title: Rådets rekommendation av den 9 december 2013 om verkningsfulla åtgärder för integrering av romer i medlemsstaterna

text:
               24.12.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 378/1

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 9 december 2013
   om verkningsfulla åtgärder för integrering av romer i medlemsstaterna
   2013/C 378/01
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 292 jämförd med artikel 19.1,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, och
   av följande skäl:

               (1)

               I enlighet med artikel 2 i fördraget om Europeiska unionen (nedan kallat EU-fördraget) är jämlikhet ett av de värden som unionen ska bygga på. I enlighet med artikel 3.3 andra stycket i EU-fördraget ska unionen bekämpa social utestängning och diskriminering samt främja skydd av barnets rättigheter.

               (2)

               I enlighet med artikel 10 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (nedan kallat EUF-fördraget) ska unionen söka bekämpa all diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung vid utformningen och genomförandet av sin politik och verksamhet.

               (3)

               Artikel 19.1 i EUF-fördraget ger rådet möjlighet att vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering på grund av kön, ras, etniskt ursprung, religion eller övertygelse, funktionshinder, ålder eller sexuell läggning.

               (4)

               I artikel 21.1 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna anges att all diskriminering på grund av bland annat kön, ras, hudfärg, etniskt eller socialt ursprung, genetiska särdrag, språk eller tillhörighet till nationell minoritet ska vara förbjuden.

               (5)

               I rådets direktiv 2000/43/EG (1) fastställs en ram för bekämpning av diskriminering på grund av ras eller etniskt ursprung i hela unionen i samband med anställning och yrkesutbildning, utbildning, socialt skydd (inklusive social trygghet samt hälso- och sjukvård), sociala förmåner samt tillgång till, och tillhandahållande av, varor och tjänster, inklusive bostäder.

               (6)

               Termen romer används i denna rekommendation, liksom i andra politiska dokument från Europaparlamentet och rådet, som en sammanfattande term som också inbegriper folkgrupper med mer eller mindre liknande kulturella kännetecken, såsom sinter, resandefolket, kalé och gens du voyage, oavsett om de är bofasta eller inte.

               (7)

               Många romer i unionen konfronteras fortfarande med svår fattigdom, social utestängning, diskriminering och hinder mot utövandet av deras grundläggande rättigheter, vilket gör dem sårbara för exploatering, till exempel genom människohandel. Därför bör mer verkningsfulla åtgärder för social integrering, anpassade till deras situation och behov, beaktas.

               (8)

               Situationen för romska barn i unionen är särskilt oroande, på grund av en rad faktorer som gör dem extra sårbara och utsatta, bland annat för dålig hälsa, undermåligt boende, otillräckligt näringsintag, utanförskap, diskriminering, rasism och våld. Romska barns sociala utestängning är ofta knutet till att de saknar födelseattester och identitetshandlingar, till ett lågt deltagande i såväl förskoleverksamhet och barnomsorg som högre utbildning samt till att en hög andel barn lämnar skolan i förtid. Segregationen är ett allvarligt hinder för de romska barnens tillgång till en högkvalitativ utbildning. Vissa romska barn faller också offer för människohandel och utnyttjande som arbetskraft.

               (9)

               Romer som är tredjelandsmedborgare och uppehåller sig lagligt i medlemsstaterna kan också hamna i en utsatt position när de har lika dåliga levnadsförhållanden som många romer som är unionsmedborgare och dessutom står inför liknande utmaningar som många migranter från länder utanför unionen.

               (10)

               I samband med rörlighet inom unionen är det nödvändigt att iaktta rätten till fri rörlighet för unionsmedborgare och villkoren för att utöva den, bland annat innehav av tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring, i överensstämmelse med Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG (2), och samtidigt försöka förbättra romers levnadsförhållanden och eftersträva åtgärder som ska främja deras ekonomiska och sociala integrering i både ursprungs- och bosättningsmedlemsstater.

               (11)

               I Europaparlamentets resolutioner av den 9 september 2010 om romernas situation och fri rörlighet i Europeiska unionen och av den 9 mars 2011 om EU-strategin för integrering av romer uppmanade Europaparlamentet kommissionen och medlemsstaterna att utnyttja befintliga unionsstrategier och instrument för att säkra romerna socioekonomiska integrering.

               (12)

               I sitt meddelande av den 5 april 2011 om en EU-ram för nationella strategier för integrering av romer fram till 2020 uppmanade kommissionen medlemsstaterna att anpassa eller vidareutveckla en övergripande ansats och att ansluta sig till ett antal mål som gäller utbildning, sysselsättning, hälso- och sjukvård samt bostäder för att påskynda romernas integrering.

               (13)

               Den 19 maj 2011 antog rådet slutsatser med titeln EU-ram för nationella strategier för integrering av romer fram till 2020, där man gav uttryck för medlemsstaternas åtagande för att främja romers sociala och ekonomiska delaktighet.

               (14)

               Europeiska rådet efterlyste den 23–24 juni 2011 ett snabbt genomförande av rådets slutsatser av den 19 maj 2011, särskilt när det gäller att utarbeta, uppdatera eller utveckla medlemsstaternas nationella strategier för romers integrering eller för att i deras bredare politik för social delaktighet ta med integrerade politiska åtgärder för att förbättra romers situation.

               (15)

               I sitt meddelande av den 21 maj 2012 med titeln Nationella strategier för integrering av romer: ett första steg i genomförandet av EU-ramen redovisade kommissionen resultaten av den första bedömningen av alla nationella strategier för integrering av romer och integrerade politiska åtgärder, och medlemsstaterna uppmanades att överväga ett antal anpassningar för att komma vidare.

               (16)

               Kommissionen har förstärkt sin dialog med medlemsstaterna om integreringen av romer, särskilt genom att i oktober 2012 inrätta nätverket av nationella kontaktpunkter för integrering av romer, för att diskutera lösningar på de utmaningar som identifierats. I november och december 2012 diskuterade en grupp av nationella kontaktpunkter för integrering av romer vidare hur åtgärderna för integrering av romer i medlemsstaterna skulle kunna bli effektivare, och denna grupp avlade därefter rapport till nätverket av nationella kontaktpunkter för integrering av romer.

               (17)

               I sitt meddelande av den 26 juni 2013 med titeln Framsteg i genomförandet av nationella strategier för integrering av romer framhöll kommissionen behovet av ytterligare åtgärder för att säkra de nödvändiga förutsättningarna för ett lyckat genomförande av åtgärder för att snarast möjligt nå snabbare framsteg när det gäller integreringen av romer.

               (18)

               Kommissionens meddelande av den 3 mars 2010 med titeln Europa 2020 – En strategi för smart och hållbar tillväxt för alla (nedan kallad Europa 2020-strategin) har stärkt kampen mot fattigdom och social utslagning genom att gemensamma europeiska mål fastställts när det gäller att minska antalet människor som riskerar att drabbas av fattigdom och social utestängning, minska skolavhoppen, höja skolutbildningsresultaten och öka sysselsättningen. Integrering av romer är en väsentlig del av unionens och dess medlemsstaters samstämda arbete i detta sammanhang. Den nuvarande styrningen av den europeiska planeringsterminen främjar genomförandet av de relevanta landsspecifika rekommendationerna, och rådets slutsatser av den 20 juni 2013, med titeln Sociala investeringar till stöd för tillväxt och sammanhållning, ger ytterligare vägledning när det gäller att säkerställa tillväxt för alla.

               (19)

               Mot bakgrund av ovanstående överväganden och de brister som konstaterats måste åtgärderna för integrering av romer bli bättre och övervakas. Detta bör göras med full respekt för subsidiaritetsprincipen och medlemsstaternas primära ansvar inom detta område, med beaktande av att insamling av uppgifter baserade på etniskt ursprung kan vara en känslig fråga, samtidigt som det konstateras att medlemsstaterna bör välja sina egna övervakningsmetoder, inbegripet lämpliga metoder för all eventuell insamling av uppgifter och eventuella indikatorer.

               (20)

               Denna rekommendation syftar till att bygga vidare på de olika rekommendationer som tidigare fastställts i Europaparlamentets resolutioner, rådets slutsatser och kommissionens meddelanden om integrering av romer, i syfte att komplettera gällande unionslagstiftning mot diskriminering i syfte att bidra till bättre genomförande och tillämpning av denna lagstiftning.

               (21)

               Denna rekommendation omfattar inte skillnader i behandling på grundval av nationalitet och påverkar inte tillämpningen av bestämmelser och villkor med anknytning till tredjelandsmedborgares och statslösas rättsliga ställning inom medlemsstaters territorium enligt nationell rätt eller unionsrätt eller den rättsliga verkan av denna ställning.

               (22)

               I Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 (3) uppmanas medlemsstaterna att, i förekommande fall, använda ett integrerat tillvägagångssätt för att hantera särskilda behov i områden med störst fattigdom eller hos målgrupper som är särskilt utsatta för diskriminering eller social utestängning, med särskilt beaktande av marginaliserade befolkningsgrupper. Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1304/2013 (4) för programperioden 2014–2020 innehåller en investeringsprioritering inom Europeiska socialfonden som inriktad på socioekonomisk integration av marginaliserade grupper som t.ex. romer och som kompletterar de andra europeiska struktur- och investeringsfonderna (5).

         EUROPEISKA UNIONENS RÅD KONSTATERAR FÖLJANDE:
   SYFTE
   Syftet med denna rekommendation är att ge medlemsstaterna vägledning för att öka verkan i deras åtgärder för integrering av romer och stärka genomförandet av deras nationella strategier för integrering av romer eller integrerade politiska åtgärder i deras bredare politik för social integrering med syftet att förbättra romernas situation och överbrygga alla eventuella klyftor mellan romer och befolkningen i allmänhet.
   Storleken på, och den sociala och ekonomiska situationen för, den romska befolkningsgruppen varierar avsevärt mellan olika medlemsstater. Därför bör nationella strategier för romers integrering anpassas efter de specifika förhållandena och behoven på plats, bl.a. genom att man antar eller fortsätter att bedriva politik som behandlar marginaliserade och missgynnade befolkningsgrupper som romer i ett större sammanhang.
   Fokus i denna rekommendation ligger uttryckligen på åtgärder för att främja integrering av romer, men den syftar inte till att utestänga andra marginaliserade och missgynnade grupper. Integrationsåtgärder bör under jämförbara omständigheter grunda sig på samma principer.
   HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA FÖLJANDE:
   1.   POLITISKA FRÅGOR

      Verkningsfulla politiska åtgärder

               1.1

               Att, för att främja full jämlikhet för romer i praktiken, vidta verkningsfulla politiska åtgärder för att garantera likabehandling och respekt för deras grundläggande rättigheter, däribland lika tillgång till utbildning, sysselsättning, hälso- och sjukvård samt bostäder. Detta mål skulle kunna åstadkommas antingen genom konventionella åtgärder eller genom riktade åtgärder, inbegripet särskilda åtgärder för att förhindra att personer missgynnas eller för att kompensera för ett sådant missgynnande, eller genom en kombination av båda typerna, och med särskild uppmärksamhet ägnad åt jämställdhetsdimensionen.

               1.2

               Att vidta åtgärder som får baseras på socioekonomiska indikatorer, t.ex. hög långtidsarbetslöshet, utbildningsnivå och hälsoparametrar, eller som särskilt får inriktas på geografiska områden som är marginaliserade och/eller segregerade.

      Tillträde till utbildning

               1.3

               Att vidta verkningsfulla åtgärder för att garantera likabehandling och fullt tillträde för romska pojkar och flickor till ordinarie utbildning av kvalitet och se till att alla romska elever slutför åtminstone obligatorisk utbildning (6). Detta mål skulle kunna nås genom åtgärder som att

                           a)

                           undanröja all eventuell skolsegregation,

                           b)

                           sätta stopp för all eventuell olämplig placering av romska elever i särskolor,

                           c)

                           minska skolavhoppen (7) på alla utbildningsnivåer, även på högstadie- och gymnasienivå och på yrkesutbildningar,

                           d)

                           öka tillträdet till och kvaliteten på förskoleverksamhet och barnomsorg, bl.a. genom riktat stöd om så är nödvändigt,

                           e)

                           i nära samarbete med enskilda elevers familjer beakta elevernas behov och därefter svara på dessa behov,

                           f)

                           använda integrerande och personanpassade undervisnings- och inlärningsmetoder, bl.a. inlärningsstöd för elever som har svårigheter och åtgärder för att bekämpa analfabetism, och främja tillgängligheten till och utnyttjandet av fritidsaktiviteter,

                           g)

                           uppmuntra ett ökat föräldraengagemang och förbättra lärarutbildningen, i tillämpliga fall,

                           h)

                           uppmuntra romska elever att följa och slutföra såväl högstadie- och gymnasieutbildning som eftergymnasial utbildning,

                           i)

                           öka tillträdet till utbildning i ett senare skede av livet och vuxenutbildning samt att ge stöd till övergången mellan olika stadier och utbildningar och stöd till förvärvande av kompetens som är lämpad för arbetsmarknadens behov.

      Tillträde till arbetsmarknaden

               1.4

               Att vidta verkningsfulla åtgärder för att garantera likabehandling av romer vad gäller tillträde till arbetsmarknaden och arbetstillfällen. Detta mål skulle kunna nås genom åtgärder som att

                           a)

                           främja möjligheterna till en första arbetslivserfarenhet, yrkesutbildning, utbildning på arbetsplatsen, livslångt lärande och kompetensutveckling,

                           b)

                           stödja egenföretagande och entreprenörskap,

                           c)

                           erbjuda lika möjligheter till traditionell arbetsförmedling, tillsammans med tjänster för att stödja enskilda arbetssökande, med särskild inriktning på individanpassad vägledning och individuell handlingsplanering och att, där så är lämpligt, främja sysselsättningsmöjligheter inom den offentliga förvaltningen,

                           d)

                           avlägsna hinder, bl.a. diskriminering, för (åter)inträde på arbetsmarknaden.

      Tillgång till hälso- och sjukvård

               1.5

               Att vidta verkningsfulla åtgärder för att garantera likabehandling av romer vad gäller tillgång till allmänt tillgänglig hälso- och sjukvård (8) på grundval av allmänna behörighetskriterier. Detta mål skulle kunna nås genom åtgärder som att

                           a)

                           undanröja alla eventuella hinder för tillgång till det hälso- och sjukvårdssystem som är tillgängligt för befolkningen i allmänhet,

                           b)

                           förbättra tillgängligheten till läkarkontroller, mödravård före och efter förlossningen och familjeplanering samt sexuell och reproduktiv hälsovård som generellt tillhandahålls av nationella vårdinrättningar,

                           c)

                           främja tillgängligheten till kostnadsfria vaccinationsprogram som avser barn och vaccinationsprogram som framför allt avser de främsta riskgrupperna och/eller invånare i marginaliserade och/eller avlägsna områden,

                           d)

                           främja medvetenheten om vård- och hälsofrågor.

      Tillgång till bostäder

               1.6

               Att vidta verkningsfulla åtgärder för att garantera likabehandling av romer när det gäller tillgång till bostäder. Detta mål skulle kunna nås genom åtgärder som att

                           a)

                           undanröja varje form av geografisk segregering och främja en utveckling mot mindre segregering,

                           b)

                           främja icke-diskriminerande tillgång till offentligt subventionerade bostäder,

                           c)

                           tillhandahålla lägerplatser för kringresande romer i proportion till lokala behov,

                           d)

                           säkerställa tillgång till allmännyttiga tjänster (t.ex. vatten, el och gas) och bostadsinfrastruktur i överensstämmelse med nationella lagkrav.

               1.7

               Att i relevanta fall se till att ansökningar från lokala myndigheter om stadsförnyelseprojekt innefattar integrerade bostadslösningar till förmån för marginaliserade befolkningsgrupper.

               1.8

               Att främja lokalt ledd utveckling och/eller integrerade territoriella investeringar med stöd av de europeiska struktur- och investeringsfonderna.

      Finansiering

               1.9

               Att anslå adekvat finansiering till genomförande och övervakning av sina nationella och lokala strategier och handlingsplaner med utnyttjande av alla tillgängliga finansieringskällor (lokalt, nationellt, på unionsnivå och internationellt) för att nå målet om integrering av romer genom konventionella eller riktade åtgärder.

               1.10

               Främjande av social inkludering och bekämpning av fattigdom och diskriminering, bland annat socioekonomisk integration av marginaliserade grupper som t.ex. romer, bör underlättas genom att minst 20 % av de totala ESF-medlen i varje medlemsstat anslås för investeringar i människor i enlighet med artiklarna 3 och 4 i förordning (EU) nr 1304/2013.

               1.11

               Att, beroende på de romska befolkningsgruppernas storlek och sociala och ekonomiska situation, skillnaden mellan romska och icke-romska befolkningsgrupper och de utmaningar som för flera medlemsstater har fastställts inom ramen för Europeiska planeringsterminen, vidta lämpliga åtgärder för att ta med integrering av romer bland prioriteringarna i partnerskapsavtalen om utnyttjandet av de europeiska struktur- och investeringsfonderna (9) för perioden 2014–2020.

               1.12

               Att med hjälp av tekniskt bistånd från de europeiska struktur- och investeringsfonderna förbättra sin lednings-, övervaknings- och utvärderingskapacitet och att främja utnyttjandet av nationella medel och unionsmedel för att stödja uppbyggnaden av kapaciteten hos lokala myndigheter och organisationer i det civila samhället, så att de kan genomföra projekt på ett effektivt sätt.

               1.13

               Att inrikta offentliga anslag till genomförandet av nationella strategier för integrering av romer eller integrerade politiska åtgärder på de särskilda behoven hos romer eller på de geografiska områden som är hårdast drabbade av fattigdom och social utestängning samt ta hänsyn till jämställdhetsdimensionen.

         2.   ÖVERGRIPANDE POLITISKA ÅTGÄRDER

      Bekämpning av diskriminering

               2.1

               Att fortsätta sina ansträngningar för att säkerställa en god tillämpning i praktiken av direktiv 2000/43/EG, i synnerhet genom att se till att deras nationella, regionala och lokala administrativa författningar inte är diskriminerande och inte leder till en praxis som innebär segregering. Relevant rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna bör användas som en referens för förenligheten mellan å ena sidan bestämmelser och praxis och å andra sidan mänskliga rättigheter i detta sammanhang.

               2.2

               Att i tillämpliga fall både på regional och lokal nivå genomföra åtgärder mot segregering av romer. Politik och åtgärder för att bekämpa segregering bör åtföljas av lämpliga utbildnings- och informationsprogram, som innefattar utbildning och information om skydd av de mänskliga rättigheterna, riktade till lokala offentliga tjänstemän och företrädare för det civila samhället och till romerna själva.

               2.3

               Att se till att tvångsavhysningar sker i fullständig överensstämmelse med såväl unionslagstiftningen som andra internationella människorättsliga förpliktelser, t.ex. de som följer av den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.

               2.4

               Att vidta åtgärder för att bekämpa diskriminering av och avoghet mot romer, ibland kallat antiziganism, inom alla områden av samhället. Sådana åtgärder skulle kunna inbegripa att

                           a)

                           öka såväl romska gruppers som allmänhetens medvetenhet om fördelarna med integrering av romer,

                           b)

                           öka allmänhetens medvetenhet om samhällens skiftande karaktär och göra den allmänna opinionen mer lyhörd för de integrationsproblem romer möter, bl.a. när så är lämpligt genom att ta upp de aspekterna i läroplaner och läromedel inom det offentliga utbildningsväsendet,

                           c)

                           vidta verkningsfulla åtgärder för att motverka antiromsk retorik och hatpropaganda samt att gripa sig an rasistiskt, klichéartat eller på annat sätt stigmatiserande språkbruk eller annat beteende som skulle kunna utgöra anstiftan till diskriminering av romer.

      Skydd av romska barn och kvinnor

               2.5

               Att bekämpa alla former av diskriminering, även flerfaldig diskriminering, som drabbar romska barn och kvinnor, att bekämpa våld, även våld i hemmet, mot kvinnor och flickor, människohandel, barnäktenskap och tvångsäktenskap samt tiggeri där barn medverkar, i synnerhet genom att se till att lagstiftning efterlevs. För detta ändamål bör medlemsstaterna se till att engagera alla berörda aktörer, däribland offentliga myndigheter, det civila samhället och romska grupper. I detta sammanhang uppmuntras samarbete mellan medlemsstater i situationer med en gränsöverskridande dimension.

      Fattigdomsminskning genom sociala investeringar

               2.6

               Att bekämpa den fattigdom och sociala utestängning som drabbar de missgynnade, bl.a. romer, genom satsningar på humankapital och politik för social sammanhållning. Detta mål skulle kunna nås genom åtgärder som att

                           a)

                           ge romerna stöd i alla skeden av livet, med början så tidigt som möjligt och med systematisk hantering av de risker de möter, bl.a. genom investeringar i högkvalitativ inkluderande förskoleverksamhet och barnomsorg, riktade ungdomsgarantiprogram, livslångt lärande och åtgärder för aktivt åldrande,

                           b)

                           bedriva en politik som ska aktivera människor och ge dem möjligheter genom stöd för (åter)inträde på arbetsmarknaden med hjälp av riktade eller konventionella stödordningar för sysselsättning och att främja en inkluderande arbetsmarknad genom att gripa sig an diskriminering på arbetsplatsen,

                           c)

                           göra sociala trygghetsförmåner och sociala tjänster som i överensstämmelse med nationell lagstiftning beviljas missgynnade personer, bl.a. romer, mer hållbara och lämpliga genom mer samordnade socialpolitiska strategier, enklare förfaranden och bekämpning av fusk och fel, säkerställa att människor tar del av system för socialt bistånd och erbjuda tillräckligt inkomststöd för dem som uppfyller kriterierna.

               2.7

               Att, beroende på hur stora deras romska befolkningsgrupper är och den sociala och ekonomiska situationen för dessa, överväga att göra integreringen av romer till en viktig fråga i de nationella reformprogrammen eller deras nationella sociala rapporter i anslutning till Europa 2020-strategin.

      Egenmakt

               2.8

               Att stödja romers aktiva medborgarskap genom att främja deras sociala, ekonomiska, politiska och kulturella delaktighet i samhället, bl.a. på lokal nivå, eftersom aktivt engagemang och aktiv delaktighet från romerna själva, också genom deras företrädare och organisationer, är av avgörande vikt för att de ska få bättre levnadsförhållanden och för att deras sociala integrering ska främjas.

               2.9

               Att, när det är lämpligt med tanke på lokala strategier för integration, främja utbildning och anställning av kvalificerade medlare särskilt för romer och använda sig av medling som en av åtgärderna för att föröka råda bot på de ojämlika förhållanden som romer möter vad gäller tillträde till kvalitetsutbildning och arbetsmarknaden samt tillgång till hälso- och sjukvård och bostäder.

               2.10

               Att genomföra informationsinsatser för att ytterligare öka romers medvetenhet om sina rättigheter (framför allt när det gäller diskriminering och möjligheterna att få upprättelse) och om sina skyldigheter som medborgare.

         3.   STRUKTURÅTGÄRDER

      Lokala åtgärder

               3.1

               Att, med respekt för regionala och lokala myndigheters befogenheter, uppmuntra de myndigheterna att ta fram lokala handlingsplaner eller strategier eller lokala politiska åtgärder inom ramen för mer omfattande politik för social integrering som kan innefatta referensvärden, riktmärken och mätbara mål för integrering av romer samt lämplig finansiering.

               3.2

               Att engagera regionala och lokala myndigheter och det lokala civila samhället i utarbetandet, genomförandet och övervakningen av sina nationella strategier eller integrerade politiska åtgärder i bredare politik för social integrering. Berörda företrädare och intressenter bör medverka när det gäller partnerskapsavtal och operativa program som medfinansieras av de europeiska struktur- och investeringsfonderna. Centrala och lokala myndigheter bör samarbeta vid genomförandet av de strategierna.
               Att för detta ändamål stödja lokala offentliga myndigheter för att underlätta genomförandet av politikåtgärder på lokal nivå.

               3.3

               Att på lokal nivå verka för en helhetssyn på familjer med romsk bakgrund som står inför flera olika problem, t.ex. avbruten skolgång, skulder, fattigdom och dålig hälsa. För detta ändamål kan lokala myndigheters kapacitet stärkas, med respekt för ansvarsfördelningen inom de enskilda medlemsstaterna, så att de verkningsfullt kan samarbeta med inte bara de berörda familjerna utan också med till exempel skolor, ungdomsvårdsorganisationer, polis, folkhälsoorganisationer, sociala omsorgsorganisationer och bostadsbolag.

      Övervakning och utvärdering av politiken

               3.4

               Att på lämpligt sätt i sin bredare politik för social integrering övervaka och utvärdera de nationella strategiernas eller de integrerade politiska åtgärdernas verkningsfullhet. Detta kan göras genom åtgärder som fastställande av referensvärden eller mätbara mål eller genom insamling av relevanta kvalitativa eller kvantitativa uppgifter om de sociala och ekonomiska effekterna av sådana strategier eller åtgärder, i överensstämmelse med tillämplig nationell rätt och unionsrätt, i synnerhet vad gäller skydd av personuppgifter.

               3.5

               Att utnyttja alla tillämpliga huvudindikatorer eller metoder för empirisk social forskning eller datainsamling för övervakning och utvärdering av framsteg på regelbunden basis, särskilt på lokal nivå. Detta bör möjliggöra ändamålsenlig rapportering om situationen för romer i medlemsstaterna med icke-obligatoriskt stöd av Europeiska unionens byrå för grundläggande rättigheter.

      Organ för främjande av likabehandling

               3.6

               Att stödja arbetet vid och den institutionella kapaciteten hos organ för främjande av likabehandling genom att ge dem tillräckliga resurser så att de den rättshjälp de erbjuder verkligen kan komma romer som drabbas av diskriminering till nytta.

               3.7

               Att främja regelbunden dialog mellan de nationella kontaktpunkterna för integrering av romer och nationella organ för främjande av likabehandling.

      Nationella kontaktpunkter för integrering av romer

               3.8

               Att ge sina nationella kontaktpunkter för integrering av romer ett lämpligt mandat och resurser som är lämpliga för deras roll så att de effektivt kan samordna den sektorsöverskridande övervakningen av politik för integrering av romer så att den kan genomföras samtidigt som ansvarsfördelningen inom de enskilda medlemsstaterna respekteras.

               3.9

               Att inbegripa sina nationella kontaktpunkter för integrering av romer i beslutsprocesser i samband med utveckling, finansiering och genomförande av relevant politik. De nationella kontaktpunkterna för integrering av romer bör underlätta deltagande av och engagemang från det romska civila samhället vid genomförandet av nationella strategier för integrering av romer och lokala handlingsplaner.

      Gränsöverskridande samarbete

               3.10

               Att uppmuntra utvecklingen av och aktivt deltagande i gränsöverskridande samarbete på nationell, regional eller lokal nivå, genom politiska initiativ, i synnerhet projekt och bilaterala eller multilaterala avtal, i syfte att

                           a)

                           arbeta med samordning i frågor i anslutning till romers gränsöverskridande rörlighet inom unionen och att

                           b)

                           stödja ömsesidigt lärande och spridning av god praxis, till exempel genom att myndigheter som förvaltar strukturfonder samarbetar för att utarbeta välfungerande metoder för integrering av romer.

               3.11

               Det gränsöverskridande samarbete som avses i punkt 4.10 bör komplettera de åtgärder som vidtas inom nationella strategier för integrering av romer och integrerade politiska åtgärder i bredare politik för social integrering och inom ramen för eventuella befintliga samarbetsavtal mellan medlemsstater, t.ex. Donaustrategin, och inom ramen för andra internationella organisationer som Europarådet och Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa (OSSE).

         4.   RAPPORTERING OCH UPPFÖLJNING

               4.1

               Att underrätta kommissionen om alla eventuella åtgärder som vidtas i enlighet med denna rekommendation senast den 1 januari 2016.

               4.2

               Att därefter årligen, vid utgången av varje år, underrätta kommissionen om alla nya åtgärder, tillsammans med information om framsteg som gjorts med att genomföra deras nationella strategier för integrering av romer eller integrerade politiska åtgärder i bredare politik för social integrering.

         HÄRIGENOM UPPMANAS KOMMISSIONEN

               5.1

               Att se till att de uppgifter som lämnas av medlemsstaterna kommer att utgöra ett underlag vid utarbetandet av dess årliga rapporter om genomförandet av nationella strategier för integrering av romer som läggs fram för Europaparlamentet och rådet samt bidra till den europeiska planeringsterminen i Europa 2020-strategin genom de landsspecifika rekommendationerna,

               5.2

               att med detta som grund följa situationen noggrant och senast 1 januari 2019 göra en bedömning av om denna rekommendation behöver ändras och uppdateras.

      Utfärdad i Bryssel den 9 december 2013.

            På rådets vägnar

         A. PABEDINSKIENĖ

            Ordförande

      (1)  Rådets direktiv 2000/43/EG av den 29 juni 2000 om genomförandet av principen om likabehandling av personer oavsett deras ras eller etniska ursprung (EGT L 180, 19.7.2000, s. 22).

      (2)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, 30.4.2004, s. 77).

      (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1303/2013 av den 17 december 2013 om gemensamma bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden, Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling och Europeiska havs- och fiskerifonden som omfattas av den gemensamma strategiska ramen, om allmänna bestämmelser för Europeiska regionala utvecklingsfonden, Europeiska socialfonden och Sammanhållningsfonden samt om upphävande av rådets förordning (EG) nr 1083/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 320).

      (4)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1304/2013 av den 17 december 2013 om Europeiska socialfonden och om upphävande av förordning (EG) nr 1081/2006 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 470).

      (5)  De europeiska struktur- och investeringsfonderna är Europeiska regionala utvecklingsfonden (Eruf), Europeiska socialfonden (ESF), Sammanhållningsfonden, Europeiska jordbruksfonden för landsbygdsutveckling (Ejflu) och Europeiska havs- och fiskerifonden (EHFF).

      (6)  Ett barns rätt till utbildning fastställs i artikel 28 i Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter.

      (7)  Se rådets rekommendation av den 28 juni 2011 om politiska strategier för att minska andelen elever som lämnar skolan i förtid (EUT C 191, 1.7.2011, s. 1). Ett av de överordnade målen i Europa 2020-strategin som Europeiska rådet har godkänt är att minska andelen elever som lämnar skolan i förtid till mindre än 10 % och se till att minst 40 % av den yngre generationen har eftergymnasial utbildning eller motsvarande.

      (8)  Denna rekommendation påverkar inte tillämpningen av bestämmelserna i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG enligt vilka unionsmedborgare som rör sig inom unionen är skyldiga att ”för egen och sina familjemedlemmars räkning” ha ”tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under vistelsen, samt” ha ”en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten”.

      (9)  Eruf kan utnyttjas för att stödja infrastrukturprojekt inom hälso- och sjukvårdssektorn, utbildningssektorn och inom sektorn för bostäder.


Avis juridique important

|

E2003C0097

Eftas övervakningsmyndighets rekommendation nr 97/03/KOL av den 19 juni 2003 om ett samordnat inspektionsprogram för år 2003 för att säkerställa att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och vissa andra produkter av vegetabiliskt ursprung följs

Europeiska unionens officiella tidning nr L 227 , 11/09/2003 s. 0045 - 0049

Efta:s övervakningsmyndighets rekommendationnr 97/03/KOLav den 19 juni 2003om ett samordnat inspektionsprogram för år 2003 för att säkerställa att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål och vissa andra produkter av vegetabiliskt ursprung följsEFTA:s ÖVERVAKNINGSMYNDIGHET UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av avtalet om Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), särskilt artikel 109 och protokoll 1 till detta,med beaktande av avtalet mellan Eftastaterna om upprättande av en övervakningsmyndighet och en domstol, särskilt artikel 5.2 b och protokoll 1 till detta,med beaktande av den rättsakt som det hänvisas till i punkt 38 i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet, (rådets direktiv 86/362/EEG av den 24 juli 1986 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på spannmål)(1), i dess senaste lydelse, särskilt artikel 7.2 b i detta direktiv,med beaktande av den rättsakt som det hänvisas till i punkt 54 i kapitel XII i bilaga II till EES-avtalet, (rådets direktiv 90/642/EEG av den 27 november 1990 om fastställande av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i och på produkter av vegetabiliskt ursprung inklusive frukt och grönsaker)(2), i dess senaste lydelse, särskilt artikel 7.2 b i detta direktiv,efter samråd med Eftas livsmedelskommitté som bistår Eftas övervakningsmyndighet, ochav följande skäl:(1) Enligt artikel 7.2 b i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.2 b i direktiv 90/642/EEG skall Eftas övervakningsmyndighet senast den 31 december varje år förelägga Eftas livsmedelskommitté, som bistår Eftas övervakningsmyndighet, en rekommendation för ett samordnat inspektionsprogram för att säkerställa att de gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställs i bilagorna II till nämnda direktiv följs. I kommissionens förordning (EG) nr 645/2000(3) artikel 1.1 fastställs att sådana rekommendationer får omfatta perioder på mellan ett och fem år.(2) Eftas övervakningsmyndighet bör successivt sträva efter ett system som gör det möjligt att beräkna det faktiska intaget av bekämpningsmedel i kosten i enlighet med andra stycket i artikel 7.3 i direktiv 86/362/EEG och andra stycket i artikel 4.3 i direktiv 90/642/EEG. För att kunna göra realistiska uppskattningar krävs upplysningar om kontrollen av restmängder i ett antal livsmedel, som utgör basvaror i européernas mathållning. Det är allmänt erkänt att de viktigaste delarna av den europeiska kosthållningen utgörs av 20-30 livsmedel. Med tanke på tillgängliga resurser för kontroll av bekämpningsmedelsrester på nationell nivå kan medlemsstaterna i Efta endast analysera prov på åtta produkter varje år i samband med ett samordnat inspektionsprogram. Användning av bekämpningsmedel har förändrats under tre-fyra år. Varje bekämpningsmedel bör således i allmänhet kontrolleras i 20-30 livsmedel i en rad provserier som sträcker sig över tre år.(3) Rester av bekämpningsmedlen acefat, benomyl-gruppen, klorpyrifos, iprodion, metamidofos, diazinon, metalaxyl, metidation, tiabendazol, triazofos, klorpyrifosmetyl, deltametrin, endosulfan, imazalil, kresoxim-metyl, lambdacyhalotrin, maneb-gruppen, mekarbam, permetrin, pirimifosmetyl, vinclozolin, azinfosmetyl, kaptan, klortalonil, diklofluanid, dikofol, dimetoat, folpet, malation, ometoat, oxidemetonmetyl, forat, procymidon, propyzamid, azoxystrobin, aldikarb, brompropylat, cypermetrin, metiokarb, metomyl, paration och tolylfluanid bör övervakas under 2003, eftersom detta gör det möjligt att använda uppgifterna för att uppskatta det faktiska intaget via kosten, eftersom dessa föreningar redan har övervakats sedan 2001.(4) Det behövs ett systematiskt statistiskt tillvägagångssätt beträffande antalet prover som skall tas i varje samordnat inspektionsprogram. Ett sådant tillvägagångssätt har upprättats av Codex Alimentarius-kommissionen(4). Baserat på en binomialfördelning kan man med 459 prov med 99 % säkerhet få minst ett prov som innehåller bekämpningsmedelsrester över gränsen, om 1 % av produkterna av vegetabiliskt ursprung innehåller bekämpningsmedelsrester över detektionsgränsen. Minst 459 prov bör därför tas inom hela Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Medlemsstaterna i Efta rekommenderas att på grundval av befolkningsmängd och antal konsumenter ta minst 12 prover per produkt och år.(5) Kommissionen har offentliggjort ett utkast till riktlinjer för kvalitetskontroll av analys av rester av bekämpningsmedel(5). Utkastet till riktlinjer bör genomföras så långt som möjligt av Eftaländernas analyslaboratorier och bör kontinuerligt uppdateras mot erfarenheter som vinns under övervakningsprogrammet.(6) I artikel 4.2 a i direktiv 90/642/EEG och i artikel 7.2 a i direktiv 86/362/EEG föreskrivs att medlemsstaterna i Efta skall specificera de kriterier de tillämpat när de utarbetat nationella inspektionsprogram i samband med att de överlämnar information till Eftas övervakningsmyndighet om genomförandet av dessa under följande år. Denna information bör omfatta de kriterier som tillämpats vid fastställandet av hur många prover som skall tas och analyser som skall utföras samt de rapporteringsnivåer som tillämpats och enligt vilka kriterier dessa har fastställts. Närmare uppgifter om ackreditering, enligt rådets direktiv 93/99/EEG av den 29 oktober 1993 om ytterligare åtgärder för offentlig kontroll av livsmedel(6), av de laboratorier som genomför analyserna bör anges.(7) Information om resultaten av inspektionsprogrammen lämpar sig särskilt väl för elektronisk/datoriserad behandling, lagring och sändning. Formatmallar har utarbetats för EG:s medlemsstater när de lämnar in uppgifter på diskett till kommissionen. Medlemsstaterna i Efta kunde använda samma formatmall och därför kunna sända in sina rapporter till Eftas övervakningsmyndighet i standardformatet. Det är effektivast om riktlinjer utarbetas för den vidare utvecklingen av ett sådant standardformat.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA I EFTA FÖLJANDE.1. Ta prover av och analysera de kombinationer av produkter och bekämpningsmedelsrester som anges i bilagan till denna rekommendation, och därvid ta 12 prover av varje produkt som i förekommande fall återspeglar medlemsstatens, EES och tredje lands marknadsandelar av respektive Eftastats marknad. Särskilt övervaka hur ofta kombinationen nitrofen i vete förekommer vid provtagningen.För bekämpningsmedel som eventuellt utgör en akut risk, t.ex. OP-estrar, endosulfan och N-metylkarbamater skall tio prov av produkterna druvor, paprika och gurka genomgå en individuell analys av de enskilda enheterna i laboratorieprovet om dessa bekämpningsmedel kan spåras. Två prov med ett lämpligt antal enheter bör tas, om möjligt från en och samma producent. Om bekämpningsmedlet påvisas i det första sammansatta provet skall ämnena i det andra provet analyseras var för sig.2. Rapportera resultaten senast den 31 augusti 2004 för den del av den särskilda uppgiften som fördelats på år 2003 enligt bilagan, med angivande av de analysmetoder som tillämpats och de rapporteringsnivåer som uppnåtts, i enlighet med de kvalitetskontrollförfaranden som anges i bestämmelserna om kvalitetskontrollförfaranden vid analys av bekämpningsmedelsrester.Rapporten skall framställas i det format, även det elektroniska format, som anges i bilaga II och III till rekommendationen från Eftas övervakningsmyndighet om samordnad kontroll år 1999(7).3. Senast den 31 augusti 2003 tillställa Eftas övervakningsmyndighet och övriga EES/Eftastater all den information som krävs enligt artikel 7.3 i direktiv 86/362/EEG och artikel 4.3 i direktiv 90/642/EEG om 2002 års inspektioner för att kontrollera, åtminstone genom stickprov, att gränsvärdena för bekämpningsmedelsrester följs, varvid särskilt skall angesa) resultaten av de nationella programmen för bekämpningsmedel som är förtecknade i bilaga II till direktiven 86/362/EEG och 90/642/EEG i förhållande till de harmoniserade gränsvärdena och, i de fall sådana ännu inte har fastställts på EES-nivå, i förhållande till gällande nationella gränsvärden,b) uppgifter om kvalitetskontrollförfarandena vid laboratorierna och särskilt uppgifter angående aspekter av riktlinjerna för kvalitetskontrollen vid analys av bekämpningsmedelsrester som de inte har kunnat tillämpa eller där det har uppstått svårigheter vid tillämpningen,c) uppgifter om ackreditering i enlighet med bestämmelserna i artikel 3 i direktiv 93/99/EEG för de laboratorier som utför analyserna (däribland typ av ackreditering, ackrediteringsorgan och kopia av ackrediteringsbeslutet), ochd) uppgifter om de kvalifikationstester och ringprov laboratoriet har deltagit i.4. Senast den 30 september 2003 till Eftas övervakningsmyndighet skicka in sina planerade nationella program för den kontroll av gränsvärden för bekämpningsmedelsrester som fastställs i direktiven 90/642/EEG och 86/362/EEG för år 2004.Denna rekommendation riktar sig till Island, Liechtenstein och Norge.Utfärdad i Bryssel den 19 juni 2003.På Eftas övervakningsmyndighets vägnarNiels FengerDirektör(1) EGT L 221, 7.8.1986, s. 37.(2) EGT L 350, 14.12.1990, s. 71.(3) EGT L 78, 29.3.2000, s. 7.(4) Codex Alimentarius, Pesticide Residues in Foodstuffs, Rom 1994, ISBN 92-5-203271-1, Vol. 2, s. 372.(5) Dokument: SANCO/3103/2000 (http://europa.eu.int/comm/food/ fs/ph_ps/pest/index_en.htm).(6) EGT L 290, 24.11.1993, s. 14.(7) EGT L 74, 23.3.2000, bilaga II (Kvalitetskontrollförfaranden) s. 25 och bilaga III (Arbetsdokument/rapporteringsformat) s. 38.BILAGABekämpningsmedels- eller produktkombinationer som skall kontrolleras i det särskilda program som anges i punkt 1 i rekommendationen>Plats för tabell>


title: Rådets rekommendation av den 8 mars 2005 om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (sjätte EUF) för räkenskapsåret 2003

text:
               23.3.2005

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 77/14

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 8 mars 2005
   om beviljande av ansvarsfrihet för kommissionen för genomförandet av operationerna inom Europeiska utvecklingsfonden (sjätte EUF) för räkenskapsåret 2003
   (2005/256/EG)
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen,
   med beaktande av tredje AVS–EEG-konventionen, som undertecknades i Lomé den 8 december 1984,
   med beaktande av den interna överenskommelsen 86/126/EEG om finansiering och förvaltning av gemenskapens stöd (1), särskilt artikel 29.3 i denna,
   med beaktande av budgetförordningen av den 11 november 1986, tillämplig på sjätte Europeiska utvecklingsfonden (sjätte EUF) (2), särskilt artiklarna 66–73 i denna, och
   efter att ha granskat räkenskaperna och balansräkningen för sjätte EUF:s operationer till och med den 31 december 2003, samt revisionsrättens redogörelse för räkenskapsåret 2003, tillsammans med kommissionens svar (3), och
   av följande skäl:

               (1)

               I enlighet med artikel 29.3 i den ovannämnda interna överenskommelsen skall kommissionen beviljas ansvarsfrihet för den ekonomiska förvaltningen av sjätte EUF av Europaparlamentet på rådets rekommendation.

               (2)

               Kommissionens genomförande av sjätte EUF:s operationer under räkenskapsåret 2003 har i sin helhet varit tillfredsställande.

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS
   att Europaparlamentet beviljar kommissionen ansvarsfrihet för genomförandet av sjätte EUF för räkenskapsåret 2003.

      Utfärdad i Bryssel 8 mars 2005.

            På rådets vägnar

         J.-C. JUNCKER

            Ordförande

      (1)  EGT L 86, 31.3.1986, s. 210. Avtalet senast ändrat genom beslut 86/281/EEG (EGT L 178, 2.7.1986, s. 13).

      (2)  EGT L 325, 20.11.1986, s. 42.

      (3)  EUT C 293, 30.11.2004, s. 315.


Avis juridique important

|

32002H0077

Rådets rekommendation av den 15 november 2001 om återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin (Text av betydelse för EES)

Europeiska gemenskapernas officiella tidning nr L 034 , 05/02/2002 s. 0013 - 0016

Rådets rekommendationav den 15 november 2001om återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin(Text av betydelse för EES)(2002/77/EG)EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATIONmed beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 152.4 i detta,med beaktande av kommissionens förslag, ochav följande skäl:(1) Antimikrobiella medel är substanser som på syntetisk eller naturlig väg framställts av bakterier, svampar eller växter, som dödar eller hämmar tillväxten av mikroorganismer, inbegripet bakterier, virus och svampar, och av parasiter, särskilt protozoer.(2) Användningen av antimikrobiella medel har i hög grad bidragit till förbättringar av hälsan. Sådana "antimikrobiella medel" har under decennier använts för att behandla och förebygga smittsamma sjukdomar och infektioner. Användningen av dem har emellertid åtföljts av en ökad utbredning av mikroorganismer som har utvecklat resistens mot en eller flera av dessa medel, s.k. antimikrobiell resistens. Antimikrobiell resistens utgör ett hot mot folkhälsan, kan förlänga patienternas lidande och öka hälso- och sjukvårdskostnaderna samt har ekonomiska konsekvenser för samhället. Det är därför nödvändigt med samordnade insatser på gemenskapsnivå för att begränsa problemet genom att främja återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin och en bättre hygien och infektionskontroll.(3) Den 8 juni 1999 antog Europeiska unionens råd en resolution om antibiotikaresistens med titeln "En strategi mot det mikrobiella hotet"(1). I resolutionen betonas att antimikrobiell resistens medför ökad sjuklighet och dödlighet till följd av smittsamma sjukdomar, vilket inte bara leder till minskad livskvalitet utan även till ökade kostnader för hälso- och sjukvård, samt att insatser bör göras på gemenskapsnivå.(4) I Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande på eget initiativ om "Antibiotikaresistens - en folkhälsorisk"(2) identifieras möjliga initiativ och åtgärder som bör genomföras på medlemsstats- och gemenskapsnivå för att bemöta problemet med antimikrobiell resistens.(5) Det finns ett samband mellan ökad användning av antimikrobiella medel och ökad förekomst av mikroorganismer som är resistenta mot dessa medel, men det är helt klart att detta inte är ett enkelt samband. Det finns många möjliga faktorer som kan påverka detta samband, inklusive de som är knutna till organismen, till värden och till det sätt på vilket varje medel används. Det är emellertid klart att antimikrobiell resistens inte nödvändigtvis kan avhjälpas genom den långdragna process det innebär att fortlöpande utveckla nya antimikrobiella föreningar.(6) För att strategier för att förebygga infektioner och begränsa förekomsten av resistenta patogener skall kunna utvecklas måste det inom hela gemenskapen inrättas lämpliga övervakningssystem som genererar giltiga, tillförlitliga och jämförbara data om förekomst, utbredning och spridningsvägar när det gäller resistenta mikroorganismer och om förskrivning och användning av antimikrobiella medel. De bör utgöra ett väsentligt inslag i en övergripande övervakningsstrategi för att bemöta problemet med antimikrobiell resistens och i synnerhet bedöma den potentiella kopplingen mellan användning av antimikrobiella medel och utvecklingen av resistens bland dessa patogener.(7) Ett viktigt steg för att hejda, eller till och med vända, utvecklingen mot en fortsatt tillväxt av resistenta mikroorganismer är att minska onödig och olämplig användning av antimikrobiella medel. Generella principer och metoder för en återhållsam användning av dessa medel på människor måste identifieras, definieras och genomföras.(8) European Antimicrobial Resistance Surveillance System (EARSS) och European Surveillance of Antibiotic Consumption (ESAC) är gemenskapsfinansierade övervakningsprogram som syftar till att samla in standardiserade, harmoniserade och jämförbara uppgifter om resistens mot respektive användning av antibiotika.(9) Bättre strategier för hygien, infektionskontroll och förebyggande av infektion på sjukhus och i samhället kommer att bidra till att begränsa spridning av resistenta mikroorganismer och kommer att vara ett viktigt steg för att minska de mängder antimikrobiella medel som används.(10) För att åstadkomma de nödvändiga förändringarna i förskrivares och patienters beteende måste både berörda yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården och allmänheten informeras om problemet med antimikrobiell resistens, om de faktorer som är knutna till detta genom förbättrad produktinformation och ökad medvetenhet genom adekvat information och utbildning under yrkesutbildning och yrkesutövning samt om åtgärder för att informera allmänheten och särskild information riktad till patienter.(11) Stödet till forskning är väsentligt för att lösa problemet med antimikrobiell resistens spridningsvägar. Forskning kan bland annat inbegripa utvärdering av och kostnadseffektivitet hos åtgärdsstrategier för att optimera förskrivningen av antibiotika på sjukhus och i samhället.(12) Det finns även samband mellan förekomsten av antimikrobiell resistens hos vissa patogener hos människor och deras förekomst hos djur och i miljön. Sektorer som berör människor, djur och miljö bör samordnas och det bör ytterligare klargöras hur betydande sambandet är mellan förekomsten av antimikrobiellt resistenta patogener hos människor, hos djur och i miljön. Denna rekommendation utesluter inte övriga initiativ på andra områden.(13) Medlemsstaternas åtgärder på detta område och de sätt på vilka de har beaktat denna rekommendation bör bli föremål för rapporter på nationell nivå och på gemenskapsnivå.(14) I enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget kan gemenskapen vidta nya åtgärder på områden som inte faller under gemenskapens exklusiva behörighet, såsom skydd av allmänheten mot ökningen av smittämnen som är resistenta mot antimikrobiella medel, endast om målen för den tilltänkta åtgärden bättre uppnås av gemenskapen än av medlemsstaterna på grund av åtgärdens omfattning eller effekter. Antimikrobiell resistens kan inte, i motsats till smittsamma sjukdomar, begränsas till ett geografiskt område eller en medlemsstat. Därför måste åtgärderna samordnas på gemenskapsnivå.HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA FÖLJANDE.I. Att säkerställa att det finns och genomförs specifika strategier som syftar till återhållsam användning av antimikrobiella medel, med målsättningen att begränsa ökningen av patogener som är resistenta mot dessa medel. Dessa strategier bör baseras på bästa tillgängliga vetenskapliga bevis och bör omfatta åtgärder för övervakning, utbildning, information, förebyggande och kontroll samt forskning.Dessa specifika strategier bör tjäna följande syften:1. Att inrätta eller förstärka systemen för övervakning av antimikrobiell resistens och användning av antimikrobiella medel med uppgift atta) samla in tillförlitliga, jämförbara uppgifter om patogeners känslighet för antimikrobiella medel och de infektioner som dessa förorsakar; dessa uppgifter bör möjliggöra studier av utvecklingstendenser över tid och tidig varning samt kontroll av resistensspridning på nationell och regional nivå och på gemenskapsnivå,b) samla in uppgifter om förskrivning och användning av antimikrobiella medel på lämpliga nivåer för att möjliggöra övervakning av den totala användningen och därvid involvera bland annat förskrivare, apotek och andra instanser som samlar in sådana uppgifter.Dessa övervakningssystem bör vara hållbara och ha klara regler för tillgången till uppgifter och äganderätten. Övervakningssystemen bör följa dataskyddslagstiftningen och garantera att uppgifterna behandlas konfidentiellt och säkert. Systemen bör bygga på befintliga nationella och internationella övervakningssystem, och när så är möjligt bör internationellt erkända klassifikationssystem och jämförbara metoder tillämpas.2. Att genomföra kontroll och förebyggande åtgärder för att stödja en återhållsam användning av antimikrobiella medel och bidra till att begränsa spridningen av smittsamma sjukdomar med hjälp av följande:a) Införande av förskrivningskrav för användning av systemiska antibakteriella medel.b) Fastställande av riktlinjer för användning av andra antimikrobiella medel för vilka det inte ställs förskrivningskrav.c) Utveckling av evidensbaserade principer och riktlinjer för bra metoder för hantering av smittsamma sjukdomar för att bibehålla de antimikrobiella medlens effektivitet. Metoderna bör inkludera- bedömning av värdet av kliniska och mikrobiologiska kriterier för diagnoser av infektioner, inbegripet användning av snabba diagnostiska prov,- optimering av val av läkemedel, dosering och behandlingstid vid behandling och förebyggande av infektioner,- främjande av optimala metoder för förskrivning av antibakteriella medel för vilka det ställs förskrivningskrav,- utvärdering av behovet av ändringar av riktlinjerna för andra antimikrobiella medel för vilka det inte ställs förskrivningskrav.d) Inrättande och genomförande av kontrollsystem för bra metoder vid marknadsföring av antimikrobiella medel för att garantera överensstämmelse med de evidensbaserade principerna och riktlinjerna för återhållsam användning av antimikrobiella medel för hantering av smittsamma sjukdomar.e) Införande av standarder för hygien och infektionskontroll vid institutioner (sjukhus, barnomsorg, vårdinrättningar etc.) och i samhället, och utvärdering av dessa standarders inverkan på förebyggandet av smittsamma sjukdomar och på behovet av antimikrobiella medel.f) Främjande av nationella immuniseringsprogram för att successivt eliminera sjukdomar som kan förebyggas genom vaccination.3. Att främja utbildning och yrkesutbildning av berörda yrkesgrupper inom hälso- och sjukvården om problemet med antimikrobiell resistens genom atta) inbegripa undervisning om principer och riktlinjer för lämplig användning av antimikrobiella medel i undervisningen på grundutbildnings- och forskningsnivå och i återkommande fortbildning för läkare, kliniker på området för smittsamma sjukdomar, tandläkare, farmaceuter och sjuksköterskor och andra som arbetar inom det medicinska området,b) utöka undervisningen om standarder för hygien och infektionskontroll och därigenom begränsa spridningen av mikroorganismer och på så sätt på sikt minska behovet av antimikrobiella medel,c) sprida kunskap om immuniseringsprogram och deras roll för att förebygga infektioner, och därigenom minska risken för sjukdomsutbrott och därmed behovet av antimikrobiella medel.4. Att informera allmänheten om vikten av en återhållsam användning av antimikrobiella medel genom atta) öka medvetenheten om problemet med antimikrobiell resistens och främja realistiska förväntningar hos allmänheten på förskrivning av antimikrobiella medel,b) starta initiativ för att med patienternas medverkan informera om vikten av insatser för att minska den onödiga användningen av antimikrobiella medel samt om principer och riktlinjer för bra metoder för att öka acceptanten hos patienterna för den återhållsamma användningen,c) belysa värdet av grundläggande hygien och vikten av vaccinationsprogram för att minska behovet av antimikrobiella medel.II. Att snabbt och om möjligt inom ett år efter antagandet av denna rekommendation inrätta en lämplig mekanism som skall verka mellan olika sektorer för ett samordnat genomförande av de ovan nämnda strategierna liksom för informationsutbyte och samordning med kommissionen och de övriga medlemsstaterna.III. Att samarbeta med kommissionen och de övriga medlemsstaterna för att1. utveckla indikatorer för kontroll av förskrivningspraxis för antimikrobiella medel med användning av de evidensbaserade principerna och riktlinjerna för bästa metoder för hantering av smittsamma sjukdomar,2. utvärdera dessa indikatorer när de har utvecklats med hänsyn till potentiella förbättringar av förskrivningspraxis och med återkoppling till förskrivare,3. ytterligare utveckla europeisk övervakning och utbyte av information på gemenskapsnivå via nätverket för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar,4. informera och kommunicera om nationella forskningsinitiativ rörande begränsning av antimikrobiell resistens, med betoning påa) mekanismerna för uppkomst och spridning av antimikrobiell resistens bland människor och från djur till människor,b) sambandet mellan antimikrobiell resistens, mekanismerna för resistens, klonalitet och intag av antimikrobiella medel,c) resultaten av åtgärdsstrategier på sjukhus och i samhället för att förbättra en återhållsam användning av antimikrobiella medel,d) de diagnostiska verktygens noggrannhet och utvecklingen av snabb och tillförlitlig diagnostik och resistensbestämning,e) utveckling av nya metoder för att förebygga och behandla infektioner,f) utveckling av alternativ till antimikrobiella medel för att begränsa infektionsspridningen,g) utveckling av nya övervakningsmetoder för att begränsa antimikrobiell resistens,i syfte att öka samordningen av dem,5. ta initiativ till åtgärder som syftar till att utvärdera och vid behov aktualisera produktresuméerna för antibakteriella läkemedel särskilt när det gäller indikationer, dosering och doseringsregim samt prevalensen för resistens.IV. Att inom två år från det att denna rekommendation antagits och därefter på begäran från kommissionen rapportera till kommissionen om hur denna rekommendation genomförts, för att bidra till uppföljningen av denna rekommendation på gemenskapsnivå och vid behov vidta åtgärder inom ramen för åtgärdsprogrammen på folkhälsoområdet.HÄRMED UPPMANAS KOMMISSIONEN1. att underlätta ömsesidig information, samråd, samarbete och åtgärder genom de förfaranden och mekanismer som är tillgängliga inom gemenskapens nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar (beslut nr 2119/98/EG) på det område som denna rekommendation omfattar,2. att, med beaktande av relevant verksamhet vid Europeiska läkemedelsmyndigheten (EMEA), utarbeta texter om principer och riktlinjer för bästa metoder för en återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin, med hänsyn till nationella strategier och gemenskapskrav på försäljningstillstånd, och om kvaliteten på och innehållet i den produktresumé som ligger till grund för all marknadsföring av ett antimikrobiellt medel,3. att, där det är lämpligt, ge förslag om gemensamma metoder och fallbeskrivningar och om beskaffenheten och typen av de uppgifter som skall samlas in för övervakningen av känsligheten hos patogener som är resistenta mot antimikrobiella medel och av användningen av dessa medel,4. att utveckla en strategi för tillgången till övervakningsinformation och volymen för den antimikrobiella användningen,5. att vara uppmärksam på de frågor som denna rekommendation gäller i syfte att revidera och aktualisera rekommendationen och att lämna regelbundna rapporter till rådet med medlemsstaternas rapporter som underlag, vid behov åtföljda av förslag för att främja en återhållsam användning av antimikrobiella medel inom humanmedicin,6. att förstärka ansökarländernas deltagande inom ramen för nätverket för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar i gemenskapen och se till att dessa länder tar vederbörlig hänsyn till problemen med antimikrobiell resistens,7. att samarbeta med Världshälsoorganisationen (WHO) och andra berörda internationella organisationer på det område som omfattas av denna rekommendation.Utfärdad i Bryssel den 15 november 2001.På rådets vägnarM. AelvoetOrdförande(1) EGT C 195, 13.7.1999, s. 1.(2) EGT C 407, 28.12.1998, s. 7.


               5.2.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 45/89

         P7_TA(2013)0180
   FN:s princip om ”skyldigheten att skydda”
   Europaparlamentets rekommendation av den 18 april 2013 till rådet om FN:s princip om ”skyldigheten att skydda” (R2P) (2012/2143(INI))
   (2016/C 045/15)

      Europaparlamentet utfärdar denna rekommendation

               —

               med beaktande av Europeiska unionens värden, mål, principer och politikområden, som bland annat slås fast i artiklarna 2, 3 och 21 i fördraget om Europeiska unionen,

               —

               med beaktande av Förenta nationernas stadga,

               —

               med beaktande av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna,

               —

               med beaktande av konventionen om förebyggande och bestraffning av brottet folkmord (genocide) av den 9 december 1948,

               —

               med beaktande av Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen,

               —

               med beaktande av FN:s generalförsamlings resolution av den 7 oktober 2009 om skyldigheten att skydda (A/RES/63/308),

               —

               med beaktande av FN:s säkerhetsråds resolutioner 1674 från april 2006 och 1894 från november 2009 om skydd av civila i väpnade konflikter (1),

               —

               med beaktande av FN:s säkerhetsråds resolutioner 1325 (2000) och 1820 (2008) om kvinnor, fred och säkerhet och FN:s säkerhetsråds resolution 1888 (2009) om sexuellt våld mot kvinnor och barn i situationer av väpnad konflikt, liksom FN:s säkerhetsråds resolution 1889 (2009), som syftar till att förbättra genomförandet och övervakningen av FN:s säkerhetsråds resolution 1325 (2000), samt FN:s säkerhetsråds resolution 1960 (2010), genom vilken en mekanism inrättades för att sammanställa data om och en förteckning över personer som begått sexuella våldshandlingar i samband med väpnade konflikter,

               —

               med beaktande av FN:s säkerhetsråds resolution 1970 av den 26 februari 2011 om Libyen, där säkerhetsrådet hänvisade till skyldigheten att skydda och godkände flera icke tvingande åtgärder för att förhindra en upptrappning av övergreppen, och av FN:s säkerhetsråds resolution 1973 av den 17 mars 2011 om Libyen, där medlemsstaterna gavs tillstånd att vidta alla nödvändiga åtgärder för att skydda civilbefolkningen och civilbefolkade områden, och för första gången någonsin uttryckligen hänvisade till den första pelaren, vilket följdes av liknande hänvisningar i resolution 1975 om Elfenbenskusten, resolution 1996 om Sudan och resolution 2014 om Jemen,

               —

               med beaktande av punkterna 138 och 139 i slutdokumentet från FN:s världstoppmöte 2005 (2),

               —

               med beaktande av rapporten The Responsibility to Protect (Skyldigheten att skydda, 2001) från den internationella kommissionen om intervention och statssuveränitet (ICISS), rapporten A more secure world: our shared responsibility
                   (3) (En säkrare värld: vårt gemensamma ansvar, 2004) från högnivågruppen för frågor som rör hot, utmaningar och förändringar samt rapporten In larger freedom: towards development, security and human rights for all
                   (4) (I större frihet: utveckling, säkerhet och mänskliga rättigheter för alla, 2005) från FN:s generalsekreterare,

               —

               med beaktande av rapporterna från FN:s generalsekreterare, i synnerhet: Implementing the Responsibility to Protect
                   (5) (Genomförandet av skyldigheten att skydda) från 2009, Early warning, assessment and the responsibility to protect
                   (6) (Tidig varning, bedömning och skyldigheten att skydda) från 2010, The role of regional and subregional arrangements in implementing the responsibility to protect
                   (7) (Betydelsen av regionala och lokala arrangemang vid genomförandet av skyldigheten att skydda) från 2011 och Responsibility to protect: timely and decisive response
                   (8) (Skyldigheten att skydda: beslutsamma åtgärder i tid) från 2012,

               —

               med beaktande av FN:s generalsekreterares interna granskningspanel för FN:s arbete i Sri Lanka som inrättades i november 2012 och som undersöker världssamfundets misslyckande med att skydda civila från omfattande kränkningar av humanitär rätt och mänskliga rättigheter och utfärdar rekommendationer om framtida FN-insatser för att reagera effektivt på liknande situationer som inbegriper massövergrepp,

               —

               med beaktande av FN:s generalsekreterares rapport av den 25 juli 2012Strengthening the role of mediation in the peaceful settlement of disputes, conflict prevention and resolution (Att stärka medlingens roll vid fredlig tvistlösning, konfliktförebyggande och konfliktlösning),

               —

               med beaktande av det brasilianska initiativ som lades fram i FN den 9 september 2011 med titeln Responsibility while protecting: elements for the development and promotion of a concept (Ansvarstagande i samband med skydd: faktorer vid utarbetandet och främjandet av koncept),

               —

               med beaktande av Europeiska unionens program för förebyggande av väpnade konflikter (Göteborgsprogrammet) från 2001 och årsrapporterna om dess genomförande,

               —

               med beaktande av EU:s prioriteringar för FN:s generalförsamlings 65:e session den 25 maj 2010 (9),

               —

               med beaktande av Nobels fredspris 2012, som inte bara är en hedersbetygelse för EU:s historiska bidrag till ett fredligt Europa och världen utan också ökar förväntningarna om dess framtida engagemang för en fredligare världsordning som grundas på folkrätten,

               —

               med beaktande av det europeiska samförståndet om utveckling (10) och det europeiska samförståndet om humanitärt bistånd (11),

               —

               med beaktande av sina rekommendationer till rådet av den 8 juni 2011 om FN:s generalförsamlings 66:e session (12) och av den 13 juni 2012 om FN:s generalförsamlings 67:e session (13),

               —

               med beaktande av sin resolution av den 16 februari 2012 om det nittonde mötet i FN:s råd för mänskliga rättigheter (14),

               —

               med beaktande av sin resolution av den 11 maj 2011 om EU som global aktör: dess roll i multilaterala organisationer (15),

               —

               med beaktande av sin resolution av den 19 februari 2009 om EU:s säkerhetsstrategi och den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken (ESFP) (16),

               —

               med beaktande av artiklarna 121.3 och 97 i arbetsordningen:

               —

               med beaktande av betänkandet från utskottet för utrikesfrågor och yttrandet från utskottet för utveckling (A7-0130/2013), och av följande skäl:

               A.

               I slutdokumentet från FN:s världstoppmöte 2005 ges för första gången en gemensam definition av principen om skyldigheten att skydda. Principen om skyldigheten att skydda, som ingår i punkterna 138 och 139 i slutdokumentet, är ett viktigt steg på vägen mot en fredligare värld genom att den dels fastslår att staterna är skyldiga att skydda sin befolkning mot folkmord, krigsförbrytelser, etnisk rensning och brott mot mänskligheten, dels fastslår att världssamfundet är skyldigt att hjälpa staterna att ta detta ansvar och att reagera om staterna inte skyddar sina medborgare mot dessa fyra angivna brott och kränkningar.

               B.

               Principen om skyldigheten att skydda bygger på följande tre pelare: (i) Den enskilda staten har huvudansvaret för att skydda sin befolkning mot folkmord, krigsförbrytelser, brott mot mänskligheten och etnisk rensning. (ii) Världssamfundet måste hjälpa staterna att uppfylla sina skyldigheter när det gäller skydd. (iii) Om en stat är uppenbart oförmögen att skydda sin befolkning eller i själva verket är den som begår dessa brott är världssamfundet skyldigt att vidta kollektiva åtgärder.

               C.

               Principen om skyldigheten att skydda har definierats ytterligare i enlighet med det arbete som gjorts när det gäller denna skyldighet inför överenskommelsen om slutdokumentet från världstoppmötet 2005, i synnerhet i rapporten om skyldigheten att skydda från den internationella kommissionen om intervention och statssuveränitet (ICISS) från 2001. Detta innebär att principen numera även omfattar skyldigheten att förebygga, skyldigheten att reagera och skyldigheten att återuppbygga, vilka lanserades i rapporten från den internationella kommissionen om intervention och statssuveränitet (ICISS) om skyldigheten att skydda 2001.

               D.

               Utvecklingen av konceptet skyldigheten att skydda välkomnas, eftersom det tydliggör och stärker staters befintliga skyldigheter att garantera skydd av civila. Detta koncept, som togs fram efter världssamfundets misslyckanden i Rwanda 1994, är avgörande för den internationella gemenskapens överlevnad.

               E.

               Detta legitima våld bör i sådana fall utövas på ett förnuftigt, proportionerligt och begränsat sätt.

               F.

               Utvecklingen av principen om skyldigheten att skydda är ett viktigt steg på vägen mot att förutse, förebygga och reagera på folkmord, krigsförbrytelser, etnisk rensning och brott mot mänskligheten och mot att upprätthålla grundläggande folkrättsliga principer, särskilt internationell humanitär rätt, internationell flyktingrätt och internationell människorättslagstiftning. Principerna bör tillämpas så konsekvent och enhetligt som möjligt, och det är därför ytterst viktigt att tidig varning och bedömning genomförs på ett rättvist, förståndigt och professionellt sätt och att användning av våld förblir en sista utväg.

               G.

               Över tio år efter lanseringen av skyldigheten att skydda och åtta år efter det att den godkändes av världssamfundet vid FN:s världstoppmöte 2005 har den senaste tidens händelser återigen aktualiserat vikten av och utmaningarna med att i tid vidta beslutsamma åtgärder mot de fyra centrala brott som omfattas av detta begrepp, liksom behovet av att operationalisera principen ytterligare så att man kan tillämpa den på ett effektivt sätt och förhindra massövergrepp.

               H.

               Utvecklingen av principen om skyldigheten att skydda – särskilt dess förebyggande del – kan främja globala insatser för en fredligare värld eftersom många massövergrepp begås under perioder av våldsamma konflikter, vilket gör att man måste skapa effektiva medel för strukturella och operationella konfliktförebyggande åtgärder. Därigenom minimeras behovet att använda våld som en sista utväg.

               I.

               Det är av grundläggande betydelse för vidareutvecklingen av och legitimiteten för principen om skyldigheten att skydda att man använder alla instrument i kapitlen VI, VII och VIII i stadgan – allt från icke-tvingande åtgärder till kollektiva åtgärder.

               J.

               Det effektivaste sättet att förebygga konflikter, våld och mänskligt lidande är att främja mänskliga rättigheter och grundläggande friheter, rättsstatsprincipen, gott styre, människors säkerhet, ekonomisk utveckling, minskning av fattigdom, delaktighet, socioekonomiska rättigheter, jämställdhet och demokratiska värderingar och rutiner, samt minskade ekonomiska klyftor.

               K.

               Den militära insatsen i Libyen 2011 visade att man måste klargöra de regionala och subregionala organisationernas roll vid tillämpningen av skyldigheten att skydda. Sådana organisationer kan både legitimera skyldigheten att skydda och delta i tillämpningen av den, men de saknar ofta kapacitet och resurser.

               L.

               De mänskliga rättigheterna är ytterst viktiga för de internationella förbindelserna.

               M.

               Det finns ett behov av att ändra vår inställning till skyldigheten att skydda, bland annat genom att integrera principen i alla våra metoder för utvecklingssamarbete, humanitärt bistånd och krishantering och genom att vidareutveckla program som redan omfattar principen.

               N.

               En konsekventare tillämpning av skyldigheten att förebygga inom ramen för skyldigheten att skydda, liksom medling och förebyggande diplomati i ett tidigt skede, skulle kunna minska risken för konflikter och bidra till att förhindra att de trappas upp och därigenom kunna bidra till att förhindra en internationell insats i enlighet med skyldigheten att reagera. Informell diplomati är ett viktigt instrument i den förebyggande diplomatin som bygger på den mänskliga dimensionen i försoningsarbetet.

               O.

               Skyldigheten att skydda är främst en förebyggande åtgärd och militära insatser ska vara den sista utvägen i situationer som rör skyldigheten att skydda. Skyldigheten att skydda ska, när så är möjligt, i första hand genomföras genom diplomatiska och långsiktiga utvecklingsåtgärder som fokuserar på kapacitetsuppbyggnad inom områdena mänskliga rättigheter, gott styre, rättsstatsprincipen och fattigdomsminskning och lägga tonvikten på utbildning och hälsa, konfliktförebyggande genom utbildning och utveckling av handeln, verkningsfull vapenkontroll och förebyggande av illegal vapenhandel samt förstärkning av system för tidig varning. Det finns dessutom många icke-militära tvingande åtgärder, såsom förebyggande diplomati, sanktioner och mekanismer för att utkräva ansvar och medling. EU måste även fortsättningsvis inta en ledande roll i arbetet med att förebygga konflikter.

               P.

               Samarbete med regionala organisationer är ett viktigt inslag i det arbete som avser skyldigheten att skydda. Det behövs därför en förstärkning av de regionala kapaciteterna för förebyggande och kartläggning av effektiva strategier för att förhindra de fyra ovannämnda brotten. Det kommande toppmötet mellan EU och Afrika 2014 kommer att utgöra ett bra tillfälle att uttrycka vårt stöd för Afrikanska unionens ledarskap och stärka den roll som Afrika spelar när det gäller skyldigheten att skydda.

               Q.

               I FN:s riktlinjer för effektiv medling påpekas dilemmat att arresteringsorder som utfärdats av Internationella brottmålsdomstolen, sanktionsordningar och nationella och internationella åtgärder mot terrorism också påverkar det sätt som vissa konfliktparter kan delta i en medlingsprocess. Sedan Internationella brottmålsdomstolen inrättades har det gjorts stora framsteg när det gäller folkrättens definition av brott som kräver en omedelbar reaktion från världssamfundet. Det saknas emellertid fortfarande oberoende bedömningsmekanismer för när dessa definitioner har uppfyllts, vilket är mycket oroande. Ett genomförande av Romstadgan skulle förbättra internationella brottmålsdomstolens funktion. Romstadgan har inte ratificerats av alla stater i det internationella samfundet.

               R.

               Internationella brottmålsdomstolen och skyldigheten att skydda är kopplade till varandra eftersom båda syftar till att förhindra folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser. Å ena sidan stöder skyldigheten att skydda Internationella brottmålsdomstolens uppdrag att bekämpa straffrihet genom att uppmana staterna att ta sitt juridiska ansvar, å andra sidan stärker skyldigheten att skydda Internationella brottmålsdomstolens komplementaritetsprincip, enligt vilken staterna har huvudansvaret för att lagföra brott.

               S.

               Internationella brottmålsdomstolen spelar en grundläggande roll inte bara för förebyggande av brottslighet, utan också för återuppbyggnad av länder och för medlingsprocesser.

               T.

               EU har alltid aktivt främjat skyldigheten att skydda på internationell nivå. EU måste stärka sin roll som en global politisk aktör för upprätthållande av mänskliga rättigheter och humanitär rätt i syfte att återspegla detta politiska stöd i sin egen politik.

               U.

               EU:s medlemsstater har också stött principen om skyldigheten att skydda, men endast ett fåtal av dem har infört begreppet i sina nationella texter.

               V.

               Erfarenheter från senare tid i samband med vissa konkreta kriser, t.ex. i Sri Lanka, Elfenbenskusten, Libyen och Syrien har visat på de ständiga svårigheterna med att nå samförstånd om hur man snabbt och effektivt ska kunna tillämpa principen om skyldigheten att skydda, samtidigt som man skapar en gemensam politisk vilja och faktisk förmåga att förhindra eller stoppa folkmord, krigsförbrytelser, etnisk rensning och brott mot mänskligheten, oavsett om de skyldiga är nationella och lokala myndigheter eller icke-statliga aktörer, och det stora antal civila dödsfall dessa medför.

               W.

               I situationer där skyldigheten att skydda tillämpas är det av yttersta vikt att upprätthålla skillnaden mellan militära och humanitära aktörers uppdrag, för att säkra att alla humanitära aktörer uppfattas som neutrala och opartiska samt för att inte äventyra leveranser av bistånd, medicin och eventuellt annat stöd eller riskera möjligheten att nå fram till mottagarna och den personliga säkerheten för humanitär personal ute i fält.

               X.

               Brasiliens förslag om att visa ansvar när man skyddar är ett välkommet bidrag till den nödvändiga utvecklingen av de kriterier som ska följas när man genomför ett uppdrag inom ramen för skyldigheten att skydda. Till dessa hör proportionalitet med avseende på insatsens tillämpningsområde och varaktighet, en välavvägd balans av konsekvenser, förtydligande i förväg av de politiska målen och insyn i resonemanget bakom insatsen. Mekanismerna för övervakning och översyn av antagna uppdrag bör stärkas, bland annat genom FN:s generalsekreterares särskilda rådgivare om förebyggande av folkmord och om skyldigheten att skydda och FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter, och bör genomföras rättvist, förståndigt och professionellt, utan politisk inblandning och dubbelmoral (17).

               Y.

               Sedan Internationella brottmålsdomstolen inrättades har det gjorts stora framsteg när det gäller folkrättens definition av brott som kräver en omedelbar reaktion från världssamfundet. Det saknas emellertid fortfarande oberoende bedömningsmekanismer för när dessa definitioner är tillämpliga, vilket är mycket oroande.

               Z.

               FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter har en viktig funktion när det gäller att öka medvetenheten om pågående fall av massövergrepp. FN:s råd för mänskliga rättigheter spelar en allt viktigare roll i tillämpningen av skyldigheten att skydda, bland annat genom att godkänna undersökningsuppdrag och undersökningskommissioner som ska samla och bedöma information som rör de fyra angivna brotten och kränkningarna och genom att vara alltmer benäget att hänvisa till skyldigheten att skydda i krissituationer som i Libyen och Syrien.

               AA.

               Ett snävt men djupt synsätt på genomförandet av skyldigheten att skydda bör begränsa dess tillämpning till de fyra former av massövergrepp och kränkningar som anges.

               AB.

               Principen om skyldigheten att skydda bör inte tillämpas i samband med humanitära nödsituationer och naturkatastrofer. Humanitära åtgärder bör inte användas som förevändning för politiska insatser, och det humanitära utrymmet måste respekteras av alla berörda aktörer.

               AC.

               Omfattande stöd måste erbjudas efter konflikter. Det krävs ytterligare insatser för att bekräfta ansvarsskyldigheten för allvarliga kränkningar av de mänskliga rättigheterna och internationell humanitär rätt och för att bekämpa straffrihet.

               1.

               Europaparlamentet riktar följande rekommendationer till vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, Europeiska utrikestjänsten, kommissionen, medlemsstaterna och rådet:

                           a)

                           Att upprepa EU:s engagemang för skyldigheten att skydda genom att anta ett interinstitutionellt samförstånd om skyldigheten att skydda, inklusive samförstånd rörande vilka konsekvenser skyldigheten att skydda får för EU:s yttre åtgärder och vilken roll dess åtgärder och instrument kan spela i situationer som ger anledning till oro. Detta samförstånd ska tas fram gemensamt av rådet, utrikestjänsten, kommissionen och parlamentet och även ta hänsyn till intressenternas, inklusive civilsamhällets och de icke-statliga organisationernas, synpunkter.

                           b)

                           Att i vice ordförandens/den höga representantens årsrapport till parlamentet om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken inkludera ett kapitel om EU:s åtgärder om förebyggande och lindring av konflikter vid tillämpningen av principen om skyldigheten att skydda. I detta kapitel ska man analysera hur pass användbara de relevanta instrumenten och administrativa strukturerna är när det gäller tillämpningen av skyldigheten att skydda samt fastställa nödvändiga ändringar. Kapitlet ska förberedas i samarbete med EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter, och hänsyn ska tas till de olika ståndpunkter som parlamentet har antagit om specifika frågor som rör konfliktförebyggande och skydd av mänskliga rättigheter, dessutom ska resultaten debatteras med parlamentet.

                           c)

                           Att integrera principen om skyldigheten att skydda i EU:s utvecklingsbistånd, och att ytterligare förbättra och stärka unionens förebyggande diplomati, medling, krisförebyggande och insatskapacitet, särskilt i samband med insamling och utbyte av information och system för tidig varning. Dessutom ska samordningen mellan de olika strukturer inom kommissionen, rådet och Europeiska utrikestjänsten som hanterar alla aspekter av skyldigheten att skydda förbättras samt parlamentet regelbundet informeras om vilka initiativ som tas för att stödja denna skyldighet.

                           d)

                           Att garantera tillräcklig politisk planering, operativa koncept och kapacitetsutveckling inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken (GSFP), så att unionen har möjlighet att fullt ut genomföra skyldigheten att skydda i nära internationellt samarbete inom FN och regionala organisationer.

                           e)

                           Att på ett effektivare sätt förhindra och mildra konflikter, bland annat beredskapskapacitet bestående av juridiska experter, poliser och regionala analytiker och inrättande av ett självständigt europeiskt fredsinstitut som syftar till att ge EU råd om och resurser för medling, informell diplomati och utbyte av bästa praxis om fred och nedtrappning. De förebyggande delarna av EU:s utrikespolitiska instrument, särskilt stabilitetsinstrumentet ska stärkas.

                           f)

                           Att stärka kopplingarna mellan tidig varning, politisk planering och beslutsfattande på hög nivå inom Europeiska utrikestjänsten och rådet.

                           g)

                           Att ta med en systematisk bedömning av riskfaktorerna när det gäller folkmord, krigsförbrytelser, etnisk rensning och brott mot mänskligheten i region- och landstrategidokumenten, och att i dialogerna med tredjeländer som befinner sig i riskzonen för dessa angivna brott och kränkningar ta upp hur de kan förebyggas.

                           h)

                           Att utveckla samarbetet med och utbildningen av personalen vid EU:s delegationer och medlemsstaternas ambassader samt med civila och militära uppdrag som arbetar med internationella mänskliga rättigheter, humanitär rätt och straffrätt, inklusive utveckling av deras förmåga att upptäcka potentiella situationer där de fyra angivna brotten och kränkningarna ingår, bland annat genom regelbundna utbyten med det lokala civilsamhället. De uppmanas vidare att se till att EU:s särskilda representanter upprätthåller skyldigheten att skydda närhelst det behövs och att bredda mandatet för EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter till att även omfatta frågor som rör skyldigheten att skydda, samt att fastställa en EU-kontaktpunkt inom Europeiska utrikestjänsten inom ramen för de befintliga strukturerna och resurserna, som framför allt ska ha till uppgift att öka medvetenheten om konsekvenserna av skyldigheten att skydda och säkerställa snabba informationsflöden mellan alla berörda aktörer om situationer som ger anledning till oro. Dessutom ska man främja upprättandet av nationella kontaktpunkter för skyldigheten att skydda i medlemsstaterna och ytterligare förbättra och stärka den förebyggande diplomatin och medlingen.

                           i)

                           Att inleda och främja en EU-intern diskussion om reformen av FN:s säkerhetsråd, som är det enda internationellt legitima organ som kan godkänna insatser inom ramen för skyldigheten att skydda utan den berörda statens samtycke.

                           j)

                           Att involvera och utbilda företrädare för civilsamhället och icke-statliga organisationer, som skulle kunna spela en roll vid informell diplomati, i syfte att främja utbytet av bästa praxis på detta område.

                           k)

                           Att stärka samarbetet med regionala och subregionala organisationer, bland annat genom att förbättra deras åtgärder för förebyggande, kapacitetsuppbyggnad och reaktion i samband med skyldigheten att skydda.

                           l)

                           Att se till att alla EU-medlemsstater snabbt ratificerar de ändringar av Romstadgan för Internationella brottmålsdomstolen som definierar aggressionsbrott, eftersom brottmålsdomstolen kan spela en central roll när det gäller att förebygga massövergrepp och säkerställa ansvarsskyldighet.

                           m)

                           Att kräva att klausulen om Internationella brottsmålsdomstolen respekteras vid avtal med tredjeländer och överväga att se över avtal med länder som inte följer domstolens arresteringsorder.

                           n)

                           Att driva en tvåspårsstrategi som dels går ut på att främja den allmänna acceptansen för skyldigheten att skydda, dels uppmuntrar staterna att stödja och hjälpa Internationella brottmålsdomstolen.

               2.

               Europaparlamentet riktar följande rekommendationer till vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik och till rådet:

                           a)

                           Att aktivt bidra till debatten om principen om skyldigheten att skydda utifrån befintlig internationell människorättslagstiftning och humanitär rätt enligt Genèvekonventionerna. Syftet med debatten är att stärka världssamfundets fokus på den förebyggande delen av skyldigheten att skydda och en universell tillämpning av icke-tvingande instrument samt att ta fram en konkret handlingsplan i detta syfte som även omfattar synpunkter rörande ansvaret och behovet av återuppbyggnad.

                           b)

                           Att främja principen om skyldigheten att skydda inom FN och att arbeta för dess universalitet, som en väsentlig del av den modell för kollektiv säkerhet som utgår från multilateralism och FN:s företräde och som är kopplad till stärkandet av Internationella brottmålsdomstolen. Man måste komma ihåg att skyldigheten att skydda även omfattar en skyldighet att bekämpa straffrihet.

                           c)

                           Att stödja de insatser som FN:s generalsekreterare gör för att finslipa och förbättra förståelsen för konsekvenserna av principen om skyldigheten att skydda och att samarbeta med andra FN-medlemmar som vill förbättra världssamfundets förmåga att förebygga och reagera på massövergrepp som täcks av principen.

                           d)

                           Att uppmana FN:s säkerhetsråd att anta det brasilianska initiativet om ansvarstagande i samband med skydd för att tillämpa principen om skyldigheten att skydda så effektivt som möjligt och orsaka minsta möjliga skada samt att bidra till den nödvändiga utvecklingen av de kriterier som ska följas när man arbetar för att genomföra framför allt den tredje pelaren av skyldigheten att skydda. Till dessa kriterier hör proportionalitet i insatsens tillämpningsområde och varaktighet, en välavvägd balans av konsekvenser, förtydligande i förväg av de politiska målen och insyn i resonemanget bakom insatsen. Utvecklandet av sådana kriterier kan ge garantier som skulle kunna leda till att de medlemsstater som idag är starkt skeptiska övertygas om principen om skyldigheten att skydda. Mekanismerna för övervakning och översyn av antagna uppdrag bör stärkas, bland annat genom FN:s generalsekreterares särskilda rådgivare om förebyggande av folkmord och skyldigheten att skydda och FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter, och dessa mekanismer bör tillämpas rättvist, förståndigt och professionellt, utan politisk inblandning och dubbelmoral (18).

                           e)

                           Att tillsammans med medlemsstaterna och våra internationella partner dra lärdom av erfarenheterna av skyldigheten att skydda i Libyen 2011 samt av den nuvarande oförmågan att agera i Syrien.

                           f)

                           Att föreslå att de fem ständiga medlemmarna av FN:s säkerhetsråd antar en frivillig uppförandekod för att begränsa användningen av vetorätten i fall som rör folkmord, krigsförbrytelser, etnisk rensning och brott mot mänskligheten.

                           g)

                           Att samarbeta med EU:s regionala partner för att på ett tydligare sätt definiera de regionala och subregionala organisationernas roll vid tillämpningen av skyldigheten att skydda.

                           h)

                           Att arbeta för att skyldigheten att skydda blir en ny folkrättslig norm, som omfattas av det tillämpningsområde som FN:s medlemsstater kom överens om vid världstoppmötet 2005.

                           i)

                           Att uppmana säkerhetsrådet att man inte skulle begränsa rådets beslutsförmåga om man slog fast att skyldigheten att skydda – en norm som idag blir allt viktigare – är en folkrättslig norm.

                           j)

                           Att bidra till att stärka ramen och kapaciteten på FN-nivå för medling, informell diplomati, utbyte av bästa praxis för fredlig lösning av begynnande konflikter, nedtrappning samt system för tidig varning, till exempel insatserna inom enheten för medlingsstöd (MSU) vid avdelningen för politiska frågor (DPA). Dessutom uppmanas de att stärka den roll som innehas av FN:s särskilda rådgivare för förebyggande av folkmord och FN:s särskilda rådgivare för skyldigheten att skydda och att göra FN:s råd för mänskliga rättigheter delaktigt i debatten om skyldigheten att skydda.

                           k)

                           Att i samarbete med de EU-medlemsstater som har en plats i FN:s säkerhetsråd och alla internationella partner garantera full överensstämmelse mellan eventuella ytterligare utvecklingar av konceptet med skyldigheten att skydda och internationell humanitär rätt, samt att förespråka och säkerställa efterlevnaden av internationell humanitär rätt i framtida fall där skyldigheten att skydda tillämpas.

                           l)

                           Att ta upp frågan om att EU ska ha en gemensam plats i säkerhetsrådet och frågan om en gemensam budget för Gusp-uppdrag under FN:s mandat.

                           m)

                           Att i enlighet med FN:s säkerhetsråds resolutioner 1325 och 1820 i mycket högre grad inbegripa kvinnliga ledare och kvinnogrupper i alla insatser för förebyggande, lindring och lösning av konflikter.

                           n)

                           Att tillsammans med FN arbeta för att skapa en tydlig koppling mellan tillämpningen av skyldigheten att skydda och kampen mot straffrihet för de allvarligaste brotten som omfattas av detta begrepp.

               3.

               Europaparlamentet riktar följande rekommendation till vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik:

                           a)

                           Att inom sex månader efter det att denna rekommendation har antagits lägga fram en konkret handlingsplan för Europaparlamentets utskott för utrikesfrågor om uppföljningen av parlamentets förslag, där man särskilt redogör för de framsteg som gjorts på vägen mot ett samförstånd om skyldigheten att skydda.

               4.

               Europaparlamentet uppdrar åt talmannen att översända denna rekommendation till rådet och, för kännedom, till kommissionen, till vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik, till Europeiska utrikestjänsten samt till medlemsstaterna.

      (1)  S/RES/1674.

      (2)  A/RES/60/1.

      (3)  http://www.un.org/secureworld/report3.pdf

      (4)  A/59/2005.

      (5)  A/63/677.

      (6)  A/64/864.

      (7)  A/65/877-S/2011/393.

      (8)  A/66/874-S/2012/578.

      (9)  10170/2010.

      (10)  EUT C 46, 24.2.2006, s. 1.

      (11)  EUT C 25, 30.1.2008, s. 1.

      (12)  EUT C 380 E, 11.12.2012, s. 140.

      (13)  Antagna texter, P7_TA(2012)0240.

      (14)  Antagna texter, P7_TA(2012)0058.

      (15)  EUT C 377 E, 7.12.2012, s. 66.

      (16)  EUT C 76 E, 25.3.2010, s. 61.

      (17)  Artikel 51 i Responsibility to protect: timely and decisive response, rapport från FN:s generalsekreterare av den 25 juli 2012 (A/66/874-S/2012/578).

      (18)  Artikel 51 i Responsibility to protect: timely and decisive response, rapport från FN:s generalsekreterare av den 25 juli 2012 (A/66/874-S/2012/578).