               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 19.11.2020
            COM(2020) 743 final
            Rekommendation till
            RÅDETS BESLUT
            om bemyndigande att inleda förhandlingar om avtal mellan Europeiska unionen och Algeriet, Armenien, Bosnien och Hercegovina, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Marocko, Tunisien och Turkiet om samarbete mellan Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust) och de behöriga myndigheterna för straffrättsligt samarbete i dessa tredjeländer

               MOTIVERING

               1.BAKGRUND TILL REKOMMENDATIONEN

               I vår globaliserade värld blir den grova brottsligheten och terrorismen alltmer internationell och mångskiftande. Brottsbekämpande och rättsliga myndigheter bör ges fullständiga möjligheter att samarbeta med externa partner för att garantera medborgarnas säkerhet. Eurojust bör därför kunna samarbeta och utbyta personuppgifter med de rättsliga myndigheterna i tredjeländer i den mån detta är nödvändigt för att Eurojust ska kunna utföra sina uppgifter. För närvarande har Eurojust samarbetsavtal som möjliggör utbyte av personuppgifter med Montenegro, Ukraina, Moldavien, Liechtenstein, Schweiz, Nordmakedonien, USA, Island, Norge, Georgien, Albanien och Serbien. Enligt artikel 80.5 i förordning 2018/1727
                  1
                (Eurojustförordningen) förblir dessa samarbetsavtal giltiga.

               Sedan Eurojustförordningen trädde i kraft den 12 december 2019 och i enlighet med fördraget ansvarar kommissionen på unionens vägnar för att förhandla fram internationella avtal med tredjeländer om samarbete och utbyte av personuppgifter med Eurojust. I den utsträckning som krävs för fullgörandet av sina uppgifter får Eurojust, i enlighet med kapitel V i Eurojustförordningen, upprätta och upprätthålla samarbetsförbindelser med externa partner genom samarbetsavtal. Dessa kan dock inte i sig utgöra en rättslig grund för utbyte av personuppgifter.

               Med beaktande av den politiska strategin, de rättsliga myndigheternas operativa behov i hela EU och de potentiella fördelarna med ett närmare samarbete på detta område, anser kommissionen att det är nödvändigt att på kort sikt inleda förhandlingar med tio tredjeländer för att reglera hur Eurojust kan samarbeta med dessa.

               Kommissionen har fastställt vilka länder som bör prioriteras utifrån Eurojusts operativa behov. I utkastet till Eurojusts strategi för yttre förbindelser som överlämnats till kommissionen för översyn anges att Eurojust har fastställt att det finns ett särskilt operativt behov av samarbete med Demokratiska folkrepubliken Algeriet, Republiken Argentina, Bosnien och Hercegovina, Republiken Colombia, Arabrepubliken Egypten, Staten Israel, Hashemitiska konungariket Jordanien, Republiken Libanon, Konungariket Marocko, Republiken Tunisien och Republiken Turkiet. Andra prioriterade tredjestater som identifierats av Eurojust är Förbundsrepubliken Brasilien, Folkrepubliken Kina, Kanada, Förenade Arabemiraten, Förbundsrepubliken Nigeria, Republiken Panama, Mexikos förenta stater och Ryska federationen.

               Kommissionen inser att dessa operativa behov finns, men det råder inget tvivel om att behoven är olika stora. Den nuvarande samarbetsnivån beror på olika faktorer, till exempel tillgången till en Eurojust-kontaktpunkt i det berörda landet. Med tanke på de begränsade resurserna är det inte möjligt för kommissionen att samtidigt inleda förhandlingar med alla dessa tredjestater och därför anses en ytterligare prioritering vara nödvändig. För kommissionen bör den första prioriteringen vara att förbättra samarbetet med kandidatländer och potentiella kandidatländer, eftersom dessa tredjeländer bör vara bäst förberedda för straffrättsligt samarbete på hög nivå om straffrättsliga frågor som en fråga som berör EU:s regelverk. Kommissionens åsikter i fråga om Bosnien och Hercegovina samt Turkiet återfinns i kommissionens återkommande rapporter från 2020
                  2
               . I bägge fallen är ingåendet av ett internationellt avtal som möjliggör utbyte av personuppgifter med Eurojust villkorat av att bägge länderna genomför nödvändiga ändringar av sin dataskyddslagstiftning.

               Den andra prioriteringen bör vara att förbättra samarbetet med andra tredjeländer som inte ansökt om EU-medlemskap, men som av geografiska skäl, exempelvis länder i Mellanöstern och Nordafrika, potentiellt kan påverka säkerheten i hög grad i Europa. Som anges ovan är länderna i denna region av operativa skäl alla högprioriterade tredjeländer för Eurojust. Detta val ligger också i linje med den globala strategin för Europeiska unionens utrikes- och säkerhetspolitik
                  3
               .

               En tredje prioritering bör vara att säkerställa största möjliga konsekvens i RIF-byråernas förbindelser med tredjeländer, särskilt mellan Europol och Eurojust, för att på så sätt säkerställa en möjlig uppföljning mellan brottsbekämpning och rättsligt samarbete. För närvarande strävar kommissionen – på Europols vägnar – efter att ingå avtal med åtta av de tio ovannämnda länderna. Kommissionen anser att det är värdefullt att, så långt det är möjligt, sträva efter att låta både Eurojust och Europol delta i dessa framtida förhandlingar, vilket också kan göra dem mer attraktiva för de berörda tredjeländerna.

               Mot denna bakgrund rekommenderar kommissionen därför rådet att som ett första steg ge kommissionen mandat att förhandla med följande tredjestater: Armenien, Algeriet, Bosnien och Hercegovina, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Marocko, Tunisien och Turkiet. Armenien gav nyligen uttryck för sin önskan att inleda samarbetsförbindelser med Eurojust.

               Politisk bakgrund

               Armenien

               Armenien, som är strategiskt beläget i Sydkaukasien, är en viktig partner för EU inom det östliga partnerskapet. År 2017 undertecknade Armenien ett omfattande och fördjupat partnerskapsavtal med EU, som omfattar tillnärmning av lagstiftningen inom viktiga sektorer som miljö, energi, transport och konsumentskydd. Armenien och EU undertecknade 2012 ett avtal om förenklade viseringsförfaranden och ett återtagandeavtal 2013. Efter en fredlig demokratisk revolution 2018 inledde Armenien en reformering för att förbättra rättsstatsprincipen och levnadsstandarden, bland annat genom att reformera rättsväsendet och kämpa mot korruption. Den nya regeringen betonade de gemensamma värderingarna med EU och betecknade avtalet med EU som en plan för inhemska reformer. Armenien är medlem i den ryskledda Eurasiska ekonomiska unionen och Organisationen för det kollektiva säkerhetsfördraget. EU stöder genomförandet av reformerna av rättsväsendet och korruptionsbekämpningen inom ramen för den politiska dialogen mellan EU och Armenien om rättsliga frågor. Som ett resultat av detta antogs reformstrategier 2019 i linje med europeiska standarder. Ett program på 30 miljoner euro inom ramen för 2020 års budgetanslag kommer att stödja genomförandet av strategierna.

               Algeriet

               Algeriet är en partner av strategisk betydelse för EU, både på grund av landets läge i Nordafrika och den roll som landet spelar i regionen och i Afrikanska unionen. Ur strategisk synvinkel är Algeriet en brännpunkt i Medelhavsområdet och en nyckelaktör vad gäller stabilisering av Sahara-Sahelregionen. Landet bekämpar terrorism mycket aktivt inom sitt territorium.

               De prioriteringar för partnerskapet mellan EU och Algeriet som antogs i mars 2017 omfattar bland andra migration och säkerhet. I oktober 2017 inledde EU och Algeriet en informell dialog på hög nivå om terrorismbekämpning och regional säkerhet och uttryckte sin beredvillighet att stärka det bilaterala samarbetet på säkerhetsområdet och i kampen mot terrorism. I synnerhet har följande kritiska områden med stor potential för samarbete ringats in: Motverkande av radikalisering. Samarbete mellan Europol och Algeriet. Kampen mot organiserad brottslighet, inbegripet olaglig handel med skjutvapen och it-brottslighet. Åtgärder mot terrorismfinansiering. Kriminaltekniska undersökningar.

               EU och Algeriet är medlemmar av det globala forumet för terroristbekämpning. Ett av de EU-finansierade regionala kompetenscentrumen för CBRN-frågor (kemiska, biologiska, radiologiska eller nukleära risker) är placerat i Alger.

               Bosnien och Hercegovina

               Bosnien och Hercegovina är en viktig partner för Europeiska unionen. Tillsammans med andra länder på västra Balkan identifierades Bosnien och Hercegovina som en potentiell kandidat för EU-medlemskap vid Europeiska rådets toppmöte i Thessaloniki i juni 2003.

               I februari 2016 ansökte Bosnien och Hercegovina om EU-medlemskap och i september 2016 uppmanade Europeiska rådet Europeiska kommissionen att lägga fram ett yttrande om Bosnien och Hercegovinas ansökan. I maj 2019 antog kommissionen sitt yttrande och åtföljande analytiska rapport om Bosnien och Hercegovinas ansökan om EU-medlemskap
                  4
               . I yttrandet fastställs 14 nyckelprioriteringar som Bosnien och Hercegovina ska uppfylla för att kunna rekommenderas för att inleda anslutningsförhandlingar. Det gäller områdena demokrati/funktionalitet, rättsstatsprincipen, grundläggande rättigheter och reform av den offentliga förvaltningen.

               Bosnien och Hercegovina undertecknade 2018 EU:s och västra Balkans gemensamma handlingsplan för terrorismbekämpning, som innehåller konkreta åtgärder för ökat samarbete för att bekämpa terrorism och förebygga radikalisering under de kommande två åren
                  5
               . I detta sammanhang förs regelbundet en politisk dialog om terrorismbekämpning mellan EU och Bosnien och Hercegovina. Den är inriktad på genomförandet av den strategiska ramen och den interna samordningen – och då särskilt i fråga om förebyggande av våldsbejakande extremism, lämpliga domar mot utländska terroriststridande och deras efterföljande sociala återintegrering, vapenhandel, gränskontroll, finansiering av terrorism samt regionalt och internationellt samarbete om ett fullständigt genomförande av avtalet med Europol samt ingående av ett avtal med Eurojust.

               Bosnien och Hercegovina inrättade först kontaktpunkter för Eurojust 2014 för att inleda förhandlingar om ingående av ett samarbetsavtal. Därefter inrättades också en expertgrupp för förberedelse av arbetet under fasen inför förhandlingar om samarbetsavtalet. I april 2020, efter det att den nya Eurojustförordningen trädde i kraft i december 2019, skickade de bosniska myndigheterna en skrivelse till Eurojust där de uttryckte sin avsikt att inleda formaliseringen av sitt samarbete genom ett samarbetsavtal.

               Egypten

               Egypten är en viktig partner för EU och landet skulle kunna få en avgörande roll vad gäller att främja fred, välstånd och stabilitet i det södra grannskapet. Den allmänna ramen för samarbetet mellan EU och Egypten är det associeringsavtal som är i kraft sedan 2004. I de gemensamt överenskomna prioriteringarna för partnerskapet mellan EU och Egypten 2017–2020 fastställs de viktigaste samarbetsområdena. Dessa omfattar bland annat 1) utveckling av en hållbar och modern ekonomi och social utveckling för Egypten, 2) förstärkt utrikespolitiskt samarbete, 3) utökat samarbetet i stabiliseringsprocessen, särskilt när det gäller god samhällsstyrning, mänskliga rättigheter, säkerhet och migration
                  6
               .

               Partnerskapsprioriteringarna handlar om en möjlig utveckling av samarbetet på de straffrättsliga och civilrättsliga områdena. Vid det sjunde mötet i underkommittén för rättsliga frågor och säkerhet i november 2019 förde de båda parterna en omfattande dialog som omfattade flera frågor av gemensamt intresse, särskilt rättsligt samarbete, kampen mot terrorism och kampen mot narkotika och organiserad brottslighet
                  7
               . Vid det andra mötet i migrationsdialogen mellan EU och Egypten i juli 2019 identifierade Eurojust människosmuggling som ett potentiellt område för samarbete med Egyptens rättsliga och brottsbekämpande myndigheter.

               EU erkänner Egyptens nyckelroll för regional säkerhet och stabilitet, hantering av migration och insatser för att bekämpa terrorism och erinrar om behovet av att ta itu med den med full respekt för internationell människorättslagstiftning. Vid mötet i FN:s råd för mänskliga rättigheter den 10 mars 2020 erinrade EU om vikten av att respektera yttrande-, medie-, mötes- och föreningsfriheten online och offline i Egypten och behovet av att stoppa otillbörligt begränsande av utrymmet för det civila samhället, bland annat genom frysning av tillgångar, reseförbud och långa perioder av frihetsberövande före rättegång
                  8
               .

               Israel

               Den rättsliga ramen för förbindelserna mellan EU och Israel fastställs i associeringsavtalet mellan EU och Israel
                  9
               , som har varit i kraft sedan år 2000. Handlingsplanen EU-Israel, som omfattar alla samarbetsområden, härrör från 2005 och ett enhälligt rådsbeslut förnyade den i slutet av 2018
                  10
               .

               Både EU och Israel anser att man måste prioritera att motverka säkerhetshot och att i sin dialog uttrycka ett ömsesidigt intresse av ett effektivt samarbete. Ett viktigt samarbetsområde är terrorismbekämpning där tre dialoger om terrorismbekämpning och säkerhet mellan EU och Israel ägde rum redan i mars 2015, september 2016 och juni 2018. Vid dessa dialoger enades parterna om att samarbeta på ett antal områden för att motverka våldsam extremism, finansiering av terrorism, icke-konventionell terrorism och it-brottslighet, samt för att främja luftfarts- och transportsäkerhet.

               Israel uttryckte intresse av att stärka samarbetet med EU:s organ på området rättsliga och inrikes frågor. EU och Israel diskuterar civil- och straffrättsligt samarbete inom ramen för den årliga underkommittén för rättsliga och inrikes frågor. Det senaste mötet i kommittén hölls i december 2019.

               Israel ingår i den fyraåriga samarbetsstrategi som Eurojust har utarbetat med beaktande av byråns operativa behov. I sin dialog med EU upprepade Israel sin ståndpunkt att Eurojustnätverket är ett mycket viktigt verktyg.

               I enlighet med rådets slutsatser från 2012
                  11
                ska det i alla avtal som undertecknas med Israel införas en ”territoriell klausul” som uttryckligen begränsar tillämpningsområdet till Israel själv och utesluter de ockuperade territorierna: ”Alla avtal mellan Staten Israel och EU måste otvetydigt och uttryckligen ange att de inte är tillämpliga på de territorier som Israel ockuperade 1967.”
                  12

               Jordanien

               Jordanien är en mycket viktig partner för EU, särskilt i arbetet med att främja stabilitet, måttfullhet och religiös tolerans i Mellanöstern. Jordanien står inför stora ekonomiska, sociala och säkerhetsrelaterade problem. I Jordanien finns fler än 650 000 registrerade syriska flyktingar (vilket motsvarar cirka 10 % av den jordanska befolkningen före krisen i Syrien) och andra flyktinggrupper.

               EU och Jordanien har ett starkt partnerskap som omfattar många områden och är sedan 2002 förenade genom ett associeringsavtal (med avancerad status för Jordanien sedan 2010).

               EU och Jordanien antog i december 2016 prioriteringar för partnerskapet EU–Jordanien, som är ett politiskt ramverk som gäller till och med den 31 december 2020, och EU–Jordanien-pakten för 2016–2018
                  13
               . Genom prioriteringarna för partnerskapet har EU och Jordanien bekräftat ambitionen och gjort framsteg när det gäller att stärka samarbetet inom tre huvudpelare av ömsesidigt intresse: 1) Utrikes- och säkerhetspolitik, inbegripet kampen mot terrorism och förebyggande av våldsbejakande extremism. 2) Det ekonomiska området, för att upprätthålla Jordaniens makroekonomiska stabilitet och stärka dess sociala och ekonomiska utveckling. 3) Stärka samhällsstyrningen, rättsstatsprincipen, demokratiska reformer och mänskliga rättigheter. Mötet i underkommittén EU-Jordanien om rättvisa och säkerhet som hölls den 15 februari 2018 i Amman gav tillfälle att ytterligare diskutera möjligheterna att stärka det rättsliga samarbetet mellan EU och Jordanien.

               EU-Jordanien-pakten inbegriper ömsesidiga åtaganden genom vilka båda parter uppfyller de löften som de avlade vid givarkonferensen för Syrien och dess grannländer i London i februari 2016. Åtagandena bekräftades vid givarkonferensen för Syriens och dess grannländers framtid i Bryssel den 5 april 2017, även för att stärka Jordanien med tanke på hur krisen i Syrien slår mot grannländerna
                  14
               .

               Jordanien förblir en viktig partner för EU i Mellanöstern och det är viktigt att Jordanien fortsätter att spela en konstruktiv roll för stabiliteten i regionen. Landet står konstant under hårt tryck på många områden, bland andra de regionala, ekonomiska och sociala, och har under en längre period tagit emot ett stort antal syriska flyktingar. Covid-19-pandemin har ökat trycket på hälso- och sjukvårdssektorn och medför ytterligare betydande socioekonomiska utmaningar.

               Libanon

               EU och Libanon står inför gemensamma utmaningar i samband med utdragna kriser och instabilitet i regionen. Partnerskapet mellan EU och Libanon är starkt och spänner över ett stort antal sektorer, i enlighet med det associeringsavtal som är i kraft sedan 2006
                  15
               . Libanon står inför allvarliga politiska, ekonomiska, sociala och säkerhetsrelaterade svårigheter, särskilt en ekonomisk och finansiell kris utan motstycke som förvärrats av covid-19-pandemin. Utöver systematiska brister fortsätter den nio år gamla konflikten i Syrien att sätta press på Libanons institutioner och infrastruktur och inverka negativt på landets socioekonomiska stabilitet. Libanon hyser mer än en miljon registrerade syriska flyktingar utöver de omkring 300 000 palestinska flyktingar som redan fanns i landet och är därför det land som har den högsta andelen flyktingar per capita i världen.

               2016 undertecknade EU och Libanon också en pakt med ömsesidiga åtaganden och prioriterade åtgärder för att förbättra levnadsvillkoren för både syriska flyktingar och värdsamhällen, i linje med avsiktsförklaringen från Londonkonferensen 2016
                  16
               . De förnyade åtaganden som gjordes vid de därpå följande konferenserna i Bryssel (2017–2020) om stöd till Syriens och dess grannländers framtid stärkte dessa delade åtaganden när det gäller att hantera konsekvenserna av krisen i Syrien. Partnerskapet mellan EU och Libanon är starkt och spänner över ett stort antal samarbetssektorer som definieras i associeringsavtalet. Den 11 november 2016 antog EU och Libanon prioriteringarna för partnerskapet som fastställer ett politiskt ramverk för åren 2016–2020
                  17
               .

               I prioriteringarna betonades åtagandet att fördjupa förbindelserna på grundval av tre huvudpelare av ömsesidigt intresse och med gemensamma problemområden: 1) Säkerhet och kampen mot terrorism. 2) Samhällsstyrning och rättsstatsprincipen. 3) Främjande av tillväxt och arbetstillfällen. Vid klustermötet för säkerhet och rättvisa mellan EU och Libanon, som hölls den 3 oktober 2018 i Beirut, erinrades om vikten av säkerhetsfrågor och rättsliga frågor som en integrerad del av partnerskapet mellan EU och Libanon. Man enades om att främja det rättsliga samarbetet och även undersöka möjligheterna att stärka samarbetet med Eurojust i detta syfte.

               Libanon står för närvarande inför allvarliga socioekonomiska svårigheter, som förvärras av konflikten i Syrien och covid-19-pandemin.

               Marocko

               Marocko är en viktig granne och EU-partner. I en alltmer instabil region är Marocko något av en stabiliserande faktor i Nordafrika och kan utgöra en bro mellan Europa och Afrika söder om Sahara. I mer än femtio år har EU och Marocko byggt upp ett långsiktigt partnerskap som bygger på ett antal politiska och ekonomiska avtal. Marocko och EU undertecknade 1996 ett Europa-Medelhavsavtal om associering, som trädde i kraft år 2000
                  18
               .  Marocko och EU stärkte de bilaterala förbindelserna på ett antal områden, bland annat politiskt samarbete och säkerhetssamarbete, ekonomiska och finansiella förbindelser samt sociala och mänskliga förbindelser. Marocko har gynnats av statusen framskjuten ställning inom den europeiska grannskapspolitiken sedan 2008. Handlingsplanen för 2013–2017 för genomförandet av den framskjutna ställningen, som utvidgades 2018 och 2019, omfattar flera samarbetsområden, bland annat samarbete i rättsliga och inrikes frågor, såsom kampen mot organiserade kriminella nätverk, gränsförvaltning eller rättsligt och polisiärt samarbete.

               Efter en avmattning i de bilaterala förbindelserna till följd av domstolens dom i december 2015
                  19
                om associeringsavtalets geografiska tillämpningsområde, omförhandlade EU och Marocko de berörda rättsliga instrumenten mot bakgrund av domstolens rättspraxis och enades om att återuppta sitt partnerskap i början av 2019. Detta återupptagande godkändes officiellt vid det 14:e mötet i associeringsrådet den 27 juni 2019, då en ambitiös gemensam politisk förklaring antogs
                  20
               . I den gemensamma förklaringen fastställs ett antal nyckelområden där Marocko och EU avser att stärka sitt samarbete under kommande år. Dessa omfattar särskilt fyra strategiska områden: Värderingar. Ekonomisk och social sammanhållning. Kunskap. Säkerhet. Samt två viktiga horisontella axlar (rörlighet/migration och klimat/miljö).

               Återupptagandet av förbindelserna har också gjort det möjligt att återuppta de strukturer för dialog som härrör från associeringsavtalet, vars underkommittéer särskilt omfattar dialog på flera områden, exempelvis rättvisa och säkerhet eller politiskt samarbete. Samtidigt har det operativa samarbetet på områden som rör säkerhet och gränsförvaltning, inbegripet kampen mot människosmuggling, människohandel och andra kriminella nätverk, stärkts avsevärt. Marocko har dessutom utvecklat ett nära bilateralt samarbete om terrorismbekämpning med EU-medlemsstater. Marocko är medlem i den globala koalitionen mot Islamiska staten och är sedan 2016 medordförande för det globala forumet för terroristbekämpning. Marocko är också värd för ett av de EU-finansierade regionala kompetenscentrumen för CBRN-frågor (kemiska, biologiska, radiologiska eller nukleära risker).

               Tunisien

               Tunisien är en viktig partner för EU, och är ett exempel på övergång till demokrati och en stabil pelare i regionen. Förbindelserna mellan EU och Tunisien går tillbaka till 1976 och intensifierades avsevärt när Tunisien och EU undertecknade ett associeringsavtal 1995, genom vilket närmare förbindelser etablerades inom alla samarbetssektorer
                  21
               . Efter revolutionen 2011 ingick EU och Tunisien ett privilegierat partnerskap (2012) som omfattar ökad ekonomisk och handelsrelaterad integration och ett partnerskap för rörlighet
                  22
               . Sedan 2011 har EU gett Tunisien betydande stöd både politiskt och genom att dubbla det finansiella stödet, vilket gör Tunisien till en av de första mottagarna av EU-stöd per capita. EU stöder helhjärtat konsolideringen av övergången till demokrati i Tunisien och genomförandet av relevanta pågående politiska och ekonomiska reformer.

               Säkerhetsläget är dock fortfarande osäkert, inte minst på grund av det instabila läget i regionen. EU har åtagit sig att stärka sitt omfattande samarbete med Tunisien på säkerhetsområdet, i kampen mot terrorism och förebyggande av våldsinriktad radikalisering och våldsbejakande extremism, bland annat genom att fördjupa Tunisiens samarbete med relevanta EU-organ, framförallt Europol. Två operativa/strategiska partnerskap har utvecklats under de senaste åren, det första mellan Tunisiens nationalgarde och Europeiska gendarmeristyrkan (EGF) om kapacitet för terrorismbekämpning. Det andra mellan polisakademin i Carthage Salamboand och EU:s byrå för utbildning av tjänstemän inom brottsbekämpning (Cepol).

               Den organiserade människosmugglingen har ökat sedan 2017. Att driva rättsliga förfaranden mot människosmugglare/människohandlare är oerhört viktigt, och EU håller fast vid sitt åtagande att erbjuda specialiststöd från Eurojust och Europol. Utbyte av information och analyser är därför fortfarande viktigt. Dessutom är samarbete i fråga om dokumentförfalskning, ett brottsområde med koppling till människosmuggling, en sektor där ett fördjupat samarbete också skulle vara till stor nytta.

               Turkiet

               Turkiet är en viktig partner för Europeiska unionen. I december 1999 beviljade Europeiska rådet Turkiet status som kandidatland och associeringsförhandlingar inleddes i oktober 2005
                  23
               .

               Vid toppmötet mellan EU och Turkiet den 29 november 2015 enades man om att utöka och intensifiera den politiska dialogen på alla områden, inklusive utrikes- och säkerhetspolitik, migration och terrorismbekämpning
                  24
               . Turkiet och EU har upprepat sitt åtagande att bekämpa det hot som utgörs av Islamiska staten och det hot som PKK fortfarande utgör
                  25
               . Uttalandet från EU och Turkiet, som man enades om den 18 mars 2016, tog upp migrationskrisen
                  26
               . Den 9 mars 2020 träffade Europeiska rådets ordförande och kommissionens ordförande Turkiets president för att stärka genomförandet av uttalandet från EU och Turkiet
                  27
               .

               Ett fördjupat samarbete med Eurojust är relevant i fråga om att uppfylla de återstående kraven i färdplanen för viseringsliberalisering. Europeiska unionen inledde den 16 december 2013 en dialog om viseringsliberalisering med Turkiet. Dialogen om viseringsliberalisering grundas på en färdplan i vilken det anges vilka krav som Turkiet måste uppfylla för att tas upp i förteckningen över viseringsbefriade länder.

               Under tiden har Turkiet och Eurojust inrättat kontaktpunkter för att underlätta utbytet av icke-känslig information. De turkiska kontaktpunkterna deltar också i det europeiska rättsliga nätverkets möten. Eurojust och de turkiska myndigheterna har utväxlat skrivelser om ytterligare praktiskt samarbete. De turkiska myndigheterna skrev till Eurojust den 2 maj 2016 för att formellt bekräfta sin avsikt att så snart som möjligt ingå ett samarbetsavtal och att under tiden utöka det praktiska samarbetet. Det kommer att vara av avgörande betydelse att de turkiska kontaktpunkterna svarar snabbt och följer upp begäranden om information och samarbete som skickas till dem via Eurojust och att de deltar i strategiska möten om organiserad brottslighet och terrorism. Den 3 maj 2016 svarade Eurojust de turkiska myndigheterna med en inbjudan till Eurojusts taktiska möten om terrorism och föreslog ett aktivt deltagande från turkiska domare och åklagare i Eurojusts sammanträden om ökat straffrättsligt samarbete och utbyte av information och bästa praxis. Under de senaste åren gjorde samtalen inga framsteg, men kontakterna återupptogs 2019.

               2.REKOMMENDATIONENS RÄTTSLIGA UTFORMNING

               I Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1727 om Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust) fastställs den rättsliga ramen för Europol, framförallt dess mål, uppgifter, behörighetsområde, dataskyddsbestämmelser och hur Eurojust kan samarbeta med externa partner.

               Denna rekommendation är förenlig med bestämmelserna i Eurojustförordningen.

               Syftet med denna rekommendation är att från rådet erhålla ett bemyndigande för kommissionen att förhandla fram framtida avtal på EU:s vägnar. Den rättsliga grunden för rådets bemyndigande att inleda förhandlingar är artikel 218.3 och 218.4 i EUF-fördraget.

               I enlighet med artikel 218 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska kommissionen utses till unionens förhandlare vid förhandlingarna om avtalen mellan Europeiska unionen och de tredjeländer som anges i denna rekommendation om samarbete mellan Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust) och de behöriga myndigheterna för straffrättsligt samarbete i dessa tredjeländer.

               Rekommendation till

               RÅDETS BESLUT

               om bemyndigande att inleda förhandlingar om avtal mellan Europeiska unionen och Algeriet, Armenien, Bosnien och Hercegovina, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Marocko, Tunisien och Turkiet om samarbete mellan Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust) och de behöriga myndigheterna för straffrättsligt samarbete i dessa tredjeländer

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA BESLUT

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 218.3 och 218.4,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation, och

               av följande skäl:

               (1)Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1727
                  28
                antogs den 14 november 2019 och började tillämpas den 12 december 2019.

               (2)I den förordningen, särskilt i artikel 56, fastställs allmänna principer för överföring av personuppgifter från Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust) till tredjeländer och internationella organisationer. Eurojust får föra över personuppgifter till ett tredjeland på grundval av ett internationellt avtal som ingåtts mellan unionen och tredjelandet i enlighet med artikel 218 i EUF-fördraget, och som erbjuder tillräckliga skyddsåtgärder med hänsyn till integritetsskydd och grundläggande fri- och rättigheter för enskilda.

               (3)Förhandlingar bör inledas i syfte att ingå sådana avtal mellan Europeiska unionen och Algeriet, Armenien, Bosnien och Hercegovina, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Marocko, Tunisien och Turkiet.

               (4)Vid behov bör kommissionen kunna samråda med Europeiska datatillsynsmannen även under förhandlingarna om avtalen och, under alla omständigheter, innan avtalen ingås.

               (5)Avtalen bör vara förenliga med de grundläggande rättigheterna och följa de principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, särskilt rätten till privatliv och familjeliv i artikel 7 i stadgan, rätten till skydd av personuppgifter i artikel 8 i stadgan och rätten till ett effektivt rättsmedel och en opartisk domstol i artikel 47 i stadgan. Avtalen bör tillämpas i enlighet med dessa rättigheter och principer.

               (6)Avtalen bör inte påverka, och bör inte föregripa, överföringar av personuppgifter eller andra former av samarbete mellan myndigheter som ansvarar för att garantera den nationella säkerheten.

               (7)Irland är bundet av förordning (EU) 2018/1727 och deltar därför i antagandet av detta beslut.

               (8)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om Danmarks ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, deltar Danmark inte i antagandet av detta beslut, som inte är bindande för eller tillämpligt på Danmark.

               (9)Samråd har skett med Europeiska datatillsynsmannen och Europeiska dataskyddsstyrelsen om detta beslut och bilagan till detta och de avgav ett yttrande den (datum).

               HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.

               Artikel 1

               (1)Kommissionen bemyndigas härmed att inleda förhandlingar om avtal mellan Europeiska unionen och Algeriet, Armenien, Bosnien och Hercegovina, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Marocko, Tunisien och Turkiet om samarbete mellan Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust) och dessa tredjestaters behöriga myndigheter för straffrättsligt samarbete.

               (2)Förhandlingarna ska föras på grundval av rådets förhandlingsdirektiv som återges i bilagan till detta beslut.

               Artikel 2

               Kommissionen utses härmed till unionens förhandlare.

               Artikel 3

               Förhandlingarna ska föras i samråd med relevant arbetsgrupp från rådet och i enlighet med direktiven i bilagan, med förbehåll för eventuella direktiv som rådet senare utfärdar till kommissionen.

               Kommissionen ska regelbundet rapportera till rådets arbetsgrupp om framstegen i förhandlingarna och ska överlämna alla förhandlingsdokument till denna utan dröjsmål.

               Artikel 4

               Detta beslut riktar sig till kommissionen.

               Utfärdat i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        Förordning (EU) 2018/1727 av den 14 november 2018, EUT L 295, s. 138, 21.11.2018.

                     (2)

                        Bryssel, 6.10.2020 COM(2020) 660 final 2020 Communication on EU enlargement policy.

                     (3)

                  https://eeas.europa.eu/sites/eeas/files/eugs_review_web_0.pdf

                     (4)

                        https://ec.europa.eu/neighbourhood-enlargement/sites/near/files/20190529-bosnia-and-herzegovina-opinion.pdf

                     (5)

                        https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/news/docs/20181005_joint-action-plan-counter-terrorism-western-balkans.pdf

                     (6)

                  https://www.consilium.europa.eu/media/23942/eu-egypt.pdf

                     (7)

                     https://eeas.europa.eu/delegations/egypt/71267/eu-egypt-stability-and-social-development-7th-cluster-meeting_en

                     (8)

                  https://eeas.europa.eu/delegations/un-geneva/75884/hrc43-item-4-human-rights-situations-require-councils-attention-eu-statement_en

                     (9)

                        http://www.eeas.europa.eu/archives/delegations/israel/documents/eu_israel/asso_agree_en.pdf

                     (10)

                        https://eur-lex.europa.eu/legal-content/SV/TXT/?uri=CELEX%3A32019D0105&qid=1604493096855

                     (11)

                        https://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/en/foraff/130195.pdf

                     (12)

                        https://www.consilium.europa.eu/uedocs/cms_Data/docs/pressdata/EN/foraff/134152.pdf

                     (13)

                        https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-12384-2016-ADD-1/en/pdf

                     (14)

                        https://www.consilium.europa.eu/sv/press/press-releases/2017/04/05/syria-conference-co-chairs-declaration/

                     (15)

                        https://ec.europa.eu/neighbourhood-enlargement/neighbourhood/countries/lebanon_en#:~:text=The%20partnership%20between%20the%20European,and%20economically%20strong%20neighbouring%20country.

                     (16)

                        http://www.businessnews.com.lb/download/LondonConferenceLebanonStatementOfIntent4Feb2016.pdf

                     (17)

                        https://www.consilium.europa.eu/sv/press/press-releases/2016/11/15/eu-lebanon-partnership/

                     (18)

                        https://eur-lex.europa.eu/legal-content/SV/TXT/HTML/?uri=CELEX:22000A0318(01)&from=SV

                     (19)

                        http://curia.europa.eu/juris/document/document.jsf?docid=172870&doclang=SV

                     (20)

                        https://www.consilium.europa.eu/sv/press/press-releases/2019/06/27/joint-declaration-by-the-european-union-and-the-kingdom-of-morocco-for-the-fourteenth-meeting-of-the-association-council/

                     (21)

                        https://eur-lex.europa.eu/resource.html?uri=cellar:d3eef257-9b3f-4adb-a4ed-941203546998.0008.02/DOC_4&format=PDF

                     (22)

                        https://eeas.europa.eu/sites/eeas/files/plan_action_tunisie_ue_2013_2017_fr_0.pdf

                     (23)

                        https://www.consilium.europa.eu/media/21048/europeiska-r%C3%A5det-i-helsingfors-ordf%C3%B6randeskapets-slutsatser.pdf

                     (24)

                        https://www.consilium.europa.eu/sv/press/press-releases/2015/11/29/eu-turkey-meeting-statement/

                     (25)

                        Kurdistans arbetarparti (på kurdiska: Partiya Karkerên Kurdistanê).

                     (26)

                        https://www.consilium.europa.eu/sv/press/press-releases/2016/03/18/eu-turkey-statement/

                     (27)

                        https://www.consilium.europa.eu/sv/meetings/international-summit/2020/03/09/

                     (28)

                        Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1727 av den 14 november 2018 om Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust), och om ersättning och upphävande av rådets beslut 2002/187/RIF, EUT L 295, 21.11.2018, s. 138.

    ---documentbreak---

               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 19.11.2020
            COM(2020) 743 final
            BILAGA
            till
            Rekommendation tillRÅDETS BESLUT
            om bemyndigande att inleda förhandlingar om avtal mellan Europeiska unionen och Algeriet, Armenien, Bosnien och Hercegovina, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Marocko, Tunisien och Turkiet om samarbete mellan Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust) och de behöriga myndigheterna för straffrättsligt samarbete i dessa tredjeländer

               BILAGA

               Förhandlingsdirektiv för avtalen mellan Europeiska unionen och Algeriet, Armenien, Bosnien och Hercegovina, Egypten, Israel, Jordanien, Libanon, Marocko, Tunisien och Turkiet om samarbete mellan Europeiska unionens byrå för straffrättsligt samarbete (Eurojust) och de behöriga myndigheterna för straffrättsligt samarbete i dessa tredjeländer i fråga om straffrättsligt samarbete.

               Under förhandlingarnas gång bör kommissionen sträva efter att uppnå de mål som anges i detalj i det följande.

               (1)Syftet med avtalen ska vara att tillhandahålla den rättsliga grunden för samarbetet mellan Eurojust och de behöriga myndigheterna i de berörda tredjeländerna, inbegripet utbyte av operativa personuppgifter, i syfte att stödja och stärka de åtgärder som vidtas av de behöriga myndigheterna i dessa länder och medlemsstaterna samt deras ömsesidiga samarbete för att förebygga och bekämpa de former av brottslighet för vilka Eurojust är behörig i enlighet med Eurojustförordningen, samtidigt som lämpliga skyddsåtgärder säkerställs med avseende på skyddet av privatlivet, personuppgifter och enskildas grundläggande fri- och rättigheter.

               (2)Avtalets syfte ska begränsas till samarbete och utbyte av personuppgifter avseende brottslighet och brott som hör samman med sådan brottslighet inom ramen för Eurojusts behörighet i enlighet med artikel 3 i förordning 2018/1727 (nedan kallade brott). Samarbetet bör i synnerhet inriktas på att förebygga och bekämpa terrorism, störa den organiserade brottsligheten, särskilt olaglig handel med skjutvapen, narkotikahandel, människosmuggling, samt på att bekämpa it-brottslighet. I avtalen ska deras räckvidd och de ändamål för vilka Eurojust får överföra uppgifter till de behöriga myndigheterna i de berörda tredjeländerna anges.

               (3)Avtalen ska innehålla tydliga och detaljerade bestämmelser om de skyddsåtgärder och kontroller som krävs för att skydda personuppgifter och enskildas grundläggande fri- och rättigheter, oavsett nationalitet och bostadsort, i utbytet av personuppgifter mellan Eurojust och de behöriga myndigheterna i de berörda tredjeländerna. Utöver de skyddsåtgärder som anges nedan ska det i dessa krav ingå att överföringen av personuppgifter ska omfattas av konfidentialitetskrav och att personuppgifterna inte kommer att användas för att begära, meddela eller verkställa dödsstraff eller någon form av grym och omänsklig behandling, utan att det påverkar ytterligare skyddsåtgärder som kan krävas.

               I synnerhet gäller följande:

               (a)Avtalen ska innehålla definitioner av nyckelbegrepp, inbegripet en definition av personuppgifter som överensstämmer med artikel 3.1 i direktiv (EU) 2016/680.

               (b)Avtalen ska respektera principen om specificitet och säkerställa att uppgifterna inte behandlas för andra ändamål än för överföringsändamål. I detta syfte ska den behandling av personuppgifter som utförs av parterna inom ramen för avtalen anges klart och tydligt och den ska inte vara mer omfattande än vad som är nödvändigt i enskilda fall för att förebygga eller bekämpa de brott som avses i avtalen.

               (c)De personuppgifter som överförs av Eurojust i enlighet med avtalen ska behandlas lagenligt på en legitim grund och endast för de ändamål för vilka uppgifterna överfördes. I avtalen ska det föreskrivas att Eurojust är skyldig att, vid tidpunkten för överföring av uppgifter, ange eventuella begränsningar av åtkomsten eller användningen, inbegripet vad gäller överföring, radering, förstöring eller vidarebehandling av uppgifterna. Avtalen ska ålägga de behöriga myndigheterna i berörda tredjeländer att respektera dessa begränsningar och ange hur efterlevnaden av dessa begränsningar kommer att verkställas i praktiken. Personuppgifterna ska vara adekvata, relevanta och begränsade till vad som är nödvändigt i förhållande till det syftet. De ska vara korrekta och hållas aktuella. De får inte sparas under längre tid än vad som är nödvändigt för de syften för vilka de överfördes. Avtalen ska innehålla bestämmelser om regelbunden översyn av behovet av ytterligare lagring av de överförda personuppgifterna. Avtalen ska åtföljas av en bilaga med en uttömmande förteckning över de behöriga myndigheter i berörda tredjeländer till vilka Eurojust får överföra uppgifter samt en kort beskrivning av deras befogenheter.

               (d)Eurojust får inte överföra personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening samt genetiska uppgifter och uppgifter som rör en persons hälsa eller sexualliv, såvida inte en sådan överföring är strikt nödvändig och proportionerlig i enskilda fall för att förebygga eller bekämpa de brott som omfattas av avtalen och under förutsättning att det finns lämpliga skyddsåtgärder. Avtalen bör även innehålla särskilda skyddsåtgärder i fråga om överföring av personuppgifter om brottsoffer, vittnen eller andra personer som kan lämna uppgifter om brott, samt i fråga om minderåriga.

               (e)De lagstadgade rättigheterna för de individer vars personuppgifter behandlas ska säkras i avtalen genom regler om rätten till åtkomst till uppgifter, rättelse och utplåning av uppgifter, inbegripet om på vilka villkor det är möjligt att införa nödvändiga och proportionerliga begränsningar. Avtalen ska också säkra de lagstadgade rättigheterna till administrativ och rättslig prövning för de individer vars uppgifter behandlas enligt avtalen och till effektiva rättsmedel.

               (f)Avtalen ska innehålla regler om lagring, översyn, korrigering och utplåning av personuppgifter och om register för loggning och dokumentation samt om information som ska göras tillgänglig för enskilda. De ska också innehålla bestämmelser om skyddsåtgärder i fråga om automatisk behandling av personuppgifter. I avtalen bör det anges enligt vilka kriterier man bör bedöma korrektheten hos uppgifter.

               (g)Avtalen ska innehålla en skyldighet att garantera säkerheten för personuppgifter genom lämpliga tekniska och organisatoriska åtgärder, bland annat genom att endast godkända personer har tillgång till personuppgifterna. Avtalen ska även innehålla anmälningsskyldighet i händelse av en personuppgiftsincident som påverkar de uppgifter som överförs inom ramen för avtalet.

               (h)Vidareöverföring av uppgifter från de behöriga myndigheterna i berörda tredjeländer till andra myndigheter i landet, inbegripet för att användas i rättsliga förfaranden, ska endast tillåtas för de ursprungliga ändamålen med Eurojusts överföring och ska omfattas av lämpliga villkor och skyddsåtgärder, inbegripet förhandsgodkännande från Eurojust.

               (i)Samma villkor som enligt led h ska gälla för vidareöverföring av uppgifter från de behöriga myndigheterna i de berörda tredjeländerna till myndigheter i ett annat tredjeland, med det ytterligare villkoret att sådan vidareöverföring endast får göras till de tredjeländer till vilka Eurojust får överföra personuppgifter enligt artikel 56.2 i förordning 2018/1727.

               (j)Avtalen ska säkerställa att det finns ett system för tillsyn inom vilket en eller flera oberoende myndigheter ansvarar för dataskyddet och har verkliga undersöknings- och ingripandebefogenheter för att utöva tillsyn över de myndigheter i de berörda tredjeländerna som använder personuppgifter och annan information som utbyts inom ramen för avtal, samt har befogenhet att delta i rättsliga förfaranden. I synnerhet ska de oberoende myndigheterna ha befogenhet att pröva klagomål från enskilda rörande användningen av deras personuppgifter. De myndigheter som använder personuppgifterna ska ansvara för efterlevnaden av bestämmelserna om skydd av personuppgifter inom ramen för avtalet.

               (4)I avtalen ska det föreskrivas en effektiv tvistlösningsmekanism rörande avtalets tolkning och tillämpning för att säkerställa att parterna följer de regler de har kommit överens om.

               (5)Avtalen ska innehålla bestämmelser om övervakning och regelbunden utvärdering av avtalet.

               (6)Avtalen ska innehålla en bestämmelse om ikraftträdande och giltighet och en bestämmelse enligt vilken endera parten får säga upp eller tillfälligt upphäva avtalet, särskilt om det berörda tredjelandet inte längre effektivt kan säkerställa den skyddsnivå för grundläggande rättigheter och friheter som krävs enligt avtalet. I avtalen ska det också anges om personuppgifter som ingår i deras tillämpningsområde och som överförts innan avtalet sagts upp eller tillfälligt upphävts, får fortsätta att behandlas. Fortsatt behandling av personuppgifter, om det är tillåtet, ska under alla omständigheter ske i överensstämmelse med bestämmelserna i avtalet vid tidpunkten för det tillfälliga upphävandet eller uppsägningen.

               (7)Avtalen får vid behov innehålla en bestämmelse om det territoriella tillämpningsområdet.

               (8)Avtalen ska äga samma giltighet på bulgariska, tjeckiska, kroatiska, danska, nederländska, engelska, estniska, finska, franska, tyska, grekiska, ungerska, italienska, lettiska, litauiska, maltesiska, polska, portugisiska, rumänska, slovakiska, slovenska, spanska och svenska och ska innehålla en språkklausul om detta.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 2.6.2021
            COM(2021) 514 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2021
            {SWD(2021) 501 final}

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2021

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,

               efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén, och

               av följande skäl:

               (1)Den 20 mars 2020 antog kommissionen ett meddelande om aktivering av den allmänna undantagsklausulen
                  2
                i stabilitets- och tillväxtpakten
                  3
               . I sitt meddelande förde kommissionen fram sin bedömning att villkoren för aktivering av den allmänna undantagsklausulen var uppfyllda i och med den allvarliga konjunkturnedgång som förväntades till följd av covid-19-pandemin. Den 23 mars 2020 anslöt sig medlemsstaternas finansministrar till kommissionens bedömning. Den allmänna undantagsklausulen har gett medlemsstaterna budgetflexibilitet att hantera krisen och gjort det lättare att samordna budgetpolitiken under den allvarliga konjunkturnedgången. Aktiveringen av undantagsklausulen innebär att medlemsstaterna tillfälligt får avvika från anpassningsbanan mot sina medelfristiga budgetmål, förutsatt att detta inte äventyrar den finanspolitiska hållbarheten på medellång sikt. Den 17 september 2020 meddelade kommissionen i sin årliga strategi för hållbar tillväxt att den allmänna undantagsklausulen skulle vara fortsatt aktiverad även 2021
                  4
               .

               (2)Den 20 juli 2020 rekommenderade rådet Lettland
                  5
                att vidta alla nödvändiga åtgärder, i enlighet med den allmänna undantagsklausulen, för att effektivt hantera covid-19-pandemin, upprätthålla ekonomin och stödja den påföljande återhämtningen. Rådet rekommenderade även Lettland att så snart de ekonomiska förhållandena medger det bedriva en finanspolitik som syftar till att nå en återhållsam offentligfinansiell ställning på medellång sikt och säkerställa en hållbar skuldsättning, samtidigt som investeringarna ökas.

               (3)I rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet avgavs att finanspolitiken skulle vara fortsatt stödjande i alla medlemsstater i euroområdet under hela 2021 och att politiska åtgärder bör anpassas till landsspecifika omständigheter, vidtas vid rätt tidpunkt samt vara tillfälliga och riktade
                  6
               . När de epidemiologiska och ekonomiska förhållandena så tillåter bör krisåtgärderna fasas ut, samtidigt som krisens sociala och arbetsmarknadsrelaterade följdverkningar måste motverkas. Finanspolitiken bör syfta till att på medellång sikt uppnå ett betryggande läge i de offentliga finanserna och säkerställa en hållbar skuldsättning, men samtidigt öka investeringarna. Medlemsstaterna bör genomföra reformer för att förbättra täckningen, tillräckligheten och hållbarheten hos hälso- och sjukvårdssystem samt sociala trygghetssystem för alla.

               (4)Den 18 november 2020 antog kommissionen sina yttranden om euromedlemsstaternas utkast till budgetplaner 2021 efter att ha gjort en kvalitativ bedömning av de finanspolitiska åtgärderna. Kommissionen ansåg att Lettlands utkast till budgetplan sammantaget överensstämde med de finanspolitiska rekommendationer som rådet antog den 20 juli 2020 och att merparten av åtgärderna i planen stödde den ekonomiska aktiviteten i ett läge med betydande osäkerhet.

               (5)Next Generation EU, däribland faciliteten för återhämtning och resiliens, ska säkerställa en hållbar, inkluderande och rättvis återhämtning. Förordning (EU) 2021/241 om inrättande av faciliteten för återhämtning och resiliens
                  7
                trädde i kraft den 19 februari 2021. Faciliteten ska ge ekonomiskt stöd till genomförandet av reformer och investeringar och utgöra en finanspolitisk impuls finansierad av EU. Den kommer att bidra till den ekonomiska återhämtningen, till genomförandet av hållbara och tillväxtfrämjande investeringar, i synnerhet investeringar som främjar den gröna och den digitala omställningen, samt även stärka ekonomiernas motståndskraft och potentiella tillväxt. På så sätt kommer den på kort sikt även hjälpa de offentliga finanserna att återgå till en mer gynnsam ställning och på medellång och lång sikt bidra till att stärka den offentligfinansiella hållbarheten.

               (6)Den 3 mars 2021 antog kommissionen ett meddelande med ytterligare politiska riktlinjer för att underlätta samordningen av finanspolitiken och utformningen av medlemsstaternas stabilitets- och konvergensprogram
                  8
               . Den finanspolitiska inriktningen totalt sett – dvs. baserat på både nationella budgetar och faciliteten för återhämtning och resiliens – bör vara fortsatt stödjande 2021 och 2022. Eftersom den ekonomiska aktiviteten enligt förväntningarna gradvis kommer att normaliseras under andra halvåret 2021 bör medlemsstaternas finanspolitik under 2022 samtidigt bli mer differentierad. Medlemsstaternas finanspolitik bör ta hänsyn till hur långt återhämtningen har kommit, till den offentligfinansiella hållbarheten och till behovet av att minska ekonomiska, sociala och geografiska skillnader. Det är viktigt att stödja en hållbar återhämtning för EU och medlemsstater med låga hållbarhetsrisker bör därför rikta in sina budgetar mot en fortsatt stödjande finanspolitik under 2022 och i detta sammanhang ta hänsyn till effekterna av faciliteten för återhämtning och resiliens. Medlemsstater med höga skuldnivåer bör bedriva en försiktig finanspolitik, men samtidigt upprätthålla nationellt finansierade investeringar och använda bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens för att finansiera ökade investeringar av hög kvalitet och strukturreformer. Även efter 2022 bör finanspolitiken ta hänsyn till styrkan i återhämtningen, graden av ekonomisk osäkerhet och hållbarheten i de offentliga finanserna. En omläggning av finanspolitiken, så att den inriktas på att på medellång sikt uppnå ett betryggande läge i de offentliga finanserna, genom att bland annat stödåtgärderna fasas ut, kommer att bidra till hållbara offentliga finanser på medellång sikt.

               (7)I sitt meddelande av den 3 mars 2021 förde kommissionen även fram sin ståndpunkt att beslutet om huruvida den allmänna undantagsklausulen ska avaktiveras eller fortsätta att gälla bör fattas efter en samlad bedömning av läget i ekonomin och att det viktigaste kvantitativa kriteriet bör vara nivån på den ekonomiska aktiviteten i EU eller euroområdet jämfört med förkrisnivåerna (slutet av 2019). Den 2 juni gjorde kommissionen, på grundval av sin vårprognos 2021, bedömningen att villkoren för att fortsätta att tillämpa den allmänna undantagsklausulen 2022 och att avaktivera den från och med 2023 var uppfyllda. Även efter det att den allmänna undantagsklausulen har avaktiverats kommer hänsyn att tas till landsspecifika förhållanden
                  9
               .

               (8)Den 15 april 2021 lämnade Lettland in sitt konvergensprogram 2021 i enlighet med artikel 4 i förordning (EG) nr 1466/97.

               (9)Enligt uppgifter som validerats av Eurostat uppgick Lettlands offentliga underskott 2020 till 4,5 % av BNP, medan den offentliga skulden ökade till 43,5 % av BNP. Den årliga förändringen i det primära budgetsaldot uppgick till -4 % av BNP, inräknat diskretionära budgetåtgärder på 3,5 % av BNP för att stötta ekonomin samt effekten av automatiska stabilisatorer. Lettland erbjöd även företag och hushåll likviditetsstöd (i form av till exempel garantier och skatteuppskov som inte har någon direkt eller omedelbar inverkan på budgeten) på uppskattningsvis 1,7 % av BNP.

               Den 2 juni 2021 lade kommissionen fram en rapport enligt artikel 126.3 i EUF-fördraget. Rapporten behandlade Lettland budgetläge utifrån det faktum att dess offentliga underskott 2020 överskred fördragets referensvärde på 3 % av BNP. Rapporten slog fast att underskottskriteriet inte var uppfyllt.

               (10)Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för budgetprognoserna 2021 och 2022 är försiktigt. Den reala tillväxten i BNP förväntas bli lägre i stabilitetsprogrammet än i kommissionens vårprognos 2021, främst till följd av lägre exporttillväxt. Enligt stabilitetsprogrammet kommer dessutom sysselsättningen att sjunka ytterligare under 2021 och återhämta sig långsammare under 2022 än i kommissionens prognos.

               (11)I sitt stabilitetsprogram 2021 räknar regeringen med att det offentliga underskottet ökar från 5,4 % av BNP 2020 till 9,3 % av BNP 2021, medan skuldkvoten ökar till 48,9 % av BNP 2021. Enligt programmet kommer förändringen i det primära budgetsaldot 2021 jämfört med förkrisnivån (2019) att uppgå till -8,7 % av BNP till följd av diskretionära budgetåtgärder på 2,9 % av BNP för att stötta ekonomin samt effekten av automatiska stabilisatorer. Underskotts- och skuldsiffrorna är högre än i kommissionens vårprognos 2021. Enligt stabilitetsprogrammet förväntas en större ökning av utgifterna, främst inom övriga utgifter, än i kommissionens vårprognos 2021. Dessutom kommer inkomstutvecklingen att bli mer positiv enligt kommissionens prognos, i linje med dess mer optimistiska makroekonomiska scenario.

               (12)Till följd av covid-19-pandemin och den konjunkturnedgång som denna orsakat har Lettland antagit budgetåtgärder för att stärka kapaciteten i hälso- och sjukvårdssystemet, begränsa smittspridningen och hjälpa de personer och sektorer som drabbats hårdast. Dessa kraftfulla politiska insatser har mildrat nedgången i BNP, vilket i sin tur begränsat ökningen av det offentliga underskottet och skulden. Offentligfinansiella åtgärder bör maximera stödet till återhämtningen, men inte föregripa de offentliga finansernas utveckling. Åtgärderna bör därför inte utvecklas till att bli en permanent börda på de offentliga finanserna. När medlemsstaterna inför permanenta åtgärder bör de finansiera dem på ett sätt som säkerställer budgetneutralitet på medellång sikt. De åtgärder som Lettland har vidtagit 2020 och 2021 har varit i linje med rådets rekommendation av den 20 juli 2020. En del av de diskretionära åtgärder som regeringen antagit 2020 och 2021 förefaller inte vara tillfälliga eller kompenseras genom uppvägande åtgärder. Bortom prognoshorisonten, år 2023, beräknas den kvarstående effekten av dessa icke tillfälliga åtgärder preliminärt uppgå till omkring 1 % av BNP och i första hand utgöras av löneökningar inom den offentliga sektorn, framför allt för hälso- och sjukvårdspersonal.

               (13)I stabilitetsprogrammet 2021 antas investeringar och reformer finansierade genom bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens uppgå till 0,1 % av BNP 2021, 0,8 % 2022 och 0,8 % 2023. Enligt programmet kommer utgifter som finansieras genom faciliteten att koncentreras till den senare delen av perioden, och därmed öka något under 2024 och 2025. Dessa bidrag beaktas i budgetberäkningarna i kommissionens vårprognos.

               (14)De vedertagna indikatorer för finanspolitisk anpassning som anges i förordning (EG) nr 1466/97 måste tolkas mot bakgrund av det nu rådande läget. För det första är beräkningarna av produktionsgapet mycket osäkra. För det andra måste finanspolitiken snabbt kunna anpassas till pandemins utveckling, dvs. övergå från krisstöd till mer riktade åtgärder så snart hälsoriskerna minskar. För det tredje präglas det nuvarande läget av omfattande politiska insatser för att stödja den ekonomiska aktiviteten. De stora överföringarna från EU:s budget (bland annat från faciliteten för återhämtning och resiliens) innebär att de fastställda indikatorerna inte speglar hela den finanspolitiska impulsen till ekonomin. Det strukturella saldot förefaller mot denna bakgrund inte vara en adekvat indikator. Utgiftsriktmärket måste i sin tur anpassas
                  10
                och kompletteras med ytterligare information för att ge en fullständig bild av finanspolitikens inriktning.

               På samma sätt som i bedömningen av utkasten till budgetplaner 2021 har för det första tillfälliga krisåtgärder exkluderats från utgiftsmåttet. Det handlar om tillfälliga krisåtgärder för att stärka hälso- och sjukvårdssystemen och kompensera arbetstagare och företag för inkomstförluster som är en följd av nedstängningar och störningar i försörjningskedjor. En förutsättning för att de offentliga myndigheterna ska kunna avskaffa dessa åtgärder är att folkhälsosituationen och den ekonomiska situationen återgår till det normala.

               För att i nuläget bedöma den samlade finanspolitiska inriktningen bör för det andra de stora överföringarna från EU-budgeten (bland annat från faciliteten för återhämtning och resiliens) inkluderas i det relevanta utgiftsmåttet.

               Den finanspolitiska inriktningen mäts därför genom förändringen i primära utgifter (ej inräknat diskretionära inkomståtgärder och krisrelaterade tillfälliga åtgärder), inbegripet utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder.

               Förutom att mäta den samlade finanspolitiska inriktningen är syftet med analysen även att bedöma om den nationella finanspolitiken är försiktig och dess sammansättning gynnsam för en hållbar återhämtning som är förenlig med den gröna och den digitala omställningen. Särskild hänsyn tas därför till utvecklingen för nationellt finansierade primära löpande utgifter och investeringar.

               (15)I stabilitetsprogrammet 2021 beräknas Lettlands offentliga underskott minska till 2,7 % av BNP 2022, främst till följd av att de tillfälliga stödåtgärder som antogs 2020 och 2021 avskaffas. Den offentliga skuldkvoten beräknas öka till 50,3 % av BNP 2022. Dessa siffror är högre än i kommissionens vårprognos 2021, framför allt på grund av dess mer gynnsamma makroekonomiska scenario.

               Enligt kommissionens prognos kommer den finanspolitiska inriktningen totalt sett – inräknat effekten på aggregerad efterfrågan 2022 från investeringar som finansieras både genom den nationella budgeten och EU-budgeten, i synnerhet genom faciliteten för återhämtning och resiliens – att uppgå till -0,8 % av BNP.
                  11
                Det positiva bidraget från utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder beräknas öka med 0,6 procentenheter av BNP. Nationellt finansierade investeringar beräknas ge ett kontraktivt bidrag på 0,3 procentenheter av BNP
                  12
               . Nationellt finansierade primära löpande utgifter (ej inräknat diskretionära åtgärder på inkomstsidan) beräknas ge ett expansivt bidrag på 0,5 procentenhet av BNP.

               (16)Kvaliteten på medlemsstaternas budgetåtgärder förefaller vara särskilt betydelsefull. Finanspolitiska strukturreformer som syftar till att förbättra nationella budgetars sammansättning kan främja den potentiella tillväxten, skapa välbehövligt utrymme i de offentliga finanserna och göra det lättare att på längre sikt uppnå hållbara offentliga finanser, även med tanke på utmaningar som har att göra med klimatförändringarna och folkhälsan. På inkomstsidan har covid-19-krisen stärkt behovet av reformer för att göra statsinkomstsystemen mer effektiva och rättvisa. På utgiftssidan har den gjort det ännu viktigare att öka hållbara och tillväxtfrämjande investeringar och höja deras kvalitet, så att de är förenliga med målen att stärka tillväxtpotentialen, ekonomins och samhällets motståndskraft samt med den gröna och den digitala omställningen. Återhämtnings- och resiliensplanerna kommer att göra det möjligt att förbättra nationella budgetars sammansättning.

               (17)Enligt de medelsiktiga budgetplanerna i programmet beräknas det offentliga underskottet minska från 1,3 % 2023 till 0,3 % av BNP 2024.

               I programmet beräknas den finanspolitiska inriktningen totalt sett – inräknat effekten på aggregerad efterfrågan från investeringar som finansieras både genom den nationella budgeten och EU-budgeten, i synnerhet genom faciliteten för återhämtning och resiliens – i genomsnitt uppgå till +1,4 % av BNP 2023 och 2024. Det positiva bidraget från utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder beräknas i genomsnitt minska med 0,3 procentenheter av BNP 2023 och 2024. Nationellt finansierade investeringar beräknas ge ett kontraktivt bidrag på 0,1 procentenheter av BNP
                  13
               . Nationellt finansierade primära löpande utgifter (ej inräknat diskretionära åtgärder på inkomstsidan) beräknas ge ett kontraktivt bidrag på 1 procentenhet av BNP.

               I nuläget beräknas den 10-åriga genomsnittliga nominella potentiella tillväxten uppgå till 4,75 %
                  14
               . Denna beräkning inkluderar dock inte effekten av de reformer som ingår i återhämtnings- och resiliensplanen och som kan stärka Lettlands potentiella tillväxt.

               (18)Den offentliga skuldkvoten beräknas minska från 48,8 % av BNP 2023 till 48,5 % av BNP 2024. Riskerna på medellång sikt för hållbarheten i Lettlands offentliga finanser anses enligt den senaste skuldhållbarhetsanalysen vara låga
                  15
               .

               (19)Med tanke på den exceptionellt stora osäkerhet som fortfarande råder bör den finanspolitiska vägledningen även framöver vara främst kvalitativ. Mer exakt kvantifierad vägledning för de senare åren kommer att ges 2022, förutsatt att graden av osäkerhet minskar tillräckligt fram till dess.

               Rådet har bedömt stabilitetsprogrammet 2021 och Lettlands uppföljning av rådets rekommendation av den 20 juli 2020.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS LETTLAND ATT GÖRA FÖLJANDE:

               1.Under 2022 vidmakthålla en stödjande finanspolitisk inriktning som beaktar den impuls som ges genom faciliteten för återhämtning och resiliens samt upprätthålla nationellt finansierade investeringar. Hålla ökningen av nationellt finansierade löpande utgifter under kontroll.

               2.När de ekonomiska förhållandena så medger, bedriva en finanspolitik som syftar till att på medellång sikt uppnå ett betryggande läge i de offentliga finanserna och säkerställa offentligfinansiell hållbarhet, men samtidigt öka investeringarna för att främja tillväxtpotentialen.

               3.Vara särskilt uppmärksam på de offentliga finansernas sammansättning, på såväl inkomst- som utgiftssidan av budgeten, och på budgetåtgärdernas kvalitet, för att säkerställa en hållbar och inkluderande återhämtning. Prioritera hållbara och tillväxtfrämjande investeringar som framför allt stöder den gröna och den digitala omställningen. Prioritera finanspolitiska strukturreformer som bidrar till finansieringen av politiska prioriteringar och till långsiktigt hållbara offentliga finanser, bland annat reformer som förbättrar täckningen, tillräckligheten och hållbarheten hos hälso- och sjukvårdssystem samt sociala trygghetssystem för alla.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        Klausulen, som fastställs i artiklarna 5.1, 6.3, 9.1 och 10.3 i förordning (EG) nr 1466/97 och artiklarna 3.5 och 5.2 i förordning (EG) nr 1467/97, underlättar samordningen av budgetpolitiken vid en allvarlig konjunkturnedgång.

                     (3)

                        Meddelande från kommissionen till rådet om aktivering av den allmänna undantagsklausulen i stabilitets- och tillväxtpakten, Bryssel, 20.3.2020, COM(2020) 123 final.

                     (4)

                        Kommissionens meddelande Årlig strategi för hållbar tillväxt 2021, Bryssel, 17.9.2020, COM(2020) 575 final.

                     (5)

                        Rådets rekommendation av den 20 juli 2020 om Lettlands nationella reformprogram med avgivande av rådets yttrande om Lettlands stabilitetsprogram 2020, EUT C 282, 26.8.2020, s. 89.

                     (6)

                        Slutligt antagande av rådet när Europeiska rådet gett sitt godkännande. Den text som Eurogruppen enades om den 16 december 2020 är tillgänglig på:
                  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14356-2020-INIT/sv/pdf

                     (7)

                     EUT
                      L 57, 18.2.2021, s. 17.

                     (8)

                        Meddelande från kommissionen till rådet Ett år efter utbrottet av covid-19: finanspolitiska insatser, Bryssel, 3.3.2021, COM(2021) 105 final.

                     (9)

                        Meddelande från kommissionen Economic policy coordination in 2021: overcoming COVID-19, supporting the recovery and modernising our economy (inte översatt till svenska), Bryssel, 2.6.2021, COM(2021) 500 final.

                     (10)

                        Framför allt innebär den utjämning av investeringarna över fyra år som används i utgiftsriktmärket att det inte är möjligt att verkligen bedöma det offentligfinansiella stöd till återhämtningen som kommer från nationellt finansierade investeringar.

                     (11)

                        Om indikatorn ligger på minus innebär detta att ökningstakten i de primära utgifterna är högre än den medelsiktiga ekonomiska tillväxten, vilket signalerar att finanspolitiken är expansiv.

                     (12)

                        Bidraget från övriga nationellt finansierade kapitalutgifter beräknas vara neutralt.

                     (13)

                        Bidraget från övriga nationellt finansierade kapitalutgifter beräknas vara neutralt.

                     (14)

                        Kommissionens beräkning enligt den gemensamt överenskomna metoden.

                     (15)

                        Se kommissionens arbetsdokument – Statistical Annex providing background data relevant for the assessment of the 2021 Stability and Convergence Programmes.


               EUROPEISKA KOMMISSIONEN
            Bryssel den 2.6.2021
            COM(2021) 512 final
            Rekommendation till
            RÅDETS REKOMMENDATION
            med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram 2021
            {SWD(2021) 501 final}

               Rekommendation till

               RÅDETS REKOMMENDATION

               med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram 2021

               EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA REKOMMENDATION

               med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,

               med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken
                  1
               , särskilt artikel 5.2,

               med beaktande av Europeiska kommissionens rekommendation,

               med beaktande av Europaparlamentets resolutioner,

               efter att ha hört Ekonomiska och finansiella kommittén, och

               av följande skäl:

               (1)Den 20 mars 2020 antog kommissionen ett meddelande om aktivering av den allmänna undantagsklausulen
                  2
                i stabilitets- och tillväxtpakten
                  3
               . I sitt meddelande förde kommissionen fram sin bedömning att villkoren för aktivering av den allmänna undantagsklausulen var uppfyllda i och med den allvarliga konjunkturnedgång som förväntades till följd av covid-19-pandemin. Den 23 mars 2020 anslöt sig medlemsstaternas finansministrar till kommissionens bedömning. Den allmänna undantagsklausulen har gett medlemsstaterna budgetflexibilitet att hantera krisen och gjort det lättare att samordna budgetpolitiken under den allvarliga konjunkturnedgången. Aktiveringen av undantagsklausulen innebär att medlemsstaterna tillfälligt får avvika från anpassningsbanan mot sina medelfristiga budgetmål, förutsatt att detta inte äventyrar den offentligfinansiella hållbarheten på medellång sikt. Den 17 september 2020 meddelade kommissionen i sin årliga strategi för hållbar tillväxt att den allmänna undantagsklausulen skulle vara fortsatt aktiverad även 2021
                  4
               .

               (2)Den 20 juli 2020 rekommenderade rådet Italien
                  5
                att vidta alla nödvändiga åtgärder, i enlighet med den allmänna undantagsklausulen, för att effektivt hantera covid-19-pandemin, upprätthålla ekonomin och stödja den påföljande återhämtningen. Rådet rekommenderade även Italien att så snart de ekonomiska förhållandena medger det bedriva en finanspolitik som syftar till att nå en återhållsam offentligfinansiell ställning på medellång sikt och säkerställa en hållbar skuldsättning, samtidigt som investeringarna ökas.

               (3)Rådets rekommendation om den ekonomiska politiken i euroområdet anger att finanspolitiken bör vara fortsatt stödjande i alla medlemsstater i euroområdet under hela 2021 och att politiska åtgärder bör anpassas till landsspecifika omständigheter, vidtas vid rätt tidpunkt samt vara tillfälliga och riktade
                  6
               . När de epidemiologiska och ekonomiska förhållandena så tillåter bör krisåtgärderna fasas ut, samtidigt som krisens sociala och arbetsmarknadsrelaterade följdverkningar måste motverkas. Finanspolitiken bör syfta till att på medellång sikt uppnå ett betryggande läge i de offentliga finanserna och säkerställa en hållbar skuldsättning, men samtidigt öka investeringarna. Medlemsstaterna bör genomföra reformer för att förbättra täckningen, tillräckligheten och hållbarheten hos hälso- och sjukvårdssystem samt sociala trygghetssystem för alla.

               (4)Den 18 november 2020 antog kommissionen sina yttranden om euromedlemsstaternas utkast till budgetplaner 2021 efter att ha gjort en kvalitativ bedömning av de finanspolitiska åtgärderna. Kommissionen ansåg att Italiens utkast till budgetplan sammantaget överensstämde med de finanspolitiska rekommendationer som rådet antog den 20 juli 2020 och att merparten av åtgärderna i planen stödde den ekonomiska aktiviteten i ett läge med betydande osäkerhet. En del åtgärder föreföll dock inte vara tillfälliga eller kompenseras genom uppvägande åtgärder.

               (5)Next Generation EU, däribland faciliteten för återhämtning och resiliens, ska säkerställa en hållbar, inkluderande och rättvis återhämtning. Förordning (EU) 2021/241 om inrättande av faciliteten för återhämtning och resiliens
                  7
                trädde i kraft den 19 februari 2021. Faciliteten ska ge ekonomiskt stöd till genomförandet av reformer och investeringar och utgöra en finanspolitisk impuls finansierad av EU. Den kommer att bidra till den ekonomiska återhämtningen, till genomförandet av hållbara och tillväxtfrämjande reformer och investeringar, i synnerhet sådana som främjar den gröna och den digitala omställningen, samt även stärka ekonomiernas motståndskraft och potentiella tillväxt. På så sätt kommer den på kort sikt även hjälpa de offentliga finanserna att återgå till en mer gynnsam ställning och på medellång och lång sikt bidra till att stärka den offentligfinansiella hållbarheten.

               (6)Den 3 mars 2021 antog kommissionen ett meddelande med ytterligare politiska riktlinjer för att underlätta samordningen av finanspolitiken och utformningen av medlemsstaternas stabilitets- och konvergensprogram
                  8
               . Den finanspolitiska inriktningen totalt sett – dvs. baserat på både nationella budgetar och faciliteten för återhämtning och resiliens – bör vara fortsatt stödjande 2021 och 2022. Eftersom den ekonomiska aktiviteten enligt förväntningarna gradvis kommer att normaliseras under andra halvåret 2021 bör medlemsstaternas finanspolitik under 2022 samtidigt bli mer differentierad. Medlemsstaternas finanspolitik bör ta hänsyn till hur långt återhämtningen har kommit, till den offentligfinansiella hållbarheten och till behovet av att minska ekonomiska, sociala och geografiska skillnader. Det är viktigt att stödja en hållbar återhämtning för EU och medlemsstater med låga hållbarhetsrisker bör därför rikta in sina budgetar mot en fortsatt stödjande finanspolitik under 2022 och i detta sammanhang ta hänsyn till effekterna av faciliteten för återhämtning och resiliens. Medlemsstater med höga skuldnivåer bör bedriva en försiktig finanspolitik, men samtidigt upprätthålla nationellt finansierade investeringar och använda bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens för att finansiera ökade investeringar av hög kvalitet och strukturreformer. Även efter 2022 bör finanspolitiken ta hänsyn till styrkan i återhämtningen, graden av ekonomisk osäkerhet och hållbarheten i de offentliga finanserna. En omläggning av finanspolitiken, så att den inriktas på att på medellång sikt uppnå ett betryggande läge i de offentliga finanserna, genom att bland annat stödåtgärderna fasas ut, kommer att bidra till hållbara offentliga finanser på medellång sikt.

               (7)I sitt meddelande av den 3 mars 2021 förde kommissionen även fram sin ståndpunkt att beslutet om huruvida den allmänna undantagsklausulen ska avaktiveras eller fortsätta att gälla bör fattas efter en samlad bedömning av läget i ekonomin och att det viktigaste kvantitativa kriteriet bör vara nivån på den ekonomiska aktiviteten i EU eller euroområdet jämfört med förkrisnivåerna (slutet av 2019). Den 2 juni gjorde kommissionen, på grundval av sin vårprognos 2021, bedömningen att villkoren för att fortsätta att tillämpa den allmänna undantagsklausulen 2022 och att avaktivera den från och med 2023 var uppfyllda. Även efter det att den allmänna undantagsklausulen har avaktiverats kommer hänsyn att tas till landsspecifika förhållanden
                  9
               .

               (8)Den 30 april 2021 lämnade Italien in sitt stabilitetsprogram 2021 i enlighet med artikel 4 i förordning (EG) nr 1466/97.

               (9)Enligt uppgifter som validerats av Eurostat uppgick Italiens offentliga underskott 2020 till 9,5 % av BNP, medan den offentliga skulden ökade till 155,8 % av BNP. Den årliga förändringen i det primära budgetsaldot uppgick till 8,0 % av BNP, inräknat diskretionära budgetåtgärder för att stötta ekonomin samt effekten av automatiska stabilisatorer. Italien erbjöd även företag och hushåll likviditetsstöd (i form av till exempel garantier och skatteuppskov som inte har någon direkt eller omedelbar inverkan på budgeten) på uppskattningsvis 24,8 % av BNP.

               Den 2 juni 2021 lade kommissionen fram en rapport enligt artikel 126.3 i EUF-fördraget. Rapporten behandlade Italiens budgetläge utifrån det faktum att dess offentliga underskott 2020 överskred fördragets referensvärde på 3 % av BNP, samtidigt som den offentliga skulden överskred fördragets referensvärde på 60 % av BNP och inte minskade i tillfredsställande takt. Rapporten slog fast att varken underskotts- eller skuldkriteriet var uppfyllt.

               (10)Det makroekonomiska scenario som ligger till grund för myndigheternas budgetprognoser 2021 och 2022 är realistiskt. Enligt stabilitetsprogrammet 2021 kommer den reala tillväxten i BNP att öka med 4,5 % 2021 och 4,8 % 2022. Som jämförelse beräknas i kommissionens vårprognos 2021 en måttligt lägre real tillväxt i BNP på 4,2 % 2021 och 4,4 % 2022, främst på grund av att bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens förväntas användas mindre 2021 och 2022, utifrån de färskare indikationer som ges i den nationella återhämtnings- och resiliensplanen.

               (11)I sitt stabilitetsprogram 2021 räknar regeringen med att det offentliga underskottet ökar från 9,5 % av BNP 2020 till 11,8 % av BNP 2021, medan skuldkvoten ökar till 159,8 % av BNP 2021. Enligt programmet kommer förändringen i det primära budgetsaldot 2021 jämfört med förkrisnivån (2019) att uppgå till 10,4 % av BNP till följd av diskretionära budgetåtgärder för att stötta ekonomin samt effekten av automatiska stabilisatorer. Dessa beräkningar överensstämmer med dem i kommissionens vårprognos 2021.

               (12)Till följd av covid-19-pandemin och den konjunkturnedgång som denna orsakat har Italien antagit budgetåtgärder för att stärka kapaciteten i hälso- och sjukvårdssystemet, begränsa smittspridningen och hjälpa de personer och sektorer som drabbats hårdast. Dessa kraftfulla politiska insatser har mildrat nedgången i BNP, vilket i sin tur begränsat ökningen av det offentliga underskottet och skulden. Offentligfinansiella åtgärder bör maximera stödet till återhämtningen, men inte föregripa de offentliga finansernas utveckling. Åtgärderna bör därför inte utvecklas till att bli en permanent börda på de offentliga finanserna. När medlemsstaterna inför permanenta åtgärder bör de finansiera dem på ett sätt som säkerställer budgetneutralitet på medellång sikt. De åtgärder som Italien har vidtagit 2020 och 2021 har varit i linje med rådets rekommendation av den 20 juli 2020. En del av de diskretionära åtgärder som regeringen antagit 2020 och 2021 förefaller inte vara tillfälliga eller kompenseras genom uppvägande åtgärder. I längre perspektiv än kommissionens prognos beräknas den kvarstående effekten av dessa icke-tillfälliga åtgärder 2023 preliminärt uppgå till omkring 1 % av BNP och i första hand utgöras av en sänkning av socialförsäkringsavgifter i fattigare regioner, ett höjt skatteavdrag för inkomst av arbete och införandet av ett familjetillägg. Dessa icke tillfälliga åtgärder omfattar även investeringar på omkring 0,33 % av BNP som förväntas främja den potentiella tillväxten på medellång sikt och därmed även hållbarhet.

               (13)I stabilitetsprogrammet 2021 antas investeringar och reformer finansieras genom bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens på motsvarande 0,6 % av BNP 2021, 0,9 % 2021, 1,4 % 2023, 0,5 % 2024 och 0,2 % 2025. I programmet antas också investeringar och reformer finansieras genom lån från faciliteten för återhämtning och resiliens på motsvarande 0,3 % av BNP 2020, 0,8 % 2021, 0,9 % 2022, 0,7 % 2023, 1,3 % 2024, 1,2 2025 och 1,0 2026. Dessa bidrag beaktas inte fullt ut i budgetberäkningarna i kommissionens vårprognos, i enlighet med de färskare indikationer som ges i den nationella återhämtnings- och resiliensplanen, vilken slutfördes efter stabilitetsprogrammet. I kommissionens prognos antas i stället att investeringar och reformer finansierade genom bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens kommer att uppgå till 0,3 % av BNP 2021 och 0,7 % av BNP 2022.

               (14)De vedertagna indikatorer för finanspolitisk anpassning som anges i förordning (EG) nr 1466/97 måste tolkas mot bakgrund av det nu rådande läget. För det första är beräkningarna av produktionsgapet mycket osäkra. För det andra måste finanspolitiken snabbt kunna anpassas till pandemins utveckling, dvs. övergå från krisstöd till mer riktade åtgärder så snart hälsoriskerna minskar. För det tredje präglas det nuvarande läget av omfattande politiska insatser för att stödja den ekonomiska aktiviteten. De stora överföringarna från EU:s budget (bland annat från faciliteten för återhämtning och resiliens) innebär att de fastställda indikatorerna inte speglar hela den finanspolitiska impulsen till ekonomin. Det strukturella saldot förefaller mot denna bakgrund inte vara en adekvat indikator. Utgiftsriktmärket måste i sin tur anpassas
                  10
                och kompletteras med ytterligare information för att ge en fullständig bild av finanspolitikens inriktning.

               På samma sätt som i bedömningen av utkasten till budgetplaner 2021 har för det första tillfälliga krisåtgärder exkluderats från utgiftsmåttet. Det handlar om tillfälliga krisåtgärder för att stärka hälso- och sjukvårdssystemen och kompensera arbetstagare och företag för inkomstförluster som är en följd av nedstängningar och störningar i försörjningskedjor. En förutsättning för att de offentliga myndigheterna ska kunna avskaffa dessa åtgärder är att folkhälsosituationen och den ekonomiska situationen återgår till det normala.

               För att i nuläget bedöma den samlade finanspolitiska inriktningen bör för det andra de stora överföringarna från EU-budgeten (bland annat från faciliteten för återhämtning och resiliens) inkluderas i det relevanta utgiftsmåttet.

               Den finanspolitiska inriktningen mäts därför genom förändringen i primära utgifter (ej inräknat diskretionära inkomståtgärder och krisrelaterade tillfälliga åtgärder), inbegripet utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder.

               Förutom att mäta den samlade finanspolitiska inriktningen är syftet med analysen även att bedöma om den nationella finanspolitiken är försiktig och dess sammansättning gynnsam för en hållbar återhämtning som är förenlig med den gröna och den digitala omställningen. Särskild hänsyn tas därför till utvecklingen för nationellt finansierade primära löpande utgifter och investeringar.

               (15)I stabilitetsprogrammet 2021 beräknas Italiens offentliga underskott minska till 5,9 % av BNP 2022, främst till följd av att de tillfälliga stödåtgärder som antogs 2020 och 2021 avskaffas samt det lägre stödet från de automatiska stabilisatorerna. Den offentliga skuldkvoten beräknas minska till 156,3 % av BNP 2022. Dessa beräkningar överensstämmer med dem i kommissionens vårprognos 2021.

               Enligt kommissionens prognos kommer den finanspolitiska inriktningen totalt sett – inräknat effekten på aggregerad efterfrågan 2022 från investeringar som finansieras både genom den nationella budgeten och EU-budgeten, i synnerhet genom faciliteten för återhämtning och resiliens – att uppgå till -2,2 % av BNP
                  11
               . Det positiva bidraget från utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder beräknas öka med 0,4 procentenheter av BNP. Nationellt finansierade investeringar beräknas ge ett expansivt bidrag på 0,3 procentenhet av BNP
                  12
               . Nationellt finansierade primära löpande utgifter (ej inräknat diskretionära åtgärder på inkomstsidan) beräknas ge ett expansivt bidrag på 1,3 procentenhet av BNP.

               (16)Kvaliteten på medlemsstaternas budgetåtgärder förefaller vara särskilt betydelsefull. Finanspolitiska strukturreformer som syftar till att förbättra nationella budgetars sammansättning kan främja den potentiella tillväxten, skapa välbehövligt utrymme i de offentliga finanserna och göra det lättare att på längre sikt uppnå hållbara offentliga finanser, även med tanke på utmaningar som har att göra med klimatförändringarna och folkhälsan. På inkomstsidan har covid-19-krisen stärkt behovet av reformer för att göra statsinkomstsystemen mer effektiva och rättvisa. På utgiftssidan har den gjort det ännu viktigare att öka hållbara och tillväxtfrämjande investeringar och höja deras kvalitet, så att de är förenliga med målen att stärka tillväxtpotentialen, ekonomins och samhällets motståndskraft samt med den gröna och den digitala omställningen. Återhämtnings- och resiliensplanerna kommer att göra det möjligt att förbättra nationella budgetars sammansättning.

               (17)Enligt de medelsiktiga budgetplanerna i programmet beräknas det offentliga underskottet minska från 4,3 % 2023 till 3,4 % av BNP 2024. Det offentliga underskottet beräknas därför inte återgå till en nivå under 3 % av BNP under programperioden.

               I programmet beräknas den finanspolitiska inriktningen totalt sett – inräknat effekten på aggregerad efterfrågan från investeringar som finansieras både genom den nationella budgeten och EU-budgeten, i synnerhet genom faciliteten för återhämtning och resiliens – i genomsnitt uppgå till 0,4 % av BNP 2023 och 2024
                  13
               . Det positiva bidraget från utgifter som finansieras med bidrag från faciliteten för återhämtning och resiliens och andra EU-fonder beräknas minska med 0,4 procentenheter av BNP. Nationellt finansierade investeringar beräknas ge ett expansivt bidrag på 0,2 procentenhet av BNP
                  14
               . Nationellt finansierade primära löpande utgifter (ej inräknat diskretionära åtgärder på inkomstsidan) beräknas ge ett neutralt bidrag.

               I nuläget beräknas den 10-åriga genomsnittliga nominella potentiella tillväxten uppgå till 2 %
                  15
               . Denna beräkning inkluderar dock inte effekten av de reformer som ingår i återhämtnings- och resiliensplanen och som kan stärka Italiens potentiella tillväxt.

               (18)Den offentliga skuldkvoten beräknas minska från 155 % av BNP 2023 till 152,7 % av BNP 2024. Med tanke på att skuldkvoten är hög och bara gradvis förväntas sjunka framöver anses riskerna på medellång sikt för hållbarheten i Italiens offentliga finanser enligt den senaste skuldhållbarhetsanalysen vara höga
                  16
               .

               (19)Med tanke på den exceptionellt stora osäkerhet som fortfarande råder bör den finanspolitiska vägledningen även framöver vara främst kvalitativ. Mer exakt kvantifierad vägledning för de senare åren kommer att ges 2022, förutsatt att graden av osäkerhet minskar tillräckligt fram till dess.

               Rådet har bedömt stabilitetsprogrammet 2021 och Italiens uppföljning av rådets rekommendation av den 20 juli 2020.

               HÄRIGENOM REKOMMENDERAS ITALIEN ATT GÖRA FÖLJANDE:

               1.Under 2022 utnyttja faciliteten för återhämtning och resiliens för att finansiera ytterligare investeringar som kan stötta återhämtningen, men samtidigt bedriva en försiktig finanspolitik. Upprätthålla nationellt finansierade investeringar. Begränsa ökningstakten i nationellt finansierade löpande utgifter.

               2.När de ekonomiska förhållandena så medger, bedriva en finanspolitik som syftar till att på medellång sikt uppnå ett betryggande läge i de offentliga finanserna och säkerställa offentligfinansiell hållbarhet, men samtidigt öka investeringarna för att främja tillväxtpotentialen.

               3.Vara särskilt uppmärksam på de offentliga finansernas sammansättning, på såväl inkomst- som utgiftssidan av budgeten, och på budgetåtgärdernas kvalitet, för att säkerställa en hållbar och inkluderande återhämtning. Prioritera hållbara och tillväxtfrämjande investeringar som framför allt stöder den gröna och den digitala omställningen. Prioritera finanspolitiska strukturreformer som bidrar till finansieringen av politiska prioriteringar och till långsiktigt hållbara offentliga finanser, bland annat reformer som förbättrar täckningen, tillräckligheten och hållbarheten hos hälso- och sjukvårdssystem samt sociala trygghetssystem för alla.

               Utfärdad i Bryssel den

                     På rådets vägnar

                     Ordförande

                     (1)

                        EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.

                     (2)

                        Klausulen, som fastställs i artiklarna 5.1, 6.3, 9.1 och 10.3 i förordning (EG) nr 1466/97 och artiklarna 3.5 och 5.2 i förordning (EG) nr 1467/97, underlättar samordningen av budgetpolitiken vid en allvarlig konjunkturnedgång.

                     (3)

                        Meddelande från kommissionen till rådet om aktivering av den allmänna undantagsklausulen i stabilitets- och tillväxtpakten, Bryssel, 20.3.2020, COM(2020) 123 final.

                     (4)

                        Kommissionens meddelande Årlig strategi för hållbar tillväxt 2021, Bryssel, 17.9.2020, COM(2020) 575 final.

                     (5)

                        Rådets rekommendation av den 20 juli 2020 om Italiens nationella reformprogram med avgivande av rådets yttrande om Italiens stabilitetsprogram 2020, EUT C 282, 26.8.2020, s. 74.

                     (6)

                        Slutligt antagande av rådet när Europeiska rådet gett sitt godkännande. Den text som Eurogruppen enades om den 16 december 2020 är tillgänglig på:
                  https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-14356-2020-INIT/sv/pdf

                     (7)

                     EUT
                      L 57, 18.2.2021, s. 17.

                     (8)

                        Meddelande från kommissionen till rådet Ett år efter utbrottet av covid-19: finanspolitiska insatser, Bryssel, 3.3.2021, COM(2021) 105 final.

                     (9)

                        Meddelande från kommissionen Economic policy coordination in 2021: overcoming COVID-19, supporting the recovery and modernising our economy (inte översatt till svenska), Bryssel, 2.6.2021, COM(2021) 500 final.

                     (10)

                        Framför allt innebär den utjämning av investeringarna över fyra år som används i utgiftsriktmärket att det inte är möjligt att verkligen bedöma det offentligfinansiella stöd till återhämtningen som kommer från nationellt finansierade investeringar.

                     (11)

                        Om indikatorn ligger på minus innebär detta att ökningstakten i de primära utgifterna är högre än den medelsiktiga ekonomiska tillväxten, vilket signalerar att finanspolitiken är expansiv.

                     (12)

                        Övriga nationellt finansierade kapitalutgifter beräknas ge ett expansivt bidrag på 0,2 procentenheter av BNP.

                     (13)

                        De uppskattningar som presenteras i denna punkt bygger på de detaljerade budgetprognoser som Italien lämnade in tillsammans med stabilitetsprogrammet 2021. Med undantag för de allmänna siffrorna för offentligt underskott och offentlig skuld tar de prognoser som lämnats in av Italien inte hänsyn till det finanspolitiska paket som tillkännagivits för maj 2021. Detta paket, som antogs den 20 maj 2021, innehöll ytterligare krisstöd för 2021 samt mer resurser för nationellt finansierade investeringsprojekt under de kommande åren.

                     (14)

                        Övriga nationellt finansierade kapitalutgifter beräknas ge ett kontraktivt bidrag på 0,2 procentenheter av BNP.

                     (15)

                        Kommissionens beräkning enligt den gemensamt överenskomna metoden.

                     (16)

                        Se kommissionens arbetsdokument – Statistical Annex providing background data relevant for the assessment of the 2021 Stability and Convergence Programmes.