title: Europeiska centralbankens rekommendation av den 16 december 2014 till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Lietuvos bankas (ECB/2014/58)

text:
               24.12.2014

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 465/1

         EUROPEISKA CENTRALBANKENS REKOMMENDATION
   av den 16 december 2014
   till Europeiska unionens råd om externa revisorer för Lietuvos bankas
   (ECB/2014/58)
   (2014/C 465/01)
   ECB-RÅDET HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 27.1, och
   av följande skäl:

               (1)

               Räkenskaperna för Europeiska centralbanken (ECB) och de nationella centralbankerna i de medlemsstater som har euron som valuta granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (2)

               Enligt artikel 1 i rådets beslut 2014/509/EU (1) uppfyller Litauen de nödvändiga villkoren för att införa euron och Litauens undantag enligt artikel 4 i 2003 års anslutningsakt (2) upphävs med verkan från den 1 januari 2015.

               (3)

               Enligt artikel 50 i lagen om Lietuvos bankas kommer Lietuvos bankas årliga räkenskaper fr.o.m. den 1 januari 2015 att granskas av oavhängiga externa revisorer som ECB-rådet har rekommenderat och Europeiska unionens råd godkänt.

               (4)

               Lietuvos bankas har utsett UAB PricewaterhouseCoopers som sina externa revisorer för räkenskapsåren 2015 till 2017.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS FÖLJANDE.
   Det rekommenderas att UAB PricewaterhouseCoopers utses till externa revisorer för Lietuvos bankas för räkenskapsåren 2015 till 2017.

      Utfärdad i Frankfurt am Main den 16 december 2014.

         Mario DRAGHI

            ECB:s ordförande

      (1)  Rådets beslut 2014/509/EU av den 23 juli 2014 om Litauens införande av euron den 1 januari 2015 (EUT L 228, 31.7.2014, s. 29).

      (2)  EUT L 236, 23.9.2003, s. 33.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Tysklands nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Tysklands stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/19

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Tysklands nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Tysklands stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/05)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Tyskland var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Tyskland, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten för Tyskland offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Tyskland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskningen i enlighet med artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 antog kommissionen ett meddelande om resultatet av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Tyskland har makroekonomiska obalanser. I synnerhet tyder det stora och ihållande överskottet i bytesbalansen på överdrivet sparande och låg investeringsvilja i både den privata och den offentliga sektorn. Svaga inhemska investeringar hämmar den potentiella tillväxten och det starka beroendet av extern efterfrågan medför makroekonomiska risker mot bakgrund av dämpad utländsk efterfrågan. Överskottet i bytesbalansen har också, på grund av storleken, negativa effekter på euroområdets ekonomiska resultat. Att ta itu med det genom att öka investeringarna skulle öka Tysklands tillväxtpotential och stödja återhämtningen i euroområdet.

               (3)

               Den 15 april 2016 lade Tyskland fram sitt stabilitetsprogram för 2016 och den 29 april 2016 sitt nationella reformprogram. De båda programmen har bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               Tyskland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del och av skuldkriteriet. I stabilitetsprogrammet för 2016 planerar regeringen en totalt sett balanserad budget under 2016–2020. Det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP – kommer att upprätthållas med marginal under hela programperioden. Enligt stabilitetsprogrammet kommer den offentliga skuldkvoten att sjunka gradvis till 59,5 % 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetprognoserna, som inte har godkänts av något oberoende organ, är rimligt. Enligt kommissionens vårprognos 2016 beräknas det strukturella saldot ligga på ett överskott på 0,4 % av BNP 2016 och 2017, vilket är över det medelfristiga budgetmålet. Eventuella framtida avvikelser, inklusive dem förorsakade av offentliga investeringsbehov, kommer att bedömas mot bakgrund av kravet på att hålla det strukturella saldot i nivå med det medelfristiga budgetmålet. Bruttoskulden förväntas sjunka successivt till en nivå under vad skuldkriteriet kräver. Detta skapar utrymme för ökade offentliga investeringar. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och kommissionens vårprognos 2016, att Tyskland kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler.

               (6)

               Förbundsregeringen har visserligen beslutat om flera åtgärder för att öka investeringarna i infrastruktur under de kommande åren, men anslagen förefaller fortfarande varken ge någon varaktig uppåtgående trend i de offentliga investeringarna eller svara mot behoven av investeringar i infrastrukturen. Den fasta nettoinvesteringen har varit fortsatt markant negativ på kommunal nivå, vilket tyder på underinvestering. De totala utgifterna för utbildning och forskning har endast ökat något under de senaste åren och når kanske inte ens upp till det nationella målet på 10 % av BNP 2015. Fortsatta investeringar i utbildning, forskning och innovation är av avgörande betydelse för att trygga Tysklands framtida konkurrenskraft. Eftersom budgeten förväntas förbli balanserad sett såväl totalt som strukturellt 2016–2017, finns det fortsatt finanspolitiskt utrymme för större offentliga investeringar utan att man bryter mot reglerna för stabilitets- och tillväxtpakten eller utlöser den nationella skuldbromsen. En reform av pensionssystemet skulle bidra till att säkerställa den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna. Skatteutjämningens nuvarande utformning är komplicerad och förefaller leda till sämre incitament att förbättra intäkterna i enskilda delstater. Den pågående översynen av de federala finanspolitiska relationerna innebär en möjlighet att stärka regelverket, även genom att säkerställa tillräckliga offentliga investeringar på alla förvaltningsnivåer, särskilt för kommuner. Det aktuella kompromissförslag som delstaterna enats om skulle innebära ett enklare system för övergripande skatteutjämning. Förslaget är dock fortfarande otydligt om vem som har ansvar för vilket utgiftsområde, och det misslyckas med att skapa ökat oberoende på egen skattebas. Parallellt används alternativ till traditionell statlig finansiering av transportinfrastrukturen, bland annat genom offentlig-privata partnerskap, endast i begränsad omfattning. Vidare utgör faktorer som en komplicerad fördelning av planeringsansvaret över olika förvaltningsnivåer, flaskhalsar kopplade till förvaltningens kapacitet och krångliga tillståndsförfaranden hinder för investeringar. En mer effektiv användning av offentlig upphandling kunde vidare inverka positivt på investeringsviljan, eftersom den andel av upphandlingarna som offentliggörs i hela EU fortfarande ligger långt under EU-genomsnittet.

               (7)

               Det krångliga systemet för företagsbeskattning hämmar fortfarande investeringsviljan i den privata sektorn, och det totala inkomstskattetrycket på företag, inklusive den lokala bolagsskatten (Gewerbesteuer) och solidaritetsavgiften, är fortfarande högt. Den lokala bolagsskatten framkallar effektivitetsförluster på grund av att icke-vinstgivande komponenter ingår i skattebasen. Skattesystemet gynnar lånefinansiering framför finansiering med eget kapital, och indikatorn för lånegynnande beskattning är den åttonde högsta i unionen under 2015. Förhållandevis tillväxtvänliga konsumtionsskatter och periodiskt återkommande fastighetsskatter som andel av det totala skatteintaget låg mellan 2007 och 2014 stilla på cirka 28–29 %, vilket är lågt jämfört med unionsgenomsnittet på 32–33 %. Dessutom har trenden mot ökat skatteuttag vid fastighetsöverlåtelser fortsatt, i stället för en ökning av mindre snedvridande periodiska fastighetsskatter. Åtgärder vidtagna för att modernisera skatteförvaltningen inskränktes till att den federala regeringen antog lagstiftning om att göra skatteförvaltningens förfaranden enklare. Ett automatiskt utbyte av skatteuppgifter mellan skatteförvaltningarna i de 16 delstaterna, vilket hade kunnat underlätta effektiviteten vid skatterevisioner, existerar fortfarande inte. Totalt sett leder strukturella brister och fördröjd modernisering till relativt sett otillräckliga resultat för skatteförvaltningen och ineffektiv skatteuppbörd.

               (8)

               I Tyskland är möjligheterna att anskaffa kapital i allmänhet goda. Internationellt sett är dock riskkapitalmarknaden fortfarande underutvecklad, och skattebetingade ramvillkor kan begränsa dess storlek. Förbättrad tillgång till riskkapital är en viktig faktor när det gäller att främja företagsverksamhet, även i högteknologiska sektorer och kunskapsintensiva tjänster. Förbundsregeringen har beslutat om en rad åtgärder för att förbättra villkoren för riskkapital och ytterligare åtgärder är under diskussion. Dessutom skulle en översyn av regelverket för riskkapital kunna bidra till att stimulera den privata investeringsviljan, även hos utländska investerare.

               (9)

               De politiska åtgärderna för att främja konkurrensen inom tjänstesektorn, särskilt de fria yrkesutövarnas tjänsteutbud, har varit begränsade. Tyskland hör till de medlemsstater vars regelverk skapar höga hinder i tjänstesektorn. Restriktiv varumarknadsreglering har påverkat priserna och produktiviteten. Låg produktivitet och stora påslag ger en fingervisning om att det i Tyskland finns stort utrymme för bättre prestanda i tjänsteutbudet från de fria yrkesutövarna. Problemen för företagstjänster orsakas av tillståndskrav, restriktioner rörande verksamheter på flera olika områden, krav på försäkringar och prisreglering. Krav på juridisk form och aktieinnehav upprätthålls också fortfarande. Den handlingsplan som Tyskland lämnade in efter den ömsesidiga utvärderingen och som gäller tillträde till och utövande av reglerade yrken innehåller endast ett begränsat antal förslag på åtgärder, men det finns uppenbart utrymme för mer ambitiösa förslag.

               (10)

               Sett i ett helhetsperspektiv är arbetsmarknaden visserligen mycket stark, i synnerhet ligger arbetslösheten på historiskt låga nivåer, men åldersrelaterad brist på arbetskraft och kompetens hotar och manar till fullt utnyttjande av den nu tillgängliga arbetskraften. Eftersom tendenserna inte bara är en utmaning för arbetsmarknaden utan också för hållbarheten och tillräckligheten i pensionssystemet förefaller starkare incitament för senarelagd pensionering oundvikligt. Fattigdomsrisken bland äldre (16,3 % 2014) ligger över genomsnittet i unionen (13,8 %) och det lagstadgade pensionssystemets ersättningsnivå sänks successivt, samtidigt som graden av anslutning till andrahands- och tredjehandssystem är för låg för att risken ska minska väsentligt. Antalet förmånstagare som fick en behovsprövad minimiinkomst för pensionärer fördubblades nästan mellan 2003 och 2014. Förslag på bättre incitament att senarelägga pensionering (Flexi-Rente) har dock ännu inte formaliserats. Det återstår att se hur effektiva de blir på att motverka de incitament till förtida pensionering som infördes 2014.

               (11)

               Arbetsmarknadspotentialen hos vissa grupper, särskilt kvinnor och personer med invandrarbakgrund, underutnyttjas fortfarande, och motivationssänkare när det gäller arbete, särskilt för andreförsörjaren i hushållen, kvarstår. Särdrag hos skattesystemet och sjukförsäkringen avhåller andreförsörjaren från att arbeta eller utöka antalet arbetade timmar. Detta bidrar till att andelen heltidsarbetande kvinnor är liten och till att antalet arbetade timmar i genomsnitt per kvinna är bland de lägsta i unionen, trots hög sysselsättningsgrad för kvinnor. Som biprodukt till att minimilönen infördes kan en viss övergång från minijobb till vanliga arbeten konstateras, men sju miljoner människor är fortfarande sysselsatta med minijobb (av vilka omkring fem miljoner människor har ett minijobb som sitt enda avlönade arbete). Den omständigheten att minijobben är befriade från inkomstskatt – i många fall från alla socialförsäkringsavgifter från arbetstagaren – kan avhålla arbetstagare från att flytta till arbeten med löner över taket för minijobben på 450 euro per månad. Den avhållande faktorn är i många fall starkare för makar underkastade gemensam inkomstbeskattningen. Den positiva effekten på hushållens inkomster och konsumtion till följd av den lilla höjningen av flera bidrag och utjämningen av de inflationsbetingade marginalskatteeffekterna kan väsentligen utplånas av de högre socialförsäkringsavgifterna för arbetstagarna. Skattekilen på minimilönens nivå är hög i jämförelse med andra medlemsstater, vilket leder till lägre inkomster i den nedre delen av löneskalan. Genom att sänka arbetstagarnas socialförsäkringsavgifter och den personliga inkomstskatten, även genom riktade bidrag eller återbäring, kan man minska skattekilen och öka låginkomsttagarnas disponibla inkomst, och därigenom öka konsumtionsmöjligheterna.

               (12)

               Det stora inflöde av flyktingar som Tyskland upplevt under det senaste året har ett antal ekonomiska och sociala följdverkningar för landet. På kort sikt kommer inflödet av flyktingar att öka de offentliga utgifterna och skapa större inhemsk efterfrågan, vilket leder till ökad BNP, men på medellång sikt är effekten på sysselsättning och tillväxt avhängig av hur väl flyktingarna integreras i samhället och på arbetsmarknaden, inklusive med hjälp av extra utbildning. Frågan står högt upp på den politiska agendan både på EU-nivå och på medlemsstaternas nivå, och den kommer att följas och analyseras noggrant, även i landsrapporten 2017.

               (13)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Tysklands ekonomiska politik och offentliggjort den i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer Tyskland har fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Sverige utan också i vilken mån EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

               (14)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och anser (5) att Tyskland kan förväntas följa stabilitets- och tillväxtpakten.

               (15)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 1–3 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Tyskland att under 2016 och 2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Skapa en varaktig uppåtgående trend i de offentliga investeringarna, särskilt i infrastruktur, utbildning, forskning och innovation, med bibehållen respekt för det medelfristiga målet. Förbättra utformningen på de federala finanspolitiska relationerna, i syfte att öka offentliga investeringar, särskilt på kommunal nivå.

               2.

               Minska de ineffektiva inslagen i skattesystemet, särskilt genom att se över företagsbeskattningen och den lokala bolagsskatten, modernisera skatteförvaltningen och se över regelverket för riskkapital. Intensifiera åtgärderna för att stimulera konkurrens i tjänstesektorn, särskilt för företagstjänster och reglerade yrken.

               3.

               Förbättra incitamenten att senarelägga pensionering och undanröja motivationssänkare som avhåller andreförsörjaren i hushållen från arbete. Krympa den stora skattekilen för låginkomsttagare och underlätta övergången från minijobb till vanliga arbeten.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 12 juli 2016 om Finlands nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Finlands stabilitetsprogram 2016

text:
               18.8.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 299/79

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 12 juli 2016
   om Finlands nationella reformprogram 2016, med avgivande av rådets yttrande om Finlands stabilitetsprogram 2016
   (2016/C 299/19)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken (1), särskilt artikel 5.2,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1176/2011 av den 16 november 2011 om förebyggande och korrigering av makroekonomiska obalanser (2), särskilt artikel 6.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,
   med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,
   med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
   med beaktande av sysselsättningskommitténs yttrande,
   med beaktande av ekonomiska och finansiella kommitténs yttrande,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för socialt skydd,
   med beaktande av yttrandet från kommittén för ekonomisk politik, och
   av följande skäl:

               (1)

               Den 26 november 2015 antog kommissionen den årliga tillväxtöversikten, som inledde 2016 års europeiska planeringstermin för samordning av den ekonomiska politiken. Prioriteringarna i den årliga tillväxtöversikten godkändes av Europeiska rådet den 17–18 mars 2016. Den 26 november 2015 antog kommissionen, på grundval av förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om förvarningsmekanismen, där det angavs att Finland var en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en fördjupad granskning. Samma dag antog kommissionen också en rekommendation till rådets rekommendation om den ekonomiska politiken för euroområdet. Den rekommendationen godkändes av Europeiska rådet den 18–19 februari 2016 och antogs av rådet den 8 mars 2016 (3). Med tanke på att ekonomierna i den ekonomiska och monetära unionen är tätt sammanvävda bör Finland, i egenskap av ett land som har euron som valuta, se till att dessa rekommendationer genomförs fullständigt och i tid.

               (2)

               Landsrapporten 2016 för Finland offentliggjordes den 26 februari 2016. Den innehöll en bedömning av hur väl Finland hade lyckats med de landsspecifika rekommendationer som antogs av rådet den 14 juli 2015 och med sina nationella Europa 2020-mål. Den innehöll också den fördjupade granskning som föreskrivs i artikel 5 i förordning (EU) nr 1176/2011. Den 8 mars 2016 lade kommissionen fram resultaten av den fördjupade granskningen. Av analysen drog kommissionen slutsatsen att Finland har makroekonomiska obalanser. Det är särskilt viktigt att vidta åtgärder mot den försämring av den kostnadsrelaterade konkurrenskraften som skett under flera år, främst på grund av att lönerna under en längre period har ökat mer än produktiviteten, vilket ledde till en kraftig nedgång i bytesbalansen mellan 2008 och 2012. Analysen visade också att det fanns betydande risker på medellång och lång sikt för hållbarheten i de redan ansträngda offentliga finanserna.

               (3)

               Den 14 april 2016 lade Finland fram sitt nationella reformprogram för 2016 och sitt stabilitetsprogram för samma år. De båda programmen bedömts samtidigt för att deras inbördes samband ska kunna tas i beaktande.

               (4)

               Vid programplaneringen för de europeiska struktur- och investeringsfonderna för 2014–2020 har relevanta landsspecifika rekommendationer beaktats. Enligt artikel 23 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (4) får kommissionen begära att en medlemsstat ska se över och föreslå ändringar av sin partnerskapsöverenskommelse och av relevanta program när så krävs för att stödja genomförandet av relevanta rekommendationer från rådet. Kommissionen har i riktlinjerna för tillämpning av åtgärder som sammanlänkar effektiva europeiska struktur- och investeringsfonder med sund ekonomisk styrning beskrivit närmare hur den kommer att tillämpa denna bestämmelse.

               (5)

               I stabilitetsprogrammet för 2016 anges att den exceptionella flyktingströmmen kommer att få en betydande inverkan på budgeten och det lämnas även uppgifter som styrker dessa extra budgetkostnaders art och omfattning. Enligt kommissionen uppgick de aktuella extra utgifterna till 0,05 % av BNP 2015 och för närvarande beräknas de uppgå till 0,2 % av BNP 2016. Bestämmelserna i artiklarna 5.1 och 6.3 i förordning (EG) nr 1466/97 gör det möjligt att ta hänsyn till dessa extra utgifter, eftersom flyktingströmmen är en ovanlig händelse som har stor inverkan på Finlands offentliga finanser och eftersom den finanspolitiska hållbarheten inte äventyras av att landet tillfälligt tillåts avvika från anpassningsbanan för att nå det medelfristiga budgetmålet. Den anpassningsbana som krävs för att nå det medelfristiga budgetmålet för 2015 har därför minskats med beaktande av dessa kostnader. En slutlig bedömning för 2016, även av de belopp som undantaget gäller, kommer att göras våren 2017 på grundval av de uppgifter som tillhandahålls av de finska myndigheterna.

               (6)

               Finland omfattas för närvarande av stabilitets- och tillväxtpaktens förebyggande del. Den 18 maj 2016 utarbetade kommissionen en rapport enligt artikel 126.3 i EUF-fördraget eftersom Finlands offentliga skuld år 2015 överskred referensvärdet 60 % av BNP. Slutsatsen av analysen var att skuldkriteriet bör anses vara uppfyllt. I stabilitetsprogrammet för 2016 förutser regeringen en förbättring av det totala budgetsaldot till -2,5 % av BNP under 2016 och till -1,3 % under 2020. Enligt regeringen kommer det medelfristiga budgetmålet – ett strukturellt underskott på 0,5 % av BNP – att nås senast 2019. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas den offentliga skuldkvoten nå en topp på 67,4 % av BNP under 2019 och därefter minska till 67,2 % av BNP under 2020. Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för dessa budgetprognoser är realistiskt. De åtgärder som krävs för att det medelfristiga budgetmålet ska nås senast 2019 har inte beskrivits tillräckligt. Enligt kommissionens vårprognos 2016 finns det risk för en viss avvikelse från den rekommenderade anpassningen 2016. Slutsatsen för 2016 skulle inte ändras om den exceptionella flyktingströmmens inverkan på budgeten räknas bort. Om det inte görs några politiska förändringar finns det risk för en betydande avvikelse från den rekommenderade anpassningen under 2017. Den offentliga skuldkvoten beräknas fortsätta öka och nå 66,9 % under 2017. Rådet anser, på grundval av sin bedömning av stabilitetsprogrammet och med beaktande av kommissionens vårprognos 2016, att det finns en risk för att Finland inte kommer att följa stabilitets- och tillväxtpaktens regler. Det kommer därför att krävas ytterligare åtgärder för att säkerställa efterlevnaden 2016 och 2017.

               (7)

               Eftersom befolkningen åldras och arbetskraften minskar beräknas utgifterna för pensioner samt vård och omsorg öka från 23,1 % 2013 till 26,9 % av BNP fram till 2030. I januari 2016 antog Finland en pensionsreform som innebär att den lagstadgade pensionsåldern knyts till förändringarna i förväntad livslängd från och med 2027. Social- och hälsovårdstjänsterna tillhandahålls av kommunerna och utgör 10 % av BNP. Utan en reform av systemet kommer dessa utgifter enligt prognosen att öka med 2,4 % årligen i nominella termer och deras andel av BNP kommer att bli större. Huvuddragen i en långtgående förvaltningsreform och strukturreform inom social- och hälsovården har godkänts. Ett av de viktigaste målen med reformen är att minska hållbarhetsunderskottet med 3 miljarder euro på lång sikt genom bättre kontroll av kostnaderna. Detta ska uppnås genom att tjänsterna integreras och större enheter ges ansvar för ordnandet av dem och genom digitalisering. Alla närmare detaljer återstår att diskutera och en plan för förändringsledning måste läggas fram för att reformen ska kunna genomföras från och med 2019 som planerat. Regeringen har meddelat att åtgärder för genomförande av reformen kommer att läggas fram i slutet av 2016. Reformens omfattning och den snäva tidsplanen gör att genomförandet kommer att bli en utmaning. Det är därför viktigt att lagstiftningsförslagen kan antas snabbt.

               (8)

               För att Finland ska återfå sin konkurrenskraft måste arbetsmarknadens funktion förbättras i flera avseenden. Sammantaget har löneökningarna varit måttliga efter en central löneuppgörelse i slutet av 2013. Till följd av avtalet gick den årliga ökningen av avtalslönerna ned från 1,3 % under det sista kvartalet 2013 till 0,5 % under det fjärde kvartalet 2015. I juni 2015 kom arbetsmarknadens parter överens om att förlänga avtalet till 2016. Arbetsproduktivitetens tillväxt har dock inte återhämtat sig och därför beräknas de nominella enhetsarbetskostnaderna öka, om än i långsammare takt. Förhandlingar har förts för att återställa den kostnadsrelaterade konkurrenskraften. Ett konkurrenskraftsavtal ingicks av arbetsmarknadens parter den 29 februari 2016. Avtalet måste omsättas i branschvisa avtal innan det kan börja tillämpas. Konkurrenskraftsavtalet kommer att kompletteras med åtgärder som arbetsmarknadens parter enas om för att skapa större flexibilitet på arbetsmarknaden och en ny modell för löneökningar där lönerna i de branscher som utsätts för konkurrens utifrån blir riktgivande för lönerna i andra branscher. Det är viktigt att arbetsmarknadsåtgärderna genomförs på ett sätt som till fullo respekterar arbetsmarknadsparternas roll.

               (9)

               På grund av att befolkningen i arbetsför ålder minskar är det viktigt att öka arbetskraftsdeltagandet. Fortsatta åtgärder måste vidtas för att integrera äldre arbetstagare, unga, långtidsarbetslösa och lågutbildade på arbetsmarknaden. Sysselsättningsgraden har sjunkit med mer än två procentenheter från den topp på 70,6 % som nåddes 2008, före krisen, till 68,5 % 2015, medan arbetslösheten har ökat från 6,4 % till 9,4 %. Sysselsättningen bland äldre har successivt förbättrats, men utökade arbetslöshetsförmåner för äldre arbetstagare fram till pensionsåldern ger fortfarande vissa möjligheter till tidigt utträde från arbetsmarknaden (”arbetslöshetstunneln”), och om dessa möjligheter inte begränsas kan de eventuellt hämma de positiva effekterna av den pensionsreform som antogs 2016. Effekterna på den föregående pensionsreformen av arbetslöshetstunnelns förändrade parametrar kommer att ses över under 2019. Långtidsarbetslösheten ökade betydligt mellan 2008 och 2014, från 1,2 % till 1,9 % av den totala arbetskraften, trots att många av de långtidsarbetslösa så småningom försvinner ur arbetskraften. Ungdomsarbetslösheten ökade till 22,4 % under 2015. Nedgången på arbetsmarknaden slår hårdast mot lågutbildade personer. En nedskärning av budgeten för aktiva arbetsmarknadsåtgärder vid en tidpunkt då det finns ett allt större behov av sådana åtgärder skulle kunna skada möjligheterna för dessa grupper att återgå till arbete. När det gäller aktivering kan det komplicerade bidragssystemet med olika typer av ersättningar leda till betydande bidrags- och låglönefällor. Åtgärder för att motverka dessa fällor och skapa positiva incitament att ta ett arbete, till exempel att man utökar möjligheterna att kombinera arbete och bidrag, är särskilt viktiga med tanke på nedskärningarna i budgeten för aktiva arbetsmarknadsåtgärder. Det relativt stora antalet migranter och flyktingar som anlände till Finland 2015 kan komma att motverka effekterna av en åldrande befolkning, men detta förutsätter att de framgångsrikt integreras på arbetsmarknaden och i utbildningssystemet. Det finns problem med matchningen på arbetsmarknaden, delvis på grund av strukturella förändringar i ekonomin, eftersom nya arbetstillfällen skapas i andra geografiska områden och branscher än i dem där arbetstillfällen gått förlorade. Det behövs också åtgärder för att bygga fler bostäder till överkomligt pris i huvudstadsregionen och effektiva strategier för att hjälpa människor att uppdatera sin kompetens och hitta arbete.

               (10)

               Företagsklimatet i Finland är minst lika bra som i andra utvecklade ekonomier. Bristande konkurrens, särskilt när det gäller tjänster som huvudsakligen riktas till den inhemska marknaden, såsom detaljhandel och transporttjänster, påverkar dock den finska ekonomins sammanlagda konkurrenskraft. Enligt företagen utgör de alltför omfattande regelkraven ett hinder för tillväxt och konkurrens på vissa marknader. För att företagande och investeringar ska främjas måste orimliga krav avlägsnas. Inom detaljhandeln kommer reformen av plan- och byggreglerna att ge större flexibilitet i fråga om butikernas storlek och läge. En omstrukturering pågår inom den sektor som är exponerad för internationell handel och utveckling av nya marknader, produkter och tjänster, i synnerhet sådana som har ett högt mervärde, skulle gynna den. För att underlätta strukturomvandlingarna skulle det behövas en politik som stöder företagsexpansion, internationalisering och innovation. Ändringar av lagstiftningen antogs hösten 2015, men de flesta av dem beräknas kunna genomföras först mellan 2016 och 2018. Enligt regeringen kommer ytterligare strukturreformer att genomföras för att öka konkurrensen på marknaden.

               (11)

               Kommissionen har inom ramen för den europeiska planeringsterminen gjort en omfattande analys av Finlands ekonomiska politik och redogjort för denna i 2016 års landsrapport. Kommissionen har också bedömt stabilitetsprogrammet och det nationella reformprogrammet samt uppföljningen till de rekommendationer Finland fått tidigare år. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Finland utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå. Rekommendationerna inom ramen för den europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–3.

               (12)

               Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat stabilitetsprogrammet, och dess yttrande (5) återspeglas särskilt i rekommendation 1 nedan.

               (13)

               Mot bakgrund av kommissionens fördjupade granskning och denna bedömning har rådet granskat det nationella reformprogrammet och stabilitetsprogrammet. Dess rekommendationer enligt artikel 6 i förordning (EU) nr 1176/2011 återspeglas i rekommendationerna 2 och 3 nedan.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Finland att under 2016–2017 vidta följande åtgärder:

               1.

               Uppnå en årlig finanspolitisk korrigering på minst 0,5 % av BNP mot det medelfristiga budgetmålet under 2016 och på 0,6 % av BNP under 2017. Använda eventuella oförutsedda intäkter till att minska den offentliga skuldkvoten. Se till att förvaltningsreformen antas och genomförs utan dröjsmål, för att åstadkomma mer kostnadseffektiva social- och hälsovårdstjänster.

               2.

               Se till, med respekt för arbetsmarknadsparternas roll, att lönebildningssystemet gynnar lokala löneförhandlingar och avlägsnar stelhet, så att det bidrar till den kostnadsrelaterade konkurrenskraften och en mer exportindustristyrd modell för lönebildning. Öka incitamenten att ta emot arbete och se till att det erbjuds riktade och tillräckliga aktiva arbetsmarknadsåtgärder, även för personer med invandrarbakgrund. Vidta åtgärder för att minska regionala skillnader och kompetensglapp.

               3.

               Vidta fler åtgärder för att öka konkurrensen i tjänstesektorn, även inom detaljhandeln. Främja företagande och investeringar, bland annat genom att minska administrativa bördor och regleringsbördor, för att främja tillväxten av produktion med högt mervärde.

      Utfärdad i Bryssel den 12 juli 2016.

            På rådets vägnar

         P. KAŽIMÍR

            Ordförande

      (1)  EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

      (2)  EUT L 306, 23.11.2011, s. 25.

      (3)  EUT C 96, 11.3.2016, s. 1.

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om fastställande av gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden, om fastställande av allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden och Europeiska havs- och fiskerifonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (5)  Enligt artikel 5.2 i förordning (EG) nr 1466/97.


Avis juridique important

|

31998Y0806(04)

Europeiska centralbankens rekommendation avseende rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens insamling av statistisk information

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr C 246 , 06/08/1998 s. 0012 - 0023

Europeiska centralbankens rekommendation avseende rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens insamling av statistisk information (98/C 246/08)(Framlagd av Europeiska centralbanken den 7 juli 1998)EUROPEISKA GEMENSKAPERNAS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNINGmed beaktande av stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken (nedan kallad stadgan), särskilt artikel 5.4 i denna,med beaktande av Europeiska centralbankens (ECB) rekommendation,med beaktande av Europaparlamentets yttrande,med beaktande av kommissionens yttrande,i enlighet med den procedur som anges i artikel 106.6 i Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen (nedan kallat fördraget) samt artikel 42 i stadgan, ochav följande skäl:(1) Artikel 5.1 i stadgan kräver att ECB, biträdd av de nationella centralbankerna, från behöriga nationella myndigheter eller direkt från ekonomiska aktörer skall samla in den statistiska information som är nödvändig för att Europeiska centralbankssystemets (nedan kallat ECBS) uppgifter skall kunna utföras. För att underlätta fullgörandet av dessa uppgifter, som återfinns i artikel 105 i fördraget, och särskilt den monetära politiken, används denna statistiska information främst för framställning av aggregerad statistisk information, för vilken de ekonomiska aktörernas identitet är irrelevant, men den kan även användas för individuella ekonomiska aktörer. Artikel 5.2 i stadgan kräver att de nationella centralbankerna i görligaste mån skall fullgöra uppgifterna i artikel 5.1 i stadgan. Artikel 5.4 i stadgan kräver att rådet skall fastställa kretsen av uppgiftsskyldiga fysiska och juridiska personer, sekretessföreskrifter samt lämpliga bestämmelser om genomförande och påföljder. För dessa syften får de nationella centralbankerna samarbeta med andra behöriga myndigheter, däribland nationella statistiska institut och andra aktörer på det aktuella området, för ändamålen i artikel 5.1 i stadgan.(2) För att statistisk information skall bli ett effektivt instrument i utförandet av ECBS:s uppgifter måste formerna och förfarandena för deras insamlande struktureras så att ECB snabbt och smidigt skall kunna använda statistik av hög kvalitet som speglar växlande ekonomiska och finansiella villkor samt tar hänsyn till uppgiftslämnarnas arbetsbörda.(3) Det är därför önskvärt att fastställa en referenspopulation av uppgiftslämnare, dvs. de kategorier av ekonomiska enheter och statistiska tillämpningar till vilka ECB:s statistiska befogenheter skall begränsas och bland vilka ECB genom sin rättsliga befogenhet skall fastställa kretsen av faktiska uppgiftslämnare.(4) En homogen krets av uppgiftslämnare är nödvändig för att de deltagande medlemsländernas "sektor för monetära finansinstitut skall kunna upprätta en konsoliderad balansräkning", vars främsta syfte är att förse ECB med en omfattande statistisk bild av den monetära utvecklingen i de deltagande medlemsländerna, sedda som ett ekonomiskt område. ECB har upprättat och håller i stånd en "förteckning över monetära finansinstitut för statistiska ändamål" som grundar sig på en gängse definition av dessa institut.(5) Sagda gängse definition för statistiska ändamål specificerar att monetära finansinstitut omfattar kreditinstitut som de definieras i gemenskapslagstiftningen och alla andra bofasta finansinstitut som mottager inlåning och/eller därmed förknippade transaktioner från andra enheter än monetära finansinstitut och, för egen räkning (åtminstone i ekonomiska termer), beviljar krediter och/eller gör investeringar i värdepapper.(6) De postgiroinstitut som inte är monetära finansinstitut enligt den gängse defintionen för statistiska ändamål kan ändå underkastas ECB:s uppgiftskrav på området penning- och bankverksamhetsstatistik samt betalningssystemsstatistik, eftersom de i betydande utsträckning kan mottaga inlåning och/eller därmed förknippade transaktioner och företa betalningssystemsaffärer.(7) I Europeiska nationalräkenskapssystemet 1995 (1) (nedan kallat ENS 95) omfattar därför de monetära finansinstituten undersektorna "centralbanken "och "andra monetära finansinstitut" och kan endast utvidgas genom att kategorier av institut från undersektorn "övriga finansinstitut, utom försäkringsföretag och pensionsinstitut" tas med.(8) Statistik om betalningsbalansen, den internationella investeringspositionen, värdepapper, elektroniska pengar och betalningssystem är nödvändiga för att ECBS skall kunna utföra sina uppgifter på ett oavhängigt sätt.(9) Användningen av begreppen "fysiska och juridiska personer" i artikel 5.4 i stadgan måste tolkas på ett sätt som stämmer överens med medlemsländernas praxis på området för penning-, bankbetalningsstatistik och omfattar därför även objekt som varken är fysiska eller juridiska personer enligt respektive nationell lagstiftning, men ändå faller inom de relevanta undersektorerna i ENS 95. Uppgiftsskyldighet kan därför åläggas enheter som handelsbolag, filialer, företag för kollektiv investering i värdepapper och fonder som enligt respektive lands nationella lagstiftning inte åtnjuter status som juridisk person. I dessa fall åläggs uppgiftsskyldigheten de personer som enligt tillämplig nationell lagstiftning är rättsliga företrädare för berörda enheter.(10) Institutens statistiska balansräkningsrapporter som nämns i artikel 19.1 i stadgan kan användas även för beräkning av de minimireserver som de kan krävas hålla.(11) ECB-rådets uppgift är att fördela uppgifterna mellan ECB och de nationella centralbankerna vad gäller insamling och verifikation av statistiska information och deras genomförande, med beaktande av principen i artikel 5.2 i stadgan samt de uppgifter som kommer att skötas av nationella myndigheter inom ramen för deras behörighet, för att erhålla statistik av genomgående hög kvalitet.(12) Under de första åren efter införandet av den gemensamma valutan kan kostnadseffektiviteten kräva att ECB:s rapporteringskrav i fråga om statistisk information tillfredsställs genom övergångsförfaranden beroende på befintliga begränsningar för insamlingssystemen. Detta kan eventuellt medföra att, då det gäller den finansiella redogörelsen för betalningsbalansen, uppgifter om s.k. cross border-positioner eller -transaktioner i de deltagande medlemsländerna sedda som ett ekonomiskt område under de första åren av det gemensamma valutaområdet kan sammanställas med användande av alla positioner eller transaktioner mellan bofasta i ett deltagande medlemsland och bofasta i andra länder.(13) Ramarna och villkoren för ECB:s rätt att ålägga företag sanktioner för uraktlåtenhet att fullgöra förpliktelserna i ECB:s förordning och beslut har lagts fast i rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens rätt att ålägga sanktioner i överensstämmelse med artikel 34.3 i stadgan. Nämnda förordning är underordnad denna förordning vad gäller ECB:s rätt att ålägga sanktioner. Sanktionerna för underlåtenhet att fullgöra förpliktelserna i denna förordning påverkar inte ECBS:s möjlighet att fastställa lämpliga bestämmelser för genomförande och påföljder i förhållande till sina motparter, inklusive partiell eller total utestängning av en uppgiftslämnare från penningpolitiska transaktioner i händelse av ett allvarligt åsidosättande av skyldigheten att rapportera statistisk information.(14) Förordningar utfärdade av ECB enligt artikel 34.1 i stadgan ger inte icke-deltagande medlemsländer några rättigheter eller skyldigheter.(15) Med hänvisning till punkt 1 i protokoll (nr 12) om vissa bestämmelser som rör Danmark har Danmark i Edinburghbeslutet av den 12 december 1992 meddelat att det inte kommer att delta i den tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen. I enlighet med punkt 2 i sagda protokoll kommer därför alla artiklar och bestämmelser i fördraget och stadgan som avser undantag att tillämpas på Danmark.(16) Enligt punkt 8 i protokoll (nr 11) om vissa bestämmelser som rör Förenade konungariket Storbritannien och Nordirland, gäller inte artiklarna 34.1 och 34.3 i stadgan Förenade kungariket såvida det inte deltar i tredje etappen av Ekonomiska och monetära unionen.(17) Den statistiska information som behövs för att uppfylla ECB:s rapporteringskrav i fråga om statistisk information är inte densamma för deltagande som för icke-deltagande länder, men artikel 5 i stadgan gäller såväl deltagande som icke-deltagande medlemsländer. Detta förhållande och artikel 5 i fördraget medför en skyldighet att på nationell nivå utforma och genomföra alla de åtgärder som anses lämpliga för att utföra den insamling av den statistiska information som behövs för att uppfylla ECB:s rapporteringskrav i fråga om statistisk information och de snabba förberedelserna på statistikområdet för att de skall bli deltagande medlemsländer.(18) Konfidentiell statistisk information som ECB och de nationella centralbankerna måste infordra för att kunna utföra ECBS:s uppgifter måste skyddas för att få och behålla uppgiftslämnarnas förtroende. När denna förordning är utfärdad kommer det inte längre att finnas anledning att åberopa sekretessföreskrifter som hindrar utbyte av konfidentiell statistisk information som rör ECBS:s uppgifter enligt bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter.(19) Artikel 38.1 i stadgan föreskriver att ledamöterna av de beslutande organen och personalen i ECB och de nationella centralbankerna, även efter det att deras uppdrag har upphört, är förpliktade att inte lämna ut upplysningar som omfattas av tystnadsplikt och artikel 38.2 i stadgan föreskriver att för personer som har tillgång till uppgifter som enligt gemenskapsföreskrifter omfattas av tystnadsplikt skall de föreskrifterna gälla.(20) Varje brott mot de regler som gäller för ECB:s personal, antingen de begåtts med uppsåt eller av försumlighet, gör att de kan underkastas disciplinära sanktioner och eventuellt laga straff för brott mot tystnadsplikten, enligt bestämmelserna i artiklarna 12 och 18 i protokollet om Europeiska gemenskapernas immunitet och privilegier.(21) Den möjliga användningen av statistisk information för utförandet av ECBS:s uppgifter, samtidigt som den samlade rapporteringsbördan minskas, medför att sekretessföreskrifterna i denna förordning i viss utsträckning måste skilja sig från allmänna gemenskapsprinciper och internationella principer gällande insynsskyddade statistiska uppgifter och särskilt från bestämmelserna om insynsskyddade statistiska uppgifter i rådets förordning (EG) nr 322/97 av den 17 februari 1997 om gemenskapsstatistik (2).(22) Sekretessföreskrifterna i denna förordning gäller endast insynsskyddade statistiska uppgifter som lämnats till ECB för utförande av ECBS:s uppgifter, och påverkar inte särskilda nationella bestämmelser eller gemenskapsbestämmelser som rör överlämnandet av andra typer av information till ECB. De regler för insynsskydd av statistiska uppgifter som tillämpas av nationella statistiska institut för den statistiska information som den samlar in för egen del skall respekteras.(23) För ändamålen i artikel 5.1 i stadgan skall ECB samarbeta på statistikområdet med gemenskapsinstitutioner och -organ, med behöriga myndigheter i medlemsländerna eller i tredje land och med internationella organisationer. ECB och kommissionen skall fastställa lämpliga samarbetsformer på statistikområdet för att utföra sina uppgifter på effektivast möjliga sätt i ett försök att begränsa uppgiftslämnarnas arbetsbelastning.(24) Bestämmelserna i denna förordning kan endast tillämpas effektivt om alla deltagande medlemsländer har antagit de åtgärder som behövs för att deras myndigheter skall ha befogenheter att helt och fullt bistå och samarbeta med ECB i utförandet av den verifikation och det obligatoriska insamlandet av statistik information såsom det krävs i artikel 6 i denna förordning, i enlighet med artikel 5 i fördraget.HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.Artikel 1 DefinitionerI denna förordning avses med1) ECB:s rapporteringskrav i fråga om statistisk information: den statistiska information som uppgiftslämnarna skall tillhandahålla och som är nödvändig för att ECBS:s uppgifter skall kunna utföras,2) uppgiftslämnare: de fysiska och juridiska personer som anges i artikel 3 i denna förordning och som är uppgiftsskyldiga enligt ECB:s rapporteringskrav i fråga om statistisk information,3) deltagande medlemsland: ett medlemsland som har infört den gemensamma valutan i överensstämmelse med fördraget,4) bofast: den som har ett ekonomiskt intressecentrum i ett lands ekonomiska område som det beskrivs i bilaga A i denna förordning. I detta sammanhang avser s.k. cross border-positioner och cross border-transaktioner respektive positioner och transaktioner i tillgångar och/eller skulder hos bofasta i deltagande medlemsländer, sedda som ett ekonomiskt område, gentemot bofasta i icke-deltagande medlemsländer och/eller bofasta i tredje land,5) internationell investeringsposition: balansräkningen mellan samtliga finansiella cross border-tillgångar och skulder,6) elektroniska pengar: valuta som lagrats elektroniskt på en teknisk anordning, däribland kontantkort, som i omfattande utsträckning kan användas för betalningar till andra enheter än utställaren utan att ett bankkonto nödvändigtvis ingår i transaktionen. Dessa kort fungerar som instrument där inbetalning gjorts i förväg av innehavaren.Artikel 2 Referenspopulation av uppgiftslämnare1. För att ECB:s rapporteringskrav i fråga om statistisk information skall uppfyllas har ECB rätt att med hjälp av de nationella centralbankerna i överensstämmelse med artikel 5.2 i stadgang samla in statistisk information inom ramen för referenspopulationen av uppgiftslämnare och för vad som krävs för att utföra ECBS:s uppgifter.2. Referenspopulationen skall omfatta följande uppgiftslämnare:a) Fysiska och juridiska personer som kan hänföras till undersektorerna "centralbanken", "andra monetära finansinstitut" och "övriga finansinstitut, utom försäkringsföretag och pensionsinstitut" såsom de beskrivs i bilaga B i denna förordning och är bofasta i ett medlemsland i den utsträckning som är nödvändig för fullgörandet av ECB:s rapporteringskrav i fråga om penning-, bank- och betalningssystemsstatistik.b) Postgiroinstitut i den utsträckning som är nödvändig för att fullgöra ECB:s rapporteringskrav i fråga om penning-, bank- och betalningssystemsstatistik.c) Fysiska och juridiska personer som är bofasta i ett medlemsland, i den mån som de innehar cross border-positioner eller utför cross border-transaktioner och den mån som statistisk information som hänför sig till sådana positioner eller transaktioner är nödvändig för att uppfylla ECB:s krav på rapportering av statistisk information som rör betalningsbalans och internationell investeringsposition.d) Fysiska och juridiska personer som är bofasta i ett medlemsland i den mån som statistisk information rörande de värdepapper eller de elektroniska pengar som ges ut av dem är nödvändig för uppfyllandet av ECB:s rapporteringskrav.3. En enhet som annars skulle omfattas av föregående punkt, men som enligt den nationella lagstiftningen i det land där den är bofast varken är en juridisk person eller en samling fysiska personer, fastän den kan ha rättigheter och skyldigheter, skall vara uppgiftslämnare. En sådan enhets rapporteringsplikt skall fullgöras av dess rättsliga företrädare. Då en juridisk person, en samling av fysiska personer eller en enhet enligt första meningen i denna punkt har en filial i ett annat land, skall filialen vara uppgiftslämnare i sin egen rätt, oavsett var huvudkontoret är beläget, så länge filialen uppfyller villkoren i punkt 2, med undantag för behovet att äga separat juridisk personlighet. Alla filialer i samma medlemsland skall betraktas som en enda filial när de tillhör samma undersektor i ekonomin. En filials rapporteringsskyldighet skall fullgöras av dess rättsliga företrädare.Artikel 3 Närmare bestämmelser för definitioner av kravet på rapportering av statistisk informationI utformningen och åläggandet av statistiska rapporteringskrav skall ECB specificera den faktiska rapporteringspopulation inom ramarna för referenspopulationen av uppgiftslämnare som den definieras i artikel 2 i denna förordning.Utan hinder för fullgörandet av ECB:s rapporteringskrava) skall ECB så långt möjligt begränsa rapporteringsbördan, bl.a. genom att i görligaste mån använda befintlig statistik,b) skall ECB ta hänsyn till statistiska standarder på såväl gemenskapsnivå som internationell nivå,c) får ECB helt eller delvis befria särskilda klasser av uppgiftslämnare från sina krav på rapportering av statistisk information.Artikel 4 Medlemsländernas förpliktelserMedlemsländerna skall organisera sig själva på statistikområdet och skall helt och fullt samarbeta med ECBS för att garantera att förpliktelserna i artikel 5 i stadgan fullgörs.Artikel 5 ECB:s rättsliga befogenhet1. ECB får utfärda förordningar som gäller utformning och genomförande av de rapporteringskrav i fråga om statistisk information som den ålägger den faktiska rapporteringspopulationen i deltagande medlemsländer.2. Närhelst det finns anknytning till kommissionens krav på statistisk information, skall ECB samråda med kommissionen om förslag till förordningar för att garantera den enhetlighet som krävs för framställning av statistik som uppfyller deras respektive informationskrav. Kommittén för valuta-, finans- och betalningsbalansstatistik skall inom ramen för sin behörighet delta i samarbetsprocessen mellan kommissionen och ECB.Artikel 6 Rätt till verifikation och tvångsinsamling av statistisk information1. Om en uppgiftslämnare som är bofast i ett deltagande medlemsland misstänks för åsidosättande, såsom anges i artikel 7 i denna förordning, av ECB:s rapporteringskrav i fråga om statistisk information, skall ECB, och i överensstämmelse med artikel 5.2 i stadgan, den nationella centralbanken i det berörda deltagande medlemslandet, ha rätt att verifiera riktigheten i och kvaliteten på den statistiska informationen och att utföra den obligatoriska insamlingen. Skulle den statistiska informationen däremot vara nödvändig för att bevisa att kraven på minimireserver uppfyllts, skall verifikationen utföras i överensstämmelse med artikel 6 i rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens tillämpning av minimireserver. Rätten till verifikation av statistisk information och till tvångsinsamling skall omfatta rätten atta) begära att dokument överlämnas,b) granska uppgiftslämnarens böcker och register,c) ta kopior eller utdrag ur sådana handlingar och sådant material, ochd) begära skriftliga eller muntliga förklaringar.2. ECB eller den behöriga nationella centralbanken skall skriftligen meddela uppgiftslämnaren sitt beslut om verifikation av den statistiska informationen eller om tvångsinsamling. Beslutet skall också ange tidsgränsen för efterkommande av verifikationskravet, de påföljder som tillämpas i händelse av att kraven eftersätts och rätten att överpröva. ECB och den berörda nationella centralbanken skall underrätta varandra innan de vidtar sådana verifikationer.3. För verifikation och tvångsinsamling av statistik information skall nationella förfaranden följas. Kostnaderna för förfarandet skall bäras av den berörda uppgiftslämnaren om det slås fast att uppgiftslämnaren har brutit mot kraven på rapportering av statistisk information.4. ECB får utfärda förordningar som specificerar villkoren för att rätten att verifiera eller tvångsinsamla statistisk information skall få utövas.5. Inom ramen för de deltagande medlemsländernas behörighet skall de ge nödvändigt bistånd till ECB och de nationella centralbankerna i utövandet av de rättigheter som föreskrivs i denna artikel.6. När en uppgiftslämnare motsätter sig eller hindrar verifikationsprocessen eller tvångsinsamlingen av den begärda statistiska informationen, skall det deltagande medlemslandet i vilken uppgiftslämnarens lokaler är belägna ge nödvändigt bistånd, däribland ge ECB eller den nationella centralbanken tillträde till uppgiftslämnarens lokaler för att de rättigheter som nämns i punkt 1 skall kunna utövas.Artikel 7 Sanktioner1. ECB skall har rätt att ålägga de sanktioner som återfinns i denna artikel på de uppgiftsskyldiga som är bofasta i det deltagande medlemslandet och som inte uppfyller skyldigheter i denna förordning eller i ECB:s förordningar eller beslut om utformning och genomdrivande av ECB:s rapporteringskrav i fråga om statistisk information.2. Skyldigheten att överlämna viss statistisk information till ECB eller till de nationella centralbankerna skall anses ha åsidosatts oma) ingen statistisk information erhålls av ECB eller en nationell centralbank inom utsatt tid, ellerb) den statistiska informationen är oriktig, ofullständig eller i en form som inte stämmer överens med kraven.3. Skyldigheten att tillåta att ECB och de nationella centralbankerna verifierar riktigheten i och kvaliteten på den statistiska information som lämnas av uppgiftslämnarna till ECB eller den nationella centralbanken skall bedömas ha åsidosatts närhelst en uppgiftslämnare hindrar denna verksamhet. Sådana hinder omfattar, men är inte begränsade till, undanröjande av dokument och att ECB eller den nationella centralbanken nekas fysiskt tillträde, vilket är nödvändigt för dem för utförandet av verifikationen eller tvångsinsamlingen.4. ECB kan ålägga en uppgiftslämnare sanktioner enligt följande:a) Vid åsidosättande som det definieras i artikel 7.2 a, dagsböter inte överstigande 10 000 euro, totalt ej överstigande 100 000 euro.b) Vid åsidosättande som det definieras i artikel 7.2 b, böter inte överstigande 200 000 euro.c) Vid åsidosättande som det definieras i artikel 7.3, böter inte överstigande 200 000 euro.5. Sanktionerna i artikel 7.4 i denna förordning skall läggas till uppgiftslämnarens skyldighet att bära kostnaderna för verifikation och tvångsinsamling enligt artikel 6.3 i denna förordning.6. Vid utövandet av de rättigheter som föreskrivs i denna artikel skall ECB agera i överensstämmelse med de principer och förfaranden som återfinns i rådets förordning (EG) om Europeiska centralbankens rätt att ålägga sanktioner.Artikel 8 Sekretessföreskrifter1. I denna förordning och för de sekretessföreskrifter som gäller den statistiska information som är nödvändig för att ECBS:s uppgifter skall kunna utföras skall statistisk information vara insynsskyddad när den kan identifiera uppgiftslämnare eller andra juridiska eller fysiska personer, enheter eller filialer, antingen direkt genom namn, adress eller genom en officiellt tilldelad identitetskod eller indirekt genom deduktion och därvid röja individuell information. För att avgöra huruvida en uppgiftslämnare eller annan fysisk eller juridisk person, enhet eller filial går att identifiera skall hänsyn tas till allt som en tredje part kan använda för att identifiera sagda uppgiftslämnare eller juridiska person, fysiska person, enhet eller filial. Statistisk information som hämtats från källor som är tillgängliga för allmänheten i enlighet med nationell lagstiftning är inte insynsskyddad.2. Överlämnande från de nationella centralbankerna till ECB av insynsskyddad statistisk information skall äga rum i den utsträckningen och med de uppgifter som är nödvändiga för utövandet av ECBS:s uppgifter, inklusive den lämpliga kontrollen av att de reservkrav uppfylls, som eventuellt är fastslagna på grundval av individuell statistisk information som samlats in genom ECB:s rättsliga befogenhet.3. Uppgiftslämnare skall underrättas om vad den statistiska information som de lämnat kan komma att användas till.4. Den konfidentiella statistiska information som överlämnats till ECB skall uteslutande användas för utövandet av ECBS:s utgifter, utom i följande fall:a) Om uppgiftslämnaren eller annan juridisk eller fysisk person, enhet eller filial som kan identifieras, uttryckligen har givit sitt samtycke till att sagda statistiska information får användas för andra ändamål.b) För framställning av särskild gemenskapsstatistik, till följd av en överenskommelse mellan kommissionen och ECB i överensstämmelse med artikel 9 i rådets förordning (EG) nr 322/97 av den 17 februari 1997 om gemenskapsstatistik (3).c) För att bevilja vetenskapliga forskningsorgan tillgång till konfidentiell statistisk information som inte medger direkt identifiering, utan att det påverkar tillämpningen av den nationella lagstiftningen, och med det tidigare nämnda uttryckliga samtycket från den nationella myndighet som tillhandahöll informationen.5. De nationella centralbankerna skall använda den konfidentiella statistiska information som samlats in för att uppfylla ECB:s rapporteringskrav uteslutande för att utföra ECBS:s uppgifter utom i följande fall:a) Om uppgiftslämnaren eller den juridiska eller fysiska person, enhet eller filial som kan identifieras uttryckligen har givit sitt samtycke till att sagda statistiska information används för andra ändamål.b) Om den används på nationell nivå för statistiska ändamål till följd av en överenskommelse mellan de nationella statistiska myndigheterna och den nationella centralbanken eller för framställning av gemenskapsstatistik i enlighet med artikel 9 i tidigare nämnda rådsförordning (EG) nr 322/97.c) Om den används på tillsynsområdet eller, i överensstämmelse med artikel 14.4 i stadgan, för utövande av andra funktioner än de som nämns i stadgan.d) För att bevilja vetenskapliga forskningsorgan tillgång till insynsskyddad statistisk information som inte medger direkt identifiering.6. Denna artikel hindrar inte insynsskyddad statistisk information som samlats in för andra ändamål än att tillfredsställa ECB:s krav på rapportering av statistisk information, eller jämte detta ändamål, från att användas för att tillfredsställa dessa andra ändamål.7. Denna artikel gäller endast insamling och utlämnande av insynsskyddade statistiska uppgifter för uppfyllandet av ECB:s krav på rapportering av statistisk information. Den berör inte särskilda nationella föreskrifter eller gemenskapsföreskrifter om utlämnande av annan information till ECB.8. Denna förordning påverkar inte tillämpningen av Europaparlamentets och rådets direktiv 95/46/EG av den 24 oktober 1995 om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter.9. ECB och de nationella centralbankerna skall vidta alla nödvändiga rättsliga, administrativa, tekniska och organisatoriska åtgärder för att säkerställa skyddet av insynsskyddad statistisk information. ECB skall utforma gemensamma regler och miniminormer för att förhindra olaga avslöjande och otillåten användning. Skyddsåtgärderna gäller all insynsskyddad statistisk information så som den definieras i punkt 1.10. Medlemsländerna skall anta alla nödvändiga åtgärder för att säkra skyddet för konfidentiell statistisk information, inklusive lämpliga påföljder vid eventuell överträdelse.Artikel 9 SlutbestämmelserDenna förordning träder i kraft den 1 januari 1999.Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsländer.(1) EGT L 310, 30.11.1996.(2) EGT L 52, 22.2.1997, s. 1.(3) Till följd av ändringen i början av etapp tre att ersätta "Europeiska monetära institutet" med "Europeiska centralbanken".BILAGA A GRÄNSERNA FÖR LANDETS EKONOMI 2.04 De enheter - vare sig de är institutionella, lokala verksamhetsenheter eller homogena produktionsenheter - som tillsammans utgör ett lands ekonomi och vilkas transaktioner därför blir redovisade i ENS, är sådana som har en ekonomisk hemvist inom det landets ekonomiska territorium. Sådana enheter kallas inhemska enheter och de antingen har eller har inte samma nationalitet som landet självt. De antingen är eller är inte juridiska enheter. De antingen är eller är inte närvarande på det landets ekonomiska territorium vid det tillfälle då de genomför en transaktion. Efter att ha definierat avgränsningen av den nationella ekonomin i termer av inhemska enheter, är det nödvändigt att även definiera innebörden av begreppen ekonomiskt territorium och ekonomisk hemvist.2.05 Begreppet ekonomiskt territorium betydera) det geografiska territorium som administreras av en regering och inom vilket personer, varor, tjänster och kapital rör sig fritt,b) alla frizoner inkluderande frihamnslager och fabriker under tullkontroll,c) det nationella luftrummet, territorialvattnen och kontinentalsockeln på internationellt vatten över vilka landet åtnjuter exklusiva rättigheter (1),d) territoriella enklaver, dvs. geografiska territorier belägna i utlandet som används, genom internationella avtal eller genom överenskommelser mellan stater, av landets regeringsorgan (ambassader, konsulat, militärbaser, vetenskapliga baser etc.),e) fyndigheter av olja, naturgas etc. på internationellt vatten utanför landets kontinentalsockel, vilka drivs av enheter som är belägna i territorier som har definierats enligt ovanstående punkter.2.06 De ekonomiska territoriet inkluderar inte exterritoriella enklaver, dvs. delar av landets egna geografiska territorium som används av andra länders offentliga organ, av Europeiska unionens institutioner eller av internationella organisationer genom internationella avtal eller överenskommelser mellan stater (2).2.07 Begreppet ekonomisk hemvist visar på det faktum att det finns någon lokalitet inom det ekonomiska territoriet på eller från vilket en enhet ägnar sig åt, och ämnar fortsätta att ägna sig åt, ekonomiska aktiviteter och transaktioner i betydande omfattning, antingen under obegränsad tid eller under en avgränsad men lång tidsperiod (ett år eller mer). Härav följer att en enhet som utför sådana transaktioner inom det ekonomiska territoriet i flera länder kommer att ha en ekonomiskt hemvist i vart och ett av dem. Ägande av mark och byggnader inom det ekonomiska territoriet anses i sig vara tillräckligt för att ägaren skall ha en ekonomiskt hemvist där.2.08 På grundval av dessa definitioner kan enheter som anses vara inhemska i ett land underindelas enligta) enheter som främst ägnar sig åt produktion, finansiering eller omfördelning med avseende på alla sina transaktioner utom de som har att göra med ägande av mark eller byggnader,b) enheter som främst ägnar sig åt konsumtion med avseende på alla sina transaktioner utom de som har att göra ägande ägande av mark eller byggnader (3),c) alla enheter i sin egenskap av ägare till mark eller byggnader med undantag för ägare till de exterritoriella enklaver som utgör del av det ekonomiska territoriet i andra länder eller som är stater i sig själva (se 2.06).2.09 Vad gäller enheter som främst ägnar sig åt produktion, finansiering, försäkring eller omfördelning kan man med avseende på alla deras transaktioner, utom de som har att göra med ägande av land eller byggnader, urskilja följande två fall:a) Aktiviteter som genomförs uteslutande inom det ekonomiska territoriet i landet: Enheter som utför sådana aktiviteter är inhemska enheter i landet.b) Aktiviteter som genomförs under ett år eller mer inom de ekonomiska territorierna i flera länder: Bara den del av enheten som har ekonomisk hemvist inom det ekonomiska territoriet i respektive land anses vara en inhemsk enhet där. Det kan vara1) antingen en institutionell inhemsk enhet vars aktiviteter under ett år eller mer i utlandet exkluderas och behandlas separat (4),2) eller en konstruerad inhemsk statistisk enhet avseende aktiviteter som utförs i landet under ett år eller mer av en enhet som är inhemsk enhet i ett annat land (5).2.10 Vad gäller enheter som främst ägnar sig åt konsumtion, utom i sin egenskap av ägare till mark eller byggnader, är de hushåll som har en ekonomisk hemvist i landet att betrakta som inhemska enheter även om de reser utomlands för kortare perioder (mindre än ett år). Däri inkluderas särskilt följande:a) Gränsarbetare, dvs. personer som reser över gränsen dagligen för att arbeta i ett grannland.b) Säsongarbetare, dvs. personer som lämnar landet i flera månader, men mindre än ett år, för att arbeta i ett annat land i sektorer där extra arbetskraft behövs periodvis.c) Turister, patienter, studenter (6), besökande tjänstemän, affärsmän, försäljare, artister och besättningsmedlemmar som reser utomlands.d) Lokalt rekryterad personal som arbetar i exterritoriella enklaver för utländska regeringar.e) Personal vid Europeiska unionens institutioner och vid civila eller militära internationella organisationer som har sina huvudkontor i exterritoriella enklaver.f) Officiella, civila eller militära representanter (samt deras hushåll) för regeringen i det land som har etablerat sig i territoriella enklaver.2.11 Alla enheter i deras egenskap av ägare till mark och/eller byggnader som utgör del av det ekonomiska territoriet anses vara inhemska enheter eller konstruerade inhemska statistiska enheter i det land inom vilket marken eller byggnaderna är belägna.(1) Fiskebåtar, andra fartyg, flytande plattformar och luftfarkoster behandlas i ENS på samma sätt som annan mobil utrustning, vare sig den ägs och/eller drivs av inhemska enheter i landet eller ägs av utländska enheter men drivs av inhemska enheter. Transaktioner som berör ägarskap (fast bruttoinvestering) och användning (hyra, försäkring etc.) av denna typ av utrustning förs till det landets ekonomi där respektive ägare och/eller brukare är bosatt. I fall av finansiell leasing imputeras en ändring i ägarskapet.(2) De territorier som används av Europeiska unionens institutioner eller av internationella organisationer utgör således på det viset i sig själva territorier för stater. Utmärkande för sådana stater är att de enda inhemska enheterna är institutionerna själva (se 2.10 e).(3) Konsumtion är inte den enda möjliga aktiviteten för hushåll. Hushåll kan som företagare ägna sig åt varje form av ekonomiskt aktivitet.(4) Det är bara när en sådan aktivitet pågår under mindre än ett år som den inte skall separeras från aktiviteterna i den producerande institutionella enheten. Så kan man också göra om aktiviteten, fastän den äger rum under ett år eller mer, är obetydlig liksom i samtliga fall om den avser att installera utrustning utomlands. En enhet som är belägen i ett annat land och som bedriver byggnadsverksamhet i landet under kortare tid än ett år måste dock anses ha en ekonomisk hemvist på det landets ekonomiska territorium om produktionen resulterar i fasta bruttoinvesteringar. En sådan enhet skall därför behandlas som en konstruerad inhemsk statistisk enhet.(5) Studenter anses alltid vara bofasta, oavsett hur länge de studerar utomlands.BILAGA B UNDERSEKTOR: CENTRALBANKER (S. 121)2.45 Definition:Undersektorn centralbanker (S. 121) består av alla finansiella företag och kvasibolag vars främsta funktion är att utge sedlar och mynt, att vidmakthålla det interna och externa värdet hos valutan och att hålla alla eller delar av de internationella reserverna i ett land.2.46 Följande finansförmedlare klassificeras i undersektor S. 121:a) Den nationella centralbanken, också i de fall den är del av Europeiska centralbankssystemet.b) Centrala monetära "organ" av huvudsakligen offentligt ursprung (t.ex. sådana som handhar utländsk valuta eller emitterar sedlar och mynt), vilka har en fullständig bokföring och åtnjuter självständighet i besluten i relation till regeringen. Oftast genomförs dessa aktiviteter antingen inom staten eller inom centralbanken. I dessa fall finns inga separata institutionella enheter.2.47 Undersektor S. 121 inkluderar inte myndigheter eller organ, andra än centralbanken, som reglerar eller övervakar finansiella företag eller finansiella marknader.UNDERSEKTOR: ANDRA MONETÄRA FINANSINSTITUT (S. 122)2.48 Definition:Undersektorn andra monetära finansinstitut (S. 122) består av alla finansiella företag och kvasibolag utom de som klassificeras i undersektorn centralbanker, vilka främst ägnar sig åt finansförmedling och vars verksamhet är att ta emot inlåning och/eller nära substitut till inlåning från institutionella enheter andra än monetära finansiella institutioner och att i egen räkning ställa ut lån och/eller investera i värdepapper.2.49 Monetära finansinstitut (MFI) omfattar undersektorn centralbanker (S. 121) och undersektorn andra monetära finansinstitut (S. 122), och detta sammanfaller med de monetära finansiella institutionerna för statistiska ändamål som de definieras av EMI.2.50 MFI kan inte enkelt beskrivas som banker, eftersom de kan tänkas inkludera vissa finansiella företag som inte kallar sig själva för banker och också några som inte tillåts göra så i vissa länder, medan en del andra finansiella företag som beskriver sig själva som banker kanske i själva verket inte är MFI. I allmänhet blir följande finansförmedlare klassificerade i undersektor S. 122:a) Affärsbanker, s.k. heltäckande banker, s.k. full-service-banker.b) Sparbanker (inklusive lokala sparbanker samt spar- och lånekassor).c) Postverkens giroinstitutioner, postbanker, girobanker.d) Lantbrukskreditbanker, jordbrukskreditbanker.e) Kooperativa kreditbanker, kreditföretag.f) Specialiserade banker (t.ex. s.k. merchant-banker, emissionshus, privata banker).2.51 Följande finansförmedlare kan också klassificeras i undersektor S. 122 om deras verksamhet är att låna upp kapital från allmänheten antingen i form av inlåning eller i liknande former såsom en löpande utgivning av obligationer och andra jämförliga värdepapper. Annars skall de klassificeras i undersektor S. 123:a) Företag som ägnar sig åt att ge krediter mot inteckning (inklusive olika typer av hypoteksinrättningar).b) Värdepappersfonder (inklusive investmentbolag och andra kollektiva investeringsinstitut, t.ex. institut för kollektiv investering i överförbara värdepapper-UCITS).c) Kommunala kreditinstitutioner.2.52 Undersektor S. 122 inkluderar intea) holdingbolag som endast kontrollerar och leder en grupp som huvudsakligen består av andra monetära finansinstitut, men som inte själva är andra monetära finansinstitut (de klassificeras i undersektor S. 123),b) intresseorganisationer som erkänns som oberoende legala enheter och som betjänar andra monetära finansinstitut men som inte ägnar sig åt finansförmedling.UNDERSEKTOR: ÖVRIGA FINANSINSTITUT, UTOM FÖRSÄKRINGSFÖRETAG OCH PENSIONSINSTITUT (S. 123)2.53 Definition:Undersektorn övriga finansinstitut utom försäkringsföretag och pensionsinstitut (S. 123) består av alla finansiella företag och kvasibolag som främst ägnar sig åt finansförmedling genom att ta upp lån i andra former än insättningar och/eller nära substitut till inlåning från institutionella enheter andra än monetära finansinstitut eller tekniska försäkringsreserver.2.54 Undersektor S. 123 inkluderar olika typer av finansförmedlare och särskilt de som främst ägnar sig åt långsiktig finansiering. I de flesta fall betyder denna långsiktiga tidshorisont också en grund för att dra gränsen mot undersektorn andra monetära finansinstitut. Och grundad på frånvaron av åtaganden i form av försäkringstekniska reserver kan gränsen dras mot undersektorn försäkringsföretag och pensionsinstitut.2.55 Särskilt klassificeras följande finansiella företag och kvasibolag i undersektorn S. 123, såvitt de inte är MFI:a) Företag som ägnar sig åt finansiell leasing.b) Företag som ägnar sig åt avbetalningsköp och åt förmedling av personliga eller kommersiella krediter.c) Företag som ägnar sig åt factoring.d) Mäklare som köper och säljer värdepapper (i egen räkning).e) Specialiserade finansiella bolag som risk- och utvecklingskapitalbolag eller export/importfinansierande företag.f) Finansiella företag, som bildats för att inneha värdepapperiserade tillgångar.g) Finansförmedlare vilka mottar inlåning och/eller nära substitut till inlåning från enbart MFI.h) Holdingbolag som bara kontrollerar och leder en grupp dotterbolag som främst ägnar sig åt finansförmedling och/eller finansiell stödverksamhet, men som inte är finansiella företag själva.2.56 Undersektorn S. 123 inkluderar inte sådana intresseorganisationer som erkänns som oberoende legala enheter och som betjänar andra finansförmedlare utom försäkringsföretag och pensionsinstitut men som inte ägnar sig åt finansförmedling.