov av att genomföra de planerade åtgärderna för att efterleva genomförandebeslut 2011/77/EU.

               (13)

               Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande av rådets rekommendation enligt artikel 126.7 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av Irlands stabilitetsprogram och dess ståndpunkt (6). Med beaktande av Europeiska rådets slutsatser av den 25 mars 2011 har rådet granskat Irlands nationella reformprogram

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Irland att vidta följande åtgärder:
   Genomföra de åtgärder som anges i genomförandebeslut 2011/77/EU, ändrat genom genomförandebeslut 2011/326/EU, och som specificeras ytterligare i samförståndsavtalet av den 16 december 2010 och i uppdateringen av detta av den 18 maj 2011.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Upprätthålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 138, 26.5.2011, s. 56).

      (3)  EUT L 30, 4.2.2011, s. 34.

      (4)  EUT L 118, 12.5.2010, s. 1.

      (5)  EUT L 147, 2.6.2011, s. 17.

      (6)  Enligt artikel 5.3 i förordning (EG) nr 1466/97.