				|

		52011SC0824

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Polandand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of Poland, 2011-2014

			   	Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Polens nationella reformprogram 2011
och rådets yttrande
om Polens uppdaterade konvergensprogram för 2011-2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt
artikel 9.3,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
efter samråd med ekonomiska och finansiella
kommittén, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet Europeiska
kommissionens förslag till en ny strategi för sysselsättning och tillväxt,
Europa 2020-strategin. Strategin bygger på en utökad samordning av den
ekonomiska politiken med inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder
måste vidtas för att för att stärka förutsättningarna för hållbar tillväxt och
god konkurrenskraft i Europa.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet en rekommendation om
de allmänna riktlinjerna för medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik
(2010–2014) och den 21 oktober 2010 ett beslut om riktlinjer för
medlemsstaternas sysselsättningspolitik[3],
vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna uppmanades
att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska politik och
sysselsättningspolitik.
(3)
Den 12 januari 2011 antog kommissionen den första
årliga tillväxtöversikten, varigenom en ny era av ekonomisk styrning i EU och
den första europeiska planeringsterminen för förhandsintegrerad politisk
samordning inleddes, med förankring i Europa 2020-strategin.
(4)
Den 25 mars 2011 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för finanspolitisk konsolidering och strukturreformer (i linje
med rådets slutsatser av den 15 februari och den 7 mars 2011 och med hänvisning
till kommissionens årliga tillväxtöversikt). Europeiska rådet underströk
behovet av att prioritera återställandet av sunda offentliga finanser och
hållbar finanspolitik, minskad arbetslöshet genom arbetsmarknadsreformer och
nya insatser för att öka tillväxten. Medlemsstaterna uppmanades att omsätta
dessa prioriteringar i konkreta åtgärder som ska ingå i deras stabilitets-
eller konvergensprogram och nationella reformprogram.
(5)
Den 25 mars 2011 uppmanade Europeiska rådet också
de medlemsstater som deltar i euro plus-pakten att i tid lägga fram sina
åtaganden så att de kan tas med i deras stabilitets- eller konvergensprogram
och nationella reformprogram.
(6)
Den 27 april 2011 lade Polen fram sitt uppdaterade
konvergensprogram för perioden 2011–2014 och den 29 april lade man fram sitt
nationella reformprogram för 2011. För att de inbördes sambanden mellan de båda
programmen ska kunna beaktas har de bedömts samtidigt.
(7)
Den globala finanskrisen ledde till en avmattning i
den ekonomiska aktiviteten i Polen. Under 2009 minskade den reala
BNP-tillväxten till 1,7 %, dock utan att det hann gå så långt som till
recession. Under 2010 tog tillväxten fart och ökade till 3,8 % då en
starkt yttre efterfrågan drev upp tillverkningen och vände lagercykeln, och den
privata konsumtionen understöddes av en motståndskraftig arbetsmarknad. Trots
ökande sysselsättning steg arbetslösheten från 7,1 % 2008 till 9,6 %
under 2010. Krisen har lett till en kraftig försämring av de offentliga
finanserna. Det offentliga underskottet ökade från 3,7 % av BNP 2008 till
7,3 % 2009. Trots ett blygsamt konsolideringspaket och stark tillväxt
nådde det 7,9 % av BNP under 2010. Skuldkvoten ökade från 50,9 % av
BNP under 2009 till 55,1 % 2010, vilket fortfarande är lägre än det
tröskelvärde på 60 % som anges i fördraget och den i konstitutionen
fastställda skuldbromsen.
(8)
Baserat på en bedömning av det uppdaterade
konvergensprogrammet enligt rådets förordning (EG) nr 1466/97 anser rådet att
det makroekonomiska scenario som ligger till grund för beräkningarna av de
offentliga finanserna framstår som rimligt, men det är baserat på alltför gynnsamma
tillväxtantaganden för 2012. Enligt programmet planeras underskottet komma att
understiga referensvärdet 3 % av BNP 2012, vilket är den tidsfrist som satts av
rådet. Den årliga genomsnittliga finanspolitiska ansträngningen under 2010–2012
är i stort sett i linje med den ansträngning på 1,25 % av BNP som
rekommenderades av rådet inom ramen för förfarandet vid alltför stora
underskott, den 6 juni 2009. De medelfristiga målen väntas inte uppnås under
programperioden. Ändringen av pensionsreformen, som ledde till en minskning av
det strukturella underskottet med 0,7 % av BNP under 2011 och ytterligare
0,5 % under 2012, förbättrar inte den underliggande situationen för de
offentliga finanserna, eftersom den innebär att de långsiktiga åtagandena ökar
i samma skala. De finanspolitiska målen utsätts därför snarare för nedåtrisker.
De direkta skatteinkomsterna kan nämligen bli lägre än väntat på grund av
optimistiska antaganden vad gäller skattebasens elasticitet, programmets
prognoser om de sociala avgifterna bygger på gynnsamma scenarier för
sysselsättning och löneutveckling, och potentiella förseningar i genomförandet
och ändringar av de underskottssänkande åtgärderna (också detta utom direkt
statlig kontroll) kan leda till ett överskridande av budgeten.
(9)
Polens regering har förbundit sig att få ned det
offentliga underskottet under 3 % av BNP till 2012, vilket rekommenderades
av rådet, och att garantera stabilitet i den offentliga finanserna på lång
sikt. Därför har man under 2011 inlett en plan som innebär en genomgripande
konsolidering av de offentliga finanserna med åtgärder som påverkar både
inkomst- och utgiftssidan, däribland stora nedskärningar i utgifterna för
offentliga investeringar. Utkastet till budgeten för 2012 antogs av regeringen
den 5 maj 2011. Den förväntas bidra till betydande ytterligare minskningar av
underskottet. Det kan dock bli nödvändigt att genomföra åtgärder, utöver de som
presenteras i den preliminära budgeten för 2012, för att hålla den tidsfrist
(2012) som satts för korrigering av det alltför stora underskottet. Ytterligare
nedskärningar i de offentliga investeringarna skulle dock begränsa kapaciteten
att samfinansiera de investeringsprojekt som finansieras av EU.
(10)
Polen har under åren förstärkt det finanspolitiska
ramverket. De nuvarande finanspolitiska reglerna och programplaneringen på
medellång sikt verkar dock inte ge en tillräckligt öppen budgetprocess,
tillräckliga incitament till samordning mellan olika förvaltningsnivåer eller
tillräcklig flexibilitet för att hantera makroekonomiska störningar och
obalanser, för att de offentliga finansernas hållbarhet ska kunna säkerställas
på medellång till lång sikt. De finanspolitiska reglerna bör också baseras på
tillräckligt breda budgetaggregat och bör vara fullt förenliga med det
europeiska national- och regionalräkenskapssystemet. Mot bakgrund av den
nuvarande politiken bedöms de risker till följd av befolkningens åldrande som
kan hota de offentliga finansernas hållbarhet på lång sikt vara måttliga.
(11)
Regeringen har avskaffat det särskilda
förtidspensionssystemet för majoriteten berörda personer, men de särskilda förtidspensionsordningarna
för uniformerad personal och gruvarbetare finns fortfarande kvar, och den
lagstadgade pensionsåldern för kvinnor är lägre än för män. Den faktiska
pensionsåldern är därför fortfarande låg. Vidare
ger den kraftigt subventionerade socialförsäkringsfonden för jordbrukare (KRUS)
väldigt små incitament för jordbrukarna att lämna sektorn, vilket bromsar den
ekonomiska omstruktureringen och hindrar produktivitetstillväxten.
(12)
Utbildnings- och yrkesutbildningssystemet är inte
helt anpassat till arbetsmarknadens behov. Trots att befolkningsandelen med
genomgången eftergymnasial utbildning har ökat mycket kraftigt, påverkas anställbarheten
av en diskrepans mellan den kompetens som finns och de jobb som erbjuds.
Systemet för högre utbildning är inte knutet till affärs- och
sysselsättningsklimatet på ett adekvat sätt. Den andel av den vuxna befolkningen
(särskilt bland äldre och lågutbildade arbetstagare) som deltar i utbildning
och fortbildning förblir mycket låg.
(13)
De offentliga utgifterna för forskning och utveckling
(FoU) i Polen är låga och de privata investeringarna, som är bland de lägsta i
EU, kan inte kompensera detta. De har dessutom minskat under senare år,
eftersom den privata sektorn saknar incitament att investera. Detta kommer
sannolikt att vara till stort hinder för den ekonomiska tillväxten på medellång
och lång sikt. FoU-systemet har inte integrerats, eftersom banden mellan
universiteten, forskningsinstituten och näringslivet är mycket svaga.
(14)
Att andelen kvinnor på arbetsmarknaden är så låg
beror delvis på otillräckliga möjligheter till barn- och äldreomsorg. Andelen
barn under tre år som på något sätt omfattas av barnomsorgen i Polen ligger
långt under EU-genomsnittet. Även när det gäller äldre barn är andelen låg,
även om den ökat konstant de senaste åren. I många fall kan unga föräldrar bara
delta på arbetsmarknaden om de kan få hjälp av släktingar med barnpassning.
Otillräckliga omsorgstjänster minskar vidare arbetskraftspotentialen vad gäller
äldre kvinnor eftersom de lämnar arbetsmarknaden, särskilt eftersom de går
tidigt i pension för att ta hand om sina barnbarn eller andra beroende anhöriga.
(15)
Den underutvecklade nätverksinfrastrukturen hindrar
affärsverksamhet och utländska investeringar och den dåligt utvecklade transportinfrastrukturen
förstärker regionala skillnader. Energiinfrastrukturen åldras snabbt och har
nått sin kapacitetsgräns. Den behöver även genomgå betydande anpassningar för
att uppfylla de krav som ställs i samband med politiken för att begränsa
effekterna av klimatförändringarna. Polens järnvägssystem är det tredje största
i Europa, men har på grund av föråldrad infrastruktur och omodern rullande
materiel inte kapacitet att klara ökningen av den ekonomiska aktiviteten.
(16)
Både kvaliteten vad gäller företagsklimatet och
effektiviteten inom den offentliga förvaltningen är låg i Polen. Vid
jämförelser mellan länder visar det sig att Polen har särskilda problem på skatteuppbördsområdet
samt med start och nedläggning av affärsverksamhet, med avtalsefterlevnad och
med registrering av egendom. Företag hindras av långdragna tillstånds- och
licensförfaranden. När det gäller formella förfaranden, som kontroll av
avtalsefterlevnad och bygglovsgivning, är antalet steg i förfarandena relativt
många och den övergripande processen alldeles för långdragen.
(17)
Polen har gjort en rad åtaganden inom ramen för
euro plus-pakten.[4]
På det finanspolitiska området förbinder sig Polen att inte öka den befintliga
skulden och att tillämpa den temporära utgiftsregeln, att införa nya
förordningar som begränsar de lokala myndigheternas underskottskvoter och att
införa en permanent utgiftsregel. Åtgärder som siktar till en mer effektiv
reglering och övervakning av banksektorn kommer att vidtas i syfte att
förstärka den finansiella stabiliteten. Sysselsättningsåtgärderna inriktas på
att få in kvinnor och äldre arbetstagare på arbetsmarknaden och reformer för
att stärka banden mellan näringsliv och utbildning. De konkurrenskraftshöjande
åtgärderna fokuserar på utbildnings- och forskningssektorn, utveckling av
transport- och bredbandsinfrastruktur samt åtgärder för att förbättra
företagsklimatet. Dessa åtaganden avser paktens fyra områden och återspeglar i
stor utsträckning det program som presenteras i konvergensprogrammet och i det
nationella reformprogrammet. Flera viktiga politikområden behandlas inte alls
(t.ex. det låga deltagandet bland äldre arbetstagare) eller berörs endast
flyktigt (t.ex. bättre företagsledning). Åtagandena inom ramen för euro
plus-pakten har bedömts och beaktats i rekommendationerna.
(18)
Kommissionen har granskat konvergensprogrammet och
det nationella reformprogrammet, inklusive åtagandena inom ramen för euro
plus-pakten[5].
Den har beaktat inte bara programmens och åtagandenas relevans för en hållbar
finanspolitik och socioekonomisk politik i Polen utan även i vilken
utsträckning de överensstämmer med EU:s regler och riktlinjer, mot bakgrund av
behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i EU genom att
framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på EU-nivå[6]. Den
anser att programmen innehåller en långtgående finanspolitisk
konsolideringsplan och uppmuntrar regeringen att fortsätta genomförandet, men
att vidta kompletterande åtgärder om så krävs för att få ned det offentliga
underskottet under 3 % av BNP till 2012. För att bygga vidare på de
senaste tio årens framsteg bör det göras ytterligare ansträngningar för att öka
sysselsättningen, främst genom reformer inom pensions- och utbildningssystemen
och genom att förbättra barn- och äldreomsorgen. Vidare bör konkurrenskraften
på andra områden än priser ökas ytterligare genom stärkta FoU-ramar och ett
förbättrat företagsklimat och genom främjande av investeringar i infrastruktur.

(19)
Mot bakgrund av denna bedömning, och med beaktande
av rådets rekommendation av den 7 juli 2009 enligt artikel 126.7 i fördraget om
Europeiska unionens funktionssätt, har rådet granskat 2011 års uppdatering av
Polens konvergensprogram och dess yttrande återspeglas särskilt i dess
rekommendation enligt punkterna 1 och 2 nedan. Med beaktande av Europeiska
rådets slutsatser av den 25 mars 2011 har rådet granskat Polens nationella
reformprogram.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Polen att vidta
följande åtgärder under perioden 2011–2012:
(1)
Genomföra de åtgärder som presenteras i 2012 års
budgetlag och inkludera kompletterande åtgärder av varaktigt slag för att få
ned det offentliga underskottet under 3 % av BNP 2012. Minimera nedskärningarna
i tillväxtfrämjande utgifter i framtiden, framför allt samfinansieringen av
EU-medel samtidigt som lämpliga framsteg mot att uppnå det medelfristiga målet
säkras.
(2)
Anta lagstiftning i syfte att införa en permanent
utgiftsregel senast 2013. Regeln bör vara baserad på tillräckligt breda
budgetaggregat och bör vara fullt förenlig med det europeiska
räkenskapssystemet. Vidta åtgärder för att stärka samordningsmekanismerna på
olika förvaltningsnivåer på medellång sikt och i de årliga budgetprocesserna.
(3)
Som planerat höja den lagstadgade pensionsåldern
för uniformerad personal och fortsätta att stegvis höja den faktiska pensionsåldern
och koppla den till medellivslängden. Fastställa en tidsplan för ändring av
reglerna för jordbrukarnas avgifter till socialförsäkringsfonden (KRUS), så att
de bättre återspegla de enskilda inkomsterna.
(4)
Genomföra den föreslagna strategin på området
livslångt lärande, öka lärlingsutbildningarna och de specialiserade
yrkesutbildningarna samt utbildningsprogrammen för äldre och lågutbildade
arbetstagare. Stärka länkarna mellan vetenskap och näringsliv genom att
genomföra programmet ”Vi bygger på kunskap” (Budujemy na Wiedzy); genomföra
reformprogrammet för den högre utbildningen (Partnerstwo dla Wiedzy), för att
bättre anpassa utbildningsutbudet till arbetsmarknadens behov.
(5)
Öka kvinnors deltagande på arbetsmarknaden genom
att vidta åtgärder för att garantera stabil finansiering av barnomsorg på
förskolestadiet, öka andelen barn under tre år inom barnomsorgen.
(6)
Vidta åtgärder för att omfördela incitamenten för
investeringar i energiproduktionskapacitet mot teknik med låga
koldioxidutsläpp, och för att fortsätta att bygga ut de gränsöverskridande
sammanlänkningarna av elnäten. Utveckla fleråriga planer för investeringar i
järnvägsinfrastruktur och genomföra översiktsplanen för järnvägstransporter.
(7)
Upprätta en tidtabell för förenklingen av
rättsförfarandena för avtalsefterlevnad; samt se över bygglagstiftningen och
reglerna för stadsplanering, med sikte på att effektivisera förfarandena för
överklagande och göra de administrativa förfarandena snabbare.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L
209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               EUT C, ,
s. .
[3]               Upprätthålls
för 2011 genom rådets beslut 2011/308/EU av den 19 maj 2011.
[4]               Närmare uppgifter om de utfästelser som gjorts inom euro plus-pakten
finns i SEK(2011) 729.
[5]               SEK(2011)
729.
[6]               Hänvisning
till arbetsdokumentet från kommissionens avdelningar.


title: Rådets rekommendation av den 30 november 2009 om rökfria miljöer

text:
               5.12.2009

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 296/4

      RÅDETS REKOMMENDATION

   av den 30 november 2009
   om rökfria miljöer
   2009/C 296/02
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD UTFÄRDAR DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 152.4 andra stycket,
   med beaktande av kommissionens förslag,
   efter att ha hört Europaparlamentet (1),
   med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), och
   av följande skäl:

               (1)

               I artikel 152 i fördraget föreskrivs att gemenskapens insatser ska komplettera den nationella politiken och inriktas på att förbättra folkhälsan, förebygga ohälsa och sjukdomar hos människor och undanröja faror för människors hälsa.

               (2)

               Enligt artikel 137 i fördraget ska gemenskapen understödja och komplettera medlemsstaternas verksamhet bl.a. när det gäller förbättringar, särskilt av arbetsmiljön, för att skydda arbetstagarnas hälsa och säkerhet.

               (3)

               Exponering för miljötobaksrök, eller andras tobaksrök, är fortfarande en utbredd orsak till dödlighet, sjuklighet och funktionsnedsättning i Europeiska unionen.

               (4)

               Enligt en försiktig uppskattning avled 7 300 vuxna, varav 2 800 icke-rökare, till följd av exponering för miljötobaksrök på arbetsplatsen i Europeiska unionen under 2002. Ytterligare 72 000 vuxna, varav 16 400 icke-rökare, avled till följd av exponering för miljötobaksrök i hemmet.

               (5)

               Att utsättas för andras tobaksrök är särskilt farligt för barn och ungdomar och kan dessutom öka risken för att de själva börjar röka.

               (6)

               Miljötobaksrök har klassats som känd humancarcinogen av Internationella cancerforskningsorganisationen (IARC) som ingår i Världshälsoorganisationen (WHO), och som arbetsmiljöcarcinogen av Finland och Tyskland.

               (7)

               Varje människa har rätt till en hög skyddsnivå för sin hälsa och bör skyddas mot exponering för tobaksrök.

               (8)

               Frivilliga strategier på nationell nivå har visat sig sakna verkan när det gäller att minska exponeringen för tobaksrök. Bindande lagstiftning i medlemsstaterna, med korrekt genomförd kontroll av efterlevnaden och ändamålsenlig övervakning, är ett effektivt sätt att i tillräckligt hög grad skydda människor mot miljötobaksrökens hälsorisker.

               (9)

               Lagstiftning om rökfria miljöer är mest verkningsfull när den backas upp av åtgärder såsom upplysningskampanjer, stöd till rökavvänjning, slagkraftiga hälsovarningar på tobaksförpackningar och annan reglering av tobaksprodukter.

               (10)

               Det civila samhället har en viktig uppgift när det gäller att skapa opinion bakom lagstiftningen om rökfria miljöer och bidra till att den efterföljs.

               (11)

               Rökfrihetspolitiken bör ha tillgång till ändamålsenliga verktyg för att kunna tillämpa sektorsövergripande metoder för tobakskontroll.

               (12)

               Samarbetet mellan medlemsstaterna behöver stärkas för att underlätta utbytet av information och bästa praxis, och ett standardiserat övervakningssystem behöver utarbetas för EU.

               (13)

               I resolutionen av den 18 juli 1989 om förbud mot rökning på platser som är öppna för allmänheten (3), som antogs av rådet och medlemsstaternas hälsoministrar, församlade i rådet, uppmanas medlemsstaterna att vidta åtgärder för att förbjuda rökning i vissa inomhuslokaler som är öppna för allmänheten och att utvidga förbudet till att gälla alla typer av allmänna transportmedel.

               (14)

               I rådets rekommendation 2003/54/EG av den 2 december 2002 om förebyggande av rökning och om initiativ för en effektivare tobakskontroll (4) rekommenderas medlemsstaterna att tillämpa lagstiftning och/eller andra effektiva åtgärder som kan ge skydd mot exponering för miljötobaksrök på arbetsplatser inomhus, slutna offentliga platser och allmänna transportmedel.

               (15)

               I rådets direktiv 89/391/EEG av den 12 juni 1989 om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet (5) finns visserligen ingen direkt hänvisning till tobaksrök, men direktivet omfattar alla typer av arbetsmiljörisker (6).

               (16)

               I den europeiska handlingsplanen för miljö och hälsa 2004–2010 (7) har kommissionen åtagit sig att utveckla arbetet med att förbättra inomhusluften, särskilt genom att främja rökförbud på alla arbetsplatser med hjälp av rättsliga mekanismer och hälsofrämjande initiativ på såväl EU-nivå som nationell nivå.

               (17)

               Det samråd som inleddes med kommissionens grönbok Mot ett rökfritt Europa: policyalternativ på EU-nivå
                   (8) (grönboken) visade att det finns ett betydande stöd både för en heltäckande rökfrihetspolitik i alla inomhusmiljöer som är arbetsplatser eller offentliga platser och för fortsatta EU-insatser för att främja en rökfri miljö runt om i medlemsstaterna.

               (18)

               Rådet (sysselsättning, socialpolitik, hälso- och sjukvård samt konsumentfrågor) utbytte den 30 och den 31 maj 2007 åsikter om politiska alternativ på EU-nivå för tobaksfria miljöer. Rådet välkomnade grönboken och framhöll behovet av gemenskapsriktlinjer för att främja rökfria miljöer på EU-nivå, samt gemenskapsstöd för och samordning av nationella åtgärder.

               (19)

               I Europaparlamentets resolution av den 24 oktober 2007 om grönboken uppmanas medlemsstaterna att införa heltäckande rökfrihetslagstiftning inom två år, och kommissionen uppmanas att senast 2011 lägga fram ett lagförslag i frågan om framstegen inte visar sig tillräckliga. Dessutom uppmanas kommissionen att föreslå en ändring i den nuvarande lagstiftningen så att tobaksrök klassificeras som cancerframkallande och arbetsgivare åläggs att se till att arbetsplatsen är rökfri.

               (20)

               Artikel 8 i WHO:s ramkonvention om tobakskontroll (WHO:s ramkonventionen), som i juni 2003 undertecknades av alla medlemmar i WHO och hittills har ratificerats av 167 parter, däribland gemenskapen och 26 av dess medlemsstater, medför en juridisk skyldighet för alla dess parter att inom befintlig nationell jurisdiktion, såsom den är fastställd i nationell lagstiftning, anta och genomföra effektiva åtgärder och att aktivt verka för att sådana åtgärder antas och genomförs i andra jurisdiktioner, för att skydda människor mot exponering för miljötobaksrök i alla arbetsmiljöer inomhus, allmänna transportmedel och offentliga inomhusmiljöer, och där så är lämpligt även andra offentliga miljöer.

               (21)

               Vid den andra partskonferensen i juli 2007 antog ramkonventionens parter riktlinjer om skydd mot exponering för tobaksrök (9) för att hjälpa parterna att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 8 i konventionen. Var och en av parterna bör sträva efter att genomföra riktlinjerna inom fem år efter det att WHO:s ramkonvention trätt i kraft för den aktuella parten.

               (22)

               Artikel 14 i WHO:s ramkonvention innebär en rättslig skyldighet för parterna att utarbeta och sprida ändamålsenliga, heltäckande och integrerade riktlinjer som grundar sig på vetenskapliga belägg och bästa praxis, och att vidta effektiva åtgärder för att främja rökavvänjning och behandling mot tobaksberoende. Vid den tredje partskonferensen beslutade ramkonventionens parter att inrätta en arbetsgrupp som ska utarbeta riktlinjer för tillämpningen av den artikeln.

               (23)

               I den europeiska strategi för tobakskontroll som antogs av WHO:s regionalkommitté för Europa i september 2002 rekommenderas att medlemsstaterna garanterar allmänheten rätten till en rökfri miljö bland annat genom att göra offentliga platser, arbetsplatser och allmänna transportmedel rökfria, förbjuda rökning utomhus vid alla utbildningsinstitutioner för minderåriga, vårdinrättningar och vid offentliga evenemang samt genom att klassificera miljötobaksrök som cancerframkallande.

               (24)

               Denna rekommendation ska inte påverka tillämpningen av den gemenskapslagstiftning om minimikrav för skydd av arbetstagares hälsa och säkerhet som har antagits i enlighet med artikel 137 i fördraget, av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/37/EG av den 5 juni 2001 om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror (10) eller av kommissionens beslut 2003/641/EG av den 5 september 2003 om användning av färgfotografier eller andra illustrationer för att varna för hälsorisker på tobaksförpackningar (11).

         HÄRIGENOM REKOMMENDERAS MEDLEMSSTATERNA

               1.

               att erbjuda effektivt skydd mot exponering för tobaksrök på arbetsplatser inomhus, offentliga inomhusmiljöer, allmänna transportmedel och i andra berörda offentliga miljöer i enlighet med artikel 8 i WHO:s ramkonvention om tobakskontroll (WHO:s ramkonventionen) och på grundval av bifogade riktlinjer om skydd mot tobaksrök, som antogs av den andra partskonferensen, inom fem år från det att ramkonventionen trätt i kraft för respektive medlemsstats del, eller senast inom tre år från antagandet av denna rekommendation,

               2.

               att utarbeta strategier och åtgärder eller att stärka sina strategier och åtgärder för att minska barns och ungdomars exponering för miljötobaksrök,

               3.

               att komplettera sin rökfrihetspolitik med stödåtgärder, bland annat genom att

                           a)

                           vidta effektiva åtgärder för att främja rökavvänjning och ändamålsenlig behandling mot tobaksberoende, med beaktande av nationella omständigheter och prioriteringar i enlighet med artikel 14 i WHO:s ramkonvention, och

                           b)

                           införa kombinerade varningar, enligt definitionen i artikel 2.4 i kommissionens beslut 2003/641/EG av den 5 september 2003 om användning av färgfotografier eller andra illustrationer för att varna för hälsorisker på tobaksförpackningar (12) och information om de tjänster som stöder rökavvänjning på förpackningar för röktobak i syfte att bättre informera användarna om riskerna med att använda tobak och exponeras för tobaksrök, uppmuntra till rökavvänjning och motverka rökdebut,

               4.

               att utarbeta, tillämpa, regelbundet uppdatera och se över sina sektorsövergripande strategier, planer eller program för tobakskontroll, som bland annat gäller skydd mot tobaksrök på alla platser som är tillgängliga för allmänheten eller platser som används kollektivt, oavsett ägandeförhållanden och tillträdesrätt,

               5.

               att tillhandahålla ändamålsenliga verktyg för att genomföra nationella strategier, politik och program för tobakskontroll i syfte att garantera ett effektivt skydd mot exponering för tobaksrök,

               6.

               att underrätta kommissionen om nationella kontaktpunkter för tobakskontroll, om möjligt inom sex månader efter antagandet av denna rekommendation, i syfte att utbyta information och bästa praxis samt samordna politiken med andra medlemsstater,

               7.

               att bedriva ett nära samarbete med varandra och med kommissionen för att ta fram en enhetlig ram för definitioner, riktmärken och indikatorer för genomförandet av denna rekommendation,

               8.

               att med hjälp av nämnda indikatorer övervaka och utvärdera de politiska åtgärdernas effektivitet,

               9.

               att informera kommissionen om de lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som vidtagits i enlighet med denna rekommendation och om övervakningens och utvärderingens resultat.

         HÄRIGENOM UPPMANAS KOMMISSIONEN ATT

               1.

               rapportera om de föreslagna åtgärdernas genomförande, effektivitet och konsekvenser, på grundval av informationen från medlemsstaterna,

               2.

               i samband med en eventuell revidering av direktiv 2001/37/EG beakta alla produktrelaterade åtgärder som syftar till att göra tobaksprodukter mindre attraktiva och mindre beroendeframkallande,

               3.

               analysera de rättsliga aspekterna och evidensbasen för effekten av neutrala förpackningar (s.k. plain packaging), inbegripet effekten på den inre marknadens funktion.

      Utfärdad i Bryssel den 30 november 2009.

            På rådets vägnar

         S. O. LITTORIN

            Ordförande

      (1)  Resolution avgiven efter ett icke-obligatoriskt samråd (ännu ej offentliggjord i EUT).

      (2)  Yttrande av den 5 november 2009 (ännu ej offentliggjort i EUT).

      (3)  EGT C 189, 26.7.1989, s. 1.

      (4)  EGT L 22, 25.1.2003, s. 31.

      (5)  EGT L 183, 29.6.1989, s. 1.

      (6)  Se mål C-49/00, kommissionen mot Italien, [2001] REG I-8575, punkterna 12-13.

      (7)  KOM(2004) 416 slutlig.

      (8)  KOM(2007) 27 slutlig.

      (9)  [FCTC/COP2(7)] Riktlinjer för skydd mot tobaksrök, framtagna av den arbetsgrupp som sammankallades i enlighet med beslut FCTC/COP1(15) från konferensen med parterna i WHO:s ramkonvention om tobakskontroll.

      (10)  EGT L 194, 18.7.2001, s. 26.

      (11)  EUT L 226, 10.9.2003, s. 24.

      (12)  Se fotnot 11.

      BILAGA

         Riktlinjer för skydd mot tobaksrök, antagna av den andra konferensen med parterna i WHO:s ramkonvention om tobakskontroll.

         SYFTE, MÅL OCH CENTRALA ÖVERVÄGANDEN

         Riktlinjernas syfte

                  1.

                  Dessa riktlinjer, som stämmer överens med övriga bestämmelser i WHO:s ramkonvention för tobakskontroll och med intentionerna bakom partskonferensen, är avsedda att hjälpa parterna uppfylla sina åtaganden enligt artikel 8 i konventionen. Riktlinjerna bygger på de mest tillförlitliga tillgängliga uppgifterna och på erfarenheter från parter som genomfört effektiva åtgärder för att minska exponeringen för tobaksrök.

                  2.

                  Riktlinjerna innehåller överenskomna principförklaringar och definitioner av relevanta begrepp samt överenskomna rekommendationer om vilka åtgärder som måste vidtas för att uppfylla konventionens krav. I riktlinjerna behandlas även åtgärder för ett effektivt skydd mot de faror som miljötobaksrök innebär. Parterna uppmuntras att använda dessa riktlinjer för att uppfylla sina juridiska skyldigheter enligt konventionen, men också för att ta efter bästa praxis när det gäller att skydda folkhälsan.

         Målen med riktlinjerna

                  3.

                  Dessa riktlinjer har två mål som hänger samman med varandra. Det första målet är att underlätta för parterna att uppfylla sina åtaganden enligt artikel 8 i WHO:s ramkonvention på ett sätt som överensstämmer med vetenskapligt belagda uppgifter om exponering för miljötobaksrök och med bästa praxis runtom i världen när det gäller åtgärder för rökfrihet. Syftet med detta är att åstadkomma en hög nivå av ansvarighet för fördragsefterlevnaden samt att underlätta för parterna att främja bästa uppnåeliga hälsonivå. Det andra målet är att kartlägga de viktigaste elementen i den lagstiftning som krävs för att effektivt skydda människor från exponering för tobaksrök, så som krävs i artikel 8.

         Grundläggande överväganden

                  4.

                  Dessa riktlinjer har tagits fram med följande grundläggande överväganden i åtanke.

                              a)

                              Den skyldighet att skydda mot tobaksrök som uttrycks i artikel 8 följer av grundläggande mänskliga fri- och rättigheter. Eftersom det är skadligt att andas in miljötobaksrök ligger skyldigheten att skydda mot tobaksrök implicit i bl.a. rätten till liv och till bästa uppnåeliga hälsonivå, vilket bekräftas i ett stort antal internationella rättsliga instrument (t.ex. WHO:s stadgar, konventionen om barnets rättigheter, konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor och den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter), som tas upp i ingressen till WHO:s ramkonvention och som erkänns i många nationella grundlagar.

                              b)

                              Skyldigheten att skydda enskilda mot tobaksrök hänger samman med regeringarnas skyldighet att se till att det stiftas lagar som skyddar enskilda från hot mot deras grundläggande fri- och rättigheter. Detta ansvar är inte begränsat till vissa befolkningsgrupper, utan gäller alla människor.

                              c)

                              Det har konstaterats av flera trovärdiga vetenskapliga institutioner att miljötobaksrök är cancerframkallande. Vissa av parterna i WHO:s ramkonvention (t.ex. Finland och Tyskland) har klassat miljötobaksrök som cancerframkallande och förebygger exponering för miljötobaksrök på arbetsplatsen via sin arbetsmiljölagstiftning. Utöver kraven i artikel 8 kan många parter alltså vara skyldiga att hantera farorna med exponering för tobaksrök till följd av sin lagstiftning kring arbetsmiljö eller beträffande exponering för skadliga ämnen, inklusive cancerogener.

         PRINCIPFÖRKLARING OCH RELEVANTA DEFINITIONER I SAMBAND MED SKYDD MOT EXPONERING FÖR TOBAKSRÖK

         Principer

                  5.

                  Som påpekas i artikel 4 i WHO:s ramverkskonvention krävs det ett starkt politiskt engagemang för att få till stånd åtgärder för att skydda alla människor mot exponering för tobaksrök. De överenskomna principerna nedan bör tjäna som riktlinjer vid genomförandet av artikel 8 i konventionen.

         Princip 1

                  6.

                  Effektiva åtgärder för att skydda mot exponering för tobaksrök i enlighet med artikel 8 i WHO:s ramkonvention innebär att rökning och tobaksrök helt måste elimineras från en specifik plats, så att en fullständigt rökfri miljö skapas. Det finns ingen säker exponeringsnivå för tobaksrök, och idéer som exempelvis tröskelvärden för giftnivåerna i miljötobaksröken måste avvisas eftersom de går stick i stäv mot vetenskapliga belägg. Lösningar som bygger på andra principer än en fullständigt rökfri miljö, t.ex. ventilation, filtrering och markerade rökområden (med eller utan separata ventilationssystem) har gång på gång visat sig vara ineffektiva, och såväl avgörande vetenskapliga belägg som andra erfarenheter visar att byggnadstekniska lösningar inte skyddar mot tobaksrök.

         Princip 2

                  7.

                  Alla människor bör skyddas mot exponering för tobaksrök. Alla arbetsplatser inomhus och offentliga platser inomhus bör vara rökfria.

         Princip 3

                  8.

                  Det krävs lagstiftning för att skydda människor mot exponering för tobaksrök. Frivilliga regler för rökfrihet har upprepade gånger visat sig vara ineffektivt och ge otillräckligt skydd. Lagstiftningen bör vara enkel, klar och utformad så att efterlevnaden kan kontrolleras.

         Princip 4

                  9.

                  God planering och tillräckliga resurser är avgörande för att lagstiftning om rökfrihet ska kunna genomföras och efterlevnaden kontrolleras.

         Princip 5

                  10.

                  Civilsamhället har en central roll att spela när det gäller att bygga upp stöd för rökfrihetsåtgärder och se till att de efterlevs och bör därför bjudas in att delta aktivt i arbetet med att utarbeta och genomföra lagstiftningen och se till att den efterlevs.

         Princip 6

                  11.

                  Rökfrihetslagstiftningens genomförande, kontrollen av dess efterlevnad och de effekter lagstiftningen får bör övervakas och utvärderas. Som en del i detta arbete bör man, så som anges i artikel 20.4 i WHO:s ramkonvention, övervaka och reagera på verksamhet hos tobaksindustrin som syftar till att undergräva genomförandet av lagstiftningen och kontrollen av dess efterlevnad.

         Princip 7

                  12.

                  Skyddet mot exponering för tobaksrök bör stärkas och utökas om det behövs. Detta kan innebära ny eller ändrad lagstiftning, förbättrad kontroll av efterlevnaden och andra åtgärder med utgångspunkt i nya vetenskapliga belägg och erfarenheter från fallstudier.

         Definitioner

                  13.

                  När lagstiftningen utformas är det viktigt att definiera nyckelbegreppen med omsorg. Nedan ges rekommendationer för goda definitioner, baserade på erfarenheter från flera olika länder. Definitionerna i detta avsnitt utgör ett komplement till dem som ingår i WHO:s ramkonvention.

         Andras tobaksrök eller miljötobaksrök

                  14.

                  Flera alternativa termer används för den typ av rök som avses i artikel 8 i WHO:s ramkonvention, t.ex. ”andrahandsrök”, ”andras tobaksrök” och ”miljötobaksrök”. Termer som ”passiv rökning” och ”ofrivillig exponering för tobaksrök” bör undvikas eftersom erfarenheter från Frankrike och andra länder tyder på att tobaksindustrin kan utnyttja dessa termer för att göra gällande att ”frivillig” exponering är godtagbart. Andras tobaksrök och miljötobaksrök är de termer som är att föredra. I dessa riktlinjer används miljötobaksrök.

                  15.

                     Miljötobaksrök kan definieras som ”rök från en glödande cigarett eller annan tobaksprodukt, vanligtvis i kombination med den rök som rökaren andas ut”.

                  16.

                     Rökfri luft är luft som är fullständigt fri från rök. Denna definition innefattar, men är inte begränsad till, luft där ingen tobaksrök syns, känns på lukten, uppfattas på annat sätt eller kan uppmätas (1).

         Rökning

                  17.

                  Denna term bör definieras så att den innefattar innehav av eller kontroll över en tänd tobaksprodukt, även om röken inte aktivt andas in eller blåses ut.

         Offentliga platser

                  18.

                  Definitionen av offentlig plats varierar mellan olika rättssystem, men det är viktigt att definitionen i lagstiftningssammanhang görs så vid som möjligt. Definitionen bör täcka in alla platser som är tillgängliga för allmänheten eller platser som används kollektivt, oavsett ägandeförhållanden och tillträdesrätt.

         Plats inomhus eller sluten plats

                  19.

                  I artikel 8 ställs krav på skydd mot tobaksrök på arbetsplatser och offentliga platser inomhus. Det finns potentiella fallgropar att se upp med vid definitionen av inomhus, och därför bör man särskilt undersöka olika länders erfarenheter när det gäller att definiera detta begrepp. Definitionen bör vara så vid och så tydlig som möjligt, och man bör undvika att skapa listor som öppnar för tolkningar som utesluter potentiellt relevanta platser inomhus. Det rekommenderas att platser inomhus (eller slutna platser) ges en definition som innefattar alla utrymmen som täcks av ett tak eller som omges av en eller flera väggar eller sidor, oavsett vilket material taket, väggarna eller sidorna är tillverkade av och oavsett om konstruktionen är tillfällig eller permanent.

         Arbetsplats

                  20.

                     Arbetsplats bör definieras så vitt som möjligt som ”vilken plats som helst som människor använder i samband med sin anställning eller sitt arbete”. Utöver arbete mot ersättning bör också frivilligarbete omfattas, om det rör sig om en typ av arbete som normalt utförs mot ersättning. Därutöver inbegriper arbetsplats inte bara den plats där arbetet utförs utan också alla platser i anslutning som används av arbetstagarna inom ramen för deras anställning, t.ex. korridorer, hissar, trapphus, hallutrymmen, gemensamma anläggningar, cafeterior, toaletter, sällskapsrum och lunchrum, liksom uthusbyggnader som skjul och baracker. Fordon som används i arbetet är arbetsplatser och bör särskilt fastställas som sådana.

                  21.

                  Arbetsplatser som också utgör människors hem eller bostad, t.ex. fängelser, inrättningar för psykiatrisk vård eller vårdhem bör ägnas särskild uppmärksamhet. Dessa platser utgör även arbetsplatser för andra, som också bör skyddas mot exponering för tobaksrök.

         Allmänna transportmedel

                  22.

                     Allmänna transportmedel bör ges en definition som innefattar vilket fordon som helst som används för att transportera personer ur allmänheten, vanligtvis mot ersättning eller i kommersiellt syfte. Detta skulle innefatta taxibilar.

         EFFEKTIV LAGSTIFTNING – TILLÄMPNINGSOMRÅDE

                  23.

                  Enligt artikel 8 ska effektiva åtgärder vidtas för att skydda människor mot exponering för tobaksrök på 1) arbetsplatser inomhus, 2) offentliga platser inomhus 3) allmänna transportmedel och 4) ”i förekommande fall” på ”andra offentliga platser”.

                  24.

                  Detta skapar en skyldighet att inrätta ett universellt skydd genom att se till att alla offentliga platser inomhus och arbetsplatser inomhus, alla allmänna transportmedel och eventuellt andra offentliga platser (utomhus eller delvis utomhus) är fria från exponering för miljötobaksrök. Det finns ingen hälsomässig eller juridisk grund för några undantag. Om undantag ändå måste övervägas bör de vara så begränsade som möjligt. Vidare skapas genom artikel 8 en fortlöpande skyldighet för parter som inte omedelbart kan åstadkomma universellt skydd att så fort som möjligt avskaffa alla undantag så att skyddet blir universellt. Var och en av parterna bör sträva efter att inrätta universellt skydd inom fem år efter det att WHO:s ramkonvention trätt i kraft för den aktuella parten.

                  25.

                  Det finns inga säkra exponeringsnivåer för miljötobaksrök, och som tillkännagavs i beslut FCTC/COP1(15) från partskonferensen kan inte byggnadstekniska lösningar som ventilation, luftbyte eller markerade rökområden skydda mot exponering för tobaksrök.

                  26.

                  Skydd bör ges på alla arbetsplatser inomhus eller slutna arbetsplatser, inbegripet motorfordon som utgör arbetsplatser (t.ex. taxibilar, ambulanser eller leveransfordon).

                  27.

                  Enligt konventionens skrivning krävs skyddsåtgärder inte bara på alla offentliga platser ”inomhus” utan även på ”andra” offentliga platser (dvs. offentliga platser utomhus eller delvis utomhus) ”i förekommande fall”. När parterna fastställer de offentliga platser utomhus eller delvis utomhus där lagstiftning är lämplig bör de överväga beläggen för möjliga hälsorisker i olika miljöer och inrätta det mest effektiva skyddet mot exponering i samtliga fall där det finns belägg för hälsorisker.

         INFORMERA, SAMRÅDA MED OCH ENGAGERA ALLMÄNHETEN FÖR ATT SÄKERSTÄLLA STÖD OCH SMIDIGT GENOMFÖRANDE

                  28.

                  Om allmänheten ska förstå och stödja lagstiftningsåtgärderna är det viktigt att myndigheterna i samverkan med civilsamhället genomför fortlöpande informationskampanjer för att öka allmänhetens och opinionsbildarnas medvetenhet om riskerna med exponering för miljötobaksrök. Viktiga berörda parter är företag, föreningar för hotell- och restaurangbranschen, arbetsgivarföreningar, fackföreningar, medier, personer inom vårdyrkena, barn- och ungdomsorganisationer, studie- och trossamfund, forskarsamhället och allmänheten i stort. Initiativ för att öka medvetenheten bör innefatta samråd med berörda företag och andra organisationer och institutioner under det att lagstiftningen utformas.

                  29.

                  Man bör framförallt betona att exponering för miljötobaksrök är skadligt, att det enda vetenskapligt underbyggda sättet att säkerställa fullständigt skydd mot exponering är att eliminera all rök inomhus, att alla arbetstagare har samma rätt till lagligt skydd och att det inte är fråga om att väga hälsomässiga faktorer mot ekonomiska eftersom erfarenheterna från ett växande antal stater visar att rökfria miljöer är gynnsamma ur båda dessa aspekter. Informationskampanjer riktade till allmänheten bör också sätta fokus på områden där lagstiftning kanske inte är möjligt eller önskvärt, t.ex. privata hem.

                  30.

                  Omfattande samråd med berörda parter är också avgörande för att utbilda och mobilisera människor och öka chanserna att lagstiftningen får stöd när den väl antagits. När lagstiftningen har antagits bör man driva en utbildningskampanj fram till dess genomförande. Företagsägare och fastighetsförvaltare bör ges översiktlig information om lagen och sitt ansvar, samt tillhandahållas material, t.ex. skyltar. Sådana åtgärder ökar chanserna att genomförandet blir smärtfritt och att lagstiftningen frivilligt efterlevs. Budskap som stärker icke-rökarnas ställning och tackar rökarna för att de respekterar lagen främjar allmänhetens delaktighet och underlättar genomförandet.

         KONTROLL AV EFTERLEVNADEN

         Efterlevnadsplikt

                  31.

                  Effektiv lagstiftning bör medföra att både berörda företag och enskilda rökare har juridiskt ansvar att följa reglerna. Lagstiftningen bör innefatta bestämmelser om påföljder vid överträdelser för företag och eventuellt också för rökare. Kontrollen av efterlevnaden bör i normalfallet huvudsakligen riktas mot företagen. I lagstiftningen bör ansvaret för efterlevnaden läggas på ägaren, chefen eller den person som på annat sätt ansvarar för lokalerna. Det bör tydligt anges vilka åtgärder han eller hon måste vidta. Skyldigheterna bör innefatta:

                              a)

                              Skyldighet att vid ingångar och på andra lämpliga ställen sätta upp tydliga skyltar om att rökning inte är tillåtet. Skyltarnas text och utformning bör bestämmas av hälsomyndigheten eller annan myndighet. På skyltarna kan anges ett telefonnummer eller någon annan kontaktväg som allmänheten kan använda för att rapportera överträdelser, samt namnet på den person i lokalen som klagomål kan framföras till.

                              b)

                              Skyldighet att ta bort alla askfat från lokalerna.

                              c)

                              Skyldighet att övervaka att reglerna följs.

                              d)

                              Skyldighet att vidta rimliga, närmare angivna åtgärder för att hindra människor från att röka i lokalerna. Sådana åtgärder kan t.ex. vara att be personen att inte röka, att inte betjäna honom eller henne, att be personen lämna lokalerna eller att kontakta polis eller annan myndighet.

         Påföljder

                  32.

                  I lagstiftningen bör det specificeras vilka böter eller andra ekonomiska påföljder överträdelser leder till. Bötessummornas storlek kommer naturligtvis att variera i enlighet med sed och praxis i varje land, men följande principer bör användas som vägledning när de fastställs. Först och främst bör påföljderna vara tillräckliga för att avskräcka från överträdelser, eftersom de annars riskerar att ignoreras av lagöverträdaren eller ses som vanliga omkostnader i affärsverksamheten. Större bötessummor krävs för att avskräcka företag som begår överträdelser än för att avskräcka enskilda rökare, som i allmänhet inte har samma resurser. Bötessummorna bör öka vid upprepade överträdelser och ligga i linje med hur andra lika allvarliga överträdelser behandlas i det aktuella landet.

                  33.

                  Utöver ekonomiska påföljder kan lagstiftningen också ge utrymme för administrativa sanktioner, t.ex. indragna verksamhetstillstånd, i överensstämmelse med praxis och rättssystem i landet. Även om sådana sanktioner kan ses som en sista utväg som sällan används är det mycket viktigt att de finns, så att företag som väljer att upprepade gånger bryta mot lagen kan tvingas till efterlevnad.

                  34.

                  Om det är lämpligt med tanke på de juridiska och kulturella förhållandena i landet kan man också överväga att skriva in strängare påföljder.

         Strukturer för kontrollen av efterlevnaden

                  35.

                  Lagstiftningen bör innefatta bestämmelser om vilken eller vilka myndigheter som ansvarar för att kontrollera efterlevnaden samt ett system för att övervaka efterlevnaden och åtala lagöverträdare.

                  36.

                  Övervakningen bör innefatta en procedur för inspektion av företagen för att kontrollera om de följer lagen. Det är sällan man behöver inrätta nya inspektionssystem för att kontrollera efterlevnaden av rökfrihetslagstiftningen. Normalt kan efterlevnaden övervakas via en eller flera av de mekanismer för inspektion av affärslokaler och arbetsplatser som redan finns. Det brukar finnas en rad olika möjligheter på det här området. I många länder kan efterlevnadsinspektionerna integreras i inspektioner som görs i samband med verksamhetstillstånd, sanitära kontroller, arbetsmiljöinspektioner, brandsäkerhetsinspektioner eller liknande program. Det kan vara värdefullt att använda fler än ett av dessa sätt för att samla in information.

                  37.

                  Så långt det är möjligt rekommenderas det att låta lokala inspektörer eller organ sköta inspektionerna, eftersom det sannolikt ger större tillgängliga resurser för åtgärderna och en högre nivå av efterlevnad. Denna lösning kräver att en nationell samordningsmekanism inrättas så att samma tillvägagångssätt tillämpas i hela landet.

                  38.

                  Oavsett hur den mekanism som används är utformad bör övervakningen baseras på en övergripande plan för kontroll av efterlevnad samt omfatta en procedur för effektiv utbildning av inspektörer. Effektiv övervakning kan bestå av en kombination av reguljära inspektioner och oförberedda inspektioner samt besök till följd av klagomål. Sådana besök kan mycket väl göras i utbildningssyfte under den första tiden efter det att lagen trätt i kraft, eftersom de flesta överträdelser då kan förväntas vara oavsiktliga. Den nya lagstiftningen bör innehålla bestämmelser som ger inspektörerna rätt att beträda de lokaler som omfattas av lagen samt att samla in prover och bevismaterial, om befintlig lagstiftning inte redan tillåter detta. Lagstiftningen bör också förbjuda företag från att hindra inspektörerna i deras arbete.

                  39.

                  Effektiv övervakning medför inga överdrivet stora kostnader. Man behöver inte anställa något större antal inspektörer eftersom inspektionerna kan genomföras inom ramarna för andra program med befintlig personal och eftersom det har visat sig att rökfrihetslagstiftning snabbt blir självkontrollerande, dvs. allmänheten kontrollerar i stor utsträckning efterlevnaden. Åtal behövs kanske bara i ett fåtal fall om lagstiftningen genomförs omsorgsfullt och aktiva ansträngningar görs för att utbilda företag och allmänhet.

                  40.

                  Även om dessa program inte medför några stora utgifter måste resurser avsättas för att informera företag, utbilda inspektörer, samordna inspektionerna och kompensera anställda för inspektioner som äger rum utanför normal arbetstid. Det bör fastställas hur denna verksamhet ska finansieras. Effektiva program för kontroll av efterlevnaden har finansierats på en rad olika sätt, bl.a. öronmärkta skatteintäkter, tillståndsavgifter från företag och öronmärkta intäkter från böter som betalats av lagöverträdare.

         Strategier för att se till att lagstiftningen efterlevs

                  41.

                  Strategiska lösningar för att se till att lagstiftningen följs kan ge bättre efterlevnad, underlätta genomförandet av lagstiftningen och göra kontrollen av efterlevnaden mindre resurskrävande.

                  42.

                  Särskilt de åtgärder för att säkerställa efterlevnad som vidtas under perioden direkt efter det att lagen trätt i kraft är avgörande för hur väl den kommer att fungera i fråga om övervakning och kontroll av efterlevnaden. Många stater rekommenderar att man under en första period använder milda metoder för att se till att lagen följs. Det innebär att lagöverträdarna varnas, men inte får någon påföljd. En sådan lösning bör kombineras med en aktiv utbildningskampanj där företagsägare informeras om vilket ansvar de har enligt lagen. Det bör göras klart för företagarna att den inledande mindre stränga perioden eller infasningsperioden kommer att följas av hårdare kontroll av efterlevnaden.

                  43.

                  Under den period när den aktiva kontrollen av efterlevnaden påbörjas rekommenderar många stater att man använder åtal som väcker stor uppmärksamhet som ett sätt att öka lagstiftningens avskräckande effekt. Genom att avslöja prominenta lagöverträdare som aktivt trotsat lagen eller som är välkända bland medborgarna, genom att agera snabbt och beslutsamt och genom att i så stor utsträckning som möjligt dra allmänhetens uppmärksamhet till verksamheten kan myndigheterna visa på sin beslutsamhet och på allvaret i lagstiftningen. Detta ökar den frivilliga efterlevnaden och minskar de resurser som krävs för övervakning och kontroll av efterlevnaden på längre sikt.

                  44.

                  Även om rökfrihetslagstiftning snabbt blir självkontrollerande är det av avgörande betydelse att myndigheterna är beredda att snabbt och beslutsamt vidta åtgärder mot enskilda fall av flagrant överträdelse. Särskilt när en lag just träder i kraft kan det förekomma att lagöverträdare öppet trotsar lagen. Kraftfulla åtgärder i sådana fall visar att lagen förväntas efterlevas, vilket underlättar framtida ansträngningar, medan ett obeslutsamt agerande snabbt kan leda till utbredda överträdelser.

         Medborgarnas delaktighet och engagemang

                  45.

                  Program för övervakning och kontroll av efterlevnaden blir effektivare om medborgarna görs delaktiga. Om man söker medborgarnas stöd och uppmuntrar dem att övervaka efterlevnaden och rapportera överträdelser, får ansvariga myndigheter lättare att nå ut och det krävs mindre resurser för att se till att lagen följs. Faktum är att klagomål från allmänheten i många stater är det främsta verktyget för att säkerställa efterlevnad. Därför bör det anges i rökfrihetslagstiftningen att privatpersoner kan inge klagomål och att privatpersoner eller frivilligorganisationer har rätt att initiera åtgärder i syfte att se till att bestämmelserna kring exponering för miljötobaksrök efterlevs. Ett avgiftsfritt telefonnummer eller ett annat liknande system som allmänheten kan använda för att rapportera överträdelser bör utgöra en del av programmet för kontroll av efterlevnaden.

         ÖVERVAKNING OCH UTVÄRDERING AV ÅTGÄRDER

                  46.

                  Övervakning och utvärdering av åtgärder för att minska exponeringen för tobaksrök är viktigt av flera skäl.

                              a)

                              För att öka stödet hos politiker och allmänhet för en starkare och mer omfattande lagstiftning.

                              b)

                              För att dokumentera de framsteg som görs så att andra länder kan dra nytta av erfarenheterna.

                              c)

                              För att kartlägga och offentliggöra tobaksindustrins försök att undergräva genomförandet.

                  47.

                  Hur omfattande och komplext arbetet med att övervaka och utvärdera åtgärderna blir kommer att variera mellan olika stater, beroende på tillgången till expertis och resurser. Oavsett detta är det viktigt att resultatet av åtgärderna utvärderas och då särskilt den nyckelindikator som exponeringen för miljötobaksrök på arbetsplatser och offentliga platser utgör. Det går att hitta kostnadseffektiva sätt att göra detta, exempelvis genom att använda data eller information som samlats in vid rutinmässiga aktiviteter som arbetsplatsinspektioner.

                  48.

                  Följande åtta processer och resultatindikatorer bör uppmärksammas: (2)

         Processer

                  a)

                  Kunskap, attityder och stöd för rökfrihetsbestämmelser hos befolkningen i stort och eventuellt också hos specifika grupper, t.ex. barpersonal.

                  b)

                  Kontroll av efterlevnaden av rökfrihetsbestämmelserna och graden av efterlevnad.

         Resultat

                  a)

                  Minskning av arbetstagares exponering för miljötobaksrök på arbetsplatser och offentliga platser.

                  b)

                  Minskning av mängden miljötobaksrök i luften på arbetsplatser (särskilt restauranger) och offentliga platser.

                  c)

                  Minskad dödlighet och sjuklighet till följd av exponering för miljötobaksrök.

                  d)

                  Minskad exponering för miljötobaksrök i privata hem.

                  e)

                  Förändringar av rökningens utbredning och förändringar i beteenden som är kopplade till rökning.

                  f)

                  Ekonomiska konsekvenser.

         (1)  Ämnen som ingår i tobaksrök skulle kunna finnas i luften i mängder som är för små för att uppmätas. Risken att tobaksindustrin eller hotell- och restaurangbranschen försöker utnyttja begränsningarna av denna definition bör inte negligeras.

         (2)  I publikationen WHO policy recommendations: protection from exposure to second-hand tobacco smoke (Genève, WHO, 2007) finns referenser och länkar till övervakningsstudier kring samtliga dessa indikatorer.


     SV

SV        SV
 ---pagebreak---                       EUROPEISKA KOMMISSIONEN

                                                       Bryssel den 11.8.2010
                                                       SEK(2010) 972 slutlig

                REKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

     om bemyndigande för kommissionen att inleda förhandlingar med Turkmenistan i syfte
     att anpassa partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och
     deras medlemsstater, å ena sidan, och Turkmenistan, å andra sidan, för att ta hänsyn till
     Republiken Tjeckiens, Republiken Cyperns, Republiken Estlands, Republiken Ungerns,
       Republiken Lettlands, Republiken Litauens, Republiken Maltas, Republiken Polens,
      Republiken Slovakiens och Republiken Sloveniens anslutning till Europeiska unionen

SV                                                                                SV
 ---pagebreak---                 REKOMMENDATION FRÅN KOMMISSIONEN TILL RÅDET

     om bemyndigande för kommissionen att inleda förhandlingar med Turkmenistan i syfte
     att anpassa partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och
     deras medlemsstater, å ena sidan, och Turkmenistan, å andra sidan, för att ta hänsyn till
     Republiken Tjeckiens, Republiken Cyperns, Republiken Estlands, Republiken Ungerns,
       Republiken Lettlands, Republiken Litauens, Republiken Maltas, Republiken Polens,
      Republiken Slovakiens och Republiken Sloveniens anslutning till Europeiska unionen

     A.      MOTIVERING

     1.      Partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan Europeiska gemenskaperna och deras
             medlemsstater, å ena sidan, och Turkmenistan, å andra sidan, som undertecknades i
             Bryssel den 25 maj 1998, har ännu inte trätt i kraft.

     2.      Eftersom avtalet undertecknades innan Europeiska unionen utvidgades den 1 maj
             2004 med Republiken Tjeckien, Republiken Cypern, Republiken Estland,
             Republiken Ungern, Republiken Lettland, Republiken Litauen, Republiken Malta,
             Republiken Polen, Republiken Slovakien och Republiken Slovenien samt den 1
             januari 2007 med Republiken Bulgarien och Rumänien, måste ett protokoll till
             partnerskaps- och samarbetsavtalet upprättas så att de tolv nya medlemsstaterna kan
             anslutas till avtalet då det träder i kraft.

     3.      Enligt artikel 6 i akten om villkoren för Republiken Tjeckiens, Republiken Cyperns,
             Republiken Estlands, Republiken Ungerns, Republiken Lettlands, Republiken
             Litauens, Republiken Maltas, Republiken Polens, Republiken Slovakiens och
             Republiken Sloveniens anslutning till de fördrag som ligger till grund för Europeiska
             Unionen och om anpassning av fördragen (EUT L 236, 2003; nedan kallad
             anslutningsakten) ska de ovannämnda tio nya medlemsstaternas anslutning till
             partnerskaps- och samarbetsavtalet med Turkmenistan godkännas genom att det
             ingås ett protokoll till detta avtal. I artikel 6.2 i anslutningsakten föreskrivs ett
             förenklat förfarande, eftersom detta protokoll ska ingås mellan Europeiska unionens
             råd, genom ett enhälligt beslut på medlemsstaternas vägnar, och det berörda
             tredjelandet.

     4.      Kommissionen har i enlighet med rådets bemyndigande av den 23 oktober 2006 på
             gemenskapens och dess medlemsstaters vägnar förhandlat med Turkmenistan i syfte
             att ingå ett protokoll till partnerskaps- och samarbetsavtalet med anledning av
             Republiken Bulgariens och Rumäniens anslutning till EU. Protokollet har emellertid
             ännu inte ingåtts.

     5       Kommissionen kommer att förhandla om ett anslutningsprotokoll och kommer
             därvid att ta vederbörlig hänsyn till Republiken Bulgariens och Rumäniens
             anslutningsprotokoll som redan förhandlats fram. Förhandlingarna sker på
             Europeiska unionens vägnar på grundval av förhandlingsdirektiv som rådet godkänt
             genom enhälligt beslut och i samråd med en kommitté som består av
             medlemsstaternas representanter. Den kommer att lägga fram ett utkast till det
             gemensamma protokollet för rådet, så att det kan ingås.

SV                                                2                                                  SV
 ---pagebreak---      6.      Dessa förhandlingar bör avslutas snabbt, så att protokollet om anpassning av
             partnerskaps- och samarbetsavtalet kan träda i kraft så snart som möjligt innan
             ratificeringen av avtalet slutförs.

     B.      REKOMMENDATION

     Kommissionen rekommenderar med anledning härav att rådet

     – bemyndigar kommissionen att, på Europeiska unionens vägnar, föra förhandlingar med
       Turkmenistan om ett protokoll om anpassning av partnerskaps- och samarbetsavtalet
       mellan Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och
       Turkmenistan, å andra sidan, undertecknat i Bryssel den 25 maj 1998, för att ta hänsyn till
       Republiken Tjeckiens, Republiken Cyperns, Republiken Estlands, Republiken Ungerns,
       Republiken Lettlands, Republiken Litauens, Republiken Maltas, Republiken Polens,
       Republiken Slovakiens och Republiken Sloveniens anslutning till Europeiska unionen, på
       grundval av bifogade förhandlingsdirektiv, samtidigt som kommissionen tar vederbörlig
       hänsyn till Republiken Bulgariens och Rumäniens anslutningsprotokoll som redan
       förhandlats fram,

     – utser arbetsgruppen för Östeuropa och Centralasien (COEST) som en särskild kommitté,
       bestående av företrädare för medlemsstaterna, som ska bistå kommissionen i denna
       uppgift, och

     – antar bifogade förhandlingsdirektiv.

SV                                                3                                                  SV
 ---pagebreak---                                              BILAGA

       Förhandlingsdirektiv för anpassning av partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan
     Europeiska gemenskaperna och deras medlemsstater, å ena sidan, och Turkmenistan, å
         andra sidan, för att ta hänsyn till Republiken Tjeckiens, Republiken Cyperns,
     Republiken Estlands, Republiken Ungerns, Republiken Lettlands, Republiken Litauens,
         Republiken Maltas, Republiken Polens, Republiken Slovakiens och Republiken
                         Sloveniens anslutning till Europeiska unionen

     1.     ALLMÄNT MÅL

            Anpassning av partnerskaps- och samarbetsavtalet med Turkmenistan så att de nya
            medlemsstaterna, som anslöt sig till EU den 1 maj 2004, kan anslutas till detta avtal.

     2.     PROTOKOLLETS INNEHÅLL

            Europeiska unionens nya medlemsstater, som anslöt sig den 1 maj 2004, kommer att
            anslutas till partnerskaps- och samarbetsavtalet med Turkmenistan. Protokollet
            kommer att innehålla bestämmelser om de tekniska anpassningar av avtalet som blir
            nödvändiga till följd av anslutningen av tio nya avtalsslutande parter och kommer
            därvid att ta vederbörlig hänsyn till Republiken Bulgariens och Rumäniens
            anslutningsprotokoll som redan förhandlats fram.

     3.     TIDTABELL

            Dessa förhandlingar bör avslutas snabbt, så att det gemensamma protokollet kan
            antas innan ratificeringen av partnerskaps- och samarbetsavtalet med Turkmenistan
            har slutförts.

SV                                               4                                                   SV


				|

		52014DC0404

			Rekommendation till RÅDETS REKOMMENDATION om Tjeckiens nationella reformprogram 2014, med avgivande av rådets yttrande om Tjeckiens konvergensprogram 2014 /* COM/2014/0404 final - 2014/ () */

Rekommendation till
RÅDETS REKOMMENDATION
om Tjeckiens nationella reformprogram 2014,
med avgivande av rådets yttrande om Tjeckiens konvergensprogram 2014
EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT
DENNA REKOMMENDATION
med beaktande av fördraget om Europeiska
unionens funktionssätt, särskilt artiklarna 121.2 och 148.4,
med beaktande av rådets förordning (EG) nr
1466/97 av den 7 juli 1997 om förstärkning av övervakningen av de offentliga
finanserna samt övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken[1], särskilt artikel 9.2,
med beaktande av Europeiska kommissionens
rekommendation[2],
med beaktande av Europaparlamentets
resolutioner[3],
med beaktande av Europeiska rådets slutsatser,
med beaktande av sysselsättningskommitténs
yttrande,
med beaktande av ekonomiska och finansiella
kommitténs yttrande,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
socialt skydd,
med beaktande av yttrandet från kommittén för
ekonomisk politik, och
av följande skäl:
(1)
Den 26 mars 2010 antog Europeiska rådet
kommissionens förslag till en ny strategi för tillväxt och sysselsättning,
Europa 2020, som bygger på en ökad samordning av den ekonomiska politiken med
inriktning på ett antal nyckelområden där åtgärder behövs för att stärka
förutsättningarna för hållbar tillväxt och konkurrenskraft i EU.
(2)
Den 13 juli 2010 antog rådet på grundval av
kommissionens förslag en rekommendation om de allmänna riktlinjerna för
medlemsstaternas och unionens ekonomiska politik (2010–2014) och den 21 oktober
2010 ett beslut om riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik,
vilka tillsammans utgör de integrerade riktlinjerna. Medlemsstaterna
uppmanades att beakta de integrerade riktlinjerna i sin nationella ekonomiska
politik och sysselsättningspolitik.
(3)
Den 29 juni 2012 beslutade stats- och regeringscheferna
om en tillväxt- och sysselsättningspakt, som ger ett enhetligt ramverk för
insatser på nationell nivå, EU-nivå och euroområdesnivå med hjälp av alla
tänkbara medel, instrument och politiska åtgärder. De beslutade om insatser som
ska utföras på medlemsstatsnivå och uttryckte i synnerhet sitt fulla åtagande
att uppnå målen i Europa 2020-strategin och genomföra de landsspecifika
rekommendationerna.
(4)
Den 9 juli 2013 antog rådet en rekommendation om
Tjeckiens nationella reformprogram 2013 och avgav ett yttrande om Tjeckiens
uppdaterade konvergensprogram för 2012–2016.
(5)
Den 13 november 2013 antog kommissionen den årliga
tillväxtöversikten[4],
som markerar inledningen av 2014 års europeiska planeringstermin för samordning
av den ekonomiska politiken. Samma dag antog kommissionen, på grundval av
förordning (EU) nr 1176/2011, rapporten om varningsmekanismen[5], i vilken Tjeckien inte
identifierades som en av de medlemsstater som skulle bli föremål för en
fördjupad granskning.
(6)
Den 20 december 2013 godkände Europeiska rådet
prioriteringarna för att säkerställa finansiell stabilitet, budgetkonsolidering
och åtgärder för att främja tillväxt. Europeiska rådet betonade behovet av att
eftersträva differentierad och tillväxtvänlig budgetkonsolidering, återställa
en normal utlåning till ekonomin, främja tillväxt och konkurrenskraft, bekämpa
arbetslöshet och krisens sociala följdverkningar samt modernisera den
offentliga förvaltningen.
(7)
Den 16 april 2014 lade Tjeckien fram sitt
nationella reformprogram 2014 och den 28 april 2014 sitt konvergensprogram
2014. I syfte att beakta deras inbördes samband har de båda programmen bedömts
samtidigt.
(8)
Målet med budgetstrategin enligt
konvergensprogrammet 2014 är att hålla det offentliga underskottet under
referensvärdet på 3 % av BNP under programperioden. I programmet anges det
medelfristiga budgetmålet till -1 % av BNP, vilket speglar kraven i
stabilitets- och tillväxtpakten. Budgetstrategin överensstämmer med
stabilitets- och tillväxtpakten under 2014, men den nödvändiga strukturella anpassningen
förväntas dock inte uppnås under 2015 eftersom den omräknade strukturella
balansen beräknas försämras med 0,6 procentenheter. Dessutom förväntas de
offentliga utgifterna öka i en takt som inte är förenlig med utgiftsriktmärket.
Den omräknade strukturella balansen antas avvika från den nödvändiga
anpassningsbanan också 2016 och 2017, då den omräknade strukturella balansen
beräknas till -1,6 % respektive -1,9 % av BNP. Sammantaget riskerar
man en avvikelse från anpassningsbanan mot det medelfristiga målet från och med
2015. Skuldkvoten, som ligger under referensvärdet på 60 % av BNP,
beräknas enligt programmet tillfälligt sjunka med 1,1 procentenheter till
45 % av BNP 2014 och öka till 46 % av BNP 2015. Det makroekonomiska
scenario som ligger till grund för budgetprognoserna i programmet
är rimligt. Den tjeckiska ekonomin förväntas enligt programmet växa med
1,7 % 2014 och 2 % 2015, jämfört med de 2 respektive 2,4 % som förutspåddes i
kommissionens vårprognos 2014. De största riskerna för de offentliga finanserna
härrör från den höga osäkerheten angående den framtida utvecklingen av de
offentliga investeringarna och från den eventuella engångsutgiften för ett
planerat leasingavtal för stridsflygplan som förväntas öka underskottet med 0,5
% av BNP 2015. Enligt kommissionens prognos finns det en risk för en betydande
avvikelse från det medelfristiga budgetmålet 2015. Skillnaden gentemot
scenariot i programmet bygger framför allt på olika antaganden om politik och
diskretionära åtgärder under 2015. Baserat på en bedömning av programmet och
kommissionens prognos, enligt förordning (EG) nr 1466/97, anser rådet att
underskottet på ett hållbart sätt har minskats till under 3 % av BNP 2013 i
linje med rådets rekommendation, och att medan det medelfristiga budgetmålet
kan förväntas uppnås 2014 finns det en risk för en betydande avvikelse från och
med 2015.
(9)
Tjeckien har kommit ur en två år lång recession och
står nu inför utmaningen att uppnå en långsiktig hög tillväxt samtidigt som
befolkningen snabbt åldras. De offentliga investeringarna har sjunkit kraftigt
under senare år vilket framför allt har drabbat investeringar i infrastruktur.
Före krisen byggde den tjeckiska ekonomins tillväxtmodell på stora inflöden av
utländskt kapital och en stark exportinriktning. Eftersom utrymmet för en
återhämtning baserad på ackumulation av produktionsfaktorer (däribland
utländskt kapital) förefaller begränsat, skulle en omdirigering av ekonomin mot
inhemska tillväxtfaktorer öppna nya vägar till produktivitetsvinster. Viktiga delar
i den processen är att främja utbildning och innovation samt förstärkta
institutioner.
(10)
Regeringen har nyligen godkänt fördraget om
stabilitet, samordning och styrning även om parlamentet ännu inte ratificerat
det. Arbetet med en genomgripande reform av det
finanspolitiska ramverket inleddes 2011 men tidpunkten för dess antagande och
genomförande är fortfarande oklar. Antagandet av relevant lagstiftning
för att säkerställa efterlevnaden av rådets direktiv 2011/85/EU om
budgetramverk har också försenats.
(11)
När det gäller beskattning ligger Tjeckiens största
utmaningar i att effektivisera skatteuppbörden och skapa en mer
tillväxtfrämjande skattestruktur.  Tjeckien har vidtagit en del åtgärder
för att förbättra skattedisciplinen, särskilt vad gäller indirekt beskattning,
men de totala efterlevnadskostnaderna är fortfarande för höga. Exempelvis har
skattebaserna (för inkomstskatter, för avgifter till hälso- och sjukvård och
andra sociala avgifter) ännu inte harmoniserats och inrättandet av en enda
kontaktpunkt för skatteuppbörd, som planerades till 2015, har inställts. Den
tjeckiska regeringen har dock deklarerat sin avsikt att ta itu med frågan om
harmoniseringen av skattebaser. Rekommendationerna från 2013 angående
skattestrukturen har inte följts upp. Skatterna på arbete fortsätter att vara
höga, särskilt för låginkomsttagare och deltidsarbetare, framför allt på grund
av de höjda avgifterna till socialförsäkringen. Det finns möjligheter att
överföra beskattning från arbete till andra områden, till exempel miljöskatter
och återkommande fastighetsskatter som båda är relativt låga. Betydande
skillnader finns fortfarande i hur anställda respektive egenföretagare
behandlas när det gäller skatter och sociala avgifter. Detta leder till att
skattebasen minskar och skapar incitament för falskt egenföretagande, med
orättvisa konsekvenser för arbetstagare med reguljära anställningskontrakt som
följd.
(12)
Tjeckien löper medelhöga risker för hållbarheten på
lång sikt, framför allt på grund av beräknade ökade utgifter för pensioner och
hälso- och sjukvård. Med den nuvarande lagstiftningen planeras den lagstadgade
pensionsåldern öka på lång sikt men alltför långsamt på medellång sikt.
Regeringen avser att införa en mekanism för att anpassa pensionsåldern till
förändringar i förväntad livslängd, men detta är endast ett delsvar på den
utmaning som hållbarhetsgapet utgör. Dessutom kommer den tillfälliga lägre
indexeringen av pensioner avslutas 2015, ett år tidigare än planerat, och
standardmekanismen för indexering av pensioner (prisökningen plus en tredjedel
av reallöneökningen) har inte reviderats. Begränsade framsteg har gjorts när
det gäller att främja äldre arbetstagares anställbarhet. Inga framsteg har
gjorts för att förbättra kostnadseffektiviteten när det gäller de offentliga utgifterna
för hälso- och sjukvård. Sjukhusvården har överkapacitet, vilket visar på
utrymme för förbättringar av kostnadseffektiviteten och förvaltningen.
(13)
Några inledande steg har tagits för att förbättra
den offentliga arbetsförmedlingens kapacitet och kvalitet. Stegen går i rätt
riktning, men deras effekt återstår att utvärdera. Den aktiva
arbetsmarknadspolitiken är fortfarande underfinansierad och når inte ungdomar,
äldre arbetstagare eller kvinnor med småbarn på ett effektivt sätt. Trots den
relativt höga totala sysselsättningen fortsätter dessa grupper att vara
underrepresenterade på arbetsmarknaden. En begränsad tillgång till barnomsorg
till rimliga priser och ett relativt begränsat utnyttjande av deltidsarbete
försvårar för kvinnor att delta på arbetsmarknaden. Inkomstskillnaden mellan
könen var 2012 fortfarande en av de högsta i Europa.
(14)
Det tjeckiska utbildningssystemets kvalitet och
relevans för arbetsmarknaden är en källa till oro. Vissa åtgärder har vidtagits
för att förbättra utvärderingen av den obligatoriska utbildningen, men
uppföljningen av skolor och elever med svagare resultat fortsätter att vara en
utmaning. Läraryrkets attraktivitet är också ett problem som regeringen avser
att ta itu med. Att romska barn i så låg utsträckning deltar i den vanliga
inkluderande förskolan och grundskolan är fortfarande ett hinder för deras
integration. Reformen av den högre utbildningen har försenats och några
framsteg vad gäller att förbättra ackreditering och finansiering av den högre
utbildningen har inte gjorts. Endast mindre förändringar har gjorts när det
gäller finansiering av forskningsinstitutioner. Det är fortfarande viktigt att
skapa de rätta incitamenten för att få forskare inom den offentliga sektorn att
sträva efter högsta möjliga kvalitet, ta itu med samhällsutmaningar och
samarbeta med näringslivet.
(15)
Avregleringen av det höga antalet reglerade yrken
har påbörjats, men sker i långsam takt och utan att ge några snabba vinster
från den ökade konkurrensen inom tjänstesektorn. Tjeckien har vidtagit ett
antal inledande åtgärder för att öka energieffektiviteten, särskilt genom att
använda offentliga medel som incitament i byggsektorn. Möjligheterna till
energibesparingar fortsätter att vara stora och mer långtgående åtgärder skulle
också bidra till att minska energiberoendet.
(16)
Den offentliga förvaltningens kvalitet och
effektivitet fortsätter att utgöra problem med negativa ekonomiska
återverkningar. Den sedan länge väntade lagen om offentlig förvaltning har ännu
inte antagits, även om detta är en prioritet för regeringen. Framstegen när det
gäller korruptionsbekämpning har varit begränsade. Viktiga rättsakter i
strategin för korruptionsbekämpning 2013–2014 har inte antagits. En tydlig
långsiktig vision om hur denna fråga, som är så viktig för den ekonomiska och
sociala utvecklingen, ska behandlas på ett hållbart sätt har ännu inte
formulerats. Genomförandet av offentliga anbudsförfaranden på lokal och
regional nivå präglas av onödiga dröjsmål. De nya reglerna för offentlig
upphandling innebär ett steg tillbaka genom att vissa bestämmelser som
garanterar insyn tas bort. Begränsade framsteg har gjorts vad gäller
hanteringen av EU-medel. Ytterligare ansträngningar behövs dock, vilket visas
av det höga antal felaktigheter som revisionsmyndigheten rapporterade från
flera program i slutet av 2013.
(17)
Kommissionen har inom ramen för den europeiska
planeringsterminen genomfört en omfattande analys av Tjeckiens ekonomiska
politik. Den har bedömt konvergensprogrammet och det nationella
reformprogrammet. Kommissionen har beaktat inte bara programmens relevans för
hållbarheten i finanspolitiken och den socioekonomiska politiken i Tjeckien
utan även i vilken utsträckning EU:s regler och riktlinjer har iakttagits, mot
bakgrund av behovet att stärka den övergripande ekonomiska styrningen i unionen
genom att framtida nationella beslut fattas med beaktande av synpunkter på
EU-nivå. Kommissionens rekommendationer inom ramen för den
europeiska planeringsterminen återspeglas i rekommendationerna 1–7.
(18)
Mot bakgrund av denna bedömning har rådet granskat
Tjeckiens konvergensprogram och dess yttrande[6]
återspeglas särskilt i rekommendation 1.
HÄRIGENOM REKOMMENDERAS Tjeckien att
vidta följande åtgärder under perioden 2014–2015:
1.           Efter
att det alltför stora underskottet korrigerats, bibehålla sunda offentliga
finanser under 2014. Förstärka budgetstrategin 2015 betydligt för att se till
att det medelfristiga budgetmålet uppnås och att det bibehålls därefter.
Prioritera tillväxtfrämjande utgifter för att stödja återhämtningen och
förbättra utsikterna till tillväxt. Anta och genomföra åtgärder för att
förstärka det finanspolitiska ramverket, särskilt genom att inrätta ett
oberoende organ för att övervaka finanspolitiken, införa budgetregler för
lokala och regionala myndigheter och förbättra koordinationen mellan olika
förvaltningsnivåer.
2.           Förbättra skattedisciplinen,
särskilt när det gäller moms, och sänka kostnaderna för uppbörd och betalning
av skatter genom att förenkla skattesystemet och harmonisera skattebaserna för
den personliga inkomstskatten, sociala avgifter och avgifter till hälso- och
sjukvård. Sänka de höga skatterna på arbete, särskilt för låginkomsttagare.
Överföra beskattning till mindre tillväxthämmande områden, som återkommande
fastighetsskatter och miljöskatter. Ytterligare minska olikheterna i
skattebehandlingen av anställda och egenföretagare.
3.           Säkerställa den långsiktiga
hållbarheten i det offentliga pensionssystemet, framför allt genom att påskynda
höjningen av den lagstadgade pensionsåldern och tydligt koppla denna till
förändringar av den förväntade livslängden. Främja äldre arbetstagares
anställbarhet och se över indexeringen av pensioner. Vidta åtgärder för att
avsevärt förbättra hälso- och sjukvårdens kostnadseffektivitet och förvaltning,
särskilt när det gäller sjukhusvård.
4.           Förbättra den offentliga
arbetsförmedlingens effektivitet och ändamålsenlighet, framför allt genom att
inrätta ett system för resultatmätning. Nå ut till ungdomar som inte är
inskrivna på arbetsförmedlingen och erbjuda individanpassade tjänster. Avsevärt
öka tillgången på barnomsorg av god kvalitet till rimliga priser, framför allt
för barn upp till tre år.
5.           Säkerställa att
ackreditering, styrning och finansiering av den högre utbildningen bidrar till
att förbättra dess kvalitet och relevans för arbetsmarknaden. Skyndsamt
utveckla och införa en ny metod för utvärdering av forskning och tilldelning av
resurser, i syfte att höja andelen resultatbaserad finansiering av
forskningsinstitutioner. I den obligatoriska utbildningen göra läraryrket mer
attraktivt, införa ett övergripande ramverk för utvärdering och stödja skolor
och elever med sämre resultat. Öka utbildningens inkluderande effekt, framför
allt genom att uppmuntra socialt minder gynnade och romska barn att delta i
förskoleverksamhet.
6.           Snabba på reformen av de
reglerade yrkena, med fokus på att avlägsna omotiverade och oproportionerliga
krav. Öka ansträngningarna för att förbättra energieffektiviteten i ekonomin.
7.           Under 2014 anta och genomföra
en lag om offentlig förvaltning som säkerställer en stabil, effektiv och
professionell statlig förvaltning. Påskynda och avsevärt förstärka
korruptionsbekämpningen genom att genomföra de återstående
lagstiftningsåtgärder som fastställdes i strategin för korruptionsbekämpning
2013–2014 och genom att utarbeta planer för nästa period. Ytterligare förbättra
hanteringen av EU-medel genom att förenkla systemen för genomförande, förbättra
kapaciteten och förebygga intressekonflikter. Öka insynen i offentlig
upphandling och förbättra genomförandet av offentliga anbudsförfaranden genom
att tillhandahålla lämpliga riktlinjer och kontroller.
Utfärdad i Bryssel den
                                                                       På
rådets vägnar
                                                                       Ordförande
[1]               EGT L 209, 2.8.1997, s. 1.
[2]               COM(2014) 404 final.
[3]               P7_TA(2014)0128 och
P7_TA(2014)0129.
[4]               COM(2013) 800 final.
[5]               COM(2013) 790 final.
[6]               I enlighet med artikel 9.2 i rådets förordning (EG) nr
1466/97.


title: Rådets rekommendation av den 30 november 2011 om utnämning av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion

text:
               14.12.2011

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               C 364/6

         RÅDETS REKOMMENDATION
   av den 30 november 2011
   om utnämning av en ledamot i Europeiska centralbankens direktion
   2011/C 364/03
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR UTFÄRDAT DENNA REKOMMENDATION
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, särskilt artikel 283.2,
   med beaktande av protokollet om stadgan för Europeiska centralbankssystemet och Europeiska centralbanken, särskilt artikel 11.2, och
   av följande skäl: Det är nödvändigt att utse en ny ledamot i Europeiska centralbankens direktion efter det att Lorenzo BINI SMAGHI beslutat att avgå med verkan från utgången av den 31 december 2011.
   HÄRIGENOM REKOMMENDERAS EUROPEISKA RÅDET ATT
   utse Benoît COEURÉ till ledamot i Europeiska centralbankens direktion för en mandattid på åtta år.

      Utfärdad i Bryssel den 30 november 2011.

            På rådets vägnar

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

            Ordförande