Avis juridique important

|

32001H0042

Kommissionens rekommendation av den 22 december 2000 om ett samordnat inspektionsprogram för gemenskapen för år 2001 för att säkerställa att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och vissa produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker följs (Text av betydelse för EES) [delgivet med nr K(2000) 4096]

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 011 , 16/01/2001 s. 0040 - 0045

Kommissionens rekommendationav den 22 december 2000om ett samordnat inspektionsprogram för gemenskapen för år 2001 för att säkerställa att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och vissa produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker följs[delgivet med nr K(2000) 4096](Text av betydelse för EES)(2001/42/EG)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,med beaktande av rådets direktiv 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål(1), senast ändrat genom kommissionens direktiv 2000/58/EG(2), särskilt artikel 7.2 b i detta,med beaktande av rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker(3), senast ändrat genom direktiv 2000/58/EG, särskilt artikel 4.2 b i detta, ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 7.2 b i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.2 b i direktiv 90/642/EEG skall kommissionen före den 31 december varje år förelägga Ständiga kommittén för växtskydd en rekommendation om ett samordnat inspektionsprogram för gemenskapen för att säkerställa att de gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställs i bilaga II till nämnda direktiv följs.(2) De erfarenheter som kommissionen och medlemsstaterna har av att fastställa, genomföra och rapportera om de tre tidigare årliga samordnade inspektionsprogrammen visar att fleråriga program verkar vara mest effektiva och praktiska. Denna rekommendation bör innehålla ramarna för framtida inspektionsprogram. Enligt artikel 1.1 i kommissionens förordning (EG) nr 645/2000(4) får kommissionens rekommendationer omfatta perioder på mellan ett och fem år.(3) Kommissionen bör successivt sträva efter ett system som gör det möjligt att beräkna det faktiska intaget av bekämpningsmedel via kosten i enlighet med andra stycket i artikel 7.3 i direktiv 86/362/EEG och andra stycket i artikel 4.3 i direktiv 90/642/EEG. För att underlätta undersökningen av om sådana beräkningar kan göras bör uppgifter om övervakningen av bekämpningsmedelsrester i ett antal livsmedel som utgör huvudbeståndsdel i den europeiska kosthållningen finnas tillgängliga. Med tanke på tillgängliga resurser för övervakningen av bekämpningsmedelsrester på nationell nivå kan medlemsstaterna endast analysera prov på 10 produkter varje år inom ett samordnat inspektionsprogram. Användningen av bekämpningsmedel ändras under löpande programperioder på fem år. Varje bekämpningsmedel bör i allmänhet övervakas i 20-30 livsmedel i en rad provserier som sträcker sig över tre år.(4) Övervakning av de bekämpningsmedelsrester som rekommenderas för 2001 kommer att göra det möjligt att använda uppgifterna angående bekämpningsmedlen acefat, benomyl-gruppen, klorpyrifos, iprodion och metamidofos för beräkningar av det faktiska intaget via kosten, eftersom dessa föreningar (grupp A i bilaga I A) redan övervakats under perioden 1996-2000. Fortsatt övervakning gör det lättare att fastställa förändringar av bekämpningsmedlens förekomst.(5) Övervakning av de bekämpningsmedelsrester som rekommenderas för perioden 2001-2004 kommer att göra det möjligt att använda uppgifterna angående bekämpningsmedlen diazinon, metalaxyl, metidation, tiabendazol och triazofos för beräkningar av det faktiska intaget via kosten, eftersom dessa föreningar (grupp B i bilaga I A) redan övervakats under perioden 1997-2000.(6) Övervakning av de bekämpningsmedelsrester som rekommenderas för perioden 2001-2004 kommer att göra det möjligt att använda uppgifterna angående bekämpningsmedlen deltametrin, endosulfan, imazalil, klorpyrifosmetyl, lambdacyhalotrin, maneb-gruppen, mekarbam, permetrin, pirimifosmetyl och vinklozolin för beräkningar av det faktiska intaget via kosten, eftersom dessa föreningar (grupp C i bilaga I A) redan övervakats under perioden 1998-2000.(7) Övervakning av de bekämpningsmedelsrester som rekommenderas för perioden 2000-2004 kommer att göra det möjligt att använda uppgifterna angående bekämpningsmedlen azinphos-methyl, kaptan, klortalonil, dichlofluanid, dikofol, dimetoat, folpet, malation, omethoat, procymidon, propyzamid och azoxystrobin för beräkningar av det faktiska intaget via kosten, eftersom dessa föreningar (grupp D i bilaga I A), förutom azoxystrobin, redan övervakats under perioden 1998-2000.(8) Övervakningen avseende disulfoton, forat, tiometon och oxydemeton-methyl kan inte göras med hjälp av analytiska metoder för rutinmässig övervakning av olika bekämpningsmedelsrester. När dessa restvärden antas föreligga bör data samlas in i de medlemsstater där det är mest sannolikt att bekämpningsmedelsresterna hittas.(9) Det behövs ett systematiskt statistiskt tillvägagångssätt beträffande antalet prover som skall tas under de samordnade inspektionerna. Ett sådant tillvägagångssätt har upprättats av Codex Alimentarius-kommissionen(5). På grundval av en binomialfördelning kan det beräknas att undersökning av sammanlagt 459 prover ger 99 % tillförlitlighet för påvisande av ett prov som innehåller bekämpningsmedelsrester över bestämningsgränsen om 1 % av produkterna av vegetabiliskt ursprung innehåller bekämpningsmedelsrester över bestämningsgränsen. Därför bör minst 459 prover tas runt om i gemenskapen, och de bör fördelas mellan medlemsstaterna på grundval av befolkningsmängd och antal konsumenter, varvid minst tolv prover skall tas per produkt och år och anges i bilaga I B.(10) Utkastet till riktlinjer för kvalitetskontrollen vid analys av bekämpningsmedelsrester, diskuterades av medlemsstaternas experter i Oeiras i Portugal den 15-16 september 1997 och undergruppen för bekämpningsmedelsrester till arbetsgruppen för växtskydd tog del av dem den 20-21 november 1997. Det råder enighet om att utkastet till riktlinjer så långt som möjligt bör tillämpas i medlemsstaternas analyslaboratorier och revideras utifrån de erfarenheter som görs. Riktlinjerna diskuterades och reviderades av medlemsstaternas experter i Aten, Grekland den 15-17 november 1999. De reviderade riktlinjerna kommer att underställas Ständiga kommittén för växtskydd och kommer att offentliggöras av kommissionen(6).(11) I artikel 4.2 a i direktiv 90/642/EEG föreskrivs att medlemsstaterna skall specificera de kriterier de tillämpat när de utarbetat nationella inspektionsprogram i samband med att de överlämnar information till kommissionen om genomförandet av dessa under det föregående året. Denna information skall omfatta de kriterier som tillämpats vid fastställandet av hur många prover som skall tas och analyser som skall utföras, de rapporteringsnivåer som tillämpats och enligt vilka kriterier dessa har fastställts. Närmare uppgifter om ackreditering av de laboratorier som utför analyserna enligt direktiv 93/99/EEG av den 29 oktober 1993 om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel(7) bör anges.(12) Information om resultaten av inspektionsprogrammen lämpar sig särskilt väl för elektronisk/datoriserad behandling, lagring och överföring. Kommissionen har utarbetat formateringar för uppgifter på diskett som kan överföras från medlemsstaterna till kommissionen. Medlemsstaterna bör därför kunna sända in sina rapporter till kommissionen i standardformatet. Det är effektivast om kommissionen utarbetar riktlinjer för den vidare utvecklingen av ett sådant standardformat.(13) De åtgärder som föreskrivs i denna rekommendation är förenliga med yttrandet från Ständiga kommittén för växtskydd.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA.Artikel 1Att provta och analysera de kombinationer av produkter och bekämpningsmedelsrester som anges i bilaga I A på grundval av det antal prov av varje produkt som tilldelas varje medlemsstat i bilaga I B och som i lämplig mån återspeglar medlemsstatens, gemenskapens och tredje lands marknadsandelar av medlemsstatens marknad. För minst ett bekämpningsmedel som eventuellt utgör en akut risk utförs en individuell analys av enheterna i samlingsprovet: två prov med ett lämpligt antal enheter tas, om möjligt produkter från en och samma producent; om bekämpningsmedlet påvisas i det första samlingsprovet skall enheterna i det andra provet analyseras var för sig. Kombinationerna forat/potatis och/eller metidation/äpple kommer 2001 att omfattas av denna bestämmelse.Artikel 2Att ta stickprov av produkter för analys av disulfoton, forat, tiometon och oxydemeton-methyl i de länder där det är tillåtet att använda dessa bekämpningsmedel för de produkterna, på grundval av det antal prov av varje produkt som har tilldelats varje enskild medlemsstat i bilaga I B.Artikel 3Att senast den 31 augusti 2001 rapportera resultaten för den del av den särskilda uppgiften som fördelats på år 2000 enligt bilaga I A, med angivande av de analysmetoder som tillämpats och de rapporteringsnivåer som uppnåtts, i enlighet med kvalitetskontrollförfarandena i Kvalitetskontroll vid analys av bekämpningsmedelsrester(8), i ett format - inbegripet elektroniskt - enligt Vägledning till medlemsstaterna med avseende på genomförandet av kommissionens rekommendationer om gemenskapens samordnade inspektionsprogram(9).Artikel 4Att senast den 31 augusti 2001 till kommissionen och övriga medlemsstater överlämna all den information som krävs enligt artikel 7.3 i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.3 i direktiv 90/642/EEG om 2000 års inspektioner för att säkerställa, åtminstone genom stickprov, att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester följs varvid bland annat följande skall anges:1) Resultaten av de nationella programmen för bekämpningsmedel som är förtecknade i bilaga II till direktiven 86/362/EEG och 90/642/EEG i förhållande till de harmoniserade gränsvärdena och, i de fall sådana ännu inte har fastställts på gemenskapsnivå, i förhållande till gällande nationella gränsvärden.2) Uppgifter om kvalitetskontrollen vid laboratorierna och särskilt uppgifter angående tillämpningen av riktlinjerna för kvalitetskontrollen vid analys av bekämpningsmedelsrester (Kvalitetskontroll vid analys av bekämpningsmedelsrester) som de inte har kunnat tillämpa eller där det har uppstått svårigheter vid tillämpningen.3) Uppgifter om ackreditering enligt artikel 3 i direktiv 93/99/EEG för de laboratorier som utför analyserna (däribland typ av ackreditering, ackrediteringsorgan och kopia av ackrediteringsbeslutet).4) Uppgifter om de kvalifikationstester och ringprov laboratoriet har deltagit i.Artikel 5Det planerade nationella programmet för övervakning av de gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställs genom direktiven 90/642/EEG och 86/362/EEG för 2002 skall senast den 30 september 2001 lämnas till kommissionen.Denna rekommendation riktar sig till medlemsstaterna.Utfärdad i Bryssel den 22 december 2000.På kommissionens vägnarDavid ByrneLedamot av kommissionen(1) EGT L 221, 7.8.1986, s. 37.(2) EGT L 244, 29.9.2000, s. 78.(3) EGT L 350, 14.12.1990, s. 71.(4) EGT L 78, 29.3.2000, s. 7.(5) Codex Alimentarius, rester av bekämpningsmedel i livsmedel, Rom 1994, ISBN 92-5-203271-1; vol. 2, s. 372.(6) För närvarande offentliggjord i EGT L 128, 21.5.1999, s. 30; en reviderad version kommer att göras tillgänglig som dok. SANCO/3103/2000 (http://europa.eu.int/comm/food/fs/ph_ps/pest/index_en.htm).(7) EGT L 290, 24.11.1993, s. 14.(8) Se fotnot 6.(9) EGT L 128, 21.5.1999, s. 48.BILAGA I AKombinationer av bekämpningsmedel/produkt som skall övervakas inom den särskilda uppgiften enligt artikel 1 i rekommendationen>Plats för tabell>BILAGA I BAntal prov av varje produkt som skall tas av varje medlemsstat inom det samordnade inspektionsprogrammet för gemenskapen för år 2001>Plats för tabell>BILAGA IISamordnade inspektionsprogram för åren 1996 till 2004 med beräknad upptagningsperiod och omfattning>Plats för tabell>z Äpplen, jordgubbar, vindruvor, tomater, sallat.y Mandariner, päron, bananer, bönor, potatis.x Apelsiner, persikor, morötter, spenat.w Blomkål, paprika, vete, melon.v Ris, gurka, huvudkål, ärtor.u Lök, purjolök, apelsinsaft, äppelsaft, råg.


title: Europeiska systemrisknämndens rekommendation av den 24 mars 2016 om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (ESRB/2016/3)

text:
               29.4.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 153/1

         EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS REKOMMENDATION
   av den 24 mars 2016
   om ändring av rekommendation ESRB/2015/2 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder
   (ESRB/2016/3)
   (2016/C 153/01)
   EUROPEISKA SYSTEMRISKNÄMNDENS STYRELSE HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1092/2010 av den 24 november 2010 om makrotillsyn av det finansiella systemet på EU-nivå och om inrättande av en europeisk systemrisknämnd (1), särskilt artikel 3 och artiklarna 16–18,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av den 26 juni 2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (2), särskilt artikel 458.8,
   med beaktande av Europeiska systemrisknämndens beslut ESRB/2011/1 av den 20 januari 2011 om arbetsordningen för Europeiska systemrisknämnden (3), särskilt artikel 15.3 e och artiklarna 18–20, och
   av följande skäl:

               (1)

               För att säkerställa en effektiv och konsekvent makrotillsyn bör beslutsfattare beakta sådana gränsöverskridande effekter som makrotillsynsåtgärder som vidtas i en viss medlemsstat medför, och i förekommande fall anta lämpliga makrotillsynsåtgärder baserade på ömsesidighet för att åtgärda dessa.

               (2)

               Ramverket för frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder som framgår av Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2015/2 (4) bör säkerställa att alla exponeringsbaserade makrotillsynsåtgärder som aktiveras i en medlemsstat även vidtas i de andra medlemsstaterna.

               (3)

               Mot bakgrund av den nya lagstiftning som antagits i Belgien avseende genomförandet av det riskvägda tillägget om 5 procentenheter som enligt artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 tillämpas på sådana exponeringar mot belgiska hypotekslån som kreditinstitut som använder internmetoden har, har Europeiska systemrisknämndens styrelse beslutat att inkludera de belgiska åtgärderna på den förteckning över makrotillsynsåtgärder som bör antas baserat på ömsesidighet inom ramen för rekommendation ESRB/2015/2.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   AVSNITT 1

      ÄNDRINGAR

   Rekommendation ESRB/2015/2 ska ändras på följande sätt:

               1.

               Avsnitt 1, delrekommendation C.1 ska ersättas med följande:

                           ”1.

                           Det rekommenderas att de relevanta myndigheterna antar motsvarande makrotillsynsåtgärder som antagits av andra relevanta myndigheter om detta rekommenderas av ESRB. Det rekommenderas att följande åtgärder antas baserat på ömsesidighet:
                           Belgien:

                                       —

                                       Ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter som enligt artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 tillämpas på sådana exponeringar mot belgiska hypotekslån som kreditinstitut som använder internmetoden har, enligt vad som framgår av bilagan.”

               2.

               Texten i bilagan ska läggas till som en bilaga till rekommendation ESRB/2015/2.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 24 mars 2016.

         Mario DRAGHI

            ESRB:s ordförande

      (1)  EUT L 331, 15.12.2010, s. 1.

      (2)  EUT L 176, 27.6.2013, s. 1.

      (3)  EUT C 58, 24.2.2011, s. 4.

      (4)  Europeiska systemrisknämndens rekommendation ESRB/2015/2 av den 15 december 2015 om bedömningen av gränsöverskridande effekter och frivillig ömsesidighet för makrotillsynsåtgärder (EUT C 97, 12.3.2016, s. 9).

      BILAGA

            ”BILAGA

               Belgien

            Ett riskvägt tillägg om 5 procentenheter som enligt artikel 458.2 d vi i förordning (EU) nr 575/2013 tillämpas på sådana exponeringar mot belgiska hypotekslån som kreditinstitut som använder internmetoden (IRB-kreditinstitut) har
            I.   Beskrivning av åtgärden

                        1.

                        De belgiska åtgärderna innebär ett tillägg om 5 procentenheter av de riskvikter som tillämpas av IRB-kreditinstitut på exponeringsbeloppet avseende belgiska hypotekslån. Riskvikten, beräknad i enlighet med artikel 154.3 i förordning (EU) nr 575/2013, för hushållsexponeringar för vilka säkerhet har ställts i form av bostadsfastigheter i Belgien höjs med 5 procentenheter. Exempelvis höjs en riskvikt på 10 procent som tillämpas av IRB-kreditinstitut avseende belgiska hypotekslån till 15 procent.

                  II.   Ömsesidighet

                        2.

                        I enlighet med artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013 rekommenderas det att de relevanta myndigheterna antar motsvarande åtgärder som antagits i Belgien för det exponeringsbelopp som avser belgiska hypotekslån som emitterats av nationellt auktoriserade filialer, belägna i Belgien, till IRB-kreditinstitut som är etablerade i deras respektive jurisdiktioner. Inom ramen för denna punkt gäller den tidsfrist som framgår av delrekommendation C.3.

                        3.

                        Om det saknas IRB-kreditinstitut belägna i andra medlemsstater med filialer etablerade i Belgien som har väsentliga exponeringar gentemot den belgiska hypotekslånemarknaden kan de relevanta myndigheterna besluta att inte tillämpa artikel 458.5 i förordning (EU) nr 575/2013. Om ett nytt beslut om förlängning av tillämpningsperioden för de belgiska åtgärderna har antagits i enlighet med artikel 458.9 i förordning (EU) nr 575/2013, bör de relevanta myndigheterna granska situationen och, om det bedöms vara nödvändigt, vidta åtgärder som motsvarar de belgiska åtgärderna.

                        4.

                        Det rekommenderas också att relevanta myndigheter antar åtgärder som motsvarar de belgiska för det exponeringsbelopp som avser belgiska hypotekslån som tillhandahålls direkt över gränserna av IRB-kreditinstitut som är etablerade i deras respektive jurisdiktioner. I enlighet med delrekommendation C.2 bör de relevanta myndigheterna, efter samråd med ESRB, tillämpa sådana makrotillsynsåtgärder i enlighet med sin nationella lagstiftning som bäst motsvarar de åtgärder som beskrivs ovan, inklusive antagandet av tillsynsåtgärder och utövandet av tillsynsbefogenheter enligt avdelning VII, kapitel 2, avsnitt IV i direktiv 2013/36/EU. Det rekommenderas att relevanta myndigheter antar motsvarande åtgärder inom sex månader.

                        5.

                        Om det saknas IRB-kreditinstitut belägna i andra medlemsstater som har väsentliga direkta gränsöverskridande exponeringar mot den belgiska hypotekslånemarknaden kan de relevanta myndigheterna besluta att inte vidta några motsvarande åtgärder. Om ett nytt beslut om förlängning av tillämpningsperioden för de belgiska åtgärderna har antagits i enlighet med artikel 458.9 i förordning (EU) nr 575/2013, bör de relevanta myndigheterna granska situationen och, om det bedöms vara nödvändigt, vidta åtgärder som motsvarar de belgiska åtgärderna.”


				|

		52013PC0385

			Rekommendation till RÅDETS BESLUT om upphävande av beslut 2010/286/EU om förekomsten av ett alltför stort underskott i Italien /* COM/2013/0385 final - 2013/ () */

			   	Rekommendation till
RÅDETS BESLUT
om upphävande av beslut 2010/286/EU om
förekomsten av ett alltför stort underskott i Italien
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DETTA BESLUT
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artikel 126.12,
med beaktande av kommissionens rekommendation,
och
av följande skäl:
(1)       Rådet fastslog genom sitt
beslut 2010/286/EU av den 2 december 2009[1],
efter en rekommendation från kommissionen, att det förelåg ett alltför stort
underskott i Italien. Rådet konstaterade att underskottet i den offentliga
sektorns finanser väntades uppgå till 5,3 % av BNP år 2009, vilket
överskrider fördragets referensvärde på 3 % av BNP. Samtidigt beräknades
den offentliga sektorns bruttoskuld uppgå till 115,1 % av BNP år 2009,
vilket överskrider fördragets referensvärde på 60 % av BNP[2].
(2)       I enlighet med artikel 126.7
i EUF-fördraget och artikel 3.4 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 av den 7
juli 1997 om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid
alltför stora underskott[3],
och på grundval av en rekommendation från kommissionen, utfärdade rådet den 2
december 2009 en rekommendation till Italien, i vilken landet uppmanas att
korrigera det alltför stora underskottet senast 2012. Rekommendationen offentliggjordes.
(3)       I enlighet med artikel 4 i
det protokoll om förfarandet vid alltför stora underskott som fogats till
fördragen ska kommissionen tillhandahålla det statistiska underlag som ska
användas för tillämpningen av förfarandet. Som en del av tillämpningen av detta
protokoll ska medlemsstaterna två gånger per år – före den 1 april och
före den 1 oktober – lämna uppgifter om offentliga underskott och
skuldnivåer och därmed sammanhängande nyckeltal i enlighet med artikel 3 i
rådets förordning (EG) nr 479/2009 av den 25 maj 2009 om tillämpningen av
protokollet om förfarandet vid alltför stora underskott som är fogat till
fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen[4].
(4)       Vid övervägande om att
upphäva ett beslut om förekomsten av ett alltför stort underskott bör rådet
fatta ett beslut på grundval av anmälda uppgifter. Dessutom bör ett beslut om
förekomsten av ett alltför stort underskott upphävas endast om kommissionens
prognoser visar att underskottet inte kommer att överstiga tröskelvärdet på
3 % av BNP under prognosperioden[5].
(5)       Följande slutsatser kan dras
på grundval av de uppgifter som kommissionen (Eurostat) lämnade i enlighet med
artikel 14 i förordning (EG) nr 479/2009, efter Italiens anmälan före den
1 april 2013, och på grundval av 2013 års stabilitetsprogram,
kommissionens vårprognos 2013 och bedömningen av de ytterligare åtgärder som
antagits i lagdekret 54 av den 21 maj 2013:
–
Efter kulmen på 5,5 % av BNP 2009 har Italiens
underskott i den offentliga sektorns finanser stadigt minskat och uppgick till
3,0 % av BNP år 2012, som var den tidsfrist som rådet fastställt.
Förbättringen berodde på den betydande finanspolitiska konsolideringen, medan
däremot ränteutgifterna under 2012 var 0,8 procentenheter av BNP högre än under
2009 och skattintäkterna lägre på grund av den ekonomiska verksamhetens
struktur.
–
Enligt stabilitetsprogrammet för 2013–2017, som
antogs av den italienska regeringen den 10 april 2013 och godkändes av
parlamentet den 7 maj, väntas underskottet minska något till 2,9 % av BNP
2013 och sedan minska till 1,8 % 2014. Enligt kommissionens vårprognos
2013 väntas underskottet med oförändrad politik uppgå till 2,9 % av BNP
2013 och 2,5 % 2014. Både stabilitetsprogrammet och vårprognosen beaktar
effekterna av lagdekret 35 av den 8 april 2013, som innehåller bestämmelser om
regleringen av den offentliga sektorns förfallna kommersiella skulder till
privata leverantörer på totalt 40 miljarder euro (eller cirka 2,5 % av
BNP) under 2013–2014. Detta belopp innebär visserligen en motsvarande ökning av
den offentliga skulden, men underskottet påverkas bara för den del som avser
kapitalutgifter. Genom lagdekretet fastställs dessa betalningar till 0,5 %
av BNP 2013, vilket innebär en motsvarande ökning av underskottet. Det
innehåller även en skyddsklausul som tillåter regeringen att skjuta upp
regleringen av underskottsökande förfallna kommersiella skulder eller anta
andra korrigerande åtgärder, för att se till att det finanspolitiska målet för
2013 uppnås.
–
Den 7 maj godkände det italienska parlamentet
formellt de finanspolitiska mål som ställts upp i 2013 års stabilitetsprogram.
Den 17 maj, dvs. efter vårprognosen, bekräftade den nya regeringen i en formell
förklaring dessa åtaganden och aviserade antagandet av nya åtgärder som fullt
ut respekterar målen för de offentliga finanserna i stabilitetsprogrammet. I
lagdekret 54, som antogs samma dag, anges de nya åtgärderna. I dessa ingår
följande:
–
Uppskov med delbetalningen i juni av
fastighetsskatten på hus som bebos av ägaren – utom lyxbostäder — samt
jordbruksfastigheter samt en förpliktelse för regeringen att helt omarbeta
lagstiftningen om fastighetsbeskattning. En skyddsklausul säkerställer att
budgetmålen (primärsaldot) måste iakttas fullt ut vid omarbetningen. Dessutom
gäller att om den budgetneutrala reformen inte antas före utgången av augusti
2013 måste den uppskjutna delbetalningen av fastighetsskatten erläggas senast
den 16 september.
–
Utvidgningen av lönekompletteringssystemet till
arbetstagare som inte redan omfattas av detta för 2013. För detta ska nya medel
anslås från tillgängliga budgetmedel, utöver dem som reserverats genom 2012 års
arbetsmarknadsreform.
–
På det hela taget bedöms de nya bestämmelserna inte
få några betydande effekter på underskottet, om de genomförs på ett konsekvent
sätt. Underskottet torde därför varaktigt ligga kvar under referensvärdet på
3 % av BNP.
–
Efter att ha förbättrats med nästan 2 ¾
procentenheter av BNP mellan 2009 och 2012 väntas det strukturella saldot (dvs.
konjunkturrensat och utan beaktande av engångsåtgärder och tillfälliga
åtgärder) förbättras ytterligare med nästan 1 procentenhet 2013 (till
omkring -½ % av BNP) och försämras något under 2014 med oförändrad
politik.
–
Skuldkvoten ökade under perioden 2009–2012 med 10,6
procentenheter till 127,0 %, också på grund av Italiens bidrag till det
finansiella stödet till medlemsstaterna i euroområdet. Eftersom konjunkturen är
fortsatt ogynnsam väntas den offentliga bruttoskulden öka till 131,4 % av
BNP 2013 och till 132,2 % 2014, vilket även beror på den reglering av de
förfallna kommersiella skulderna (2,5 procentenheter av BNP) som planeras under
2013–2014.
(6)       Rådet påminner om att Italien
från och med 2013, som är det år som följer på korrigeringen av det alltför
stora underskottet, bör göra framsteg mot det medelfristiga målet i tillräcklig
takt, och respektera riktmärket för utgifter, samt göra tillräckliga framsteg
mot att uppfylla skuldkriteriet i enlighet med artikel 2.1 a i rådets
förordning (EG) nr 1467/97 av den 7 juli 1997 om påskyndande och förtydligande
av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott.
(7)       I enlighet med artikel 126.12
i fördraget ska ett rådsbeslut om att det föreligger ett alltför stort
underskott upphävas när det alltför stora underskottet i den berörda medlemsstaten
enligt rådets uppfattning har korrigerats.
(8)       Rådet anser att det alltför
stora underskottet i Italien har korrigerats och beslut 2010/286/EU bör därför
upphävas.
HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
Artikel 1
Slutsatsen av den allsidiga bedömningen är att
det alltför stora underskottet i Italien har korrigerats.
Artikel 2
Beslut 2010/286/EU ska upphöra att gälla.
Artikel 3
Detta beslut riktar sig till Republiken
Italien.
Utfärdat i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EUT L 125, 21.5.2010, s. 40.
[2]               Underskottet i den offentliga sektorn finanser och den
offentliga skulden för 2009 reviderades därefter upp till 5,5 % respektive
116,4 % av BNP.
[3]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 6.
[4]               EUT L 145, 10.6.2009, s. 1.
[5]               I
enlighet med Specifications on the implementation of the Stability and
Growth Pact and Guidelines on the format and content of Stability and
Convergence Programmes (närmare angivelser för genomförandet av
stabilitets- och tillväxtpakten samt riktlinjer för stabilitets- och
konvergensprogrammens innehåll och utformning) av den 3 september 2012. Se följande länk:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf


title: Kommissionens rekommendation av den 22 september 2006 om solskyddsmedels effektivitet och påståenden om detta [delgivet med nr K(2006) 4089]   (Text av betydelse för EES)

text:
               26.9.2006

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 265/39

      KOMMISSIONENS REKOMMENDATION

   av den 22 september 2006
   om solskyddsmedels effektivitet och påståenden om detta
   [delgivet med nr K(2006) 4089]
   (Text av betydelse för EES)
   (2006/647/EG)
   EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS KOMMISSION HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt andra strecksatsen i artikel 211, och
   av följande skäl:

               (1)

               Solskyddsmedel är kosmetiska produkter i den mening som avses i artikel 1.1 i rådets direktiv 76/768/EEG av den 27 juli 1976 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om kosmetiska produkter (1).

               (2)

               Enligt första stycket i artikel 2 i direktiv 76/768/EEG får kosmetiska produkter som släpps ut på marknaden inom gemenskapen inte kunna skada människors hälsa vid normal eller rimligen förutsebar användning, varvid presentationen av produkten, märkning och eventuella bruksanvisningar särskilt skall beaktas.

               (3)

               I artikel 6.3 i direktiv 76/768/EEG föreskrivs att medlemsstaterna skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att text, namn, varumärken, bilder och tecken, figurativa eller ej, som används på etiketter, i varupresentation och reklam för kosmetiska produkter inte antyder någon egenskap som produkterna ifråga inte besitter.

               (4)

               Enligt artikel 7a i direktiv 76/768/EEG skall dessutom tillverkaren eller dennes representant eller den person för vars räkning en kosmetisk produkt tillverkas eller den som är ansvarig för att en importerad kosmetisk produkt släpps ut på gemenskapsmarknaden i förebyggande syfte hålla bevisning för den verkan som den kosmetiska produkten uppges ha, om detta är motiverat med hänsyn till arten av denna verkan eller av produkten, tillgänglig för de behöriga myndigheterna i den medlemsstat det gäller.

               (5)

               För att bidra till en hög hälsoskyddsnivå bör riktlinjer ges avseende innebörden av de krav som fastställs i artikel 6.3 i direktiv 76/768/EEG vad gäller påståenden om effektiviteten hos solskyddsmedel.

               (6)

               Även om industrin redan har vidtagit vissa åtgärder är det lämpligt att ge exempel på påståenden om solskyddsmedel som bör undvikas, försiktighetsåtgärder som bör vidtas och bruksanvisningar som bör rekommenderas för vissa av de egenskaper som hävdas.

               (7)

               Det är också lämpligt att ta upp vissa andra aspekter som berör påståenden om solskyddsmedel och dessas effektivitet, närmare bestämt den lägsta graden av effektivitet hos solskyddsmedel som krävs för att ett fullgott folkhälsoskydd skall kunna garanteras samt hur solskyddsmedel kan märkas på ett enkelt och lättförståeligt sätt så att konsumenten enklare kan välja lämplig produkt.

               (8)

               Solstrålning består bl.a. av (kortvågig) ultraviolett B-strålning (”UVB-strålning”) och (långvågig) ultraviolett A-strålning (”UVA-strålning”). Inflammation i huden (”solbränna”) och den resulterande hudrodnaden (erytem) orsakas huvudsakligen av UVB-strålning. Störst cancerrisk utgår visserligen från UVB-strålning, men riskerna med UVA-strålning får inte heller ignoreras. UVA-strålning leder dessutom till att huden åldras i förtid. Forskningsresultat antyder också att kroppens immunsystem påverkas av alltför hög exponering för UVB- och UVA-strålning.

               (9)

               Solskyddsmedel kan effektivt skydda mot solbränna. Forskningsresultat antyder också att solskyddsmedel kan förebygga för tidigt åldrande av huden och skydda mot förändringar i immunsystemet som orsakas av för hög ljusexponering. Epidemiologiska undersökningar visar att användningen av solskyddsmedel kan förebygga vissa typer av hudcancer.

               (10)

               För att uppnå dessa skyddande effekter måste solskyddsmedel skydda mot både UVB- och UVA-strålning. Trots att solskyddsfaktorn endast avser skyddet mot sådan strålning som orsakar erytem (främst UVB-strålning), bör solskyddsmedel skydda mot både UVB- och UVA-strålning.

               (11)

               Inte ens de solskyddsmedel som är mycket effektiva och som skyddar mot både UVB- och UVA-strålning kan garantera ett fullständigt skydd mot hälsoriskerna med ultraviolett UV-strålning. Inget solskyddsmedel kan filtrera bort all UV-strålning. Dessutom finns det ännu inga klara vetenskapliga bevis för att användningen av solskyddsmedel förebygger melanom. Följaktligen bör solskyddsmedel inte hävda eller ge intryck av att de kan ge ett fullständigt skydd mot de risker som utgår från en överdriven exponering för UV-strålning.

               (12)

               Detta gäller i synnerhet spädbarn och småbarn som exponeras för sol. Eftersom den som i barndomen exponeras för sol löper större risk att utveckla hudcancer senare i livet bör solskyddsmedel inte ge intryck av att de ger tillräckligt skydd för spädbarn och småbarn.

               (13)

               Feluppfattningar om solskyddsmedels egenskaper bör bemötas med hjälp av lämpliga varningstexter.

               (14)

               Med utgångspunkt i olika studier har International Agency for Research on Cancer inom ramen för Världshälsoorganisationen understrukit vikten av sambandet mellan en korrekt användning av solskyddsmedel och effektiviteten hos den aktuella solskyddsfaktorn. Det är särskilt viktigt att solskyddsmedlet appliceras på huden upprepade gånger. För att uppnå den skyddsnivå som anges med solskyddsfaktorn måste solskyddsmedlet dessutom användas i de mängder som används vid tester, dvs. 2 mg/cm2, vilket motsvarar sex teskedar solkräm (ca. 36 gram) för en genomsnittlig vuxen person. Denna mängd är större än den mängd som konsumenterna i allmänhet använder. Om en mindre mängd används minskar solskyddet oproportionerligt. Använder man t.ex. bara halva mängden av ett solskyddsmedel kan solskyddet minska med upp till tre gånger.

               (15)

               För att garantera ett fullgott folkhälsoskydd bör solskyddsmedel vara tillräckligt effektiva mot både UVA- och UVB-strålning. Solskyddsmedel bör därför ge ett minimiskydd mot både UVA- och UVB-strålning. En högre solskyddsfaktor (dvs. främst UVB-skydd) bör även medföra ett högre UVA-skydd. Det bör således finnas ett samband mellan skydd mot UVA- och UVB-strålning. Vetenskapliga undersökningar visar att vissa typer av biologiska skador på huden kan förebyggas och begränsas om förhållandet mellan den skyddsfaktor som mäts med ett test som avser kvarstående pigmentering (dvs. som avser främst UVA-strålning) och den faktor som mäts vid test som avser solskyddsfaktor (dvs. som avser främst UVB-strålning) är 1:3. Därutöver rekommenderar dermatologer en kritisk våglängd på minst 370 nm för att ett omfattande skydd skall uppnås.

               (16)

               För att säkerställa reproducerbarhet och jämförbarhet när det gäller det rekommenderade minimiskyddet mot UVB-strålning bör International Sun Protection Factor Test Method (2006) användas i den version från 2006 som uppdaterats av den europeiska, japanska, amerikanska och sydafrikanska industrin. För att bedöma minimiskyddet mot UVA-strålning bör persistent-pigment darkening method (metod som avser kvarstående pigmentering) som används av den japanska industrin och som har modifierats av den franska hälsoskyddsmyndigheten Agence française de sécurité sanitaire des produits de santé – Afssaps användas tillsammans med testet avseende kritisk våglängd. Dessa testmetoder har förelagts den europeiska standardiseringsorganisationen (CEN) för fastställande av europeiska standarder på detta område (2).

               (17)

               Dessa testmetoder bör användas som referensmetoder, men helst skall in vitro-metoder som ger likvärdiga resultat användas, eftersom in vivo-metoder för med sig etiska problem. Industrin bör förstärka arbetet med att ta fram in vitro-metoder avseende skydd mot både UVA- och UVB-strålning.

               (18)

               Påståenden om solskyddsmedels effektivitet bör vara klara, ändamålsenliga och grunda sig på identiska kriterier så att konsumenten enklare kan jämföra produkter och välja rätt produkt för varje soltillfälle och hudtyp.

               (19)

               Det finns ett särskilt behov av enhetliga påståenden om UVA-skydd så att konsumentens val av solskyddsmedel som skyddar mot både UVB- och UVA-strålning underlättas.

               (20)

               Ett stort antal olika siffror som anger solskyddsfaktor bidrar inte till målet att påståenden skall vara klara och ändamålsenliga. Solskyddet ökar endast marginellt från en solskyddsfaktor till nästa, vilket i synnerhet gäller mellan de högre solskyddsfaktorerna. Dessutom är ökningen av skyddet endast linjärt när det gäller solbränna, dvs. en produkt med solskyddsfaktor 30 skyddar dubbelt så bra mot solbränna som en solskyddsfaktor 15. En produkt med solskyddsfaktor 15 absorberar dock 93 % av UVB-strålningen samtidigt som en produkt med solskyddsfaktor 30 absorberar 97 % av UVB-strålningen. Solskyddsfaktorer över 50 ökar inte skyddet mot UV-strålning på ett meningsfullt sätt. Därför kan man utan att minska konsumenternas urval av olika starka solskyddsmedel minska det sammanlagda antalet solskyddsfaktorer.

               (21)

               En märkning med en av fyra kategorier (”låg”, ”medel”, ”hög” och ”mycket hög”) ger en klarare och mer ändamålsenlig beskrivning av solskyddsmedels effektivitet än ett stort antal olika siffror. Kategorin bör därför anges minst lika tydligt som solskyddsfaktorn.

               (22)

               Konsumenterna bör informeras om riskerna med överdriven solexponering. Därutöver behöver konsumenterna riktlinjer för att välja effektiva solskyddsmedel beroende på graden av solexponering och vilken hudtyp personen ifråga har.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS.
   AVSNITT 1
   SYFTE OCH DEFINITIONER

               1.

               Denna rekommendation innehåller riktlinjer beträffande följande:

                           a)

                           Avsnitt 2 avser tillämpningen av artikel 6.3 i direktiv 76/768/EEG när det gäller vissa egenskaper hos solskyddsmedel och påståenden rörande dessas effektivitet.

                           b)

                           Avsnitt 3, 4 och 5 avser den lägsta graden av effektivitet hos solskyddsmedel som krävs för att en hög skyddsnivå mot UVB- och UVA-strålning skall kunna garanteras samt klar och lättförståelig märkning av solskyddsmedel i syfte att underlätta för konsumenterna att välja en lämplig produkt.

               2.

               I denna rekommendation avses med
               a)   solskyddsmedel: preparat (t.ex. kräm, olja, gel, spray) som är avsett att komma i kontakt med människors hud uteslutande eller i huvudsak för att skydda den mot UV-strålning genom att strålningen absorberas, sprids eller reflekteras,
               b)   påstående: uppgift om ett solskyddsmedels egenskaper vad avser effektivitet, i form av text, namn, varumärken, bilder och tecken, figurativa eller ej, som används på etiketter, i varupresentation och reklam för solskyddsmedel,
               c)   UVB-strålning: solstrålning i spektrumet 290–320 nm,
               d)   UVA-strålning: solstrålning i spektrumet 320–400 nm,
               e)   kritisk våglängd: den våglängd upp till vilken andelen av absorbanskurvans area från 290 nm utgör 90 % av den totala arean mellan 290 nm och 400 nm,
               f)   minsta erytemdos: mängden erytemeffektiv energi,
               g)   solskyddsfaktor: minsta erytemdos på hud som skyddas av ett solskyddsmedel i förhållande till minsta erytemdos på samma oskyddade hud,
               h)   UVA-skyddsfaktor: den UVA-dos som minst krävs för att framkalla en kvarvarande pigmentering på hud som skyddas av ett solskyddsmedel i förhållande till den UVA-dos som minst krävs för att framkalla en minimal pigmentering på samma oskyddade hud.

         AVSNITT 2
   UVA-/UVB-SKYDD, PÅSTÅENDEN, FÖRSIKTIGHETSÅTGÄRDER VID ANVÄNDNING, BRUKSANVISNINGAR

               3.

               De egenskaper och påståenden som anges i punkterna 4–8 bör beaktas vid tillämpningen av artikel 6.3 i direktiv 76/768/EEG.

               4.

               Solskyddsmedel bör skydda mot både UVB- och UVA-strålning.

               5.

               Det bör inte göras några påståenden som innebär att följande egenskaper görs gällande:

                           a)

                           100 % skydd mot UV-strålning (t.ex. ”sunblock”, ”sunblocker” eller ”fullständigt skydd”).

                           b)

                           Medlet behöver inte appliceras på nytt (t.ex. ”skyddar hela dagen”).

               6.

               Det bör finnas varningstext på solskyddsmedel som anger att de inte ger 100 % skydd samt råd om försiktighetsåtgärder som skall vidtas utöver användningen av solskyddsmedel. Sådan varningstext kan vara bland annat följande:

                           a)

                           ”Vistas inte för länge i solen, även om du använder ett solskyddsmedel.”

                           b)

                           ”Utsätt inte spädbarn och småbarn för direkt sol.”

                           c)

                           ”För mycket sol medför en allvarlig hälsorisk.”

               7.

               Solskyddsmedel bör vara försedda med en bruksanvisning som säkerställer att solskyddsmedlets påstådda effektivitet kan uppnås. Sådana anvisningar kan vara bland annat följande:

                           a)

                           ”Applicera solskyddsmedlet innan du går ut i solen.”

                           b)

                           ”Applicera medlet ofta så att du är skyddad hela tiden, särskilt när du svettas eller när du har badat och torkat dig.”

               8.

               Solskyddsmedel bör vara försedda med en bruksanvisning som säkerställer att en tillräcklig mängd appliceras på huden för att medlets påstådda effektivitet skall uppnås. Detta kan t.ex. ske genom att det anges vilken mängd som krävs med hjälp av bildtecken, en illustration eller en mätanordning. Solskyddsmedel bör vara försedda med uppgifter om risken med att använda en mindre mängd, såsom ”Varning: om du applicerar för litet solskyddsmedel får du mycket sämre skydd”.

         AVSNITT 3
   LÄGSTA GRAD AV EFFEKTIVITET

               9.

               Solskyddsmedel bör ge ett minimiskydd mot UVB- och UVA-strålning. Skyddsgraden bör mätas med hjälp av standardiserade testmetoder där resultaten kan reproduceras och med beaktande av att medlet försämras genom ljusets inverkan. In vitro-testmetoder är att föredra.

               10.

               Solskyddsmedel bör ge följande minimiskydd:

                           a)

                           Ett UVB-skydd motsvarande solskyddsfaktor 6 som fastställts med tillämpning av International Sun Protection Factor Test Method
                              (2006) eller ett likvärdigt skydd som fastställts genom annan in vitro-metod.

                           b)

                           Ett UVA-skydd som motsvarar en UVA-skyddsfaktor på en tredjedel av solskyddsfaktorn med tillämpning av persistent pigment darkening method i dess modifierade form enligt den franska hälsoskyddsmyndigheten Agence française de sécurité sanitaire des produits de santé – Afssaps, eller ett likvärdigt skydd som fastställts genom annan in vitro-metod.

                           c)

                           En kritisk våglängd på 370 nm, som fastställts med tilllämpning av testmetoden för kritisk våglängd.

         AVSNITT 4
   KLARA OCH ÄNDAMÅLSENLIGA PÅSTÅENDEN OM EFFEKTIVITET

               11.

               Påståenden om solskyddsmedels effektivitet bör vara klara, entydiga och ändamålsenliga samt grunda sig på standardiserade, reproducerbara kriterier.

               12.

               Påståenden om UVB- och UVA-skydd bör göras endast om skyddet är detsamma som eller överstiger de nivåer som anges i punkt 10.

               13.

               Solskyddsmedels effektivitet bör anges på etiketten med hänvisning till kategorier som ”lågt”, ”medel”, ”högt” och ”mycket högt”. Varje kategori bör motsvara en standardiserad grad av skydd mot UVB- och UVA-strålning.

               14.

               Det bör användas ett begränsat antal siffror på etiketterna för att ange solskyddsfaktorn så att det blir enklare att jämföra olika produkter, utan att konsumenterna får ett mindre urval. Följande solskyddsfaktorer rekommenderas för varje kategori och därmed sammanhängande märkning:

                           Kategori enligt märkning

                           Solskyddsfaktor enligt märkning

                           Uppmätt solskyddsfaktor (uppmätt i enlighet med de principer som rekommenderas i punkt 10 a)

                           Rekommenderad lägsta UVA-skyddsfaktor (uppmätt i enlighet med de principer som rekommenderas i punkt 10 b)

                           Rekommenderad lägsta kritiska våglängd (uppmätt i enlighet med de principer som rekommenderas i punkt 10 c)

                           ”Lågt skydd”

                           ”6”

                           6–9,9

                           1/3 av angiven solskyddsfaktor

                           370 nm

                           ”10”

                           10–14,9

                           ”Medelhögt skydd”

                           ”15”

                           15–19,9

                           ”20”

                           20–24,9

                           ”25”

                           25–29,9

                           ”Högt skydd”

                           ”30”

                           30–49,9

                           ”50”

                           50–59,9

                           ”Mycket högt skydd”

                           ”50 +”

                           60 ≤

               15.

               Den kategori som solskyddsmedlen tillhör bör vara minst lika framträdande på etiketten som solskyddsfaktorn.

         AVSNITT 5
   KONSUMENTINFORMATION

               16.

               Konsumenterna bör informeras om de risker som hänger samman med alltför hög exponering för UV-strålning och om vilken kategori av solskyddsmedel som krävs för en viss grad av solexponering och en viss hudtyp. Detta kan ske t.ex. genom information på nationella webbplatser, genom broschyrer eller pressmeddelanden.

         AVSNITT 6
   ADRESSATER

               17.

               Denna rekommendation är riktad till medlemsstaterna.

      Utfärdad i Bryssel den 22 september 2006.

            På kommissionens vägnar

         Günter VERHEUGEN

            Vice ordförande

      (1)  EGT L 262, 27.9.1976, s. 169. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv 2006/65/EG (EUT L 198, 20.7.2006, s. 11).

      (2)  Standardiseringsmandat förelagt CEN om metoder för test av solskyddsmedels effektivitet, mandat M/389, 12 juli 2006.


Avis juridique important

|

52004SC0626

Rekommendation till rådets rekommendation till Nederländerna i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott att upphöra  /* SEK/2004/0626 slutlig */

Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION TILL NEDERLÄNDERNA i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott att upphöra(framlagd av kommissionen)MOTIVERINGDen 7 april 2004 offentliggjorde kommissionen sina vårprognoser [1]. Enligt prognoserna, som tog hänsyn till de uppgifter som meddelats av de nederländska myndigheterna den 31 mars 2004, uppgick underskottet i den offentliga sektorns finanser 2003 till 3,2 % av BNP 2003, översteg således fördragets referensvärde på 3 % av BNP och hade ökat betydligt jämfört med 2002 års underskott (1,9 % av BNP). På grundval av på detta faktaunderlag inledde kommissionen förfarandet vid alltför stora underskott beträffande Nederländerna den 28 april 2004, genom att anta den rapport som avses i artikel 104.3 i fördraget [2].[1]  Kommissionens vårprognos 2004 återfinns på följande webbplats:[2]  Den fullständiga texten till denna rapport återfinns på följande webbplats:Tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott regleras av artikel 104 i fördraget och av rådets förordning nr 1467/97 "om påskyndande och förtydligande av tillämpningen av förfarandet vid alltför stora underskott", som utgör en del av stabilitets- och tillväxtpakten. [3][3]  EGT L 209, 2.8.1997.I kommissionens rapport i enlighet med artikel 104.3 i fördraget fastslogs att det offentliga underskott på drygt 3,2 % av BNP för 2003, vilket överstiger fördragets referensvärde på 3 % av BNP, inte uppstått till följd av en i stabilitets- och tillväxtpaktens mening osedvanlig händelse utanför de nederländska myndigheternas kontroll, och inte heller uppstått till följd av en kraftig konjunkturnedgång, som i stabilitets- och tillväxtpakten definieras som ett årligt fall i real BNP på minst 2 %. Underskottet uppstod emellertid i en situation med starkt negativ tillväxt, med en BNP-tillväxt i reala termer 2003 på -0,7 % och ett framväxande negativt output-gap på omkring 2 % av BNP. Detta förklarar till stor del försämringen av den offentliga sektorns finanser, som ytterligare förvärrades av att de offentliga inkomsterna försvagades mer än väntat även om utgiftsmålen i stort sett uppnåddes. Vad beträffar utvecklingen under 2004 beräknas enligt kommissionens vårprognos underskottet i de offentliga finanserna uppgå 3,5 % av BNP. Efter offentliggörande av kommissionens vårprognos antog regeringen den 16 april 2004 ytterligare besparingsåtgärder, motsvarande 0,6 % av BNP, i syfte att få ned underskottet till under 3 % av BNP 2004, i linje med det som uppnåtts under tidigare år. För att detta mål skall kunna uppnås krävs enligt rapporten emellertid att åtgärderna ger de förväntade resultaten utan att ge upphov till andrahandseffekter på den ekonomiska aktiviteten och budgetutfallet. Underskottet förmodas därför överstiga referensvärdet på 3 % av BNP 2004.I kommissionens rapport, grundad på kommissionens vårprognoser, fastställdes också att den offentliga skuldkvoten uppgick till 54,8 % av BNP 2003, vilket låg under fördragets referensvärde på 60 %. Kommissionen beräknar att skuldkvoten kommer att stiga till 56,3 % av BNP 2004, vilket överstiger de 54,5 % av BNP som de nederländska myndigheterna hade beräknat i 2003 års uppdaterade stabilitetsprogram men ligger samtidigt under referensvärdet på 60 % av BNP.I fördragets artikel 104.4 föreskrivs att "den kommitté som upprättas enligt artikel 114 (dvs. Ekonomiska och finansiella kommittén) skall yttra sig över kommissionens rapport". Kommittén avgav sitt yttrande den 12 maj 2004, och anslöt sig till den bedömning som kommissionen gjort i sin rapport. Ekonomiska och finansiella kommittén fastslog särskilt att Nederländerna 2003 inte iakttog budgetdisciplin i fråga om underskottet såsom det definieras i artikel 104 i fördraget, vilket tyder på att ett alltför stort underskott föreligger i Nederländerna.Ekonomiska och finansiella kommittén ansåg också att det är troligt att underskottet i den offentliga sektorns finanser kommer att ligga på samma nivå som fördragets referensvärde eller överskrida det något även under 2004, trots de ytterligare åtgärder som beslutats av den nederländska myndigheterna medan den offentliga sektorns bruttoskuldkvot förväntas ligga kvar under fördragets referensvärde på 60 % av BNP 2004.Kommissionen anser, efter att ha granskat de relevanta faktorer som den tagit hänsyn till i sin rapport och med beaktande av Ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande, att det föreligger ett alltför stort underskott i Nederländerna. Detta yttrande, som antogs av kommissionen den 19 maj 2004, avges härmed till rådet i enlighet med artikel 104.5 i fördraget. Kommissionen rekommenderar rådet att fatta ett beslut med denna innebörd, i enlighet med artikel 104.6. Vidare lägger kommissionen fram för rådet en rekommendation till rådets rekommendation som, i enlighet med fördragets artikel 104.7, skall föreläggas Nederländerna för att få denna situation att upphöra.Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION TILL NEDERLÄNDERNA i syfte att få situationen med ett alltför stort offentligt underskott att upphöraEUROPEISKA RÅDET HAR RIKTAT DENNA REKOMMENDATION TILL NEDERLÄNDERNAmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 104.7 i detta,med beaktande av kommissionens rekommendation, ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 104 i fördraget är medlemsstaterna skyldiga att undvika alltför stora offentliga underskott.(2) Stabilitets- och tillväxtpakten grundas på målsättningen om sunda offentliga finanser som ett medel för att skapa ändamålsenliga villkor för prisstabilitet och varaktig tillväxt som främjar skapandet av sysselsättning.(3) I Europeiska rådets resolution av den 17 juni 1997 om stabilitets- och tillväxtpakten, antagen vid rådets möte i Amsterdam, uppmanas samtliga parter, nämligen medlemsstaterna, rådet och kommissionen att snabbt och effektivt genomföra bestämmelserna i fördraget och stabilitets- och tillväxtpakten.(4) Rådet beslutade den 2 juni 2004 i enlighet med artikel 104.6 att ett alltför stort underskott förelåg i Nederländerna.(5) I och med att rådet slår fast att det föreligger ett alltför stort underskott i Nederländerna, i enlighet med artikel 104.7 i fördraget och artikel 3 i rådets förordning (EG) nr 1467/97, skall rådet samtidigt ge rekommendationer till den berörda medlemsstaten i syfte att få denna situation att upphöra inom en viss tid. I rådets rekommendation fastställs en tidsfrist på högst fyra månader inom vilken Nederländerna skall vidta effektiva åtgärder för att komma tillrätta med det alltför stora underskottet samt en tidsfrist för korrigeringen av det alltför stora underskottet, vilken skall ha slutförts under det år som följer på året då underskottet fastställdes om inte särskilda omständigheter föreligger.(6) Enligt rådets uppfattning bör åtgärder för att konsolidera de offentliga finanserna säkerställa en varaktig förbättring av saldot i den offentliga sektorns finanser samtidigt som de bör inriktas på att höja de offentliga finansernas kvalitet och stärka ekonomins tillväxtpotential. De nederländska myndigheternas övergripande finanspolitiska strategi förefaller vara förenlig med denna inriktning.(7) När rekommendationerna för att korrigera det alltför stora underskottet fastställs bör följande faktorer beaktas: (i) konjunkturförsvagningen som bidrog till den försämrade budgetsituationen 2003 var plötslig och oväntad och ställde krav på större ansträngningar än väntat i 2003 års budget och i uppdateringen av stabilitetsprogrammet från 2002 för att få ned underskottet under 3 % av BNP, (ii) det kumulerade gapet mellan faktisk och beräknad potentiell BNP uppgick enligt kommissionen till 1,7 % av BNP 2003, (iii) kommissionen beräknar i sin vårprognos 2004 av den 7 april 2004 att underskottet i den offentliga sektorns finanser kommer att bli 3,5 % av BNP 2004 respektive 3,3 % av BNP 2005 med antagande om oförändrad politik, medan BNP-tillväxten i reala termer förväntas bli 1,0 % 2004 respektive 1,6 % 2005, (iv) de ytterligare besparingsåtgärder avseende 2004 som regeringen punktligt antog den 16 april 2004 uppgår till motsvarande 0,6 procentenheter av BNP och har inte beaktats i kommissionens vårprognos 2004, och (v) den nederländska regeringen aviserade sin avsikt att under 2005 genomföra ytterligare ännu ej preciserade åtgärder som syftar till att säkerställa att underskottet i den offentliga sektorns finanser hålls under 3 % av BNP.(8) Om det makroekonomiska utfallet ligger i linje med kommissionens vårprognos 2004 och de åtgärder som beslutades den 16 april 2004 ger de förväntade beloppsmässiga förbättringarna skulle korrigerande åtgärder av huvudsakligen strukturell natur under 2005 på motsvarande en halv procent av BNP resultera i ett underskott som ligger under fördragets referensvärde på 3 % av BNP från och med det året.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.De nederländska myndigheterna bör i enlighet med artikel 3.4 i rådets förordning (EG) nr 1467/97 få den nuvarande situationen med ett alltför stort underskott att upphöra. Rådet fastställer tidsfristen den 2 oktober 2004 inom vilken den nederländska regeringen skall vidta korrigerande åtgärder avseende 2005, huvudsakligen av strukturell natur, som uppgår till en halv procentenhet av BNP.Rådet uppmanar vidare enträget de nederländska myndigheterna att säkerställa konsolideringen av de offentliga finanserna så att en situation med offentliga finanser som är nära balans eller visar överskott bibehålls efter det att det alltför stora underskottet har korrigerats, särskilt genom en minskning av underskottet i konjunkturrensade termer med minst 0,5 procentenheter av BNP per år.Denna rekommendation riktar sig till Konungadömet Nederländerna.Utfärdad i Bryssel den 2 juni 2004På rådets vägnarOrdförande[...]


title: Rådets rekommendation av den 16 februari 2010 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (tionde EUF) för räkenskapsåret 2008

text:
               20.2.2010

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 45/17

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 16 februari 2010
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (tionde EUF) för räkenskapsåret 2008
   (2010/104/EU)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av fjärde AVS–EG-konventionen, undertecknad i Cotonou den 23 juni 2000 (1) och ändrad genom avtalet som undertecknades i Luxemburg den 25 juni 2005 (2),
   med beaktande av den interna överenskommelsen mellan företrädarna för medlemsstaternas regeringar, församlade i rådet, om finansiering av gemenskapens bistånd inom den fleråriga finansieringsramen för perioden 2008–2013 i enlighet med AVS-EG-partnerskapsavtalet (3) (nedan kallad den interna överenskommelsen) genom vilken bland annat tionde Europeiska utvecklingsfonden (tionde EUF) inrättas, särskilt artikel 11.8,
   med beaktande av budgetförordningen av den 18 februari 2008, tillämplig på tionde Europeiska utvecklingsfonden (4), särskilt artiklarna 142–144,
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för tionde EUF:s operationer till och med den 31 december 2008, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2008, tillsammans med kommissionens svar (5), och
   av följande skäl:

               (1)

               Enligt artikel 11.8 i den interna överenskommelsen ska kommissionen av Europaparlamentet på rådets rekommendation beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av tionde EUF.

               (2)

               Kommissionens genomförande av tionde EUF:s operationer under räkenskapsåret 2008 har på det hela taget varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av tionde EUF:s operationer för räkenskapsåret 2008.

      Utfärdad i Bryssel den 16 februari 2010.

            På rådets vägnar

         E. SALGADO

            Ordförande

      (1)  EGT L 317, 15.12.2000, s. 3.

      (2)  EUT L 287, 28.10.2005, s. 4.

      (3)  EUT L 247, 9.9.2006, s. 32.

      (4)  EUT L 78, 19.3.2008, s. 1.

      (5)  EUT C 269, 10.11.2009, s. 257.


title: Rådets rekommendation av den 10 juli 2012 om Spaniens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram för 2012–2015

text:
               24.7.2012

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 219/81

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 10 juli 2012
   om Spaniens nationella reformprogram 2012, med avgivande av rådets yttrande om Spaniens stabilitetsprogram för 2012–2015
   2012/C 219/24
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendationer,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   efter att ha hört ekonomiska och finansiella kommittén, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt, Europa 2020-strategin, som bygger på en utökad samordning av den ekonomiska politiken, med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i Europa.

               (2)

               Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (3), vilka tillsammans utgör de så kallade integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och sysselsättningspolitik.

               (3)

               Den 12 juli 2011 antog rådet en rekommendation (4) om Spaniens nationella reformprogram för 2011 och avgav ett yttrande om Spaniens uppdaterade stabilitetsprogram för 2011–2014.

               (4)

               Den 23 november 2011 antog kommissionen den andra årliga tillväxtöversikten, vilket inledde den andra europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk samordning, med förankring i Europa 2020-strategin. Den 14 februari 2012 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen, i vilken den identifierade Spanien som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning.

               (5)

               Den 1 december 2011 antog rådet slutsatser där kommittén för socialt skydd uppmanades att, i samarbete med sysselsättningskommittén och andra kommittéer, framföra sina synpunkter på de åtgärder som rekommenderas inom Europa 2020-strategins politiska arbetscykel. Dessa synpunkter ingår i sysselsättningskommitténs yttrande.

               (6)

               Europaparlamentet har vederbörligen involverats i den europeiska planeringsterminen, i enlighet med förordning (EG) nr 1466/97, och antog den 15 februari 2012 en resolution om sysselsättning och sociala aspekter i den årliga tillväxtöversikten 2012 och en resolution om bidraget till den årliga tillväxtöversikten 2012.

               (7)

               Den 2 mars 2012 godkände Europeiska rådet prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet underströk behovet att eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa normala villkor för utlåning till näringslivet, främja tillväxt och konkurrenskraft, ta itu med arbetslösheten och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den offentliga förvaltningen.

               (8)

               Den 2 mars 2012 uppmanade Europeiska rådet också de medlemsstater som deltar i europluspakten att lägga till ytterligare åtaganden som är inriktade på ett litet antal viktiga, tidsmässigt lämpliga och mätbara reformer så att målen med pakten kan uppnås.

               (9)

               Den 30 april 2012 lade Spanien fram sitt stabilitetsprogram för perioden 2012–2015, och sitt nationella reformprogram för 2012. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts samtidigt. Kommissionen har också i en fördjupad granskning enligt artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011 bedömt om Spanien har drabbats av makroekonomiska obalanser. Kommissionen konstaterade i sin fördjupade granskning att Spanien har drabbats av obalanser, som inte är alltför stora, men som det finns ett trängande behov av att åtgärda.

               (10)

               Mot bakgrund av bedömningen av stabilitetsprogrammet i enlighet med artikel 5.1 i förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att det makroekonomiska scenariot bakom programmet i stort sett är rimligt för 2012 och därefter optimistiskt. I kommissionens avdelningars vårprognos 2012 beräknades BNP-tillväxten nå – 1,8 % under 2012 och – 0,3 % under 2013 mot – 1,7 % och 0,2 % i stabilitetsprogrammet. I enlighet med förfarandet vid alltför stora underskott är syftet med den finanspolitiska strategi som presenteras i stabilitetsprogrammet att minska det offentliga underskottet till under 3 % av BNP fram till år 2013, huvudsakligen med hjälp av utgiftsbegränsningar, men även med hjälp av vissa inkomstförstärkande åtgärder. Baserat på (nya beräkningar av) det strukturella saldot (5) är den genomsnittliga årliga förbättringen av det strukturella saldot enligt stabilitetsprogrammet 2,6 % av BNP för 2011–2013, vilket är över den finanspolitiska insatsen på i genomsnitt över 1,5 % av BNP under perioden 2010–2013 som rekommenderas enligt förfarandet vid alltför stora underskott. Efter korrigeringen av det alltför stora underskottet bekräftar stabilitetsprogrammet att det medelfristiga budgetmålet om en balanserad budget i strukturella termer skulle vara nästan uppnått 2015 med ett strukturellt budgetunderskott på 0,2 % av BNP. Det medelfristiga budgetmålet återspeglar kraven i stabilitets- och tillväxtpakten. Den planerade anpassningstakten i strukturella termer under 2012–2013 utgör tillräckliga framsteg mot det medelfristiga budgetmålet, och tillväxten av de offentliga utgifterna, med hänsyn tagen till diskretionära åtgärder på inkomstsidan, ligger i linje med de utgifter som anges som riktmärken i stabilitets- och tillväxtpakten.
               Enligt stabilitetsprogrammet beräknas den offentliga skuldkvoten nå sin topp år 2013 och därefter börja minska. 2014 och 2015 kommer att vara en övergångsperiod för Spanien och de planer som presenteras i stabilitetsprogrammet skulle säkerställa tillräckliga framsteg i riktning mot uppfyllandet av det skuldminskningsriktmärke som ges i stabilitets- och tillväxtpakten. Underskottet och skuldjusteringen är föremål för stora risker för sämre utfall.
               Den makroekonomiska utvecklingen kan komma att bli mindre gynnsam än väntat. Dessutom är åtgärderna inte tillräckligt specificerade från 2013 och framåt. De regionala regeringarnas iakttagande av budgetramarna, som lämnat övrigt att önska den senaste tiden, en större känslighet för intäkterna på grund av den pågående strukturanpassningen, de osäkra inkomsteffekterna av den finanspolitiska amnestin och eventuella ytterligare finansiella räddningsinsatser medför också en risk för den finanspolitiska strategin. Dessa finansiella räddningsinsatsers eventuella inverkan på underskottet skulle vara en engångsföreteelse. Strikt genomförande av lagen om budgetstabilitet och antagandet av kraftfulla finanspolitiska åtgärder på regional nivå skulle reducera risken för att de uppställda målen inte nås på regional nivå. Med hänsyn till den decentraliserade arten av Spaniens offentliga finanser är en stark skattemässig och institutionell ram av avgörande betydelse. Rådet välkomnar kommissionens avsikt att under de närmaste veckorna göra en ingående bedömning av genomförandet av rådets rekommendation om korrigering av det alltför stora underskottet, och även beakta den annonserade fleråriga budgetplanen för 2013–2014.

               (11)

               Spanien antog 2011 en pensionsreform som utgör ett viktigt steg för att stärka de offentliga finansernas långsiktiga hållbarhet. Spaniens försämrade ekonomiska utsikter begränsar dock reformens effekter på de förväntade åldersrelaterade offentliga utgifterna. Dessutom måste reformen fortfarande kompletteras med konkreta åtgärder för att förstärka den övergripande sysselsättningsstrategin för äldre arbetstagare för 2012–2014.

               (12)

               I Spanien är skatteandelen av BNP bland de lägsta i EU och skattesystemets effektivitet kan förbättras genom att öka andelen indirekta skatter som är mer tillväxtfrämjande. Det finns i synnerhet utrymme för att bredda mervärdesskattebasen genom att se över den omfattande användningen av skattebefrielser och nedsatta skattesatser. Det spanska skattesystemet innehåller också en skevhet som gynnar skuldsättning och som gör det mer förmånligt att köpa bostad än att hyra tack vare möjligheten att göra ränteavdrag på lån.

               (13)

               Spanien har gjort betydande framsteg när det gäller omstruktureringen av den finansiella sektorn. Omstruktureringen måste fortsätta, för att garantera att icke livskraftiga banker löses upp och att livskraftiga banker kan fullgöra sin funktion som kreditgivare till realekonomin på ett hållbart sätt och utan att otillbörligt snedvrida konkurrensen. Med tanke på de försämrade makroekonomiska utsikterna kan det vara nödvändigt att ytterligare stärka bankernas kapitalbas.

               (14)

               I februari 2012 antog regeringen en omfattande reform av anställningsskydds- och lönebildningssystemet för att ta itu med den höga arbetslösheten och den kraftiga segmentering på arbetsmarknaden. Effekterna av denna måste övervakas, särskilt när det gäller löneutvecklingen och minskningen av segmenteringen. För att möta utmaningen fullt ut behöver denna reform kompletteras med en mer djupgående revidering av de aktiva arbetsmarknadsåtgärderna för att förbättra anställbarhet och jobbmatchning.

               (15)

               För att hantera Spaniens höga ungdomsarbetslöshet bör handlingsplanen för ungdomsfrågor genomföras utan dröjsmål, inklusive för lärlingsutbildning och praktikplatser. Även om Spanien har vidtagit åtgärder för att råda bot på antalet ungdomar som lämnar skolan i förtid är siffrorna fortfarande höga och döljer stora skillnader mellan regionerna.

               (16)

               Fattigdomen har ökat med en miljon fler människor som riskerar att hamna i fattigdom än 2010 och barnfattigdomen ligger alarmerande högt på 26,2 %. Andelen fattiga bland de förvärvsarbetande med tillfällig anställning är mer än dubbelt så hög som bland dem med fast anställning.

               (17)

               Tjänster inom fria yrken är fortsatt skyddade från konkurrens i Spanien. En reform av tjänsterna inom fria yrken skulle kunna öka BNP eftersom de är ett viktigt bidrag till andra sektorer inom ekonomin. Särskild vikt bör läggas vid att undanröja omotiverade och oproportionella hinder när det gäller vissa höggradigt reglerade yrken (t.ex. ingenjörer, notarier, registratorer, rättsliga ombud). Dessutom är Spanien det land i unionen där det tar längst tid att få ett verksamhetstillstånd. Bristande samordning mellan lokala, regionala och nationella myndigheter har skapat en uppsjö av regler, ofta överlappande, och en segmentering av Spaniens inre marknad. Anpassningen av stora externa obalanser kräver lättnader när det gäller exportverksamhet. Spanien står också inför många och komplexa utmaningar inom energisektorn vilka är ett allvarligt hinder för att produkt- och tjänstemarknaderna ska fungera effektivt.

               (18)

               Spanien har gjort flera åtaganden inom europluspakten. Dessa åtagandena, och genomförandet av de åtaganden som presenterades 2011, avser att främja sysselsättningen, förbättra konkurrenskraften, förbättra hållbarheten i de offentliga finanserna och stärka den finansiella stabiliteten. Kommissionen har bedömt genomförandet av åtagandena inom europluspakten och de bedöms vara endast delvis genomförda. Resultaten av denna utvärdering har beaktats i rekommendationerna.

               (19)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Spaniens ekonomiska politik. Den har bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet och lagt fram en fördjupad granskning. Den har beaktat inte bara programmens relevans för en hållbar finanspolitik och socioekonomisk politik i Spanien utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet av att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–8 nedan.

               (20)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet bedömt stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (6) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (21)

               Rådet har mot bakgrund av resultaten av kommissionens fördjupade granskning och av denna bedömning granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Rådets rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas särskilt i rekommendationerna 1, 3, 4, 5 och 8 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Spanien att vidta följande åtgärder under perioden 2012–2013:

               1.

               Göra en årlig genomsnittlig strukturell finanspolitisk insats på över 1,5 % av BNP under perioden 2010–2013 i enlighet med rådets rekommendation enligt förfarandet vid alltför stora underskott genom att vidta de åtgärder som antogs i budgeten 2012 samt anta den annonserade fleråriga budgetplanen för 2013–2014 senast i slutet av juli 2012. Anta och genomföra åtgärder på regional nivå i linje med de godkända omfördelningsplanerna och strikt tillämpa de nya bestämmelserna i lagen om budgetstabilitet vad gäller insyn och kontroll av budgetgenomförandet och fortsätta att förbättra snabbheten vid inlämnandet och korrektheten i budgetrapporteringen på alla nivåer i den offentliga förvaltningen. Upprätta en oberoende finanspolitisk institution som tillhandahåller analyser och rådgivning och som övervakar finanspolitiken. Genomföra reformer inom den offentliga sektorn för att förbättra de offentliga utgifternas effektivitet och kvalitet på alla nivåer i den offentliga förvaltningen.

               2.

               Sörja för att pensionsåldern höjs i takt med den förväntade livslängden vid reglering av hållbarhetsfaktorn i den senaste pensionsreformen samt förstärka den övergripande sysselsättningsstrategin för äldre arbetstagare med konkreta åtgärder för att vidareutveckla livslångt lärande samt förbättra arbetsvillkoren och främja återintegrering av denna grupp på arbetsmarknaden.

               3.

               Införa ett beskattningssystem som är förenligt med de finanspolitiska konsolideringsinsatserna och som i större utsträckning främjar tillväxt, inbegripet en övergång från skatt på arbete till konsumtions- och miljöskatter. Särskilt ta itu med de låga mervärdesskattintäkterna genom att bredda skattebasen för mervärdesskatt. Säkerställa en mindre gynnsam skattemässig behandling av skuldsättning och bostadsägande (i motsats till att hyra).

               4.

               Genomföra reformen av den finansiella sektorn, i synnerhet genom att komplettera den pågående omstruktureringen av banksektorn genom att ta itu med situationen med kvarvarande svaga institutioner, lägga fram en omfattande strategi för att på ett effektivt sätt ta itu med tidigare tillgångar som ärvts i bankernas balansräkningar, och inta en klar ställning vad gäller finansiering och användning av ”back stop”-möjligheter.

               5.

               Genomföra arbetsmarknadsreformer och vidta ytterligare åtgärder för att öka de aktiva arbetsmarknadsåtgärdernas effektivitet genom att göra dem mer målinriktade, genom att öka användningen av utbildnings-, rådgivnings- och jobbmatchningstjänster, genom att stärka deras koppling till passiva åtgärder, och genom att stärka samordningen mellan nationella och regionala offentliga arbetsförmedlingar, och då även för att utbyta information om lediga platser.

               6.

               Se över utgiftsprioriteringar och omfördela medel för att främja tillgång till finansiering för små och medelstora företag, forskning, innovation och ungdom. Genomföra handlingsplanen för ungdomsfrågor, i synnerhet när det gäller kvaliteten på och arbetsmarknadsanpassningen av yrkesutbildning och utbildning, och fortsätta ansträngningarna att minska avbruten skolgång och öka deltagandet i yrkes- och vidareutbildning genom förebyggande, ingripande och kompenserande åtgärder.

               7.

               Förbättra anställbarheten för utsatta grupper, i kombination med effektivare stöd till barn och andra familjemedlemmar för att förbättra situationen för personer som riskerar att drabbas av fattigdom och/eller social utestängning, och därigenom uppnå välbefinnande för barn.

               8.

               Vidta ytterligare åtgärder för att öppna upp tjänster inom de fria yrkena, inklusive höggradigt reglerade yrken, korta handläggningstiderna för att få verksamhetstillstånd och undanröja hindren för företagsverksamhet till följd av överlappande och många olika regler på olika förvaltningsnivåer. Fullborda el- och gasförbindelserna med grannländerna och ta tag i underskottet i samband med eltarifferna på ett övergripande sätt, särskilt genom att förbättra kostnadseffektiviteten i elförsörjningskedjan.

      Utfärdad i Bryssel den 10 juli 2012.

            På rådets vägnar

         V. SHIARLY

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  Upprätthålls för 2012 genom rådets beslut 2012/238/EU av den 26 april 2012 om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik (EUT L 119, 4.5.2012, s. 47).

      (4)  EUT C 212, 19.7.2011, s. 1.

      (5)  Det konjunkturrensade saldot exklusive engångsåtgärder och andra tillfälliga åtgärder, omräknat av kommissionens avdelningar enligt den allmänt vedertagna metoden och baserat på uppgifterna i programmet.

      (6)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.