title: Rådets rekommendation av den 21 mars 2017 om den ekonomiska politiken i euroområdet

text:
               24.3.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 92/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 21 mars 2017
   om den ekonomiska politiken i euroområdet
   (2017/C 92/01)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den ekonomiska återhämtningen i euroområdet fortsätter, men är fortsatt bräcklig. Det har gjorts betydande framsteg de senaste åren; sedan 2015 har bruttonationalprodukten (BNP) i euroområdet nått tillbaka till sin nivå före krisen i reala termer och arbetslösheten har sjunkit till sin lägsta nivå sedan 2010–2011. Den totala efterfrågan är emellertid fortsatt trög och inflationen ligger långt under målet trots europeiska centralbankens mycket ackommoderande penningpolitik, och tillväxten hålls tillbaka av sviterna av krisen, exempelvis kvarvarande makroekonomiska obalanser och en hög skuldsättningsnivå i alla sektorer av ekonomin, vilket påkallar skuldsanering och minskar de tillgängliga resurserna för konsumtion och investeringar. Därtill kommer att den långsiktigt nedåtgående trenden för tillväxtpotentialen i euroområdets ekonomi ytterligare har förstärkts av krisen. Trots vissa tecken på förbättring riskerar det bestående investeringsgapet och den höga arbetslöshetsnivån att ytterligare dämpa tillväxtutsikterna. Ombalanseringen i euroområdets ekonomi förblir osymmetrisk, då endast nettoskuldsatta länder korrigerar sina obalanser, vilket resulterar i att bytesbalansöverskottet ökar. Inom ramen för den övergripande överenskommelsen inom G20 uppmanas medlemsstaterna i euroområdet att använda alla politiska instrument, inklusive finanspolitiska och strukturella – enskilt och gemensamt – för att skapa en stark, hållbar, balanserad och inkluderande tillväxt.

               (2)

               Ambitiösa strukturreformer bör underlätta en smidig och effektiv omfördelning av mänskliga resurser och kapitalresurser samt bidra till att klara de utmaningar som de fortlöpande tekniska och strukturella förändringarna ger upphov till. Det krävs reformer som skapar ett gynnsamt företagsklimat, fullbordar den inre marknaden och undanröjer hinder för investeringar. Dessa ansträngningar är av avgörande betydelse för möjligheten att öka produktiviteten och sysselsättningen, stärka konvergensen och höja tillväxtpotentialen och anpassningsförmågan i euroområdets ekonomi. Genomförande av strukturreformer som skapar effektiva marknader med reaktiva prismekanismer skulle stödja penningpolitiken genom att göra det lättare att överföra den till den reala ekonomin. Reformer som avlägsnar flaskhalsar för investeringar och uppmuntrar till investeringar kan skapa dubbla fördelar genom att stödja den ekonomiska aktiviteten på kort sikt och skapa möjligheter till hållbar och inkluderande tillväxt på lång sikt. Reformer som förbättrar produktiviteten är särskilt viktiga för medlemsstater med stora skuldsaneringsbehov kopplade till hög utlandsskuld, eftersom snabbare tillväxt bidrar till att minska skulden som andel av BNP. Att stimulera såväl kostnadsrelaterad som icke kostnadsrelaterad konkurrenskraft skulle bidra ytterligare till den externa ombalanseringen i dessa länder. Medlemsstater med stora överskott i bytesbalansen kan bidra till en ombalansering i euroområdet genom att införa åtgärder, inklusive strukturreformer, som gör det lättare att kanalisera alltför stora besparingar till inhemsk efterfrågan, särskilt genom att stärka investeringarna. De rådande låga räntorna erbjuder också nya möjligheter i detta hänseende, särskilt i medlemsstater med ett betydande finanspolitiskt utrymme.

               (3)

               En bättre samordning av genomförandet av strukturreformer, bland annat de som föreskrivs i de landsspecifika rekommendationerna och de som behövs för att färdigställa den ekonomiska och monetära unionen (EMU) kan skapa positiva spridningseffekter i medlemsstaterna och förstärka deras positiva effekter på kort sikt. Eurogruppens tematiska diskussioner har visat sig vara värdefulla för att bygga upp en gemensam förståelse för prioriterade reformer i euroområdet, utbyta bästa praxis, främja genomförandet av reformer och strukturell konvergens. Dessa diskussioner bör fortsätta i Eurogruppen, och om möjligt förstärkas, bland annat genom att överenskomna gemensamma principer och riktmärken tillämpas på ett effektivt sätt. De bör fortsätta utan att det påverkar pågående diskussioner i berörda rådskonstellationer och, när så är lämpligt, med beaktande av den unionsomfattande relevansen och karaktären hos gemensamma utmaningar och erfarenheter. Som svar på rådets rekommendation av den 20 september 2016 om inrättande av nationella produktivitetsnämnder (1), kan de nationella produktivitetsnämnderna också bidra till att främja ägarskap och genomförandet av de nödvändiga reformerna på nationell nivå.

               (4)

               En kraftfull samordning av nationell finanspolitik, baserad på gemensamma regler, är avgörande för att uppnå en lämplig samlad finanspolitisk inriktning och för att den monetära unionen ska fungera väl. De gemensamma finanspolitiska reglerna eftersträvar framför allt hållbar skuldsättning på nationell nivå och ger samtidigt utrymme för makroekonomisk stabilisering. Den nationella och den samlade finanspolitiska inriktningen i euroområdet måste följaktligen skapa jämvikt mellan de båda målsättningarna att säkerställa hållbara offentliga finanser på lång sikt och makroekonomisk stabilisering på kort sikt både på landsnivå och för hela euroområdet. Med tanke på den stora ovissheten när det gäller styrkan i återhämtningen och graden av outnyttjad kapacitet i ekonomin, är det, efter penningpolitikens betydande bidrag, nödvändigt medfinanspolitiska åtgärder för hela euroområdet som kompletterar penningpolitiken, så att man stöder efterfrågan, särskilt investeringar, och tar sig ur den låga inflationen, samtidigt som vederbörlig hänsyn tas till den oro som finns avseende skuldhållbarheten. Verkan av finanspolitiken, inbegripet verkan av spridningseffekter mellan länderna, förstärks av lågräntemiljön. I meddelandet från kommissionen till Europaparlamentet, rådet, Europeiska centralbanken, Europeiska ekonomiska och sociala kommittén och Regionkommittén ”Mot en positiv finanspolitisk inriktning i euroområdet” den 16 november 2016, bedömer kommissionen för 2017 att det under de nuvarande omständigheterna är önskvärt med en finanspolitisk expansion på upp till 0,5 % av BNP i euroområdet som helhet.
               Eurogruppen kom i juli 2016, med utgångspunkt i kommissionens analys, fram till att den i stort sett neutrala samlade finanspolitiska inriktningen 2017 är väl avvägd. I december 2016 betonade Eurogruppen betydelsen av att nå en lämplig balans mellan behovet av att säkerställa hållbarhet och behovet av att stödja investeringar för att stärka den bräckliga återhämtningen och därmed bidra till en mer balanserad policymix. Samtidigt förblir den offentliga skuldsättningen hög och det finns fortfarande ett behov av att uppnå hållbara offentliga finanser på medellång sikt i en rad medlemsstater. Av detta skäl är det nödvändigt att säkerställa en lämplig differentiering av de finanspolitiska ansträngningarna bland medlemsstaterna, med beaktande av det finanspolitiska utrymmet och spridningseffekterna mellan länder i euroområdet. Medlemsstater som överträffar sina finanspolitiska mål skulle kunna utnyttja sin förmånliga budgetsituation för att ytterligare stärka den inhemska efterfrågan och tillväxtpotentialen, beroende på landsspecifika omständigheter, med respekt för målet på medellång sikt, nationella budgetbefogenheter och nationella krav.
               Ett särskilt verkningsfullt sätt för medlemsstater med finanspolitiskt utrymme att maximera effekterna på den reala ekonomin och återhämtningen i euroområdet är exempelvis att ställa ut garantier till Europeiska fonden för strategiska investeringar, som inrättats genom Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/1017 (2). Medlemsstater som behöver göra ytterligare finanspolitiska anpassningar inom ramen för stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del bör se till att uppfylla paktens krav för 2017. Inom ramen för paktens korrigerande del måste medlemsstaterna säkerställa en snabb och bestående korrigering av sina alltför stora underskott, för att skapa finanspolitiska buffertar för oförutsedda händelser. Medlemsstaterna bör driva finanspolitiken med full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten, samtidigt som man på bästa sätt utnyttjar de befintliga reglernas flexibilitet. Strukturreformer, i synnerhet sådana som ökar produktiviteten, skulle främja tillväxten och förbättra de offentliga finansernas hållbarhet. Dessutom skulle en klar förbättring av sammansättningen och förvaltningen av nationella budgetar, både på intäkts- och utgiftssidan, genom en omfördelning av resurser till materiella och immateriella investeringar öka budgetens effekter på efterfrågan på kort sikt och på produktiviteten på längre sikt. Verkningsfulla nationella finanspolitiska ramar är nödvändiga för att stärka trovärdigheten i medlemsstaternas politik och bidra till att nå rätt balans mellan makroekonomisk stabilisering på kort sikt, hållbar skuldsättning och långsiktig tillväxt.

               (5)

               Arbetsmarknaderna i euroområdet fortsätter att gradvis återhämta sig, med en stadig minskning av arbetslösheten. Långtidsarbetslöshet och ungdomsarbetslöshet ligger emellertid kvar på höga nivåer, samtidigt som fattigdom, social utestängning och ojämlikhet förblir ett allvarligt problem i flera medlemsstater. Trots framsteg med reformer för att förbättra arbetsmarknadernas motståndskraft och anpassningskapacitet kvarstår betydande skillnader inom euroområdet, vilka fortfarande utgör en utmaning för euroområdets smidiga funktion. Välutformade, rättvisa och inkluderande arbetsmarknadssystem, system för socialt skydd samt skatte- och förmånssystem är nödvändiga för en friktionsfri och fortlöpande omfördelning av arbetskraft till mer produktiva verksamhetsområden, för att uppmuntra integreringen eller återintegreringen av personer som påverkas av övergångar mellan anställningar eller är utestängda från arbetsmarknaden, minska segmentering och främja ekonomisk och social konvergens, bland annat genom att öka möjligheterna till sysselsättning av god kvalitet. De kommer också att leda till en mer verkningsfull automatisk stabilisering och starkare, hållbar och inkluderande tillväxt och sysselsättning, vilket är viktigt för att hantera de sociala utmaningarna i euroområdet.
               De reformer som krävs inbegriper i) förändringar i lagstiftning om anställningsskydd som syftar till tillförlitliga anställningsavtal som ger flexibilitet och trygghet för såväl arbetstagare som arbetsgivare, främjar övergångar på arbetsmarknaden, förebygger uppkomsten av en tudelad arbetsmarknad och gör det möjligt att anpassa arbetskostnader när så behövs; ett område där reformansträngningarna de senaste åren har varit särskilt intensiva, ii) utveckling av kompetens genom t förbättra utbildningssystemens effektivitet och resultat och de övergripande strategierna för livslångt lärande, med inriktning på arbetsmarknadens behov, iii) verkningsfull och aktiv arbetsmarknadspolitik för att hjälpa arbetslösa, inklusive långtidsarbetslösa, att komma tillbaka in på arbetsmarknaden och därigenom höja arbetsmarknadsdeltagandet och iv) moderna, hållbara och fullgoda system för socialt skydd som under hela livscykeln effektivt och ändamålsenligt bidrar till både social delaktighet och arbetsmarknadsintegration. Arbetsmarknadsresultaten kan också förbättras genom att omfördela beskattningen bort från arbete, särskilt för låginkomsttagare, samt säkerställa rättvisa skattesystem. Medlemsstater i euroområdet som har genomfört sådana reformer är mer motståndskraftiga och visar bättre resultat när det gäller sysselsättning och socialpolitik. Vid utformningen av sådana reformer måste hänsyn tas till deras potentiella sociala konsekvenser.

               (6)

               Upprättandet av bankunionen har gått framåt, men den har fortfarande inte genomförts till fullo. I linje med färdplanen från juni 2016, såsom den fastställts i rådets slutsatser av den 16 juni 2016, kommer arbetet att fortsätta för att fullborda bankunionen när det gäller riskminskning och riskspridning, inklusive ett europeiskt insättningsgarantisystem, och se till att den gemensamma säkerhetsmekanismen för den gemensamma resolutionsfonden görs operativ senast före utgången av fondens övergångsperiod enligt definitionen i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 806/2014 (3). Samtidigt som euroområdets banksektor totalt sett har blivit mer motståndskraftig sedan krisen, har trycket på bankerna stigit på grund av en rad faktorer, t.ex. en hög andel nödlidande lån, ineffektiva affärsmodeller och överkapacitet i vissa medlemsstater, vilket leder till låg lönsamhet och, i vissa fall, äventyrar livskraften. Detta tryck minskar bankernas förmåga att ge lån till ekonomin. Risker sprider sig även till den reala ekonomin, där både den offentliga och den icke-finansiella privata skuldsättningen förblir hög i vissa medlemsstater. Det finns ett behov av fortsatt ordnad skuldsanering i den privata sektorn genom kartläggning, förvaltning och vid behov omstrukturering av bärkraftiga gäldenärers skuld, när dessa har problem, och genom att lösa bestånd av skulder som inte kommer att återbetalas, så att kapital kan omallokeras snabbare och mer effektivt. Att hantera fortsatt höga nivåer av nödlidande lån och följa gemensamma principer vid utformningen av insolvensramverk för företag och hushåll, bland annat genom att förbättra nationella insolvensförfaranden och ramar för utomrättsliga uppgörelser, utgör i detta sammanhang centrala inslag i en framgångsrik och tillväxtfrämjande skuldsaneringsprocess.

               (7)

               Under 2016 gjordes vissa framsteg i fråga om de initiativ som presenterades i de fem ordförandenas rapport ”Färdigställandet av EU:s ekonomiska och monetära union” av den 22 juni 2015 som har utarbetats av Europeiska kommissionens ordförande i nära samarbete med ordförandena i Europeiska rådet, i Europeiska centralbanken, i Eurogruppen och i Europaparlamentet, såsom den ökade betydelsen av euroområdesdimensionen i den europeiska planeringsterminen, rådets rekommendation om nationella produktivitetsnämnder och inrättandet av den europeiska finanspolitiska nämnden inom kommissionen. Man arbetar också med att förbättra insynen och minska komplexiteten i det finanspolitiska regelverket och i november 2015 lämnade kommissionen ett förslag till ett europeiskt insättningsgarantisystem. Dessutom finns det mer övergripande utmaningar att hantera i ljuset av de fem ordförandenas rapport. Den 1 mars 2017 lade kommissionen fram en vitbok om EU:s framtid, som även omfattar EMU:s framtid. Enighet om en funktionsduglig väg framåt kräver en gemensam känsla av ägarskap och av att alla arbetar mot samma mål bland euroområdets samtliga medlemsstater och unionens institutioner, och även bland medlemsstater utanför euroområdet, eftersom ett starkt EMU kommer att bidra till att hantera de utmaningar som unionen står inför på ett mer kraftfullt sätt och kommer att få en positiv inverkan även på medlemsstaterna utanför euroområdet. I detta avseende är det viktigt att diskussionerna om färdigställandet av EMU förs på ett sätt som är öppet och transparent gentemot medlemsstater utanför euroområdet, med full respekt för unionens inre marknad, och att relevanta initiativ när så är lämpligt är öppna för medlemsstater utanför euroområdet på likvärdig grund.

               (8)

               Sysselsättningskommittén och kommittén för socialt skydd har hörts i fråga om de sysselsättningsmässiga och sociala aspekterna av denna rekommendation.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaterna i euroområdet att under 2017–2018, enskilt och gemensamt, vidta följande åtgärder inom Eurogruppen:

               1.

               Driva en politik som stödjer hållbar och inkluderande tillväxt på kort och lång sikt och förbättrar anpassningsförmåga, ombalansering och konvergens. Prioritera reformer som höjer produktiviteten, förbättrar den institutionella miljön och företagsklimatet, avlägsnar flaskhalsar för investeringar och stöder skapandet av arbetstillfällen. Medlemsstater med underskott i bytesbalansen eller hög utlandsskuld bör höja produktiviteten och samtidigt hålla tillbaka enhetsarbetskostnader. Medlemsstater med stora överskott i bytesbalansen bör prioritera åtgärder, bland annat strukturreformer och främjande av investeringar, som bidrar till att stärka den inhemska efterfrågan och tillväxtpotentialen.

               2.

               Inom finanspolitiken, sträva efter en lämplig balans mellan behovet av att säkerställa hållbarhet och behovet av att stödja investeringar för att stärka återhämtningen och därmed bidra till en lämplig samlad finanspolitisk inriktning och en mer balanserad policymix. Medlemsstater som enligt kommissionens bedömning riskerar att inte uppfylla sina skyldigheter enligt stabilitets- och tillväxtpakten under 2017 bör på grundval av detta i god tid vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnad. Omvänt uppmanas medlemsstater som överträffat sina mål på medellång sikt att fortsätta att prioritera investeringar för att ge fart åt den potentiella tillväxten samtidigt som man bevarar de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Medlemsstater som generellt väntas uppfylla stabilitets- och tillväxtpakten under 2017 bör säkerställa efterlevnad av pakten inom sina nationella budgetprocesser. Driva finanspolitik med full respekt för stabilitets- och tillväxtpakten, samtidigt som man på bästa sätt utnyttjar de befintliga reglernas flexibilitet. Medlemsstaterna bör rent generellt förbättra de offentliga finansernas sammansättning genom att skapa mer utrymme för materiella och immateriella investeringar och säkerställa att de nationella finanspolitiska ramverken fungerar effektivt.

               3.

               Genomföra reformer som främjar konkurrenskraft, skapande av arbetstillfällen, kvalitet i arbetet, motståndskraft och ekonomisk och social konvergens, som underbyggs av en verkningsfull social dialog. Dessa reformer bör förena i) tillförlitliga anställningsavtal som ger flexibilitet och trygghet för arbetstagare och arbetsgivare, ii) kvalitetsinriktade och effektiva utbildnings- och yrkesutbildningssystem samt heltäckande strategier för livslångt lärande inriktade på arbetsmarknadens behov, iii) effektiv och aktiv arbetsmarknadspolitik för att främja arbetsmarknadsdeltagande, iv) moderna, hållbara och fullgoda system för socialt skydd som under hela livscykeln på ett ändamålsenligt och effektivt sätt bidrar till social delaktighet och arbetsmarknadsintegration. Omfördela beskattningen bort från arbete, särskilt för låginkomsttagare och i medlemsstater där kostnadskonkurrenskraften ligger under genomsnittet i euroområdet, och göra omfördelningen budgetneutral i länder som saknar finanspolitiskt manöverutrymme.

               4.

               I linje med färdplanen från juni 2016 fortsätta att arbeta för att fullborda bankunionen på området riskminskning och riskspridning, inklusive ett europeiskt insättningsgarantisystem, och se till att den gemensamma säkerhetsmekanismen för den gemensamma resolutionsfonden görs operativ senast före utgången av fondens övergångsperiod. Utforma och genomföra en verksam strategi för hela euroområdet som komplement till tillsynsåtgärder för att hantera lönsamhetsrisker inom banksektorn, bland annat när det gäller den höga andelen nödlidande lån, ineffektiva affärsmodeller och överkapacitet. Främja en skuldsanering under ordnade former i medlemsstater med hög privat skuldsättning.

               5.

               Gå vidare med färdigställandet av EMU, med full respekt för unionens inre marknad och på ett öppet och transparent sätt gentemot medlemsstater utanför euroområdet. Fortsätta framåt med pågående initiativ och arbete med långsiktiga frågor avseende EMU, med vederbörlig hänsyn till kommissionens vitbok om EU:s framtid.

      Utfärdad i Bryssel den 21 mars 2017.

            På rådets vägnar

         E. SCICLUNA

            Ordförande

      (1)  Rådets rekommendation av den 20 september 2016 om inrättande av nationella produktivitetsnämnder (2016/C 349/01) (EUT C 349, 24.9.2016, s. 1).

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2015/1017 av den 25 juni 2015 om Europeiska fonden för strategiska investeringar, Europeiska centrumet för investeringsrådgivning och portalen för investeringsprojekt på europeisk nivå samt om ändring av förordningarna (EU) nr 1291/2013 och (EU) nr 1316/2013 – Europeiska fonden för strategiska investeringar (EUT L 169, 1.7.2015, s. 1).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 806/2014 av den 15 juli 2014 om fastställande av enhetliga regler och ett enhetligt förfarande för resolution av kreditinstitut och vissa värdepappersföretag inom ramen för en gemensam resolutionsmekanism och en gemensam resolutionsfond och om ändring av förordning (EU) nr 1093/2010 (EUT L 225, 30.7.2014, s. 1).


title: Rådets rekommendation av den 14 juli 2015 om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta

text:
               18.8.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 272/98

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 14 juli 2015
   om genomförande av de allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken för de medlemsstater som har euron som valuta
   (2015/C 272/26)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 136 jämförd med artikel 121.2,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               För att upprätthålla och stärka utvecklingen av euroområdet behövs ett uthålligt politiskt arbete som understödjer en balanserad anpassning i den privata och den offentliga sektorn och ökar ekonomins tillväxtpotential på medellång och lång sikt. Ekonomisk återhämtning är visserligen på gång i euroområdet, men den hämmas av sviterna efter de ekonomiska och finansiella kriserna, däribland pågående extern ombalansering, hög offentlig och privat skuldsättning med därtill knutet tryck för att minska skuldsättningen, ihållande strukturell stelhet på nationella arbets- och produktmarknader, hög arbetslöshet och lågt förtroende samt fortsatt svag investeringsvilja. Än så länge har genomförandet av de reformer som anges i de landspecifika rekommendationerna inte varit tillräckligt ambitiöst.

               (2)

               Euroområdet är mer än summan av medlemmarna. Ekonomierna i euroområdet är nära sammanflätade, vilket accentuerar behovet av starkare samordning av budget-, finans- och strukturpolitik. Den politiska hållningen i euroområdet bör främja tillväxt och sysselsättning och samtidigt säkerställa att framstegen när det gäller ombalansering upprätthålls och stöds. Medlemsstaterna i euroområdet har ett särskilt ansvar för verksam tillämpning av styrinstrumenten, vilka har stärkts väsentligt under senare år. Detta kräver ökat grupptryck till stöd för genomförandet av nationella reformer och en återhållsam budgetpolitik. Det kräver också att bedömningar av nationella reformer i större utsträckning görs utifrån ett euroområdesperspektiv, att potentiella återverkningar över gränserna hålls tillbaka och att politiska insatser av särskild betydelse för ett väl fungerande EMU uppmuntras.

               (3)

               Ambitiösa strukturreformer som moderniserar ekonomierna och höjer konkurrenskraft och tillväxtpotential genomförs fortfarande inte i tillräcklig utsträckning i euroområdet. Obalansernas omfattning före krisen, var man befinner sig i konjunkturcykeln och tillgängligt finanspolitiskt utrymme är faktorer som varierar kraftigt mellan medlemsstaterna. Trots förbättringar på arbetsmarknaderna och viss framgång med reformer som förbättrar arbetsmarknadernas motståndskraft, ligger arbetslösheten kvar på höga nivåer och långtidsarbetslösheten riskerar att bita sig fast och försämra den sociala situationen i de mest utsatta länderna. Extern ombalansering är på gång, men framstegen har varit ojämna och stora överskott i bytesbalansen kvarstår i några medlemsstater. Ambitiösa strukturreformer för arbets- och produktmarknader skulle underlätta den nödvändiga ekonomiska anpassningen inom euroområdet och främja tillväxt i de länder som genomför dem. Genom att ge ökad sysselsättning och lägre konsumentpriser bidrar reformerna också till bättre social integration. Om strukturreformerna genomförs gemensamt i medlemsstaterna, kommer de att ge fördelar för hela euroområdet genom positiva återverkningar via handels- och finanskanaler. Detta skulle också stimulera resten av euroområdet att välja rätt politik. De tematiska diskussionerna i Eurogruppen kan bidra till denna process genom att bedöma och utvärdera reformerna och deras inverkan på hela euroområdet. Detta kan ske genom att man lär av bästa praxis och enas om gemensamma principer för lämpliga reformer och grupptryck. Med hänsyn till anpassningsprocessen på nationell nivå och därmed euroområdets sätt att fungera är det särskilt viktigt med regelbunden övervakning av hur reformarbetet framskrider i medlemsstater med mycket stora obalanser och med sådana obalanser som kräver beslutsamma åtgärder.

               (4)

               En av de allvarligaste politiska utmaningarna för euroområdet är att minska statsskulden genom en ansvarsfull finanspolitik. Tack vare konsolideringssträvandena under de senaste åren har den finanspolitiska situationen i euroområdet förbättrats, men samordningen av finanspolitiken är fortfarande inte optimal. Ett antal medlemsstater i euroområdet behöver fortsätta att anpassa finanspolitiken för att få ned hög skuldsättning. Andra länder har större manöverutrymme och skulle kunna använda det till att uppmuntra inhemsk efterfrågan, särskilt investeringar, vilket skulle stödja inhemsk tillväxt och euroområdet i sin helhet. Flexibiliteten i stabilitets- och tillväxtpaktens regler tillåter medlemsstaterna att underlätta strukturreformer och investeringar inom ramen för det gemensamt överenskomna regelverket. De finanspolitiska strategierna är ännu inte tillräckligt tillväxtfrämjande. På intäktssidan finns, trots ökad samordning inom Eurogruppen, ytterligare utrymme för att förbättra skattesystemens effektivitet och krympa skattekilen på arbete. På utgiftssidan krävs större inriktning på offentliga investeringar baserade på sunda lönsamhetsanalyser samt andra offentliga utgifter med starka och positiva tillväxteffekter. Utgiftsanalyser har tydligt visat att den offentliga förvaltningen behöver effektiviseras. Väl fungerande nationella finanspolitiska regelverk kommer att stödja denna process.

               (5)

               Förhållandena på finansmarknaderna i euroområdet har blivit bättre, men utlåningen till den privata sektorn ligger fortsatt på en låg nivå och finansmarknaderna är fragmenterade. Detta hämmar investeringarna i euroområdet. Resultatet är en stor investeringsklyfta, samtidigt som investeringsbehov finns både i form av materiella och immateriella investeringar. EU:s investeringsplan erbjuder möjligheter att mobilisera investeringar och kanalisera dem till produktiv användning. Effekten av investeringsplanen och ECB:s utökade program för köp av tillgångar kommer dock att bli större, när de åtföljs av åtgärder inom den bredare finanssektorn som sätter fart på kreditflödena, fyller på kapitalmarknaderna och stärker ekonomins långsiktiga finansiering. Bankunionen är på väg att fullbordas och kommer att stöttas av enhetliga regler och konsekvent tillämpning av dem. Bättre integrerade och effektivare kapitalmarknader skulle mobilisera ytterligare finansiering för investeringar, göra europeisk ekonomi mindre beroende av banker och göra dess finansmarknader mer balanserade och mer stabila.

               (6)

               Utan att förringa den senaste tidens framgångar med att stärka EMU, kräver dagens utmaningar insatser för att fullborda utformningen. En vidareutveckling av EMU måste ske stegvis och kombinera disciplin med solidaritet. Europeiska kommissionens ordförande kommer tillsammans med ordförandena för Europeiska rådet, Europaparlamentet, Europeiska centralbanken och Eurogruppen att förbereda nästa steg för bättre ekonomisk styrning i euroområdet.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS medlemsstaterna i euroområdet att vidta följande åtgärder inom Eurogruppen under perioden 2015–2016:

               1.

               Använda grupptryck för att främja strukturreformer som underlättar korrigering av stora interna eller externa skulder och stöder investeringar. Regelbundet bedöma framstegen i reformarbetet i de medlemsstater som kräver särskild övervakning inom ramen för förfarandet vid makroekonomiska obalanser. Fortsätta den regelbundna tematiska bedömningen av strukturreformerna. Ta beslut på våren 2016 om uppföljningen av samordningsövningen för minskning av den stora skattekilen på arbete och om reformer för tjänstemarknaderna.

               2.

               Samordna finanspolitiken för att säkerställa att euroområdets samlade finanspolitiska hållning är i samklang med hållbarhetsrisker och konjunktursvängningar. Detta ska inte påverka uppfyllandet av kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Hålla tematiska diskussioner senast våren 2016 om förbättringar i de offentliga finansernas kvalitet och hållbarhet, med särskild inriktning på prioritering av materiella och immateriella investeringar på nationell nivå och EU-nivå, och om hur skattesystemen kan göras mer tillväxtfrämjande. Övervaka att de nyligen stärkta nationella finanspolitiska regelverken har eftersträvad verkan.

               3.

               Säkerställa att följande fullföljs i god tid: uppföljningen av Europeiska Centralbankens omfattande bedömning, genomförandet av Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU (3) (direktivet om återhämtning och resolution av banker), ratificering av det mellanstatliga avtalet om den gemensamma resolutionsfonden och säkerställande av att fonden är fullt operativ från januari 2016. Främja åtgärder inriktade på att öka utbudet av finansiering på marknaden, förbättra de små och medelstora företagens möjligheter att få kredit samt utveckla alternativa finansieringskällor. Uppmuntra till ytterligare reformer av nationella insolvensregler.

               4.

               Fortsätta arbetet på att fördjupa den ekonomiska och monetära unionen och bidra till ett bättre regelverk för ekonomisk övervakning inom ramen för rapporten om de kommande stegen för en bättre ekonomisk styrning inom euroområdet, som har utarbetats av Europeiska kommissionens ordförande Jean-Claude Juncker i nära samarbete med Europeiska rådets ordförande Donald Tusk, Europaparlamentets ordförande Martin Schulz, Europeiska centralbankens ordförande Mario Draghi och Eurogruppens ordförande Jeroen Dijsselbloem, samt uppföljningen av denna.

      Utfärdad i Bryssel den 14 juli 2015.

            På rådets vägnar

         P. GRAMEGNA

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU av den 15 maj 2014 om inrättande av en ram för återhämtning och resolution av kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av rådets direktiv 82/891/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/24/EG, 2002/47/EG, 2004/25/EG, 2005/56/EG, 2007/36/EG, 2011/35/EU, 2012/30/EU och 2013/36/EU samt Europaparlamentets och rådets förordningar (EU) nr 1093/2010 och (EU) nr 648/2012 (EUT L 173, 12.6.2014, s. 190).


title: Rekommendation till rådets rekommendation i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Förenade kungariket att upphöra

text:
     SV

SV        SV
 ---pagebreak---                        EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION

                                                        Bryssel den 2.7.2008
                                                        SEK(2008) 2189 slutlig

                                        Rekommendation till

                                 RÅDETS REKOMMENDATION

     i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Förenade kungariket
                                               att upphöra

                                     (framlagt av kommissionen)

SV                                                                                SV
 ---pagebreak---                                            Rekommendation till

                                   RÅDETS REKOMMENDATION

     i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott i Förenade kungariket
                                               att upphöra

     EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION

     med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 104,

     med beaktande av kommissionens rekommendation, och

     av följande skäl:

     (1)    Enligt artikel 104 i fördraget ska ett förfarande vid alltför stora underskott inledas för
            att säkerställa att medlemsstaterna undviker alltför stora offentliga underskott eller att
            de korrigerar sådana underskott när de uppstår.

     (2)    Enligt punkt 5 i protokollet om vissa bestämmelser angående Förenade konungariket
            Storbritannien och Nordirland gäller skyldigheten enligt artikel 104.1 i fördraget om
            att undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns finanser för Förenade
            kungariket endast om det går över till den tredje etappen av den ekonomiska och
            monetära unionen1. Då Förenade kungariket befinner sig i den andra etappen av den
            ekonomiska och monetära unionen ska landet enligt artikel 116.4 i fördraget sträva
            efter att undvika alltför stora underskott i den offentliga sektorns finanser.

     (3)    Stabilitets- och tillväxtpakten syftar till att genom sunda offentliga finanser stärka
            förutsättningarna för prisstabilitet och stark hållbar tillväxt som kan bidra till ökad
            sysselsättning.

     (4)    Rådet beslutade den 8 juli 2008 i enlighet med artikel 104.6 i fördraget att det
            föreligger ett alltför stort underskott i Förenade kungariket.

     (5)    I enlighet med artikel 104.7 i fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr
            1467/97 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför
            stora underskott2 (som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten), ska rådet också
            ge rekommendationer till den berörda medlemsstaten i syfte att få situationen med ett
            alltför stort underskott att upphöra inom en viss tid. I rekommendationen ska en
            tidsfrist på högst sex månader fastställas inom vilken de berörda medlemsstaterna ska
            vidta effektiva åtgärder för att komma till rätta med det alltför stora underskottet samt
            en tidsfrist för korrigeringen av det alltför stora underskottet, vilken bör slutföras

     1
            http://eur-lex.europa.eu/LexUriServ/LexUriServ.do?uri=CELEX:12006E/PRO/25:SV:HTML
     2
            EGT L 209, 2.8.1997, s. 6. Förordningen ändrad genom förordning (EG) nr 1056/2005 (EUT L 174,
            7.7.2005, s. 5).

SV                                                   2                                                      SV
 ---pagebreak---            under det år (under budgetåret i Förenade kungarikets fall) som följer på året då
           underskottet konstaterades om det inte föreligger särskilda omständigheter. För att
           besluta om det föreligger särskilda omständigheter ska hänsyn tas till ”faktorer av
           betydelse”, som förtydligas i artikel 2.3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97. Enligt
           artikel 3.4 i den förordningen ska rådet i en rekommendation till en medlemsstat om
           att korrigera ett alltför stort underskott som riktmärke begära en årlig minsta
           förbättring av det konjunkturrensade saldot på 0,5 % av BNP.

     (6)   I sin vårprognos för 2008 beräknade kommissionen att det offentliga underskottet med
           en oförändrad politik skulle öka från 2,9 % av BNP under budgetåret 2007/2008 till
           3,3 % under 2008/2009, och ligga på 3,3 % under 2009/2010. Den reala BNP-
           tillväxten beräknades, efter ett utfall på 3,0 % 2007, minska till 1,7 % 2008 och till 1,6
           % 2009. Mot bakgrund av att konjunkturläget utvecklades från ett positivt
           produktionsgap under 2007 till ett negativt under 2008, beräknades underskottet i
           konjunkturrensade termer att öka från 3,0 % av BNP 2007/2008 till 3,1 % av BNP
           2008/2009. Därefter beräknades underskottet i konjunkturrensade termer minska till
           2,9 % av BNP under 2009/2010, till följd av de sammantagna effekterna av olika
           diskretionära åtgärder, som den högre skatt på alkohol och motorfordon som infördes i
           2008 års budget, och en liten planerad minskning av den offentliga utgiftskvoten.
           Bland annat till följd av betydande beräknade primära underskott förutsågs den
           offentliga bruttoskulden öka från 43,2 % av BNP budgetåret 2007/2008 till 47,5 % av
           BNP 2009/2010.

     (7)   I Förenade kungarikets budget för 2008 lade myndigheterna fram budgetplaner som
           visade ett underskott i den offentliga sektorns finanser på 3,2 % av BNP för
           2008/2009, vilket därefter beräknas minska till 2,8 % 2009/2010. Underskottssiffran
           för det senare budgetåret är lägre än motsvarande siffra i kommissionens vårprognos
           2008 (3,3 % av BNP), främst på grund av skillnader i förväntad BNP-tillväxt under
           2009/2010. Efter 2008 års budget och kommissionens vårprognos anmälde Förenade
           kungariket den 13 maj 2008 för budgetåret 2008/2009 ytterligare skatteåtgärder i form
           av förändringar i nivåerna för inkomstskatt för fysiska personer. Förändringarna
           väntas minska intäkterna från inkomstskatt från fysiska personer under 2008/2009 och
           kommer att finansieras genom nya statlig upplåning. Om inget annat inträffar kommer
           detta att leda till en ökning av 2008/2009 års underskottskvot med 0,2 procentandelar
           jämfört med kommissionens prognos3, till ungefär 3,5 % av BNP, med en liknande
           effekt på det strukturella underskottet. Dessutom antyds det i Förenade kungarikets
           yttrande att det finns risk för att underskottet för 2009/2010 också ska bli större än vad
           som förutsågs i vårprognosen.

     (8)   För Förenade kungariket finns inget som tyder på att det med beaktande av faktorer av
           betydelse, vilka förtydligas i artikel 2.3 i förordning (EG) nr 1467/97 och bedöms i
           kommissionens rapport enligt artikel 104.3, föreligger särskilda omständigheter som
           berättigar till en avvikelse från den normala tidsfristen för att korrigera underskottet.
           BNP-tillväxten förväntas visserligen dämpas under 2008 och 2009, i förhållande till
           tillväxtpotentialen, vilket ger ett negativt produktionsgap, men BNP-tillväxten
           förväntas förbli positiv under hela den period som omfattas av vårprognosen, med

     3
           I Förenade kungarikets meddelande om inkomstskatt som offentliggjordes den 13 maj 2008 angavs
           kostnaderna för skatteminskningen till 2,7 miljarder pund för 2008/2009, vilket enligt kommissionens
           beräkningar motsvarar 0,2 % av BNP.

SV                                                     3                                                          SV
 ---pagebreak---             årliga tillväxtsiffror över 1,5 % för 2008 och 2009. En tidsfrist bör sättas för
            korrigeringen av det alltför stora underskottet i enlighet med ovan nämnda förordning,
            så att korrigeringen kan slutföras under det år som följer på att underskottet
            konstaterades. För Förenade kungariket upptäcktes underskottet under 2008 på
            grundval av ett planerat underskott för 2008/2009 som översteg referensvärdet på 3 %
            av BNP. Därför bör det nominella underskottet minskas under referensvärdet på 3 %
            av BNP senast till budgetåret 2009/2010. Om denna korrigering ska kunna bli hållbar
            måste Förenade kungarikets myndigheter enligt kommissionens vårprognos uppnå en
            strukturell förbättring på minst 0,5 % av BNP under 2009/2010.

     (9)    Enligt rådets uppfattning bör åtgärder för att konsolidera de offentliga finanserna
            säkerställa en varaktig förbättring av saldot i den offentliga sektorns finanser samtidigt
            som de bör inriktas på att höja de offentliga finansernas kvalitet och stärka ekonomins
            tillväxtpotential. Korrigeringen av de offentliga finanserna i Förenade kungariket bör
            överensstämma med dessa målsättningar.

     HÄRIGENOM REKOMMENDERAS

     – Förenade kungarikets myndigheter att i enlighet med artikel 3.4 i rådets förordning (EG) nr
       1467/97 snarast, och senast under budgetåret 2009/2010, få situationen med ett alltför stort
       underskott att upphöra genom att minska underskottet i den offentliga sektorns finanser
       under 3 % av BNP på ett trovärdigt och varaktigt sätt.

     – I detta syfte bör Förenade kungarikets myndigheter enligt kommissionens vårprognos 2008
       säkerställa en strukturell förbättring på minst 0,5 % av BNP under 2009/2010.

     Rådet fastställer den 8 januari 2009 som tidsfrist för Förenade kungarikets myndigheter att
     vidta effektiva åtgärder i detta syfte.

     Rådet uppmanar vidare Förenade kungarikets myndigheter att se till att
     budgetkonsolideringen fullföljs med ett medelfristigt budgetmål när väl det alltför stora
     underskottet har korrigerats, som (i) ger en tillräcklig säkerhetsmarginal i förhållande till
     referensvärdet för det offentliga underskottet på 3 % av BNP, (ii) bibehåller betryggande
     skuldnivåer som tar hänsyn till den åldrande befolkningens ekonomiska och budgetmässiga
     effekter, och (iii) med hänsyn till punkterna (i) och (ii), ger budgetutrymme, särskilt med
     tanke på behovet av offentliga investeringar.

     Denna rekommendation riktar sig till Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland.

     Utfärdad i Bryssel den

                                                  På rådets vägnar
                                                  Ordförande

SV                                                  4                                                    SV


title: Rådets rekommendation av den 11 juli 2017 om Österrikes nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram 2017

text:
               9.8.2017

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 261/83

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 11 juli 2017
   om Österrikes nationella reformprogram 2017 med avgivande av rådets yttrande om Österrikes stabilitetsprogram 2017
   (2017/C 261/19)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 16 november 2016 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten som inledde 2017 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 9–10 mars 2017. Den 16 november 2016 antog kommissionen, på grundval av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 (2), rapporten om förvarningsmekanismen, där Österrike inte angavs som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet som Europeiska rådet godkände den 9–10 mars 2017. Den 21 mars 2017 antog rådet rekommendationen om den ekonomiska politiken i euroområdet (nedan kallad rekommendationen för euroområdet) (3).

               (2)

               Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Österrike, i egenskap av en medlemsstat som har euron som valuta, se till att rekommendationen för euroområdet, som återspeglas i rekommendation 1, genomförs fullständigt och i tid.

               (3)

               Landsrapporten 2017 för Österrike offentliggjordes den 22 februari 2017. Den innehöll en bedömning av hur väl Österrike hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som rådet antog den 12 juli 2016, med uppföljningen av tidigare års landsspecifika rekommendationer och med sina nationella Europa 2020-mål.

               (4)

               Den 21 april 2017 lade Österrike fram sitt nationella reformprogram för 2017 och den 2 maj 2017 sitt stabilitetsprogram för 2017. För att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt.

               (5)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna (nedan kallade ESI-fonderna) för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ser över och föreslår ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpningen av åtgärder som sammanlänkar effektiva ESI-fonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa den bestämmelsen.

               (6)

               Österrike omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. I sitt stabilitetsprogram för 2017 förutspår regeringen att det totala underskottet kommer att förbättras till 1,0 % av BNP under 2017 för att därefter nå 0,3 % av BNP 2021. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,45 % av BNP fram till 2016 och därefter 0,5 % av BNP – förväntas uppnås 2019. Enligt stabilitetsprogrammet kommer den offentliga skuldkvoten att sjunka successivt till 71,0 % av BNP 2021, från 84,6 % 2016. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är gynnsamt, utifrån antagandet om en stark ökning av investeringarna och exporten under 2017 och 2018.

               (7)

               I stabilitetsprogrammet anges att den exceptionella flyktingströmmen och säkerhetsrelaterade åtgärder kommer att få en betydande inverkan på budgeten, och i programmet ingår uppgifter som visar på dessa extra budgetutgifters art och omfattning. Enligt kommissionen uppgick de extra utgifter som kan beaktas under 2016 till 0,25 % av BNP för den exceptionella flyktingströmmen och till 0,04 % av BNP för säkerhetsrelaterade åtgärder. Den extra effekten på budgeten förorsakad av säkerhetsrelaterade åtgärder uppskattas för närvarande till 0,01 % av BNP under 2017 jämfört med 2016. Bestämmelserna i artikel 5.1 och artikel 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att ta hänsyn till de här extrautgifterna, eftersom flyktingströmmen och det allvarliga terroristhotet är ovanliga händelser och deras effekt på Österrikes offentliga finanser stora och eftersom hållbarheten inte torde äventyras av att man tillåter en tillfällig avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga budgetmålet. Därför har den efterfrågade anpassningen på väg mot det medelfristiga budgetmålet för 2016 sänkts med hänsyn till extrautgifterna på grund av flyktingströmmen och de säkerhetsrelaterade utgifterna. I fråga om 2017 kommer en slutbedömning, också av de belopp som kan beaktas, att göras våren 2018, utifrån de österrikiska myndigheternas faktiska uppgifter.

               (8)

               Den 12 juli 2016 rekommenderade rådet att Österrike ska säkerställa att avvikelsen från det medelfristiga budgetmålet begränsas till vad som tillåts på grund av den exceptionella flyktingströmmens inverkan på budgeten (5) och på så sätt uppnå en årlig finanspolitisk korrigering om 0,3 % av BNP 2017, såvida inte de medelfristiga budgetmålen kan uppnås med mindre ansträngning. Utifrån kommissionens vårprognos 2017 måste det strukturella saldot förbli stabilt 2017, med hänsyn till de beviljade avvikelserna. Kommissionens prognos tyder på en risk för en viss avvikelse från det kravet under 2017. Under 2018 bör Österrike, enligt kommissionens vårprognos 2017, se till att den nominella tillväxten för nettobeloppet för de primära offentliga utgifterna (6) inte överskrider 2,2 %, vilket motsvarar en förbättring av det strukturella saldot med 0,3 % av BNP (7). Om det inte blir några politiska förändringar finns det risk för en viss avvikelse från det kravet under 2018. Österrike förväntas ändå följa reglerna för skuldkriteriet under 2017 och 2018. Sammantaget anser rådet att Österrike måste vara redo att vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnad under 2017 och 2018.

               (9)

               Utgifterna för pensioner och hälso- och sjukvård utgör en medelhög risk för den finanspolitiska hållbarheten på medellång och lång sikt, på grund av den snabbt ökande åldrande befolkningen. Österrikes offentliga utgifter för pensioner är relativt höga jämfört med andra medlemsstater och förväntas öka med 0,5 procentenheter av BNP fram till 2060. Detta ska jämföras med unionsgenomsnittet som förväntas minska med 0,2 procentenheter av BNP under samma period. Den faktiska pensionsåldern är fortfarande låg trots reformer på senare tid och är en av de främsta faktorerna bakom de höga pensionsutgifterna. Uttryckt som den genomsnittliga åldern för utträde från arbetsmarknaden är det 62 år och 6 månader för män och 61 år för kvinnor, viket ligger under unionsgenomsnittet på 63 år och 7 månader för män och 62 år och 7 månader för kvinnor (2014). Den nuvarande lagstadgade pensionsåldern för kvinnor på 60 år är dessutom bland de lägsta i unionen, och kommer inte att börja harmoniseras med männens pensionsålder förrän 2024. Om den lagstadgade pensionsåldern kopplades till förändringar av den förväntade livslängden skulle det bidra till att säkerställa hållbarheten för pensioner med tanke på den åldrande befolkningen, och även genom att bidra till en höjning av den faktiska pensionsåldern.

               (10)

               När det gäller hälso- och sjukvården förväntas de offentliga utgifterna på medellång och lång sikt öka avsevärt från redan höga nivåer, med 1,3 procentenheter av BNP till 2060, jämfört med unionsgenomsnittet på 0,9 procentenheter. Den främsta orsaken till de höga hälso- och sjukvårdskostnaderna är den stora sjukhussektorn, medan den billigare öppenvården underutnyttjas. Sjukhusens andel av de totala hälso- och sjukvårdsutgifterna är en av de högsta i unionen. Nyare initiativ i syfte att stärka tillhandahållandet av primärvård måste därför genomföras genomgående, även genom att stödja nya ekonomiska avtal mellan vårdgivare och socialförsäkringen. Österrikes sjukhussektor använder dessutom i otillräcklig grad effektiv offentlig upphandling, så som unionsomfattande upphandling (0,23 % av BNP jämfört med 0,62 % som är unionsgenomsnittet), samlad upphandling och icke-kostnadsrelaterade tilldelningskriterier.

               (11)

               2017 års lag om inkomstutjämning har bidragit till att förenkla de ekonomiska relationerna mellan de olika nivåerna av den offentliga förvaltningen i Österrike. Ändå är den finanspolitiska ramen i Österrike fortfarande alltför komplex när det gäller befogenheter och finansiella arrangemang, och det råder fortfarande bristande överensstämmelse mellan de lokala och federala myndigheternas begränsade beskattningsrättsbefogenheter och bredare utgiftsansvar.

               (12)

               Även om 2016 års skattereform innebar att skattekilen minskade från 49,5 % till 46,7 %, är den relativt hög jämfört med unionssnittet på 40,6 % (siffrorna hänvisar till en ensamstående löntagare med medelinkomst utan barn). I brist på en indexering av inkomstskatteskalan efter inflationen, kommer skattekilen successivt att öka igen till följd av den årliga skattemässiga bromseffekten (fiscal drag). Däremot underutnyttjas mer tillväxtfrämjande inkomstkällor, som fastighetskatt, främst på grund av att skatteunderlaget är föråldrat. Inkomsterna från fastighetskatt är mycket låga i Österrike, 0,2 % av BNP jämfört med unionsgenomsnittet på 1,6 % av BNP 2014. Det samma gäller den implicita skattesatsen på energi i Österrike som är relativt låg, vilket tyder på en outnyttjad potential för miljöskatter, vilket också omfattar positiva beteendeincitament.

               (13)

               Även om arbetsmarknaden är bättre i Österrike än i de flesta andra medlemsstater, finns det ändå problem. Framför allt är kvinnornas arbetsmarknadspotential underutnyttjad, vilket visar sig i de stora löneskillnaderna mellan kvinnor och män, bland annat på grund av den stora andelen deltidsanställningar. Under 2015 var löneskillnaden mellan könen 21,7 %, jämfört med unionsgenomsnittet på 16,3 %. Den höga, över genomsnittet, andelen kvinnor som arbetar deltid beror i hög grad på omsorgsansvar för barn och äldre. Antalet barnomsorgsplatser för barn under 3 år var 25,5 % 2015, fortfarande långt under Barcelonamålet på 33 %.

               (14)

               Österrike har redan överträffat sina nationella Europa 2020-mål för utbildning. Utbildningsresultaten beror dock i hög grad på socio-ekonomisk bakgrund, vilket bekräftas av resultaten i OECD:s program för internationell utvärdering av elevprestationer (Pisa) 2015. Dessutom är utbildningsresultaten för elever med invandrarbakgrund avsevärt sämre än för andra. Under 2016 var risken att lämna skolan utan gymnasieutbildning 2,7 gånger högre för utlandsfödda elever än för elever födda i Österrike. Integrationsproblemen påverkar även barn födda i Österrike av invandrarföräldrar. Österrike står också inför utmaningar när det gäller att integrera ett stort antal asylsökande och flyktingar i utbildningssystemet.

               (15)

               Utvecklingen inom banksektorn tyder på en stadig om än långsam förbättring. Kapitaliseringen i österrikiska banker ligger fortfarande under övriga unionen och deras förmåga att generera vinster på den inhemska marknaden har varit svag. När det gäller internationell verksamhet har kvaliteten på tillgångarna och lönsamheten förbättrats ytterligare på många marknader i centrala, östra och sydöstra Europa, men det finns fortfarande sårbara områden. De höjda fastighetspriserna och den ökande hypoteksutlåningen understryker vikten av makrotillsynsåtgärder.

               (16)

               Investeringstillväxten var tillbaka i Österrike 2016 men investeringarna av små och medelstora företag och i tjänstesektorn var fortfarande svaga. Österrike har insett att det är viktigt med nyföretagande och företagstillväxt för nya investeringar (dvs. mer än ersättningsinvesteringar) och för motsvarande sysselsättningsskapande. Österrike har därför satt upp omfattande mål för att underlätta den digitala omvandlingen och för att åtgärda sin traditionellt låga andel nyföretag (7,4 % jämfört med unionsgenomsnittet på 10,8 %) och företagstillväxt (7,3 % företag med hög tillväxt jämfört med unionsgenomsnittet på 9,2 %). Vissa specifika åtgärder har redan aviserats, vilka innebär en kombination av minskade hinder för investeringar och förbättrade villkor för finansiering med eget kapital, främjande av entreprenörskap och skatteincitament.

               (17)

               Höga regelhinder kvarstår inom sektorn för företagstjänster och inom reglerade yrken, och restriktionerna är mer omfattande än unionsgenomsnittet, särskilt för arkitekter och ingenjörer. Dessutom är omsättningen i företagen lägre än unionsgenomsnittet för de här yrkena, liksom för advokater, revisorer/skatterådgivare, patentombud, fastighetsmäklare och turistguider, vilket verkar tyda på låg dynamik och konkurrens inom sektorn för professionella tjänster i Österrike. Till de här hindren hör bland annat 1) begränsningar för aktieinnehav och bolagsform för arkitekter, ingenjörer och patentombud, 2) sektorsövergripande restriktioner för arkitekter och ingenjörer, och 3) särskilt omfattande verksamhetsområden som är förbehållna arkitekter, ingenjörer och turistguider. Om de här hindren minskade skulle konkurrensen bli tuffare och fler företag kunna ta sig in på marknaden, vilket skulle gynna konsumenterna i form av lägre priser. Rekommendationer för att hantera denna fråga utfärdades i januari 2017 i ett meddelande från kommissionen, som en del i paketet för att motverka hinder på tjänstemarknaderna.

               (18)

               Österrike har lagt ned stort arbete på att ta emot asylsökande och integrera flyktingar och andra invandrare. Integreringen på arbetsmarknaden av personer med invandrarbakgrund, särskilt kvinnor födda utanför unionen och arbetssökande flyktingar, förblir dock en utmaning.

               (19)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen för 2017 gjort en omfattande analys av Österrikes ekonomiska politik och offentliggjort den i 2017 års landsrapport. Den har även bedömt stabilitetsprogrammet för 2017, det nationella reformprogrammet för 2017 samt uppföljningen av de rekommendationer Österrike har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Österrike utan också huruvida unionens regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på unionsnivå.

               (20)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet för 2017 och dess yttrande (8) återspeglas särskilt i rekommendation 1.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Österrike att under 2017 och 2018 vidta följande åtgärder:

               1.

               Fortsätta att föra en finanspolitik som är förenlig med kraven i den förebyggande delen av stabilitets- och tillväxtpakten, vilket innebär att nå det medelfristiga budgetmålet under 2018, med hänsyn till den tillåtna avvikelsen kopplad till ovanliga händelser. Säkerställa hållbarheten i hälso- och sjukvårdsystemet och pensionssystemet. Rationalisera och effektivisera befogenheterna mellan de olika myndighetsnivåerna och skapa överensstämmelse mellan deras finansierings- och utgiftsbefogenheter.

               2.

               Förbättra arbetsmarknadsresultatet för kvinnor genom att, bland annat, tillhandahålla omsorgstjänster på heltid. Förbättra utbildningsnivån hos ungdomar från utsatta grupper, särskilt de med utländsk bakgrund. Främja investeringar i tjänstesektorn genom att minska administrativa och rättsliga hinder, förenkla marknadsinträde och underlätta företagstillväxt.

      Utfärdad i Bryssel den 11 juli 2017.

            På rådets vägnar

         T. TÖNISTE

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (EUT L 306, 23.11.2011, s. 25).

      (3)  EUT C 92, 24.3.2017, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Österrike får avvika från sitt medelfristiga budgetmål 2017 och 2018 till följd av den exceptionella flyktingströmmens och de säkerhetsrelaterade åtgärdernas betydande inverkan på budgeten 2015 och 2016, eftersom tillfälliga avvikelser i vartdera fallet gäller under en sammanlagd period om tre år.

      (6)  De offentliga nettoutgifterna består av de totala offentliga utgifterna exklusive ränteutgifter, utgifter för unionsprogram som motsvaras fullt ut av inkomster från unionsmedel och icke-diskretionära förändringar i utgifterna för arbetslöshetsersättning. Nationellt finansierad fast bruttoinvestering fördelas över fyra år. Diskretionära åtgärder på inkomstsidan eller lagstadgade inkomstökningar är inräknade. Engångsåtgärder på såväl inkomst- som utgiftssidan är avräknade.

      (7)  I anpassningen för Österrikes del 2018 tas hänsyn till den tillåtna avvikelsen kopplad till ovanliga händelser som tilläts 2016 eftersom tillfälliga avvikelser gäller under en treårsperiod.

      (8)  I enlighet med artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Luxembourgand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Luxembourg, 2011-2014

text:
    EUROPEISKA KOMMISSIONEN

                                   Bryssel den 7.6.2011
                                   SEK(2011) 811 slutlig

                   Rekommendation till

             RÅDETS REKOMMENDATION

      om Luxemburgs nationella reformprogram 2011

                  och till rådets yttrande

om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

                  {SEK(2011) 724 slutlig}
 ---pagebreak---                                             Rekommendation till

                                    RÅDETS REKOMMENDATION

                           om Luxemburgs nationella reformprogram 2011

                                           och till rådets yttrande

                  om Luxemburgs uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014

     EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

     med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 121.2 och
     148.4,

     med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av
     övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den
     ekonomiska politiken1, särskilt artikel 5.3,

     med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation2,

     med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,

     med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,

     efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och

     av följande skäl:

     (1)    Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet Europeiska kommissionens förslag om att
            lansera en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020. Strategin bygger på
            en utökad samordning av den ekonomiska politiken med inriktning på ett antal
            nyckelområden där åtgärder måste vidtas för att stärka den hållbara tillväxten och
            konkurrenskraften inom EU.

     (2)    Rådet antog den 13 juli 2010 en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
            medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
            2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik3, vilka
            tillsammans utgör de ”integrerade riktlinjerna”. Medlemsstaterna uppmanades att
            beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och
            sysselsättningspolitik.

     1
            EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
     2
            EUT C , , s. .
     3
            Bibehålls för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011.

SV                                                      2                                              SV
 ---pagebreak---      (3)   Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första årliga tillväxtöversikten, som
           markerar inledningen av en ny planeringscykel för den ekonomiska styrningen i EU
           och den första europeiska planeringsterminen av integrerad förhandssamordning av
           den ekonomiska politiken, vilken är förankrad i Europa 2020-strategin.

     (4)   Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för finanspolitisk
           konsolidering och strukturreformer (i linje med rådets slutsatser av den 15 februari och
           7 mars 2011 och med hänvisning till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Däri
           underströks behovet att prioritera återställandet av sunda budgetställningar och
           hållbara offentliga finanser, få ned arbetslösheten genom arbetsmarknadsreformer och
           göra nya ansträngningar för att stärka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att
           omvandla dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets- eller
           konvergensprogram och nationella reformprogram.

     (5)   Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i
           euro plus-pakten att i tid lägga fram sina åtaganden så att de kan tas med i
           medlemsstaternas stabilitets- eller konvergensprogram och nationella reformprogram.

     (6)   Den 29 april 2011 lade Luxemburg fram 2011 års uppdatering av
           stabilitetsprogrammet, omfattande perioden 2011–2014, och sitt nationella
           reformprogram för 2011. För att kunna beakta inbördes samband mellan de båda
           programmen har de bedömts samtidigt.

     (7)   Med tanke på finanssektorns utomordentligt stora betydelse för Luxemburgs ekonomi
           har landet klarat den ekonomiska och finansiella krisen relativt bra. Efter att real BNP
           fallit med 3,6 % 2009 återhämtade sig ekonomin snabbt 2010. BNP ökade med
           omkring 3,5 %, pådrivet av en ökning av de offentliga utgifterna som regeringen
           beslutat om som en del av den ekonomiska återhämtningsplanen för Europa, liksom av
           en stark ökning av nettoexporten. Sysselsättningen förblev motståndskraftig, delvis för
           att man i ganska hög grad tillämpade arbetstidsförkortning, vilket också uppmuntrades
           av myndigheterna. Arbetslösheten började stiga i början av 2008 och stabiliserades
           sedan i stort sett på ungefär 6 %, vilket är en historiskt hög nivå för Luxemburg. Trots
           nedgången är de offentliga finanserna i Luxemburg, tack vare ett mycket gynnsamt
           utgångsläge, ganska sunda (ett underskott på 1,7 % och en bruttoskuld på 18,4 %
           2010).

     (8)   Utifrån en bedömning av det uppdaterade stabilitetsprogrammet enligt rådets
           förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenario som ligger
           till grund för prognoserna beträffande de offentliga finanserna är något försiktigt i
           jämförelse med kommissionens vårprognos för 2011. Enligt programmet är målet för
           2011 ett underskott på 1,0 %, vilket är i linje med kommissionens vårprognos. I
           programmet uppskattas att det nominella underskottet, vid oförändrad politik, kommer
           att försämras till 1,5 % av BNP 2012 innan det gradvis förbättras igen till 0,8 % av
           BNP 2014. Kommissionens prognos är något mer optimistisk, med ett beräknat
           underskott på 1,1 % av BNP för 2012, vilket grundar sig på ett gynnsammare
           makroekonomiskt scenario och en långsammare ökning av utgifterna. I programmet
           räknar man inte med att det medelfristiga målet (ett strukturellt överskott på 0,5 % av
           BNP) kommer att nås under programperioden 2011–2014. Det strukturella saldot (som
           räknats om av kommissionen utifrån uppgifterna i programmet, i enlighet med den
           allmänt vedertagna metoden) förväntas tvärtemot gradvis försämras från ett överskott
           på 0,3 % 2011 till ett underskott på 0,8 % 2014.

SV                                                 3                                                   SV
 ---pagebreak---      (9)    Eftersom BNP-tillväxten väntas förbli stabil kan Luxemburgs offentliga finanser dra
            fördel av ytterligare förbättringar av det strukturella saldot, så att det medelfristiga
            målet uppnås redan 2012. Detta skulle ge landet en säkerhetsmarginal mot en eventuell
            framtida ekonomisk nedgång och bidra till de offentliga finansernas långsiktiga
            hållbarhet. Med tanke på den beräknade effekten av de implicita skulder som är
            kopplade till en åldrande befolkning skulle landet också gynnas av ett ambitiösare
            medelfristigt mål.

     (10)   Under de kommande årtiondena väntas Luxemburg få den starkaste ökningen av
            åldersrelaterade offentliga utgifter i hela EU. Den kortfristiga finansieringen av
            pensionssystemet underlättas för närvarande av en låg äldrekvot, och den är delvis
            beroende av de pensionsavgifter som betalas av den relativt unga gruppen
            gränsgångare. I framtiden kommer båda dessa gynnsamma faktorer att försvinna och
            pensionskostnaderna väntas öka kraftigt. Även om regeringen har avsatt betydande
            tillgångar och pensionsreserverna fortfarande växer kommer dessa medel inte att räcka
            till för att garantera systemets hållbarhet. Dessutom är sysselsättningsgraden bland
            äldre arbetstagare (55–64 år) bara 38,2 % (2009), vilket är bland de lägsta i EU-27
            (EU-genomsnitt: 46 %). Den lagstadgade pensionsåldern är visserligen i princip 65 år,
            men Luxemburgs pensionssystem tillåter i många fall att människor går i pension
            tidigare, och det utan någon nämnvärd reduktion av pensionernas storlek (som
            dessutom är ganska hög). Detta har lett till att den genomsnittliga pensionsåldern är
            59,4 år, vilket medför ökade kostnader för pensionssystemet. Regeringens planer på en
            pensionsreform innehåller en ny modell som syftar till att arbetstagarna på frivillig
            basis ska jobba längre. Detta skulle förbättra pensionssystemets äldrekvot. Systemet
            skulle dock bara omfatta nya pensionärer, och bara gälla deras yrkesverksamma period
            efter reformens ikraftträdande. Den fulla effekten skulle därför märkas först efter
            40 år.

     (11)   Luxemburgs pris- och kostnadskonkurrenskraft har försämrats betydligt sedan början
            av det senaste årtiondet. Detta beror både på löne- och produktivitetsutvecklingen.
            Under perioden 2000–2010 steg enhetsarbetskostnaderna ungefär en och en halv gång
            snabbare i Luxemburg än genomsnittet i EU-15, och mer än fem gånger snabbare än i
            Tyskland. Regeringen och fackföreningarna har träffat en överenskommelse om att
            senarelägga tillämpningen av systemet med automatisk löneindexering från våren till
            oktober 2011. Detta kommer att medföra en betydande förändring av reallönetillväxten
            för 2011. Man har ännu inte fattat något beslut om den följande tröskeln. Med tanke på
            de rådande inflationsutsikterna kan nästa automatiska indexering komma att göras
            redan våren 2012, vilket skulle radera de tidigare vinsterna när det gäller
            kostnadskonkurrenskraft.

     (12)   Trots en historiskt stark ökning av sysselsättningen är sysselsättningsgraden för den
            bofasta befolkningen lägre än EU-genomsnittet, särskilt i åldersspektrumets båda
            ändar. Skapandet av nya arbetstillfällen på senare år har huvudsakligen kommit icke-
            bofasta till godo. Även om ökningen av arbetslösheten sedan 2008 delvis kan kopplas
            till konjunkturnedgången har den också, och i ökande grad, strukturella orsaker. Detta
            illustreras av det faktum att sysselsättningen under de tillväxtår som föregick krisen
            behövde öka med ungefär 4 % per år för att skapa en marginell minskning av
            arbetslösheten. Ungdomsarbetslösheten är relativt hög, 16,1 % 2010, jämfört med 6 %
            för den aktiva befolkningen i sin helhet. Arbetslösheten varierar stort mellan grupper
            med olika utbildningsnivå. Unga bofasta luxemburgare möter hård konkurrens om

SV                                                 4                                                   SV
 ---pagebreak---             tillgängliga arbeten från icke-bofasta, som ofta har samma eller t.o.m. högre
            kompetens.

     (13)   Luxemburgs regering har skisserat ett antal åtaganden inom ramen för euro plus-
            pakten4. Åtagandena avser alla de fyra områden som ingår i pakten. På det
            finanspolitiska området har regeringen godkänt huvuddragen i en pensionsreform och
            åtagit sig att slutföra denna till slutet av 2011. För att öka den finansiella stabiliteten
            fokuserar åtgärderna på att öka finanssektorns motståndskraft genom regleringar och
            övervakning på europeisk och internationell nivå samt att fortsätta ansträngningarna
            för att diversifiera Luxemburgs ekonomi. Sysselsättningsåtgärderna är i första hand
            inriktade på att göra den aktiva arbetsmarknadspolitiken effektivare (reform av
            ”administration de l'emploi”) och stimulera livslångt lärande i den privata sektorn
            genom högre statlig medfinansiering. Åtgärderna beträffande konkurrenskraft omfattar
            bl.a. en senareläggning av löneindexeringen, från våren 2011 (som anges i det
            automatiska indexeringssystemet) till oktober 2011 samt ett åtagande om att förhandla
            med arbetsmarknadens parter om en liknande senareläggning för 2012. Regeringen har
            också lovat att förbättra företagsklimatet genom administrativa förenklingar och bättre
            infrastruktur. Dessa åtgärder ligger i linje med den bredare reformagendan i
            stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet, och de berör bland annat
            områdena pensioner, konkurrenskraft, sysselsättning (särskilt bland ungdomar och
            äldre arbetstagare) och finanssektorn. En del av de föreslagna reformerna är dock inte
            tillräckligt ingående. Åtagandena inom euro plus-pakten har granskats och beaktats i
            rekommendationerna.

     (14)   Kommissionen har granskat stabilitetsprogrammet och det nationella
            reformprogrammet, inklusive Luxemburgs åtaganden inom euro plus-pakten5. Den har
            beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och
            socioekonomisk politik i Luxemburg utan även i vilken utsträckning som EU:s regler
            och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande
            ekonomiska styrningen i EU genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande
            av synpunkter på EU-nivå. Mot bakgrund av detta anser kommissionen att en
            ambitiösare minskning av underskottet för 2011 borde vara möjligt med tanke på de
            gynnsamma makroekonomiska utsikterna, och att en större finanspolitisk ansträngning
            skulle göra det möjligt att nå de medelfristiga målen redan 2012. Ytterligare åtgärder
            bör också vidtas för att reformera pensionssystemet och främja aktivt åldrande, öka
            konkurrenskraften och hjälpa unga människor att få arbete.

     (15)   Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat 2011 års uppdatering av
            stabilitetsprogrammet för Luxemburg, och dess yttrande6 avspeglas i synnerhet i dess
            rekommendation enligt (1) och (2) nedan. Rådet har, med beaktande av Europeiska
            rådets slutsatser av den 25 mars 2011, granskat Luxemburgs nationella
            reformprogram.

     4
            Närmare uppgifter om de åtaganden som gjorts inom euro plus-pakten finns i arbetsdokumentet
            SEK(2011) 724.
     5
            SEK(2011) 724.
     6
            Enligt artikel 5.3 i rådets förordning (EG) nr 1466/97.

SV                                                  5                                                     SV
 ---pagebreak---      HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Luxemburg att vidta följande åtgärder under perioden
     2011–2012:

     (1)     Dra fördel av de förbättrade konjunkturförhållandena för att öka de finanspolitiska
             ansträngningarna i syfte att ytterligare minska det nominella underskottet och nå det
             medelfristiga målet 2012.

     (2)     Föreslå och genomföra en brett upplagd pensionsreform för att säkerställa ett
             långsiktigt hållbart pensionssystem, och inleda detta arbete med åtgärder som ökar
             äldre arbetstagares deltagande på arbetsmarknaden, särskilt genom att motverka
             förtidspensionering och inbegripa åtgärder som kopplar den lagstadgade
             pensionsåldern till förväntad livslängd.

     (3)     Reformera, i samråd med arbetsmarknadens parter och i enlighet med nationell
             praxis, lönebildningssystemet för att se till att löneökningarna bättre återspeglar
             utvecklingen av arbetsproduktiviteten och konkurrenskraften.

     (4)     Vidta åtgärder för att minska ungdomsarbetslösheten genom att förstärka
             utbildningsinsatser som syftar till att bättre anpassa unga människors
             yrkeskompetens till arbetsmarknadens behov.

     Utfärdad i Bryssel den

                                                På rådets vägnar
                                                Ordförande

SV                                                6                                                  SV


title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 11 februari 2005 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banco de Portugal (ECB/2005/3)

text:
               26.2.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 50/6

      EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION

   av den 11 februari 2005
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Banco de Portugal
   (ECB/2005/3)
   (2005/C 50/06)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1 i denna, och
   av följande skäl:

               (1)

               Europeiska centralbankens (ECB) och Eurosystemets nationella centralbankers räkenskaper granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Genom sitt beslut 1999/70/EG av den 25 januari 1999 om de nationella centralbankernas externa revisorer (1) godkände Europeiska unionens råd PricewaterhouseCoopers – Auditores e Consultores, Lda. som externa revisorer för Banco de Portugal.

               (3)

               Efter en nyligen genomförd ändring i Portugisisk lag skall räkenskaper nu granskas enbart av revisores oficiais de contas (auktoriserade revisorer). Till följd av detta anser Banco de Portugal det lämpligt att ersätta PricewaterhouseCoopers – Auditores e Consultores, Lda. med PricewaterhouseCoopers & Associados – Sociedade de Revisores Oficiais de Contas, Lda., eftersom de förra inte är auktoriserade revisorer. ECB har inget att invända mot denna ändring.

               (4)

               Längden på de externa revisorernas förordnande ändras inte.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   PricewaterhouseCoopers & Associados – Sociedade de Revisores Oficiais de Contas, Lda. rekommenderas som externa revisorer för Banco de Portugal för ett år från och med räkenskapsåret 2004, med möjlighet till förlängning.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 11 februari 2005.

         Jean-Claude TRICHET

            ECB:s ordförande

      (1)  EGT L 22, 29.1.1999, s. 69. Beslutet senast ändrat genom beslut 2004/651/EG (EUT L 298, 23.9.2004, s. 23).